Справа № 2 -  1079   / 2008
року   Київський районний суд м.
головуючого  судді
представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду в м. Полтава цивільну справу   за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3, виконавчого комітету Київської районної в місті
Полтаві ради, Колективного  підприємства
Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Госпрозрахункової
житлово-експлуатаційної дільниці № 7 про визнання права власності на частину
квартири, узаконення перепланування квартири, встановлення  порядку користування квартирою,   за зустрічним позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1,
Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області  про усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням,  визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку,
третя особа - виконавчий комітет Київської районної в місті Полтаві ради, орган
опіки та піклування, Госпрозрахункова житлово-експлуатаційна дільниця № 7,
ОСОБА_1. 15 лютого 2008
року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_3.,
виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради, КП «Полтавське
БТІ «Інвентаризатор» про визнання права власності на &frac12; частину квартири, узаконення перепланування, встановлення
порядку користування квартирою.
В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що з
відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі з 1986 року по 2005 рік. В
період спільного проживання подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1, яка була
зареєстрована за відповідачем ОСОБА_3.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який рішенням
суду визнаний недієздатним.
В квартирі АДРЕСА_1було проведено перепланування, але
відповідач ОСОБА_3. заходи на узаконення перепланувань не  вживає,
виникають спори щодо користування квартирою.
В поданій до суду позовній заяві просив  суд зобов'язати КП Полтавське БТІ
«Інвентаризатор» зареєструвати зміни, які відбулися в квартирі внаслідок
перепланування. Просив суд визнати за ним право власності на &frac12; частину квартири
та  встановити порядок
користування квартирою.
2008 року звернулася в суд з зустрічним позовом, який доповнила 23 липня
В поданих до суду заявах посилалася на те, що  є власником АДРЕСА_1, син ОСОБА_4  зареєстрований в квартирі, але з лютого 2007
року мешкає разом з батьком ОСОБА_1.
Посилаючись на ст. 71 ЖК України просила суд визнати
ОСОБА_4. таким, що втратив право користування жилим приміщенням  в АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю в ньому
понад шість місяців.
Також вказувала, що відповідач  ОСОБА_1. та син ОСОБА_4.  зареєстровані в АДРЕСА_1, добровільно
виписатися не бажають, тому вона як власник не може в повному обсязі
користуватися своїми правами.
Просила  суд  постановити рішення, яким усунути перешкоди у
користуванні жилим приміщенням  та
зобов'язати відділення ГІРФО Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській
області  зняти ОСОБА_1.  та ОСОБА_4. з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та його представник
повністю підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити. Посилалися
на викладені в заяві обставини.  Просили
суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.
ОСОБА_3. в судових засіданнях заперечувала стосовно  задоволення вимог ОСОБА_1.  Вважає, що АДРЕСА_1 є її особистою власністю,
а ОСОБА_1. має на праві власності квартиру АДРЕСА_2. Вважає, що перепланування
спірної квартири проведено ОСОБА_1.  без
її згоди, а тому вона заперечує щодо їх реєстрації.
Просила суд задовольнити її зустрічний позов та визнати
ОСОБА_1. та ОСОБА_4. такими, що втратили право користування кв. АДРЕСА_1та
зобов'язати зняти їх з реєстрації.
В судові засідання 19 вересня 2008 року   та 02 жовтня   2008
року ОСОБА_3 . та її представник адвокат ОСОБА_5 . не з'явилися, будучи
повідомлені судом про час та місце розгляду справи (а.с. 178, 179).  Про причини своєї неявки 02 жовтня 2008
року  суд не повідомили,   клопотань до суду не подавали.
Інші особи своїх представники для участі в справі  не направили,
подавали заяви з проханням розглядати справу без їх участі.
Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників,  дослідивши докази по справі, матеріали справи
№ 2-о - 78/2007 та відмовний матеріал, приходить до  наступних
Судом встановлено, що
ОСОБА_1. та ОСОБА_3. з 12 липня 1986 року перебували в зареєстрованому
шлюбі, який розірвано в 2005 році.
Відповідно до ст. 22 КпШС України 1969 року
майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині  та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
В судовому засіданні встановлено, що 30 вересня 1994 року
між ОСОБА_6., ОСОБА_7 . та відповідачем по справі ОСОБА_3 . було укладено
договір купівлі-продажу спірної квартири. За умовами договору ОСОБА_6. та
ОСОБА_7 . продали ОСОБА_3., а ОСОБА_3. купила квартиру АДРЕСА_1. Згідно
реєстрового напису квартира зареєстрована за відповідачем ОСОБА_3.
Оскільки спірна квартира придбана 30 вересня 1994 року,
тобто за час перебування ОСОБА_1. та ОСОБА_3. в шлюбі, вона є спільною сумісною
Посилання відповідача ОСОБА_3. на те, що квартира є її
особистою власність, оскільки  придбання
за свої власні кошти є безпідставним, зазначена обставина не підтверджена
жодними доказами по справі.
Наявність зареєстрованої за ОСОБА_1. на праві власності &frac12; частини квартири АДРЕСА_2   не позбавляє останнього його права на
спільну сумісну власність подружжя, тому посилання ОСОБА_3. на зазначену
обставину як  підтвердження того, що
спірна квартира є її особистою власності є безпідставним.
За таких обставин, враховуючи відсутність підстав для
збільшення чи зменшення частки одного з подружжя,  суд приходить до висновку, що частки
співвласників є рівними, за позивачем ОСОБА_1.
необхідно визнати право власності на
&frac12; частину квартири АДРЕСА_1,
а позовні вимоги його в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 383
ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права
володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до  ст. 358 ЦК України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною
частковою власністю.
Згідно зі ст. 155 ЖК України квартира, що є в приватній
власності громадян, не може бути в них вилучена, власника не може бути
позбавлено права користування квартирою.
Встановивши дані обставини, враховуючи непорушність права
власності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1., будучи співвласником спірної
квартири, не може бути визнаний таким, що втратив право користування  цим жилим приміщенням, а тому  позовні вимоги ОСОБА_3.   про визнання ОСОБА_1. таким, що втратив
право користування жилим приміщенням в квартир АДРЕСА_1 є такими, що не
ґрунтуються на нормах закону та не підлягають до задоволення.
Також судом встановлено, що ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  є сином ОСОБА_1. та ОСОБА_3.  Згідно з
рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2007
року  ОСОБА_4  визнано недієздатним, встановлено над ним
опіку, призначено йому опікуна - ОСОБА_1.

