Справа за №
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м        У к р а ї н и

29 вересня 2008 року                                                                    м.
Ромни

Роменський
міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді Шунько Г.О. при
секретарі Чепурко І.В., представника
позивача  ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому  судовому засіданні в
приміщенні суду м. Ромни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Роменське міське управління
земельних ресурсів про встановлення порядку користування земельною
ділянкою,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Роменське міське
управління земельних ресурсів, про встановлення порядку користування земельною
ділянкою. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що згідно договору
купівлі-продажу від 14 серпня 1979 року йому на праві власності належить 1/2
частина житлового будинку з надвірними будовами в АДРЕСА_1 на земельній ділянці
площею 910 м. кв., інша 1/2 частина вказаного будинку розташована на земельні ділянці
мірою 806 м.кв. і належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності за
заповітом, виданого Роменською державною нотаріальною конторою 21 жовтня 2005
року після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідно до технічного
паспорту на житловий будинок фактичний загальний розмір земельної ділянки, яка
знаходиться в спільному користуванні сторін, становить 1995 м.кв. Зазначає, що
на час придбання ним &frac12;
частини домоволодіння між сусідами вже був встановлений порядок
користування, згідно якого він користувався земельною ділянкою площею 1189
м.кв., а ОСОБА_5, спадкоємцем якої є відповідачка ОСОБА_2, користувалася
земельною ділянкою площею 806 м.кв., що на його думку, підтверджується актом
міжвідомчої комісії Роменського міськвиконкому № 730 від 27 січня 2006 року та
межовими знаками між суміжними земельними ділянками - парканом, який
зберігається до цього часу.

У жовтні 2007
року ОСОБА_2 звернулася до Роменської міської ради з заявою про приватизацію
земельної ділянки. Рішенням тринадцятої сесії п'ятого скликання Роменської
міської ради від 10 жовтня 2007 року
відповідачці передано у спільну часткову власність 1000 кв. м. для
обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд та 995 кв. м.  для ведення особистого селянського господарства.

Посилаючись на
те, що він протягом 15 років користується земельною ділянкою площею 1189 кв.
м., просив суд залишити  зазначений
розмір земельної ділянки в його користуванні.

В судовому  засіданні позивач та його представник
уточнили позовні вимоги та просили встановити порядок користування спірною
земельною ділянкою площею 1168 кв.м., відповідно до варіанту, зазначеного у
висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 2007 року за №
2441.

Відповідачка та
її представник вимогу позову не визнали, посилаючись на те, що ОСОБА_5, право
на спадщину після смерті якої має ОСОБА_2, будь-яких угод з співвласниками
будинку щодо порядку користування земельною ділянкою на протязі 15 років  не укладала, межі землекористування у
встановленому порядку між співвласниками будинку не закріплювались. Також
ОСОБА_5 вважала, що має право користування &frac12; частиною земельної ділянки, бо
сплачувала податок за &frac12;
її частину. Відповідачка просила суд відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1

Представник
третьої особи ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те,
що відповідно до положень ст. 125 ЗК право користування земельною ділянкою
виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що
посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення
договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості). Сторони таких документів не отримували, межі
земельної ділянки в натурі (на місцевості) між співвласниками будинку не встановлювались, органи виконавчої влади будь яких рішень по
земельній ділянці не приймали, документів,
що посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою
сторонам не видавалися. На даний час земельна ділянка належить Роменській міській
раді.

Заслухавши
пояснення позивача, відповідача, їх представників, представника третьої особи,
суд встановив наступні обставини  і
відповідні їм праві відносини

ОСОБА_1, є
власником 1/2 частину будинку, що розташований в АДРЕСА_1, на земельній ділянці
площею 910 кв.м., що видно з договору купівлі - продажу будинку від 14 серпня
1979 року (а.с. 6).

