Справа №22ц-53/08 (22ц-8385/07)                      Головуючий у 1 інстанції Карпушова О.В.
26                                                          Доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2008р.                                                                                               м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                                           Голубинського
A.M.

суддів                                                          Соломахи
Л.І., Лук'янової С. В.

при секретарі                                              Голубцові
А.В.

за участю:

позивача                                                                      ОСОБА_1

відповідачів                                                       ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру за заповітом
та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту
недійсним з апеляційною скаргою відповідачів за основним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 27 вересня
2007р., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Калінінського районного суду м. Донецька від 27 вересня 2007р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
позову до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним. Визнано право власності
ОСОБА_1 на 1/4 частку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_5,
посвідченого 13 грудня
1997р. державним нотаріусом Восьмої Донецької державної нотаріальної контори за
реєстром №3-1577.

В
апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення їх позовних вимог та відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

В
судовому засіданні апеляційного суду відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги підтримали.

Позивач
ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

2

Відповідач
ОСОБА_4, представник третьої особи -
Восьмої Донецької державної нотаріальної контори до апеляційного суду не
з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивача ОСОБА_1,
дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга відповідачів підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав:

При
розгляді справи суд першої інстанції встановив, що АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на квартиру від 10 жовтня 1995р. №6440, виданого представництвом Фонду
Державного майна України в м. Донецьку на праві спільної сумісної власності
належала ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с. 6).

13
грудня 1997р. ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчений 13 грудня 1997р.
державним нотаріусом Восьмої Донецької державної нотаріальної контори, згідно
якого він на випадок своєї смерті заповів належну йому частку АДРЕСА_1 ОСОБА_1
(а.с. 11).

06 лютого 1998р.
ОСОБА_5 Восьмою Донецькою державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про
право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно якого
отримав у спадщину % частку
АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Рішенням
Калінінського районного суду м. Донецька від 11 січня 2006р. ОСОБА_5 оголошений
померлим (а.с. 90). Рішення суду набуло законної сили і відділом РАЦС
Калінінського районного управління юстиції м. Донецька видано свідоцтво про
смерть ОСОБА_5, згідно якого він помер 23 січня 2006р., актовий запис №50 від
20 березня 2006р. (а.с. 89).

Згідно
матеріалів спадкової справи з заявами про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5 до Восьмої Донецької державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1,
як спадкоємець за заповітом, та ОСОБА_3, як спадкоємець за законом.

Відмовляючи
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним, суд
першої інстанції виходив з того, що під час підписання заповіту волевиявлення
ОСОБА_5 було вільним, він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2
частку квартири за заповітом, суд першої інстанції виходив з того, що станом на
час посвідчення заповіту -
13 грудня 1997р. ОСОБА_5 на праві власності належала лише 1/4 частка квартири
і саме цією часткою квартири він розпорядився, склавши на випадок своєї смерті
заповіт на ім'я ОСОБА_1 Власником ще 1/4 частки квартири ОСОБА_5 став 06 лютого
1998р., тобто після складання заповіту, і суду не надано доказів того, що після
отримання 06 лютого 1998р. у власність ще 1/4 частки квартири, ОСОБА_5
розпорядився цією часткою на свій розсуд на випадок своєї смерті, тобто склав
заповіт відносно решти майна.

Відповідно
до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Виходячи
з вимог частини 1 ст. 303
ЦПК України, вищезазначені висновки суду першої інстанції відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

3

Відповідно
до частини 2 ст. 1257
ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його
волі.

Звертаючись
до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилались на те, що під час
складання заповіту 13 грудня
1997р. волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним, оскільки останній страждав на
хронічний алкоголізм, в зв'язку з чим не мав необхідного обсягу цивільної
дієздатності, не міг у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати
ними.

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачами
ОСОБА_2, ОСОБА_3 не надано суду доказів того, що волевиявлення заповідача
ОСОБА_5 на час складання ним заповіту не було вільним і не відповідало його
волі.

Згідно
акту посмертної судово-психіатричної експертизи №617а/24а/382а від 26 квітня 2007р.
під час підписання заповіту 13
грудня 1997р. заповідач ОСОБА_5 виявляв хронічний алкоголізм (психічні та
поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності). ОСОБА_5
під час підписання заповіту 13
грудня 1997р. за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними (ах. 197-219).

Доводи
апелянтів про суперечливі висновки судово-психіатрічної експертизи та їх
невідповідність поясненням свідків є необгрунтованими.

Згідно
мотивувальної частини акту експертизи експертна комісія дійшла висновку про те,
що ОСОБА_5 під час підписання заповіту 13
грудня 1997р. за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними, виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про
те, що в день підписання заповіту 13
грудня 1997р. ОСОБА_5 знаходився в стані алкогольного сп'яніння, запою або
вираженої абстиненції з компульсивною тягою до алкоголю.

