Справа  № 2-504/2008
Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
Місцевий  суд
Новоселицького  району  Чернівецької
області  в  складі :
Головуючого  судді :
Трояновського  Г. М.
секретарі :           Козак   О.М.
участю   представників   сторін:         ОСОБА_6,  ОСОБА_7
та  відповідача   ОСОБА_8
відкритому  судовому  засіданні
в  залі  суду
цивільну  справу  за
позовом     ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_3   до   ОСОБА_4
визнання   недійсним   договору
купівлі-продажу   та   витребування   майна , -
звернулися   в   суд
якому   вказували   що
30 квітня 1999р.  нотаріусом
ОСОБА_9 було посвідчено договір  купівлі
продажу  квартири, відповідно до умов
якого ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 продали, а ОСОБА_5  купила квартиру АДРЕСА_1.
січня 2003 р. приватним нотаріусом ОСОБА_9 було посвідчено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_5
продала, а ОСОБА_8 купив  квартиру
серпня 2007р. Апеляційним судом
Чернівецької області було винесено рішення по справі №22ц-608 , яким
було визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 30 квітня 1999 р. між
продавцями ОСОБА_1,  ОСОБА_2,  ОСОБА_10,
ОСОБА_3 та покупцем  ОСОБА_5,
посвідчений  державним нотаріусом  Новоселицької
державної  нотаріальної  контори.
рішенням Апеляційного суду Чернівецької області було встановлено,
що   ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_3,
ОСОБА_2  не мали наміру продавати свою
квартиру.

Позивачі  вважали, що  договір купівлі-продажу від 13.01.2003р.
повинен бути визнаний недійсним, так як
продавець за даним договором (ОСОБА_11)
відчужила спірну квартиру , не будучи її власником,  тобто
вказаний  договір   не
відповідав   вимогам   закону.

Просили
суд:

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 13.01.2003р., укладений між  ОСОБА_5
та ОСОБА_8, посвідчений нотаріусом ОСОБА_9, зареєстрований за №14;

Визнати за
позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на  квартиру АДРЕСА_1.

Витребувати  у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1.

В   судзасіданні   представник
позивачів   просила   визнати недійсним договір  купівлі-продажу від 13.01.2003р., укладений
між  ОСОБА_5  та ОСОБА_8, посвідчений нотаріусом ОСОБА_9,
зареєстрований за №14,   як   не
відповідного   вимогам   закону,
а   позовні   вимоги
про   визнання  за позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право
власності на  квартиру АДРЕСА_1,  та
витребування  у ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1   залишити   без
розгляду.

Відповідачі   позов
не   визнали   і
просили   відмовити   в
позові   за  безпідставністю,   посилаючись
на  те,   що
на   момент   укладення
договору   купівлі-продажу   від
13.01.2003   року   ОСОБА_5
була   законним   власником
продаваємої   квартири.

Вислухавши   доводи
сторін   та   дослідивши
матеріали   справи   суд
вважає   що   позовні
вимоги   обгрунтовані   і
підлягають   задоволенню.

В   судзасіданні   встановлено    що
дійсно  рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 22.08.2007р.
було визнано недійсним  договір
купівлі продажу  від 30.04.1999р., за
умовами якого  до відповідачки ОСОБА_5
перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до  ст. 59
Цивільного кодексу України ( в редакції 1963 р.)  угода визнана судом недійсною, вважається
недійсною з  моменту її укладення.    Аналогічні положення містяться  в статті 236 чинного  Цивільного кодексу України, згідно якої
правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно частини 1
статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Тобто,  угода, визнана  судом недійсною, не створює  для сторін
тих прав та обов'язків, на встановлення яких вона була спрямована.

Договір купівлі
продажу від 30.04.1999р. був спрямований на перехід права власності на   квартиру АДРЕСА_1  від
сім”ї ОСОБА_2 до відповідачки ОСОБА_5

Визнання недійсним
даного договору купівлі продажу  свідчить
про те, що   перехід права власності на
спірну квартиру до відповідачки ОСОБА_5 не відбувся.   Особа
може передати  лише ті права, які
вона має.  А отже, ОСОБА_5 не мала
право  передати іншим особам права (право
власності на  спірну квартиру) набуті
нею  за угодою,  яку визнано недійсною.

Відповідно до ст.
225 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) право продажу майна, крім
випадків примусового продажу, належить тільки власникові.

