Справа № 2-531/2008р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17
жовтня 2008 року
Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі  :
головуючого              ГУДИМИ І.В.

при секретарі
ІВАНЮК Л.О.

з участю позивачки ОСОБА_1.,
відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування житлового будинку та визнання права власності на будинковолодіння,-

встановив :

До
суду звернулася  ОСОБА_1. з позовом до
ОСОБА_2. про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та
визнання права власності на Ѕ частину будинковолодіння,  мотивуючи це тим, що 19.07.2001 року між її
чоловіком,  відповідачем по справі,
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. був оформлений договір дарування житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, відповідно до якого ОСОБА_3. подарувала, а відповідач
одержав у дар вказаний житловий будинок, в зв'язку з чим згідно правовстановлюючих документів є його власником, хоча фактично даний
житловий будинок був куплений нею та відповідачем, як подружжям, у ОСОБА_3. за
кошти, що еквівалентні 1000 доларів США, з яких половину вартості сплатила її
матір ОСОБА_4. В даний час між нею та відповідачем постійно виникають
конфлікти, які пов'язані з намаганням відповідача вигнати її та малолітніх
дітей з спірного будинковолодіння, а тому вона просить суд визнати даний
договір дарування житлового будинку недійсним та визнати за нею права власності
на Ѕ частину даного будинковолодіння.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1.
уточнила свої позовні вимоги і просила суд визнати недійсним
вищевказаний договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями,
визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого
ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив 19 липня 2001 року житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 та визнати за нею та
відповідачем право власності, по Ѕ частині кожному, в будинковолодінні, яке
знаходиться в АДРЕСА_1, пославшись на ті ж обставини, що і в позовній заяві.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав і не заперечував в його задоволенні.

Суд,
перевіривши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення
сторін, вважає, що позов підлягає до
задоволення.

При
цьому суд  виходив із слідуючого.

Судом
встановлено, що     згідно договору
дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 19.07.2001 року ОСОБА_3
подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар цілий житловий будинок з надвірними
будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.5).

Вищевказаний договір дарування був укладений сторонами в той час, коли
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. перебували в шлюбі, відповідно до свідоцтва про одруження,
виданого 28.10.1999 року Колодненською сільською Радою Збаразького району
Тернопільської області (а.с.11).

Разом
з тим встановлено, що у дійсності між ОСОБА_2. та ОСОБА_3. 19.07.2001 року був
укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3. продала, а
ОСОБА_2 купив вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, який
знаходиться в АДРЕСА_1. Дана обставина знайшла своє підтвердження поясненнями
позивачки та не заперечується відповідачем.

Відповідно
до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами правочину, який вони
насправді вчинили.

Згідно
ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна строна (продавець) передає
або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно
(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно
до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно
ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність  визнати недійсним договір дарування житлового
будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 від 19 липня 2001 року, визнати дійсним
договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_3 продала,
а ОСОБА_2 купив 19 липня 2001 року житловий будинок з надвірними будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_1  право власності по Ѕ частині кожному в
будинковолодінні, яке знаходиться в АДРЕСА_1.

На
підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 209, 212-215, 218,
292  ЦПК України, ст.ст.235, 316, 328,
651, 655  ЦК України, ст.ст. 60, 62, 63,
65, 70,71, 72 Сімейного кодексу України, суд

вирішив :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1 від 19 липня 2001 року, що був укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, і який посвідчений приватним нотаріусом Збаразького районного
нотаріального округу 19 липня 2001 року та зареєстрований в реєстрі відповідно
за номером 1638.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового
будинку, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив 19 липня 2001
року житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частині кожному в
будинковолодінні, яке знаходиться в АДРЕСА_1.

Дане рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у вищевказаний двадцятиденний строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги вказане рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ
:                                                      І.В. ГУДИМА