Оскільки ОСОБА_4. є недієздатним, ОСОБА_1. є його
опікуном, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3. про
визнання ОСОБА_4.  таким, що втратив
право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1 та зняття його з реєстрації за
даною адресою.  При вирішенні даних
позовних вимог судом не застосовуються норми ст. 71 ЖК  України, на які посилається ОСОБА_3. в
поданій до суду зустрічній позовній заяві, враховуючи, що спірне жиле
приміщення належить  до приватного
житлового фонду.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник
квартири  може на свій розсуд  здійснювати
ремонт і зміни у квартирі за умови, що
ці зміни не призведуть  до
порушень  прав власників  інших квартир та не порушать
санітарно-технічних вимог  і правил експлуатації
будинку.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 має
перепланування приміщень та складається з кімнати 5 площею 16,8 кв.м., кімнати
7 площею 16,7 кв.м., кімнати 8 площею 11,0 кв.м., кухні 4 площею 6,7 кв.м.,
вбиральні сполученої 2 площею 2,4 кв.м.,
коридору 1 площею 7,2 кв.м., вбудованої шафи 6 площею 0,8 кв.м.  Також квартира обладнана балконом площею 0,7
кв.м.

Згідно висновку спеціаліста № 39 від 01 квітня  2008
року  проведене перепланування приміщень
в квартирі АДРЕСА_1 не здійснює руйнівного впливу  на існуючі конструктивні елементи будинку, не
послабили конструктивні елементи будинку
цілому і не збільшили навантаження на них. Дефекти та пошкодження в
конструкціях квартири та будинку не виявлені.

Державний пожежний
нагляд м. Полтави та обласна санітарно-епідеміологічна станція   повідомляють, що приміщенняАДРЕСА_1
відповідають діючим нормативним актам та можуть використовуватися за
призначенням.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_3., здійснюючи перешкоди в державній реєстрації проведених в спірній
квартирі перепланувань, порушує права ОСОБА_1. як співвласника квартири, а тому
порушене право підлягає захисту.
Необхідно зобов'язати Колективне підприємство Полтавське бюро технічної
інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати зміни, що відбулися в кв.
АДРЕСА_1  внаслідок її перепланування.

Посилання ОСОБА_3. в судовому засіданні на те, що
перепланування було здійснене без її згоди судом оцінюється критично. Як
встановлено судом та не заперечувалися відповідачем ОСОБА_3. в судовому
засіданні, перепланування було проведено в 1998 році, тобто,  за час перебування сторін в зареєстрованому
шлюбі, а отже, за погодженням обох з подружжя.
При цьому судом враховується, що ОСОБА_3. протягом тривалого часу
користувалася квартирою за наявності вказаних перепланувань.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1. про встановлення
порядку користування квартирою суд виходить з наступного.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 22.12.1995 року  № 20  з наступними змінами «Про судову практику у
справах за позовами  про захист права
приватної власності» передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною
власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо
сторонам виділити жилі та інші приміщення
із самостійним виходами, які можуть використовуватись  як окремі квартири  або які можна переобладнати  в такі квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено   порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Сторонам неможливо виділити в спільній квартирі жилі та
інші приміщення  із самостійним виходами,
які можуть використовуватись  як окремі
квартири  або які можна
переобладнати  в такі квартири, позивачем
ОСОБА_1.  заявлено вимоги про
встановлення порядку користування квартирою, тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

При встановленні
порядку користування квартирою судом враховується, що  в квартирі зареєстровані ОСОБА_1., ОСОБА_3.
та ОСОБА_4.

ОСОБА_1. є опікуном ОСОБА_4.

Тому суд вважає за необхідне виділити ОСОБА_1. та
ОСОБА_4. в  користування  жилу кімнату 7 пл.  16,7 кв.м.
та кімнату 8 пл. 11,0 кв.м.,  а
ОСОБА_3. - в   користування  жилу кімнату 5 пл. 16,8  кв.м.
з балконом площею 0,7 кв.м.; а в загальному користуванні залишити кухню
4 пл. 6,7 кв.м.,  вбиральню сполучену 2
пл. 2,4 кв.м., коридор 1 пл. 7,2 кв.м.,
вбудовану шафу 6 пл. 0,8 кв.м.

Вказаний варіант розподілу є  найбільш простим, унеможливить суперечки
сторін щодо користування приміщеннями.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України  стороні, на користь якої ухвалено рішення,
суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати.

Позивачем ОСОБА_1. під час розгляду справи в суді були
понесені судові витрати в сумі 181 грн. (а.с. 1, 2, 70), а тому зазначені
витрати підлягають стягненню з ОСОБА_3.

Відповідно до висновку спеціаліста вартість спірної
квартири складає 300460 грн. (а.с. 43),
а тому   вартість &frac12; квартири становить 150230 грн., що є ціною позову за
позовними вимогами ОСОБА_1.  Державне
мито, яке підлягало оплаті ОСОБА_1. за розгляд справи в суді в частині вимог
про визнання права власності на частину квартири повинно було складати   1502 грн. 30 коп.

Загальна сума державного мита, яка підлягала до сплати
ОСОБА_1. становить 1519 грн. 30 коп. (1502,30 грн. + 8,50 грн. + 8,50 грн.).

ОСОБА_1 . всього сплачено державне мито в розмірі 151
грн.

Тому з відповідача
ОСОБА_3.  підлягає додатково
стягненню на користь держави державне мито за розгляд справи в суді в розмірі 1368  грн. 30 коп. (1519,30 грн. - 151 грн.).

Понесені ОСОБА_3. витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И  Р І Ш И
В  :

Позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на &frac12; частину квартири АДРЕСА_1

Зобов'язати Колективне підприємство Полтавське бюро
технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати зміни, що відбулися в
квартирі АДРЕСА_1 внаслідок перепланування квартири.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1

Виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в  користування  жилу кімнату
7 площею  16,7 кв.м.  та кімнату 8 пл. 11,0 кв.м.

Виділити ОСОБА_3
в  користування  жилу кімнату
5 площею 16,8  кв.м.  з балконом площею 0,7 кв.м.

В загальному користуванні залишити кухню 4 площею 6,7
кв.м.,  вбиральню сполучену 2 площею 2,4
кв.м., коридор 1 площею 7,2 кв.м.,
вбудовану шафу 6 площею 0,8 кв.м.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області  про усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням,  визнання особи такою, що
втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку  відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1понесені судові
витрати в сумі 181  грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави   державне мито  в розмірі 1368  грн. 30 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного
суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави  шляхом
подачі заяви  про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі
апеляційної скарги  на рішення суду
протягом двадцяти днів  після  подання
заяви  про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня  проголошення рішення.

Рішення суду набирає чинність після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо  подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана, рішення набирає законної сили після закінчення
строку на подання апеляційної скарги.  У
разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду
справи  апеляційним судом.

Головуючий
суддя                          /підпис/                      Н.Л.Яковенко