Справа № 2-3/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 липня 2008 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Литвин М.М.

при
секретарі Гусак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про примусове виселення,
визнання їх такими, що втратили право на користування житлом та відшкодування
моральної шкоди та зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання
лубенської міської ради від 23.02.2004 року за № 6/70, свідоцтва про право
власності на житло від 23.02.2004 року, рішення Лубенської міської ради за №
198 від 28.08.2002 року та державного акту про право власності на землю -
недійсними, суд,-

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 примусове виселення, визнання їх такими,
що втратили право на користування житлом та відшкодування моральної шкоди та
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання
лубенської міської ради від 23.02.2004 року за № 6/70, свідоцтва про право
власності на житло від 23.02.2004 року, рішення Лубенської міської ради за №
198 від 28.08.2002 року та державного акту про право власності на землю - недійсними.
В позові вказали, що в зв'язку з тим, що відповідачі продовжують порушувати їх
право на приватну власність, закрили кімнату, яка належить їм на праві
приватної власності і створюють вигляд що вони цією кімнатою користуються, чим
завдають їм моральної і матеріальної шкоди.

В травні
2004 року позивачі звернулися до суду з позовними вимогами по відповідачів про
усунення перешкод  в користуванні
приватизованим житлом. Згідно свідоцтва про право власності на житло від
23.02.2004 року орган приватизації виконавчого комітету м.Лубни посвідчив, що
будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить на праві
приватної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_4., ОСОБА_3 в рівних долях.

Приміщення
яке належить позивачам на праві приватної власності складається з кімнати 1-2
розміром 9,3 кв.м., кімната 1-3 розміром 15,4 кв.м., кімната 1-5 розміром 9,6
кв.м., кімната 1-4 розміром 10,4 кв.м., коридор 1-1 розміром 5,2 кв.м., тамбур
1 розміром 9,3 кв.м.

Кімнату
1-3 розміром 15,4 кв.м. і кімнату 1-2 розміром 9,3 кв.м. самовільно зайняли
відповідачі. Закрили вказане приміщення на свої замки і позивачі не мають
можливості користуватися своєю власністю. Добровільно звільнити вказані кімнати
вони відмовляються, чим завдають позивачам матеріальної та моральної шкоди.

В
спірному приміщенні відповідачі ніколи не перебували на реєстраційному обліку,
з ними не було заключено договору найму житлового приміщення.

23
лютого 2004 року відповідачі добровільно переїхали жити в свій приватний        будинок і тому будь -яких перешкод на
видачі свідоцтва про право на власність нам в органу приватизації не було.
Відповідачі втратили право на користування житлом, яке займали тимчасово, без
реєстрації, без заключення договору найму житлового приміщення, без оплати за
послуги і на той час уже підлягали виселенню без надання іншого житлового
приміщення.

Своїми
діями відповідачі завдають позивачам моральної шкоди. Завдяки незаконним діям
відповідачів позивачі виведені з нормального ритму життя. Вони вимушені
витрачати свої зусилля на звернення до юристів, що впливає на стан їх здоров'я.
Неповнолітня дитина не має нормальних умов для проживання та спілкування із
соїми друзями та знайомими. Таке поводження відповідачів завдає позивачам
моральної шкоди яку вони оцінюють в 2000 грн.

Прохають
суд винести рішення яким усунути перешкоди в користуванні приватним житлом
поАДРЕСА_1 шляхом примусового виселення відповідачів з кімнат 1-3 розміром 15,4
кв.м. та 1-2 розміром 9,3 кв.м. в приватний будинок по АДРЕСА_2, визнати
відповідачів такими що втратили право користування тимчасовим житлом поАДРЕСА_1
з  27.12.2003 року, стягнути з
відповідачів ОСОБА_5.,ОСОБА_6. солідарно моральну шкоду на користь
позивачів-відповідачів ОСОБА_4., ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2. в розмірі 2000
грн., стягнути з відповідачів ОСОБА_5.,ОСОБА_6. солідарно на користь ОСОБА_1
судові витрати.

Відповідачі-позивачі
ОСОБА_5.,ОСОБА_6. в своїй позовній заяві вказали, що наказом № 69-К від
30.10.1987 року ОСОБА_5. був прийнятий на роботу водієм в Лубенський рай ДРСУ.
В зв'язку з тим, що йому не було де проживати, то з усного розпорядження
начальника та головного інженера була надана однокімнатна квартира в АДРЕСА_1.
Дана квартира складалася з кімнати площею 15,4 кв.м. та кухні площею 9,3 кв.м.
В будинку АДРЕСА_1 було дві однокімнатні квартири.

З січня
1988 року відповідач-позивач почав проживати в однокімнатній квартирі, в іншій
квартирі проживала сім'я ОСОБА_8.

В квітні
1988 року ОСОБА_5. одружився з гр. ОСОБА_6., яка після реєстрації шлюбу взяла
прізвище - ОСОБА_6 і в листопаді 1988 року у них народилася дочка ОСОБА_7.

В 1997
році однокімнатну квартиру, де проживала сім'я ОСОБА_8 зселилася сім'я ОСОБА_1.
В користуванні 2-х сімей знаходилася веранда та коридор.

Згідно
рішення Лубенського міськвиконкому від 24.07.2002 року за № 178 сім"я ОСОБА_1
була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1. Відповідачам-позивачам було відмовлено в
реєстрації по тій причині, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2. не дають згоди на реєстрацію
в даному будинку, хоча про прописку в даному будинку вони ставили питання
одночасно.

Відповідач-позивач
в травні 2003 року звертався зі скаргою до Голови Лубенського міськвиконкому по
питанню прописки його сім"ї в будинку АДРЕСА_1, але відповіді не отримав.
Після чого звернувся зі скаргою до Лубенського міжрайонного прокурора і листом
від 04.07.2003 року за № 403 йому було повідомлено, що прокурором внесено
протест на рішення міськвиконкому № 178 від 26.07.2002 року, але результат
розгляду протесту йому не відомий.

Рішенням
Лубенського міськвиконкому від 28.08.2002 року за № 198 позивач-відповідач
ОСОБА_1 приватизували земельну ділянку площею 515 кв.м., яка знаходиться біля
будинку АДРЕСА_1 і на підставі цього рішення на прізвище - ОСОБА_1 був виданий
державний акт на приватизовану землю. Хоча сім"я відповідачів-позивачів
ОСОБА_6 проживає в даному будинку і користується землею біля нього.

Згідно
рішення Лубенської міської ради від 06.02.2004 року було вирішено дати згоду на
прийняття до власності територіальної громади міста Лубни будинок АДРЕСА_1. І
не зважаючи на те, що Лубенський міськвиконком знає, що будинку постійно
проживає дві сім"ї в 2-х однокімнатних квартирах 23.02.2004 року видає
Розпорядження за № 6/40 про приватизацію будинку АДРЕСА_1 тільки сім"ї
ОСОБА_1. В той же день, 23.02.2004 року, сім"ї ОСОБА_1 було видано свідоцтво
про право власності на будинок АДРЕСА_1, але в даному будинку з 1988 року і по
даний час постійно проживає сім"я відповідачів-позивачів ОСОБА_6, які
також мають право на приватизацію.

Відповідачі-позивачі
ОСОБА_6 прохають суду византи недійсним Розпорядження Лубенської міської ради
від 23.02.2004 року за № 6/40, свідоцтва про право власності на житло від
23.02.2004 року за № 261272 на будинок по АДРЕСА_1на праві спільної власності
гр.гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, рішення Лубенської міської ради від
28.08.2002 року за № 198, державного акту про право власності на землю на гр.
ОСОБА_1, стягнути з позивачів-відповідачів всі судові витрати.

В
судовому засіданні позивачі-відповідачі та їх представник позовні вимоги
відповідачів-позивачів не визнали, прохали в їх задоволенні відмовити. Свої
позовні вимоги підтримали прохали їх задовільнити в повному обсязі.

Відповідачі-позивачі
та їх представник позовні вимоги позивачів-відповідачів не визнали, прохали в
їх задоволенні відмовити. Свої позовні вимоги підтримали та прохали їх
задовольнити.

Представник
Лубенської міської ради - Синявська Тамара Григорівна позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2., ОСОБА_3 підтримувала, а заявлений позов ОСОБА_5.,ОСОБА_6. ОСОБА_7. не
визнавала посилаючись на те, що коли власником житла за адресою АДРЕСА_1 стала
територіальна громада, і коли ОСОБА_5 був придбаний будинок їм було відмовлено
в приватизації і виділенні земельної ділянки.

Представник
служби у справах неповнолітніх , представники земельного відділу та Лубенського
МБТІ в судове засідання не з"явилися, надали суду письмові заяви в яких
прохають справу розглянути без їх участі, при вирішенні даного питання
покладаються на рішення суду.

Заслухавши
пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до слідуючого ОСОБА_1, ОСОБА_2. та ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_5.,ОСОБА_6 та ОСОБА_7. про усунення перешкод в користуванні
приватним житлом поАДРЕСА_1, шляхом примусового виселення відповідачів з кімнат
1-3 розміром 15,4 кв.м. та 1-2 розміром 9,3 кв.м. в приватний будинок який вони
мають по АДРЕСА_2, та визнати відповідачів такими, що втратили право
користування тимчасовим житлом поАДРЕСА_1.

В
зв"язку з цим ОСОБА_5.,ОСОБА_6. та ОСОБА_7. в свою чергу звернулися із
зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1, Лубенської міської ради про визнання
приватизації будинку АДРЕСА_1 недійсною, а також частково недійсним свідоцтва
про право власності на нього.

Судом
встановлено, що сторони були поселені в будинок АДРЕСА_1 на підставі усного
розпорядження адміністрації Лубенського ДРСУ-9, правонаступником якого є
Лубенський "Райавтодор", без ордеру на вселення.

30.07.2002
року ОСОБА_1 та ОСОБА_2. були зареєстровані у вказаному будинку разом з
неповнолітніми дітьми. Сім"ї ОСОБА_5 було відмовлено в реєстрації.

Рішення
Лубенської  міської ради № 123 від
06.02.2004 року спірний будинок було передано у власність територіальної
громади м.Лубни, а 23.02.2004 року вказаний будинок був переданий у власність
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Між тим
встановлено, що ОСОБА_5. таОСОБА_6. у 2002 році придбали недобудований будинок
по АДРЕСА_2 в якому проживають з 27 грудня 2003 року і по даний час.

Під час
огляду помешкань поАДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2 в судовому засіданні виявлено в
кімнатах 1-3 розміром 15,4 кв.м. в будинку № 123 досить тривалий час ніхто не
проживає, там відсутній будь-який одяг, білизна, посуд, меблі, освітлення,
тобто відсутні будь-які ознаки проживання ОСОБА_5 в спірному будинку.

У свою
чергу судом встановлено дійсне місце постійного проживання ОСОБА_5. та його
сім"ї в будинку АДРЕСА_2, який при огляді судом виявився добротним, з
підведеним газом, опаленням, струмом, водопроводом, тобто повністю готовим для
проживання. При цьому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5. навмисно не здає
вказаний будинок в експлуатацію, для того щоб підтвердити свої надумані
обставини заявлені в позовних вимогах, не дивлячись на те, що молода сім"я
ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми проживають в нестерпних умовах.

Згідно
ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким
чином, суд вважає, що заявлений позов ОСОБА_1, ОСОБА_2. та ОСОБА_3 про визнання
сім"ї  ОСОБА_5 втратившими право на
користування жилим приміщенням у зв"язку з переїздом в інше місце для
постійного проживання підлягає задоволенню.

Приймаючи
до уваги обставини справи, що виходять із спірних житлових правовідносин суд
відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

В судовому
засіданні також встановлено, що на момент коли власником житла по АДРЕСА_1стала
територіальна громада м.Лубен ОСОБА_5 був придбаний будинок, а тому їм вірно
було відмовлено в приватизації та виділенні земельної ділянки.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 57, 60, 212-215  ЦПК України, ст. 71, 72, 109, 116 ч. 3 ЖК
України, 391, 386 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Усунути
перешкоди в користуванні житлом по АДРЕСА_1 шляхом примусового виселення відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із кімнат 1-3 розміром 15,4 кв.м. та 1-2 розміром 9,3
кв.м. в належний їм приватний будинок по АДРЕСА_2.

Визнати
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7такими, що втратили право користування
тимчасовим житлом по АДРЕСА_1 з 27 грудня 2003 року.

Відмовити
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 800 грн. та в рахунок сплати державного мита
та витрат на інформаційно-технічне забезпечення 112 грн. 25 коп.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, виконавчого комітету Лубенської міської ради, Лубенського земельного
відділу про визнання розпорядження Лубенської міської ради від 23.02.2004 року
№ 6/40, свідоцтва на право власності на житло від 23.02.2004 року, Рішення
Лубенської міської ради від 28.08.2002 року за № 198 та державного акту про
право власності на землю недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
протягом  20 днів з дня подачі
заяви про апеляційне оскарження, яка подається на протязі 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя
Лубенського

міськрайонного
суду
М.М.Литвин