21 жовтня 2005 року
ОСОБА_2, отримала в порядку спадкування за заповітом іншу 1/2 частину будинку
розташованого в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, що видно з  Свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
В свідоцтві також  зазначено, що будинок
розташований на земельній ділянці , що належала спадкодавцю, відповідно до
рішення виконавчого комітету Роменської міської ради за № 414 від 29 жовтня
1997 року. Відповідно до п. 1.9 рішення за № 414 від 29 жовтня 1997 року
ОСОБА_1 передано  для обслуговування
житлового будинку  господарських
будівель  і споруд 1000 кв. м., а ОСОБА_5
- 806 кв.м. (а.с. 10).

З рішення Роменського
міськрайонного суду від 20 червня 2007 року, вбачається, що визнано
протиправним та не чинним п. 1.9 рішення виконавчого комітету Роменської
міської ради за № 414 від 29.10.1997 року
про передачу у приватну власність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 земельної ділянки, що
були раніше надані для будівництва та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і спору АДРЕСА_1,
у зв'язку з непропорційно до їх часток у праві власності  на житловий будинок.  Зазначеним рішенням суду встановлено, що межі земельної
ділянки АДРЕСА_1 в натурі не виносились. (а.с.21-22).

З викладеного
слідує, що предметом спору є порядок користування земельною ділянкою  співвласниками будинку АДРЕСА_1. Спір виник в
2007 році після прийняття рішення тринадцятої сесії п'ятого скликання
Роменської міської ради від 10 жовтня 2007 року
про передачу ОСОБА_2,  у спільну
часткову власність 1000 кв. м. для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель і споруд та 995 кв. м.
для ведення особистого селянського господарства.

З  названого рішення  видно
про передачу земельної ділянки у спільно часткову власність
співвласникам будинку ОСОБА_2 і ОСОБА_1,
рівних частинах,  пропорційно  до їх часток у праві власності на будинок
АДРЕСА_1. Проте,  ОСОБА_1такий принцип
розподілу присадибної ділянки не влаштовує і
не оскаржуючи вказане рішення, просив суд встановити за ним
користування  земельною ділянкою більшою
в розмірі (1168 кв.м.,) посилаючись на фактичне користування в минулому.

Спір підлягає
вирішенню відповідно до ст. 125 ЗК України, згідно з якою  право власності та право постійного
користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості),
одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації
забороняється.

Статтею 152 ч. 2
ЗК України встановлено, що вимагати усунення будь-яких порушень його прав на
землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння
земельною ділянкою, може власник земельної ділянки або землекористувач.

В постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7
зазначено, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку
розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовано
будинок, господарські будівлі та споруди,
не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не
було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини
спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з
розміру їх частки у вартості будинковолодіння на час виникнення спільної
часткової власності. Суд може не визнати угоду про порядок користування
земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права
когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю
частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної
земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи
протипожежним правилам.

На підставі
названого закону та встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку про
відмову в задоволенні вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 їх частки у
праві власності є рівними по 1/2 частині. Документи, що посвідчують права
власності чи право користування сторін спірною земельною ділянкою, сторони не
мають. Договір про спільну часткову власність
на земельну ділянку між сторонами
не укладався, як і договір оренди з власником землі Роменською міською
радою.

В договорі
купівлі -  продажу 1/2 частини
будинку  АДРЕСА_1 від 14 серпня 1979 року
зазначено, що будинок розташований на земельній ділянці площею 910 кв. м.,
проте позивач просив суд встановити порядок користування більшим розміром
земельної ділянки, посилаючись на рішення міської ради  за № 122
від 21 лютого 1979 року.

Проте, вказане
рішення як в сторін так і в інвентарній справі немає, тобто  відомості про постійне чи тимчасове
користування лишками земельної ділянки площею 1085 кв. м. з належного дозволу
відповідного органу виконавчої влади або місцевої ради, по справі  відсутні і сторони по справі  його суду не надали.

