Справа № 2-10962008 р
Р І Ш Е Н Н Я

І м ”я м    У к р а
ї н и

21 серпня 2008 року     Ічнянський районний суд Чернігівської
області

в складі:

головуючого судді   Негода А.М.

при секретарі            Глушко О.І.

розглянувши у відкритому  судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу
за позовом

Монастирищенської сільської ради до
ОСОБА_1 про стягнення зайво виплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

Монастирищенська сільська рада
звернулася до суду з  позовом до ОСОБА_1
про стягнення зайво виплачених коштів вказуючи на те, що відповідачка раніше
працювала у них спеціалістом II категорії
і була звільнена 1 листопада 2006 року. За 2005-2006рр. відповідачці зайво було
виплачено 376грн. 38коп. матеріальної допомоги, що було виявлено при ревізії 21
травня 2008 року. Відповідачці пропонувалося добровільно повернути зайво
виплачені кошти, але вона  відмовляється,
тому просять стягнути їх примусово в судовому порядку.

Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не
визнала повністю мотивуючи тим, що вона вже не працює у позивача і матеріальну
допомогу  отримувала згідно розпоряджень
сільського голови.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі виходячи із слідуючого.

Між сторонами виникли правовідносини,
які регулюються КЗПП України.

В п.7 Постанови ПВС України від 29
грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємством, установам, організаціям їх працівниками» вказано, що
працівники, які не є керівниками підприємства (установи, організації) і
структурних підрозділів на підприємстві або їх заступниками за шкоду, заподіяну
зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових
обов'язків, несуть матеріальну відповідальність за ч.1 ст. 132 КЗПП України.

Згідно ч. 1 ст. 132 КЗПП України за
шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових
обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього
місячного заробітку.

Як вказано в ч.3 ст.233 КЗПП України,
для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з питаннях
стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству,
встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

При розгляді справи встановлено, що
відповідачка ОСОБА_1 працювала з 1996 року головним бухгалтером
Монастирищенської  сільської ради, з 19
лютого 2002 року спеціалістом II
категорії і звільнена з роботи з цієї посади з 1 листопада 2006 року, що
підтверджується довідкою № 209 від 11.07.08р. (а.с.26).

У обов'язки відповідачки ОСОБА_1
входило нарахування заробітної плати працівникам сільської ради, матеріальної
допомоги, інших виплат, ведення всього бухгалтерського обліку, що не  заперечувала в судовому засіданні сама
відповідачка.

Із акту ревізії фінансово-господарської
діяльності  в Монастирищенській сільській
раді за період з 01.01.2005 року по 31.03. 2008 року № 06-25/20 вбачається, що
ревізією дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті працівникам
матеріальної допомоги виявлено, що згідно розпоряджень сільського голови
працівникам сільської ради потрібно було нараховувати матеріальну допомогу в
розмірах посадових окладів, а дійсно нараховано в сумі середньомісячних
заробітних плат. Сума переплати матеріальної допомоги становить в сумі 3161грн.
73 коп., а саме: у 2005 році в сумі 999грн. 71 коп., в 2006 році в сумі 446грн.
50коп., у 2007 році в сумі 1715грн. 52 коп. Відповідне порушення допущено з
вини колишнього спеціаліста II категорії
- бухгалтера ОСОБА_1 у 2005-2006 роках.

Таким чином, в судовому засіданні з
достовірністю доведено, що шкода в сумі 376грн. 38 коп. завдана
Монастирищенській сільській раді зайвими грошовими виплатами з вини
відповідачки, і вона несе відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але
не більше свого середнього місячного заробітку.

Із виписок з відомості про нарахування
заробітної плати на ОСОБА_1 вбачається, що середньомісячний заробіток в 2005
році у неї становив 655грн. 43коп. (а.с.47), а в 2006 році -  641грн. 10 коп. (а.с.48). Таким чином,
нанесена шкода в сумі 376грн. 38 коп. підлягає відшкодуванню в повному обсязі,
оскільки не перевищує розміру її середньомісячного заробітку.

Одночасно з відповідачки на користь
позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 51грн. сплаченого
держмита і 30грн. ІТЗ.

Керуючись ст.ст. 10,60,212, 213,
215 ЦПК України, ст. ст. 130, 132, 233 КЗПП
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Монастирищенської
сільської ради задовільнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Монастирищенської сільської ради у відшкодування нанесеної шкоди  376 (триста сімдесят шість) грн. 38 коп.,
понексені судові витрати в сумі 81 (вісімдесят одну)грн., а всього 457
(чотириста п'ятдесят сім) грн. 38 коп.

На рішення на протязі 20 днів з
дня  подання заяви про апеляційне
оскарження, яка подається на протязі 10 днів з дня його проголошення може бути
подана апеляційна скарга в Чернігівський апеляційний суд.

Суддя:
А.М.Негода