РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07      лютого 2008р.                                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати              в
цивільних справах Апеляційного суду Івано-

Франківської області в складі:

головуючого                                             Бойчука
І.В.,

суддів                                                      Проскурніцького
П.І., Соколовського В.М.,

секретаря                                                Семків
З.П.,

адвокатів                                                ОСОБА_1,
ОСОБА_2

представників                                        Калуської
ОДПІ, ОСОБА_3, ОСОБА_4

та його
представника,                            ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Калуської об'єднаної
податкової інспекції на рішення Калуського міськрайонного суду від 19 листопада
2004 року, -

встановила:

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19
листопада 2004 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Калуської
об'єднаної податкової інспекції до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору дарування магазину від 08.09.2000р. та до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу цього ж приміщення від 05.06.2001р.

В      апеляційній скарзі на дане
рішення Калуська ОДПІ вказала, що доводи суду про те,

що апелянтом не було визначено податкової заборгованості, не відповідає
дійсності. В

податковому повідомленні від 24.04.1999р. вказано, що такий борг на час
виникнення

податкової застави становить 4036
грн.
15 коп..

Суд не
прийняв до уваги той факт, що податкова застава не зв»язана з певною сумою
податкової заборгованості, а виникає в силу виникнення самого податкового
боргу, незалежно від його розміру. Крім того, на час розгляду кримінальної
справи було

Справа
№22-ц-114/2008 р.                              Головуючий
у 1 інстанції
Галущак Л.О.

Категорія
11                                                       Доповідач
Бойчук І.В.

2

встановлено, що іншого майна у ПП «Карат», крім спірного
магазину, не було.

Податкова
застава мала право на існування поряд із заставою, що виникла в силу Закону
«Про заставу» і у випадку припинення застави, яка виникла 10.07.1998р. між ПП
«Карат» та Ощадбаком України податкова застава не припинялася. Вона могла
припинитися лише у випадку повного погашення або списання податкового боргу (
ст. 7 Указу
Президента України № 167
від 04.03.1998р. «Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки
з бюджетами та державними цільовими фондами»).

Невірним
є тлумачення суду, що спірний магазин не може бути предметом податкової
застави, оскільки відноситься до нерухомого майна. Згідно п. 2 Указу навпаки,
податкова застава поширюється на все майно та майнові права.

Просить
рішення суду в цій частині скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити їх
позовні вимоги.

В
засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги.

Директор
ПП «Карат» визнав, що договори дарування та купівлі-продажу в даній справі слід
визнати незаконними.

Інші
учасники судового розгляду вважають доводи апеляційної скарги не обґрунтованими.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог Калуської ОДПІ, суд першої інстанції вказав, що
спірний магазин є спорудою, яка міцно приєднана із землею і відноситься до
нерухомого майна, то відповідно до Закону «Про заставу» та п. 2 Указу Президента
України № 167 від
04.03.1998р. не міг і не може перебувати у податковій заставі.

Крім
того, суд визнав безпідставними посилання Калуської ОДПІ на вищезазначений Указ
Президента України в частині, що з часу виникнення заборгованості все майно і
майнові права ПП «Карат» перебувало у податковій заставі, в тому числі і
магазин. Також, представником позивача не доведено, яка сума податкової застави
була на час відчуження магазину.

Проте,
до такого висновку суд прийшов передчасно без належного з»ясування дійсних
обставин справи.

Судом
встановлено, що у приватного підприємця «Карат», власником якого є ОСОБА_3 і
якому належав магазин по АДРЕСА_1, у квітні 1999 року виникла податкова заборгованість, яка станом на
24.04.1999р. становила 4036,
15  грн. , про що ПП «Карат» було
надіслано повідомлення від 24.04.1999р. (а.с. 4 справа 2-449/04р.).

3

Відповідно
до п. 2 Указу
Президента України «Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з
бюджетами та державними цільовими фондами» від 04.03.1998р. № 167, який діяв на час
відчуження ОСОБА_3 спірного магазину, вбачається, що з дня виникнення
податкової заборгованості все майно і майнові права платника податків, а щодо
фізичної особи - суб»єкта
підприємницької діяльності -
майно та майнові права, які використовуються ним для здійснення
підприємницької діяльності, перебувають у податковій заставі.

Податкова
застава не потребує письмового оформлення. Орган державної податкової служби у
триденний строк від дня виникнення податкової застави повідомляє у письмовій
формі відповідного платника податків про податкову заставу належного йому майна
та майнових прав.