Судом не
встановлено, що між сторонами була угода та домовленості про порядок
користування земельною ділянкою.  Суд не
може брати  до уваги, як  доказ на який посилається позивач,  акт від 20 серпня 1997 року про визначення
меж землекористування між співвласниками будинку ОСОБА_1 і ОСОБА_5,  (а.с. 24) так як згідно рішення Роменського
міськрайоного суду  від 20 червня 2007
року від імені ОСОБА_5, акт підписала її дочки ОСОБА_7, бо за життя її мати була
інвалідом 1 групи по зору.  Ці обставини
були підставою для  ухвалення судом
рішення про визнання незаконним рішення Роменської міської ради про передачу у
власність земельної ділянки 29 жовтня 1997 року. (а.с. 21-22). Акт
міжвідомчої  комісії від 27 січня 2006
року  на який позивач теж посилається як
на доказ,  свідчить тільки проте, що спір
між сторонами, комісія не вирішила. В інвентарній справі, теж відсутні будь-які
дані про встановлення прядку користування земельною ділянкою між сторонами в
період з часу придбання позивачем будинку в 1979 році,  по теперішній час, про що свідчать генеральні
плани, схеми земельних ділянок різних років, без зазначення межі землі  між співвласниками будинку. (а.с. 2, 33, 41
інвентарної справи) відсутня позначка
межі і в технічному паспорті на будівлі і в позивача.

Суд не бере до уваги і висновки судової
будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 2007 року за № 2441 тому, що
площа земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні сторін,
становить 1971 кв. м., проте такий розмір площі не відповідає розміру земельної
ділянки, визначеному в матеріалах інвентарної справи, де на а.с. 2 зазначено
площу земельної ділянки 2074 м. кв., на а.с. 33 - 2200 кв.м., на а.с. 41 - 1995
кв.м.) а в рішенні Роменської міської ради від 25.10.2007 р., яким відповідачці
ОСОБА_2 передано безоплатно у спільну часткову власність &frac12; частину земельної ділянки площею
1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1, та &frac12; частину земельної ділянки площею 995 кв.м. для ведення
особистого селянського господарства за зазначеною адресою.

Враховуючи, що
на інші варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою  позивач ОСОБА_1, ніж зазначеному в   висновку судової будівельної експертизи за №
2441 від 22 вересня 2008 року не погоджується, а при встановленні порядку
користування земельною ділянкою згідно варіанту, визначеному експертизою,
будуть ущемлені законні права відповідачки щодо можливості належно
користуватися своєю частиною будинку, мати доступ для її обслуговування,
здійснення капітального та поточного ремонтів, суд дійшов до висновку про
відмову в задоволенні позову.

Суд враховує і
те, що рішенням Роменської міської ради від 25.10.2007 р. за заявою ОСОБА_2
передано безоплатно у спільну часткову власність &frac12; частину земельної ділянки площею
1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1, та &frac12; частину земельної ділянки площею 995 кв.м. для ведення
особистого селянського господарства за зазначеною адресою. Тобто, ОСОБА_1, теж
має право  на іншу  1/2 частину земельної ділянки для будівництва
та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд
АДРЕСА_1  - 500 кв.м., та &frac12; частину
земельної ділянки площею 995 кв.м. для ведення особистого селянського
господарства в розмірі 497 кв.м., а всього 500+497=997
кв.м., що фактично відповідає земельній ділянці при її купівлі.    Зазначене рішення Роменської міської ради
на час розгляду справи не  скасоване і не
порушує земельні права позивача.

Висновок судової
будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 2007 року за № 2441 про
встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою по фактичному
користуванню необхідно встановлювати земельний сервітут відносно надлишку суд
також не бере до уваги, так як  згідно ч.
1 ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Ні позивач чи
відповідачка вимогу про встановлення земельного сервітуту не заявляли, питання
про можливість встановлення земельного сервітуту судом не досліджувалось, тому
й з цієї підстави позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.. 10, 11, 15, 60, 209,
213-216, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною
ділянкою.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного
суду Сумської області через Роменський міськрайонний суду Сумської області
шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження та подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя:                                                    підпис…

Копія вірна…

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ                                         ШУНЬКО
Г.О.