Згідно
акту експертизи при формуванні експертних висновків експертна комісія врахувала
пояснення свідків, які були допитані за клопотаннями відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 Як зазначила експертна комісія більша частка пояснень цих
свідків відображає поведінку людини, яка знаходиться в стані алкогольного
сп'яніння, в умовах сімейного конфлікту (ушкоджував побутову техніку, зачиняв
дружину та дочку в квартирі, закручував шурупом двері та т.і.). Посилання ряду
свідків на висловлювання ОСОБА_5 про те, що його переслідують, дійсно можуть
бути проявами тимчасового розладу психічної діяльності (алкогольного психозу,
тривалість якого може буди від декількох часів до декількох днів) в рамках
хронічного алкоголізму, але пояснення свідків не містять вказівок на наявність
у досліджуемого подібних переживань саме під час укладення угоди - підписання
заповіту.

Доказів,
які б спростовували зазначені висновки судово-психіатричної експертизи та
підтверджували, що під час підписання заповіту 13 грудня 1997р. ОСОБА_5 знаходився в стані алкогольного
сп'яніння, запою або вираженої абстиненції з компульсивною тягою до алкоголю,
відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 суду не надали.

Не
погоджуючись з висновками експертизи відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 клопотання
про призначення по справі додаткової або повторної судово-психіатричної
експертизи не заявляли.

Згідно
матеріалів справи постановою Калінінського районного суду м. Горлівки від 14 січня 1999р.
ОСОБА_5 було припинено примусове лікування

4

від алкоголізму
за вироком Калінінського районного суду м. Донецька від 29 грудня 1997р. та
29 грудня 1999р.
він був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково (а.с. 62).

Проте
навіть після закінчення примусового лікування заповідач підписаний ним 13 грудня 1997р.
заповіт на ім'я ОСОБА_1 не змінив та не скасував.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 для заповідача не є сторонньою
людиною, що вони мають спільну дитину -
ОСОБА_4, 1986 року
народження (а.с. 10), що ОСОБА_1 певний час, в тому числі і в 1997р. його
опікувала, проявляла відносно нього турботу.

Посилання
апелянтів на те, що заповіт відповідно до частини 1 ст. 1257 ЦК України є
нікчемним, є безпідставними.

При його
складанні було дотримано вимоги щодо письмової форми та нотаріального
посвідчення.

Посилання
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_5 не мав права складати заповіт,
оскільки внаслідок хронічного алкоголізму не мав повної цивільної дієздатності,
не ґрунтуються на законі.

На час
складання заповіту заповідач ОСОБА_5 досяг повноліття, тобто відповідно до ст.
34 ЦК України
мав повну цивільну дієздатність, яка в установленому законом порядку відповідно
до ст. 36 ЦК України
не обмежувалася.

Посилання
апелянтів на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а
саме, розгляд їх зауважень на протокол судового засідання та технічний запис
судових засідань у їх відсутність, часткове посвідчення їх правильності, також
є необгрунтованими.

Про час
та місце судового засідання щодо розгляду зауважень на технічний запис судового
засідання та протоколи судового засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були
повідомлені належним чином, про що свідчить їх заява від 11 жовтня 2007р.
про відкладення розгляду справи (а.с. 285). Відповідно до ст. 199, п.2-1
розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення" ЦПК України їх
участь у судовому засіданні не є обов'язковою.

Що
стосується відводу заявленого судді Карпушовій О.В., то такий відповідно до ст.
24 ЦПК України був розглянутий судом з постановлениям
22 грудня 2006р. у нарадчій кімнаті ухвали про відмову у задоволенні заяви.
Відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 у задоволенні заяви про відвід судді за
відсутністю передбачених законом підстав було відмовлено обґрунтовано.

Відповідно
до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно
до ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності
заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу.

Оскільки
суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для
визнання заповіту недійсним, його висновок про визнання за позивачем
Набігуліною Г.Х. у порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове
майно ґрунтується на законі.

Після
оголошення рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 11 січня 2006р.
заповідача ОСОБА_5 померлим та реєстрації його смерті прозивач ОСОБА_1 в
передбачений законом строк спадщину прийняла, подавши 16 травня 2006р. до
нотаріальної контори відповідну заяву.

Рішення
суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування за
заповітом лише на 1/4 частку спірної квартири позивачем ОСОБА_1 не
оскаржується.

5

Оскільки
суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ще 1/4 частка квартири, що є
спадковим майном після смерті ОСОБА_5 його заповітом не охоплена, вона
відповідно до частини 1 ст. 1245
ЦК України
спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах.

Суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального
права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків
суду, тому відповідно до частини 1
ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.
307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відповідачів за основним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Калінінського районного суду м. Донецька від 27 вересня 2007р. залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.