Справа № 22-1214/2008р.                  Головуючий в 1 інстанції:
Доповідач: Демянчук С.В.
20 листопада 2008 року
суддів судової палати  в цивільних
справах апеляційного суду Рівненської області у складі:
Головуючого судді: Буцяка З.І.
суддів: Демянчук С.В., Хилевича С.В.
при секретарі: Колесовій Л.В.
відкритому судовому засіданні  цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 липня
року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права
власності на спадкове майно.
суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-
Рішенням
Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 липня 2008 року
позовні вимоги задоволені.

Визнано
недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Здолбунівською
державною нотаріальною конторою 08 червня 2005 року за № 1-274 ОСОБА_1 після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3.

Визнано
за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за заповітом, яке складається з
квартири АДРЕСА_1 вартістю 22501 грн. після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця
ОСОБА_3.

Зобов'язано
ОСОБА_1 в місячний термін після набрання чинності рішенням звільнити квартиру
АДРЕСА_1.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2понесені ним судові витрати в розмірі 100 грн..

Стягнуто  з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в
сумі 155 грн..

Не
погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає,
що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято із
порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд неповно з'ясував
обставини справи і відповідно не надав належної оцінки його поясненням та
запереченням, що потягнуло за собою прийняття незаконного рішення.

Зазначає,
що суд першої інстанції при постановленні рішення порушив його права, зокрема
ст. 127 ЦПК України, що передбачає надіслання невідкладно копії ухвали про
відкриття провадження у справі особам, які беруть участь у справі, а йому було
направлено лише судову повістку про виклик в якості відповідача. Також порушено
ст. 130 ЦПК України, котрою передбачено проведення попереднього судового
засідання за участю сторін. У суду першої інстанції не було підстав проводити
дане судове засідання у його відсутності, так як не було будь-яких доказів про
те, що він не з'явився без поважної причини.

Крім
того, суд першої інстанції при постановленні рішення вийшов за межі заявлених
позовних вимог, оскільки позивач не ставив до суду вимогу у відповідності до ч.
3 ст. 1272 ЦК України про визначення йому додаткового строку, достатнього для
подання ним заяви про прийняття спадщини. А тому зазначене з цього приводу у
рішенні суду є нічим іншим як зацікавленістю, оскільки суд не має права вийти
за межі розгляду поданого позову.

Також судом не приєднано до матеріалів справи
наданий ним лист і не допитано в якості свідків осіб, яких він клопотав
викликати в судове засідання.

Просив
скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16
липня 2008 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2.

В поданих на апеляційну
скаргу запереченнях ОСОБА_2 вказує на законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, оскільки він є спадкоємцем за заповітом, а відповідач не
має права на спадкове майно за законом. На його думку свідоцтво про право на
спадщину за законом цілком законно визнано недійсним, тому просив апеляційну
скаргу відхилити а рішення залишити без змін.

В
судовому засіданні ОСОБА_1, його представник адвокат ОСОБА_5 підтримали
апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник
ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4апеляційну скаргу не визнав, вважає висновки суду першої
інстанції правильними. Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції,
правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції  - скасуванню з ухваленням у справі нового
рішення з наступних підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що, позивач як,
спадкоємець по заповіту після смерті діда ОСОБА_3, тобто з вересня 2004 року,
на момент відкриття спадщини не знав і не міг знати про наявність
заповідального розпорядження, оскільки перебував в місцях позбавлення волі. Про
наявність заповіту дізнався лише в квітні 2008 року. Таким чином суд дійшов
висновку про те, що строк звернення до нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину пропущено позивачем з поважних причин,
тому є правові підстави для визначення додаткового строку для подачі заяви.
Однак, оскільки Здолбунівською державною нотаріальною конторою було видано
свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я відповідача, тому відсутня
необхідність надавати такий строк.

Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом,
тому  ОСОБА_1  згідно ч.2 ст.216 ЦК України зобов'язаний
повернути спадкоємцю отримане ним майно.

Виходячи
з наведених доказів, які на думку суду першої інстанції,   достовірно свідчать про те, що відповідач
незаконно отримав спадщину, тому отримане свідоцтво на спадщину визнано судом
недійсним.

З
такими висновками суду погодитися не можна, , оскільки вони не відповідають
матеріалам справи та вимогам закону.

Порядок
здійснення права на спадкування і оформлення права на спадщину регулюються
главою 87 та главою 88 ЦК України, відповідно до яких спадкоємець, який прийняв
спадщину, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав
постійно з спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття
спадщини, яка подається спадкоємцем особисто.

Для
прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з
часу відкриття спадщини.

Наслідки
пропущення строку для прийняття спадщини врегульовані ст.1272 ЦК України.
Зокрема , ч. 3 цієї статті зазначається, що за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно
до принципу диспозитивності  цивільного
судочинства / ст.11 ЦПК України/, суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи  юридичних осіб,
поданих відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи ,  позивач зазначених вимог закону не дотримався
і з належно оформленим позовом про визначення йому додаткового строку,
достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини до суду, не звернувся.
Вимоги останнього зводилися лише до визнання недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно. Законом не передбачається визнання права власності на спадкове майно за
рішенням суду, оскільки, як зазначалося вище, книгою шостою Цивільного Кодексу
України визначено порядок прийняття спадщини, виконання заповіту та оформлення
права на спадщину.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_2 вказував що він не знав про смерть
спадкодавця, не міг і не повинен був про це знати, оскільки перебував в місцях
позбавлення волі.

Однак
такі його доводи повністю спростовуються здобутими доказами. Такі доводи
позивача є непослідовними та суперечливими.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 достовірно було відомо про смерть
діда ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Про це суду підтвердила свідок ОСОБА_6 ,
дані обставини вбачаються і з листа позивача зазначеному свідку. Навіть після
звільнення з місць  позбавлення волі
/  з 19.11.2007 року/  позивач
до нотаріальної контори звернувся лише в квітні 2008 року.

Будь-яких
доказів в підтвердження наявності поважних причин пропуску строку для прийняття
спадщини та обставин, які б виправдовували поведінку спадкоємця про те, чому
він на протязі чотирьох років після відкриття спадщини не цікавився відомостями
про життя та умови діда, останній не надав.

За
встановлених обставин вимоги ОСОБА_7 до задоволення не підлягають.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
ст.ст. 1268 -1272 , 1296, 1297 ЦК України , колегія суддів, -

В
и  р  і
ш  и  л  а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 липня
2008 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_2  в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя:
Буцяк З.І.

Судді :                                                                           Демянчук
С.В.

Хилевич С.В.