З
матеріалів справи вбачається, що 08
вересня 2000 року між
ПП «Карпати» та ОСОБА_4 було укладено договір дарування магазину по АДРЕСА_1.

Судом
встановлено, що спірний магазин на час вчинення договору дарування перебував у
податковій заставі до повного погашення податкової застави, яка не погашена ПП
«Карпати» по даний час. Даний факт крім податкового повідомлення, стверджується
даними позивача, що містяться у довідці та довідкою Державного реєстру застав
рухомого майна відповідача (а.с. 5-6
справа 2-449/04р.).

Власник
ПП «Карат» ОСОБА_3 в суді ствердив, що на день вчинення договору дарування
магазину, йому було відомо про те, що майно підприємства перебуває у податковій
заставі, оскільки має податкову заборгованість. Проте, не знав, що для
відчуження такого майна необхідна згода позивача.

Іншого
майна, за рахунок якого він міг би погасити таку заборгованість, у нього не
було.

Згідно
п. 5 вищезазначеного
Указу Президента України відчуження майна та майнових прав, які перебувають у
податковій заставі, може здійснюватися лише за письмової згоди органів
державної податкової служби за місцезнаходженням платника податків.

Такої
згоди позивач не давав ПП «Карат», тому оскаржуваний договір дарування спірного
магазину є недійсним.

У
відповідності до ст. 49
ЦК України, якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави
і при наявності умислу у однієї з сторін, все одержане за угодою повинно бути
повернуто другій стороні.

Оскільки
ПП «Карат» відчужило належне йому майно, яке було обтяжене податковою заставою,
то за договором дарування слід йому повернути відчужуване майно від ОСОБА_4, визнавши договір
дарування магазину від 08.09.2000р. недійсним. Наявність податкової застави не
породжує для податкового органу права власності на майно ПП «Карат» і останній
частково погашав заборгованість, тому не може на підставі ст. 49 ЦК України бути
повернуте в доход держави приміщення магазину, оскільки умислу в жодної із
сторін на спричинення збитків державі не було.

За таких
обставин позовні вимоги Калуської ОДПІ в частині оспорювання даного договору
підлягають до часткового задоволення.

Оскільки
позивачем було подано до суду 18
січня 2001 року позовну
заяву до ПП «Карат» та ОСОБА_4 про визнання договору дарування магазину
недійсним, і останній знав, що існує в суді такий спір, проте уклав з близькою
родичкою ОСОБА_5 договір купівлі-продажу від 05.06.2001р., який також слід
визнати недійсним.

За таких
обставин, колегія суддів вважає, що в даній справі слід постановити нове
рішення, яким позовні вимоги Калуської ОДПІ задовольнити частково, скасувавши
рішення Калуського міськрайонного суду від 19 листопада 2004
року, яке постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального
права.

На
підставі ст. ст. 49 ЦК України
п.п. 2, 5 Указу
Президента України «Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з
бюджетними та державними цільовими фондами» від 04.03.1998р. № 167, керуючись ст. ст.
307, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну
скаргу Калуської об»єднаної податкової інспекції задовольнити.

Рішення
Калуського міськрайонного суду від 19
листопада 2004 року
щодо позовних вимог Калуської ОДПІ до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору дарування магазину від 08.09.2000р. та до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу цього ж приміщення від 05.06.2001 року скасувати.

Ухвалити у
справі нове рішення.

Позовні вимоги
Калуської об»єднаної податкової інспекції задовольнити частково.

Визнати
недійсним договір дарування приміщення магазину по АДРЕСА_1 за № Д-915 від 08 вересня 2000 року, укладений
між ПП «Карат» і ОСОБА_4.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу магазину по АДРЕСА_1 за № Д-1106 від 05 червня 2001 року, укладений
між ОСОБА_4 та Кугутяк Лілією Віталіївною.

5

Повернути
сторони у попереднє становище.

Приміщення
магазину по АДРЕСА_1 повернути ПП «Карат».

Кошти,
отримані ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 05.05.2001 року від ОСОБА_5
в сумі 11808  грн.
(одинадцять тисяч вісімсот вісім) гривень, повернути ОСОБА_5.

В решті позовних
вимог відмовити.

Рішення
набирає законної сили з часу його проголошення і може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців у касаційному
порядку з часу набрання ним законної сили.