Таким чином, Договір
купівлі продажу від 13.01.2007 р., на підставі якого ОСОБА_5 продала, а  ОСОБА_8 купив
квартиру АДРЕСА_1,  суперечить
вимогам закону, зокрема ст. 225 Цивільного кодексу України (в редакції 1963
р.),  а отже  є недійсним на підставі статті 48 Цивільного
кодексу України (в редакції 1963 року).

Крім  того
в  судзасідані   встановлено
що   спірна   квартира
залишалась   і  залишається
у   володінні   та
користуванні   позивачів.   Тобто
ні   договір   від
30.04.1999  року   ні
від   13.01.2003   року   не
були   виконані.   Договір
купівлі-продажу   від  13.01.2003
року   укладений   ОСОБА_1
з   ОСОБА_8,   який
являється   їй   рідним
братом    під   час
проведення   досудового   слідства
по   кримінальній   справі
стосовно   ОСОБА_1,  по
якій   проходив   і
епізод   зі  спірною
квартирою.  Вироком Новоселицького
районного суду від 12.12.2003р. ОСОБА_5
було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті
143 КК України  (в редакції 1961 р.),
частини 2 статті 148 КК України (в редакції 1961 р.),  частини 1 статті 203 КК України, під час  судового слідства судом  було встановлено що:

·    ОСОБА_5 укладала
договори купівлі-продажу житла (в тому числі і квартири Позивачів) в якості
гарантії повернення позики та сплати відсотків;

·    ОСОБА_5 визнала, що з метою забезпечення повернення позик
вона ставила перед позичальниками умову залишити в заставу своє житло, але
укладала з громадянами договори купівлі-продажу, а не договір застави;

·    Договір купівлі-продажу квартири сім'ї ОСОБА_2 від 30 квітня
1999 року  був укладений замість договору
застави;

·    ОСОБА_5, доводячи свій умисел на заволодіння індивідуальним
майном сім'ї ОСОБА_2 до кінця, після повернення позики та відсотків, договір
купівлі-продажу належного останній майна, тобто квартири АДРЕСА_1, не
розірвала, а вказаним майном розпорядилася на свій розсуд;

·    ОСОБА_5 заволоділа житлом сім'ї ОСОБА_2 шляхом обману,
увійшовши в довір'я останніх  та
зловживаючи цим довір'ям, тобто заволоділа квартирою АДРЕСА_1 шляхом шахрайства.

Відповідно до  частини 4 статті  61 ЦПК України вирок, що набрав законної
сили,  обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В рішенні від 22.08.2007 р. апеляційним
судом було встановлено, що :

·    між сторонами був
укладений договір позики з умовою сплати відсотків в іноземній валюті;

·    сума позики (3300 доларів США) ОСОБА_5 була повернута, а
спірна квартира залишилася у фактичному володінні сім'ї ОСОБА_2;

·    сам факт проживання позивачів у спірній квартирі після
укладення договору купівлі-продажу і до цього часу свідчить про відсутність у
позивачів наміру відчужувати спірну квартиру.

Відповідно
до частини 3 статті 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються  при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Керуючись       ст.ст.216, 236, 658-664   ЦК
України,   ст.ст. 48, 59, 145,
225  ЦК
України   /в  редакції
1963 р./,  ст.ст. 207 п.5,  209, 215
ЦПК  України  суд, -

В  И  Р
І  Ш  И
В  :

Позов
задоволити.   Визнати   недійсним
договір   купівлі-продажу   квартири
від  13.01.2003  року,
укладений   між   ОСОБА_1
та   ОСОБА_8   посвідчений
приватним  нотаріусом   ОСОБА_9,
зареєстрований    за  № 14.

Позовні   вимоги
про   визнання  за
позивачами   права   власності
на  квартиру АДРЕСА_1   та
витребування   її   у
відповідача   ОСОБА_8  залишити
без   розгляду.

Рішення
може  бути  оскаржено
в  апеляційному  порядку
до  апеляційного   суду
Чернівецької  області  шляхом
подачі  заяви  про
апеляційне  оскарження  рішення
через  місцевий  суд
Новоселицького  району  протягом
десяти  днів  з
дня  його  проголошення
та  подачі  апеляційної
скарги  протягом  двадцяти
днів   після  подання
заяви   про  апеляційне
оскарження  рішення,  з
подачею  її  копії  до
апеляційної  інстанції,  або  в  порядку
передбаченому  ч.4 ст.295  ЦПК
України.

Суддя :                            Трояновський  Г. М.