У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 грудня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати

у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого

Гнатенка А.В.,

Суддів:

Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,

Гуменюка В.І.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та  ОСОБА_5про
визнання права власності, визнання
договору  купівлі-продажу  частково недійсним та  визнання
заповітів недійсними,

в с т а н о в и л а :

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона з ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі. Разом з   чоловіком займалися підприємницькою
діяльністю. На спільні кошти  набували
майно та нерухомість у м. Львові. Маючи хворого сина ОСОБА_2, вона вісім - дев'ять
місяців на рік проживала в Чеській Республіці, де лікувала сина. До 1994 року
проживала з сім'єю та матір'ю ОСОБА_6 - ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 З метою покращення житлових умов сім'ї вони з чоловіком
вирішили придбати  квартиру  по АДРЕСА_2  28 вересня 1994
року ОСОБА_6 за
спільні сімейні кошти купив спірну квартиру і повідомив її про вчинення такої
угоди. Через деякий час, вона дізналася від ОСОБА_6 про те, що договір
купівлі-продажу спірної квартири було оформлено на ОСОБА_7 і в цей же день, 28 вересня
1994 року  ОСОБА_7 оформила заповіт на ОСОБА_6 на
спірну квартиру. Жодних заперечень з своєї сторони щодо цього вона не
висловлювала, оскільки вважала, що маючи
оформлений  заповіт на чоловіка,
майно буде знаходитися у їхній власності. Після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дізналася про те, що 6
липня 2004 року остання змінила  заповіт
на  спірну  квартиру, заповівши її в рівних частках ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та
його сестрі ОСОБА_5Вважає, що спірна
квартира придбана за спільні кошти подружжя, а тому є її та покійного ОСОБА_6
спільною сумісною власністю, а заповіти складені від імені ОСОБА_7 є
недійсними.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18
вересня         2007 року  позов  ОСОБА_1задоволено.
Визнано за нею право власності на &frac12; частину квартири АДРЕСА_2 як
на  спільну сумісну власність подружжя.
Визнано покупцем квартириАДРЕСА_2 ОСОБА_6 Визнано недійсними заповіти, складені від імені ОСОБА_7 від 28
вересня          2004 року на ім'я ОСОБА_6 та  від 6 липня 2004 року на ОСОБА_6 та  ЗОСОБА_5

Додатковим рішенням цього ж суду від 18 грудня 2007 року
доповнено   резолютивну частину рішення
та визнано недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2від 28 вересня 1994 року в частині покупця.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 22
травня 2008 року  рішення
Личаківського  районного суду  м. Львова
від 18 вересня 2007 року  та
додаткове рішення цього ж суду від 18 грудня 2007 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про
скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення без змін
рішення  суду першої інстанції, у зв'язку
з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна  скарга  підлягає задоволенню з  таких  підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив із того, що позивачкою не було доведено та надано
суду достовірних доказів того, що договір купівлі-продажу спірної квартири,
укладений міжОСОБА_8та  ОСОБА_7 є
недійсним, а також не було доведено того, що спірна  квартира
за  вказаним договором  була
придбана саме за спільні сумісні кошти позивачки та ОСОБА_6 і саме
для  їх родини.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не  можна з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка та ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюбі, займалися підприємницькою діяльністю в Україні та
працювали у Чеській Республіці, мали кілька приватних фірм, до того ж, ОСОБА_6
мав рахунок у Німецькому банку та на передодні укладення спірного договору
купівлі-продажу квартири, а саме 11 квітня 1994 року зняв із зазначеного
рахунку 19 935, 50 німецьких марок для придбання спірної квартири ( а.с. 72).
Тому  у подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була
достатня фінансова можливість для
придбання спірної нерухомості за спільні кошти.

28 вересня 1994 року в день укладення договору купівлі-продажу квартири,
ОСОБА_7  оформила  заповіт на
сина  ОСОБА_6

ОСОБА_7 на час придбання спірної
квартири була пенсіонеркою з мінімальним розміром пенсії, що
підтверджується довідкою про отримані нею доходи, вона фактично перебувала на
повному забезпеченні свого сина, з яким
проживала.

ОСОБА_5 не оспорювала того факту, що брат ОСОБА_6 давав матері гроші на
придбання  спірної  квартири.

Судом першої інстанції дана оцінка та правильно зроблені висновки про те,
що ОСОБА_5грошей матері не давала на придбання спірної квартири, як про це вона
заявляла в суді, її доводи спростовуються матеріалами справи.

Встановлено, що ОСОБА_5саме у цей період часу була придбана двохкімнатна
квартира для власного проживання у м. Львові .

Крім того, одразу ж після смерті ОСОБА_7, а саме 7 грудня         2004 року  ОСОБА_5подала до  нотаріальної контори заяву  про відмову
від  спадщини по заповіту її
матері на користь свого брата ОСОБА_6, що свідчить про те, що спірна  квартира була придбана саме за кошти ОСОБА_6,
а вже після його смерті ОСОБА_5відкликала подану раніше заяву та звернулася до нотаріальної
контори  із заявою при  прийняття
спадщини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що покупцем спірної  квартири був ОСОБА_6, а оскільки інші
підстави для визнання цієї угоди недійною відсутні, то вказаний договір
відповідно до вимог ст. ст. 58, 60 ЦК УРСР суд підставно визнав недійним у
частині покупця і покупцем за цим договором підставно визнав ОСОБА_6, за
рахунок коштів якого і для якого фактично укладався цей договір. Тому не будучи
власником спірної квартири ОСОБА_7 не могла скласти зазначені заповіти.

ОСОБА_9 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до
вимог ст. 22 КпШС України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною
сумісною власністю та кожен з подружжя має на нього  рівні
права.

За таких підстав рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення  суду  першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а  :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2008 року  скасувати та залишити без змін рішення
Личаківського районного суду
м. Львова  від 18 вересня 2007
року  та додаткове рішення цього ж суду
від 18 грудня 2007 року.

Ухвала
оскарженню  не  підлягає.

Головуючий                                                                 А.В. Гнатенко

Судді:                                                                           М.І. Балюк

В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк