Справа №22-699/08
інстанції: Дзярук М.П.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008
року  м.Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого судді      Бондаря М.С.

суддів  Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі  Тахтаул О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2007 року позивач звернулась до суду до відповідача з позовом, в якому
зазначала, що вона є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач є
колишнім її чоловіком, шлюб з яким розірвано в січні 2007 року. В теперішній
час відповідач безпідставно проживає в спірній квартирі, не впускає її разом з
сином до зазначеного житла, тим самим чинить перешкоди в користуванні та
розпорядженні квартирою. В зв'язку з чим, ОСОБА_1 просила суд ухвалити рішення
про усунення перешкод її права власності щодо спірного житла, вселенні позивача
разом з сином до неї. Визнання відповідача таким, що втратив право користування
спірною квартирою та виселення його із зазначеної квартири.

Рішенням
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2007 року позов
задоволено частково. Позивача вселено до спірної квартири. З відповідача
стягнуто судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

Із
зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 не згодна, в зв'язку з чим звернулася до суду
з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи, а відтоді й порушення ним норм матеріального права, просила
рішення скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов задовольнити в повному
обсязі.

Вислухавши
доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За
змістом ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно
ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Єдиною
підставою свого проживання в спірній квартирі відповідач зазначив те, що він є
колишнім членом сім'ї власника квартири, а тому з огляду на положення ст. 156
ЖК України його не може бути виселено звідти. З наведеними запереченнями
погодився і суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в частині
виселення відповідача із спірної квартири.

Проте з такими
висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що раніше вже було розглянуто позов ОСОБА_2, в якому він
просив визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку
розділу майна, яке набуте під час шлюбу. Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 січня 2007 року, яке набрало законної сили 30 січня 2007
року, в задоволенні зазначеного позову ОСОБА_2 відмовлено. Тим самим, визнано
право особистої власності на спірну квартиру за позивачем по справі - ОСОБА_1

Згідно
ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі,
що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи.

З огляду на
наведене позивач є одноосібним власником спірної квартири.

Згідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування
та розпорядження своїм майном.

З
матеріалів справи видно, що відповідач фактично позбавляє власника права
власності на квартиру, так як мешкає в ній, користується в спосіб, якій
позбавляє можливості позивача потрапити до неї. Вже саме тільки користування
майном (квартирою), яке належить позивачеві на праві власності чинить перешкоди
в праві власності позивача, щодо цього майна, т.я. позбавляє позивача
можливості вільно користуватися тією частиною квартири, яку займає відповідач.

Відповідно
Постанови N 1545-ХІІ, 12.09.1991 Верховної Ради України "Про порядок
тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР"
до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки
застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані
законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам
України.

Закони
та нормативні акти, прийняті до набуття чинності нового Закону є чинними у
частині, що не суперечать цьому новому Закону.

Отже, в
зв'язку з набуттям з 01.01.04р. чинності ЦК
України від 16.01.2003р., положення ЖК України від 21.12.1963р. діють лише
в тій частині, що йому не суперечать, в тому числі й положення, що регулюють
порядок відносин між власником житла та інших осіб, що в ньому проживають.

За
змістом ст. 405 ЦК України
лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення,
яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Питання
проживання не членів сім'ї власника житла, в тому числі й колишніх членів його
сім'ї, врегульовано Главою 59 (ст. ст. 810-826) ЦК України, якою передбачено, що підставою проживання таких
осіб є договір найму жилого приміщення.

Згідно
ст.ст. 810, 811 ЦК України
власник житла (наймодавець) передає наймачеві житло для проживання на певний
строк і за плату на підставі договору найму (оренди), який укладається в
письмовій формі.

Як видно
з матеріалів справи, відповідач не укладав з власником житла (позивачем по
справі) договору найму спірної квартири, чи її частини. А отже відповідач,
безпідставно проживаючи в спірній квартирі, тим самим, чинить перешкоди
позивачеві в користуванні і розпорядженні її власністю. Єдиними способом
захисту права власності позивача було усунення таких перешкод шляхом виселення
відповідача.

За встановлених
обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення
суду першої інстанції має бути скасовано з постановлянням нового рішення по
справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 необхідно
задовольнити.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 307, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2007 року цій у справі
в частині відмови в задоволенні позову про виселення ОСОБА_2 скасувати.
Ухвалити нове рішення. Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Решту рішення
залишити без змін.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня проголошення.