Справа №  2-64/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2008 року
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого
- судді: Рєзнікової С.С.

за
участю секретаря судових засідань: Стадник І.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Чугуїві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус
Чугуївського нотарільного округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування
житлового будинку недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до Харківської О.Б. про визнання договору дарування
недійсним, вказуючи, що він діє в інтересах своєї матері визнаної недієздатною
рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07.06.2007 року,
яка будучи у шлюбі з  ОСОБА_5 у 2003 році
подарувала  будинок АДРЕСА_1 своїй дочці
- відповідачці по справі, а його сестрі, без згоди свого чоловіка ОСОБА_5
Вищевказаний будинок є спільною власністю подружжя. Після дарування
вищевказаного будинку відповідачці, ОСОБА_3 фактично не мешкала у ньому, а лише
приймала участь у догляді за батьками. Позивач просить суд визнати договір
дарування вищевказаного житлового будинку недійсним так як він відбувся без
письмової згоди на це чоловіка ОСОБА_2, що не відповідає вимогам ст. 23 Кодекса
про шлюб та сім*ю в редакції від 20.06.1969 року.

В ході розгляду справи по суді
позивач ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_6
підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та представник позивача
ОСОБА_6 пояснив суду, про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з
23.04.1955 року. В період шлюбу вони придбали за договором купівлі - продажу
від 27.12.1979 року будинок за адресою: АДРЕСА_1. Протягом спільного життя
перебудували його, без оформлення відповідних документів, а потім оформили всі
перебудови та отримали свідоцтво про право власності від 09.12.2003 року. Після
оформлення документів на спільний будинок ОСОБА_2 розпорядилася ним та
подарувала будинок ОСОБА_3 без згоди свого чоловіка ОСОБА_5 Данні дії ОСОБА_2,
вважає представник позивача, не відповідають вимога ст. 22 КЗпШС та є підставою
визнання договору дарування недійсним. Окрім цього, ОСОБА_2 після дарування
спірного будинку продовжувала проживати в ньому, потім помер її чоловік ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, а з часом  у 2007 році,
вона була визнана недієздатною.

Відповідачка по справі ОСОБА_3 та
її представник адвокат ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечували,
пояснювали про те, що ОСОБА_3 здійснювала догляд за батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_5
Під час хвороби батька, відповідачка допомогла матері оформити перебудови у
будинку та отримати свідоцтво про право власності на спірний будинок у 2003
році, після чого, мати та батько прийняли рішення подарувати їй будинок, однак
батьки залишалися  мешкати в ньому. При
оформленні документів у приватного нотаріуса їй не було повідомлено, про
необхідність письмової згоди батька на дарування їй майна батьків, що набуто у
шлюбі. Вона вирішила, що достатньо його усної згоди, яку батько виразив при
житті у 2005 році, а у 2005 році помер.

Представник відповідачки, вважав
за доцільне визнати договір дарування недійсним в частині розпорядження ОСОБА_2
майном свого чоловіка.

На запитання головуючого судді
відповідачка ОСОБА_3 повідомила про те, що знає, що при відчуженні спільного
майна подружжя потрібна згода обох осіб, що на момент набуття права власності
на майно перебували у шлюбі.

Третя особа по справі - приватний
нотаріус ОСОБА_4. у попередньому судовому засіданні пояснив, що при оформленні
договору дарування не звернув уваги на сімейний стан дарителя, тому не
витребував письмової згоди чоловіка
ОСОБА_2 на відчуження спірного будинку.
У судове засідання третя особа не з*явився, про час та місце слухання
справи повідомлявся належним чином, просив суд розглянути справу за  його відсутності.

Суд заслухавши пояснення сторін
та їх представників, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки,
встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 05.04.1955 року, відповідно до свідоцтва про одруження,
виданого Іловайським міським ЗАГСом Сталінської області.

В період шлюбу вони придбали за
договором купівлі - продажу на ім*я ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 що
підтверджується  повідомленням
Чугуївського МБТІ від 03.02.2006 року, який з часом перебудували та за рішенням
Малинівської сільради вищевказаний будинок був прийнятий в експлуатацію, після
чого було видане свідоцтво про право
власності від 14.01.1988 року на ім*я ОСОБА_2, а потім ОСОБА_2
самовільно прибудовано пристройку, відповідні документи на яку були видані
09.12.2003 року за рішенням Малинівської сільради.

В цілому житловий будинок
прийнятий до експлуатації актом прийняття, затверджений рішенням Малинівської
сільради від 09.12.2003 року № 111/8 та видане свідоцтво про право власності
від 09.12.2003 року № 064933.

Відповідно до ст. 22 КпШС
Української  РСР майно, нажите подружжями
за час шлюбу, є його спільною власністю. Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і розпорядження цим майном.

За таких обставин будинок
АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя ОСОБА_1, шлюб між якими зареєстровано
05.04.1955 року.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 оформила договір дарування вищевказаного будинку 26.12.2003 року,
подарувавши його своїй дочці - відповідачці по справі ОСОБА_3 не отримавши згоди
свого чоловіка ОСОБА_5 на дану угоду у письмовій формі.

Згідно ч.3 ст. 244 ЦК Української
РСР в редакції 1963 року до  договорів
дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 цього кодексу,  а саме передбачено нотаріальне посвідчення
договору.

У відповідності з ч.2 ст. 23 ЦК
України в редакції 1963 року при укладенні угод одним з подружжя вважається, що
він діє за згодою другого подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного
майна подружжя, що потребують обов*язкового нотаріального засвідчення, згода
другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

24.10.2007 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 про визнання угоди дарування від
26.12.2003 року  недійсною на підставі
ст. 48 ЦК Української РСР в редакції 1963 року так як, на момент укладання
угоди цивільно - правові відносини регулювалися вищевказаним нормативним актом.

Відповідно до ст. 48 ЦК
Української РСР угода вважається недійсною, якщо не відповідає вимогам закону.

Таким чином, при укладенні договору
дарування ОСОБА_2 не отримала згоду свого чоловіка, висловлену у письмовій
формі, що є порушенням ч.2 ст. 23 КпШС та
тягне за собою недійсність угоди дарування від 26.12.2003 року і
повернення сторін договору у попередній стан.

Однак окрім того, судом
встановлено та не заперечувалося сторонами, що після дарування будинку ОСОБА_3,
вона не проживала в ньому, а у будинку продовжували проживали ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, яка мешкає у данному будинку по теперішній час.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.22, 23 КпШС, ст.48 ЦК Української РСР, ст.ст. 208, 209,212-215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання договору дарування житлового будинку недійсним -
задовольнити.

Визнати договір дарування
житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_1, укладений 26.12.2003 року та
посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

Сторони повернути у попередній
стан.

Зобов*язати Чугуївське міжміське
бюро технічної інвентаризації анулювати правовстановлюючи документи на ім*я
ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до
судової палати апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський
суд Харківської області шляхом подачі у десятиденний термін, починаючи з
наступного дня після його проголошення, заяви про апеляційне оскарження та
подачі апеляційної скарги у двадцяти денний термін після подачі заяви або в
порядку  ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -