Справа
№ 22-1281
Головуючий у 1 інстанції - Куцоконь Ю.П.
Категорія №
Доповідач -  Шимків С.С.
22 грудня 2008  року
Колегія суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Рівненської області у складі:  головуючого
судді          --                          Собіни І.М.
суддів                                      -      Шеремет А.М.,  Шимківа С.С.
судового засідання     -                       Омельчук А.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 27 червня 2008 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ майна та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та
визнання майна особистою приватною власністю,
Рішенням
Рівненського міського суду від 27 червня 2008 року задоволено частково позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ майна.

Шлюб
між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано. Малолітню дочку ОСОБА_3 залишено проживати з
матір”ю.

Визнано
за ОСОБА_1 право власності на &frac12; частину квартири № 35 в
будинку АДРЕСА_1 в м. Рівне, як на частку у майні, що є об”єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Встановлено
порядок користування приміщенням даної квартири, виділивши у користування:

-     ОСОБА_1 та
дочки ОСОБА_3 - жилу кімнату площею 12,7 м.кв.;

-     ОСОБА_2  -  жилу
кімнату площею 10,5 м.кв..

Решту приміщень квартири, а саме: жилу кімнату площею 15,4 м.кв. з

балконом, кухню, ванну кімнату, туалет,
коридор, шлюз, кладовку залишено у спільному користуванні сторін та їхньої
дитини.

Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1063 грн. 82 коп. судових витрат.

У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2. відмовлено за недоведеністю та
безпідставністю позовних вимог.

Не
погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову
про визнання майна особистою приватною власністю, ОСОБА_2 подав на нього
апеляційну скаргу.

Вважає,
що має місце невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність
обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

На
його думку, суд не дав належної оцінки тій обставині, що кошти на придбання
спірного житла подарувала йому його мати. Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 дали
відповідні показання з цього приводу.

У
зв”язку з цим, вказана квартира не може бути об”єктом спільної сумісної
власності подружжя.

Встановлюючи
порядок користування квартирою, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки
виділив позивачці кімнату площею 12,7 м.кв., зхлча вона просила виділити їй
кімнату площею 10,5 м.кв..

Також
не погоджується із сумою стягнутих на користь позивачки 1063 грн. 82 коп.
судових витрат, в т.ч., пов”язаних із оплатою правової допомоги. Вважає дану
суму завищеною.

Просить
змінити оскаржуване рішення суду в частині відмови йому в задоволенні
зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про визнання спірного
житла його особистою приватною власністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної  скарги, беручи до уваги пояснення учасників
процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє  законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна
сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та про
відмову ОСОБА_2. у задоволенні його зустрічних позовних вимог про визнання
спірного житла його особистою приватною власністю, суд першої інстанції виходив
з того, що ОСОБА_2 не доведно, а судом не встановлено того факту, що спірна
квартира була придбана за кошти, що належали йому особисто чи за кошти, що були
ним отримані в подарунок.

З таким висновком місцевого суду
погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 20
квітня 1999 року ОСОБА_2, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1, придбав у ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_4 за 5632 грн. квартиру № 35 в будинку АДРЕСА_1 в м. Рівне
(а.с. 8-9).

Відповідно до правил ст. 22 КпШС України, який діяв на час укладення
зазначеної угоди, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Діючим Сімейним кодексом України збережені положення, які були
визначені  ст.ст. 22, 24 КпШС України.
Крім того, згідно ст. 57 СК України, до складу майна, що є особистою приватною
власністю чоловіка, дружини є майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за
кошти, які належали йому, їй особисто.

ОСОБА_2 не надав суду доказів про те, що спірна квартира належала йому до
одруження, була одержана ним, як подарунок чи в порядку спадкування.

Суд першої інстанції дав належну оцінку показам свідків  ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо дарування останньою
коштів ОСОБА_2на придбання житла.

Відповідний договір дарування між ними не укладався, хоча будь-яких
об”єктивних перешкод для цього не існувало.