Справа № 2-88/08р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11
вересня 2008 року Світловодський
міськрайонний суд Кіровоградської області  в
складі : головуючого - судді Гармаш Т.І., при секретарі - Пересунько
О.А, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю
«Братськ-1» про стягнення заборгованості, середнього заробітку та моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Братськ-1» про стягнення
заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку
остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позивач в судовому
засіданні змінював позовні вимоги і остаточно просив суд стягнути на його користь
суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 908 грн.97 коп., середній
заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 342226 грн. 55 коп., втрати
пов'язані  з інфляційними процесами в
сумі 864 грн.43 коп. та у відшкодування моральної шкоди у сумі 20000 грн. В
обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він перебував у трудових
відносинах із відповідачем, який при звільненні не провів з ним повний
розрахунок та тривалий період, а саме з дня звільнення, тобто з 20.09.2001 року
по теперішній час не виплатив йому заробітну плату, яка належала йому до
виплати. Вважає, що своїми діями відповідач завдав йому моральні страждання,
також він поніс втрати у зв'язку із інфляційними процесами.

В
судовому засіданні позивач та його представник
позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини,
якими обґрунтовують свій позов, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник
відповідача проти позову заперечив просив відмовити у позові, посилаючись на
те, що відповідач повністю провів розрахунок з позивачем, що стверджується
копіями платіжних відомостей, зазначив, що суми нарахованої йому заробітної
плати повністю сплачені, що стверджується власним підписом позивача.

Суд, заслухавши
пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи дослідивши надані докази, прийшов
до наступного висновку.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1. перебував у трудових відносинах з ТОВ
«Братськ-1»  з 01.10.2000 року по
20.09.2001 року та звільнений з роботи за власним бажанням згідно наказу 701-к
від 07.09.2001 року, що стверджується трудовою книжкою (а.с.6).

Із відомості про
нарахування заробітної плати за серпень 2001 року (а.с.87) та платіжної
відомості про виплату заробітної плати (а.с.6) встановлено, що заборгованість
по заробітній платі на кінець серпня місяця 2001 року становила 432 грн. 48
коп. та недорахована сума оплати відпустки у розмірі 53 грн. 94 коп. Дана
обставина стверджується висновком аудитора (а.с. 114-115 ).

Крім цього
встановлено, що за відпрацьований період у вересні 2001 року заробітна плата ОСОБА_1.
не нараховувалась та не виплачувалась.

Виходячи із
посадового окладу позивача 530 грн. за мінусом відрахувань заробітна плата, яка
належить до виплати позивачу за вересень місяць становить 422 грн. 45 коп., що
стверджується висновком аудитора (а.с. 114-115).

Беручи до уваги
зазначені докази суд приходить до висновку що відповідач не провів із
ОСОБА_1.  повний розрахунок по заробітній
платі на день звільнення тобто на 20.09.2001 року, даний факт знайшов своє
підтвердження доказами а тому сума заборгованості по заробітній платі підлягає
стягненню з відповідача.

Вирішуючи
питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та
стягнення моральної шкоди суд виходить з того що відповідно до частини першої
статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116
КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку. Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому
працівникові сум власник або уповноважений ним орган сплачує зазначене
відшкодування лише у разі коли спір вирішено на користь працівника.

Тобто для
покладення на власника або уповноваженого ним органу відповідальності
відповідно до ст. 117 КЗпП України закон вимагає наявність наступних умов: вини
власника або уповноваженого ним органу, відсутності спору щодо розміру належних
звільненому працівникові або вирішення спору на користь працівника.

В судовому за
сіданні встановлено, що між сторонами існує спір щодо розміру  належних звільненому працівникові сум і даний
спір суд вирішує  на користь працівника.

Статтею 116 КЗпП
України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать
йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок.

В судовому
засіданні не підтверджено доказами факт роботи позивача у день його звільнення,
тобто 20.09.2001 року. У позивача відсутній
картковий рахунок, на який могла б перераховуватись заробітна плата.
Факт того, що позивач  звертався до
позивача з вимогою про отримання заробітної плати також не підтверджений
доказами.

Беручи до уваги
зазначені обставини суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в
частині покладання на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при
звільненні, а саме стягнення середнього заробітку  за час затримки розрахунку підлягають
частковому задоволенню, а саме за період з 10 травня 2007 року тобто з моменту подання
позовної заяви по 11 вересня 2008 року виходячи із середнього заробітку 422
грн. 55 коп.

Із змісту  ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що
відшкодування власником  або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

В судовому
засіданні встановлено, що у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні
позивач зазнав моральних страждань, що супроводжувалось почуттям приниженості,
несправедливості, проте розмір моральних страждань у їх грошовому виразі суд
вважає значно завищеним і переконаний, що достатньою компенсацією його
моральних страждань буде сума 500 грн.

В зв'язку із
наявністю інфляційних процесів сума невиплаченої заробітної плати знецінилась.
Відповідно до висновку аудитора (а.с. 114-115) розмір втрат, які поніс позивач
внаслідок інфляції становить 864 грн. 43 коп. Дана сума підлягає стягненню з
відповідача.

На
підставі викладеного та ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. .
209, 212, 214-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1. задовольнити частково.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю «Братськ-1» на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі у сумі 908 (дев'ятсот вісім) грн.97 коп.,
втрати внаслідок інфляції в сумі 864 (вісімсот шістдесят чотири) грн.. 43 коп.
компенсацію за затримку розрахунку 6760 (шість тисяч сімсот шістдесят) грн. 80
коп, у відшкодування моральної шкоди 500 (п'ятсот) грн.

Стягнути
з Товариства з обмеженою відповідальністю «Братськ-1» в прибуток держави
судовий збір у розмірі 51 (п'ятдесят одну), витрати на матеріально-технічне
забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 30 (тридцять) грн.

В решті
частині позовних вимог-відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копій до апеляційної
інстанції.

Суддя
Світловодського міськрайонного суду                                           Т.І.
Гармаш