Справа № 22-ц-964
Головуючий у 1-й інстанції Шелєхова Г.В.
Суддя-доповідач Сибільова Л.О.
У Х В А Л А

і м е н е м    У к
р а ї н и

06 серпня 2008 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого -
Білецького О.М.,

суддів             - Кононенко О.Ю., Сибільової Л.
О.,

з участю
секретаря судового засідання  Назарової
О.М.

та  позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 червня
2008 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради,
комунального підприємства Сумської міської ради «Електроавтотранс», третя
особа: приватне виробничо-комерційне підприємство «Рубін», про визнання права
користування приміщенням та визнання наймачем жилого приміщення,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним рішенням суду в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невірну
оцінку судом доказів в справі, неповне встановлення обставин, які мають
значення для справи, порушення  норм
матеріального та процесуального права. Зазначає, що вона поселялася в
гуртожиток, коли він належав заводу силікатної цегли, і саме це підприємство
змогло б надати відомості про її заселення у спірну кімнату гуртожитку, проте
суд не залучив це підприємство або його правонаступників до участі у справі,
тим самим вирішивши питання про права і обов'язки осіб, які не були залучені до
участі у справі. Висновок про незаконність її поселення в кімнату вважає
необгрунтованим,  так як без ордеру вона
не мала б змоги вселитись, за нею не закріпили б спірну кімнату, власник
гуртожитку без відповідних рішень і документів не відкрив би окремий особовий
рахунок на цю кімнату і не нараховував би на неї окремо комунальні платежі, з
врахуванням площі спірної кімнати не зробив б перерахунок розміру оплати за
проживання іншим мешканцям гуртожитку. Вказує, що не повинна мати у себе ордеру
на спірне приміщення, оскільки, відповідно до п. 72 Правил обліку громадян, що
потребують покращення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених
Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради 11 грудня 1984 р. N470, вона
повинна була передати ордер після вселення
житлово-експлуатаційній організації. Суд дійшов помилкового висновку про
те, що спірне приміщення не може бути самостійним предметом спору, оскільки на
час надання кімнати її не було переведено до житлового фонду,  і кімната надавалась в порядку тимчасового
поліпшення житлових умов, розмір кімнати відповідає вимогам ст. 47 ЖК України,
розрахунковий рахунок на кімнату був відкритий як на житлове приміщення. Суд,
відмовивши в задоволенні її позову, порушив конституційні права її та її
неповнолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення
позивачки, яка підтримала апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 свої вимоги мотивувала тим, що з 1989 року по 23
травня 2001 року знаходилася у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, від шлюбу є
донька ОСОБА_3, 1991 року народження. У березні 1992 року на підставі
розпорядження адміністрації і профспілкового комітету заводу силікатної цегли їх
сім'ї з трьох осіб була надана для проживання кімната АДРЕСА_1. У лютому 2001
року з метою поліпшення житлових умов  їх
сім'ї була надана ще одна
кімнатаАДРЕСА_1 площею 18,7 кв. м
в даному гуртожитку, яка межувала з їх кімнатоюАДРЕСА_1. Зазначена кімната
є ізольованою та була переобладнана з підсобного приміщення  в житлове приміщення. Після розлучення з
ОСОБА_2 з квітня 2001 року по теперішній час вона  разом із донькою ОСОБА_3 проживає у
кімнатіАДРЕСА_1. До 2002 року гуртожиток по вулАДРЕСА_1 знаходився на балансі
заводу силікатної цегли, потім був переданий на баланс Сумського тролейбусного
управління, а в подальшому - Сумській міській раді. Підставою для вселення їх
сім'ї в кімнатуАДРЕСА_1 був ордер, виданий адміністрацією заводу силікатної
цегли по узгодженню з профспілковим комітетом, проте під час передачі
гуртожитку від одного балансоутримувача
до іншого документи, які підтверджують факт надання їх сім'ї жилих
приміщеньАДРЕСА_1, були втрачені. Рішенням виконавчого комітету Сумської
міської ради №30 від 13 січня 2004 року будинку АДРЕСА_1було надано статус
жилого для проживання малих сімей, але вона позбавлена можливості приватизувати
кімнатуАДРЕСА_1  через відсутність
документів про надання їй цієї кімнати та відсутність ордеру. Просила суд визнати
за нею,  ОСОБА_1, та її неповнолітньою
донькою ОСОБА_3, право користування жилим приміщенням АДРЕСА_1 визнати їх
наймачами даного приміщення та зобов'язати Сумську міську раду укласти  договір найму жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи і вірно встановлено
судом першої інстанції, ОСОБА_1, яка перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 з 4 серпня
1989 року по 23 травня 2001 року, та її донька ОСОБА_3, 1991 року народження,
зареєстровані в гуртожитку по вулАДРЕСА_1 і займають кімнату загальною площею
18,7 кв.м. ОСОБА_2 зареєстрований в кімнатіАДРЕСА_1  цього гуртожитку (а.с. 9).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №30
від 13 січня 2004 року гуртожитку по вул.АДРЕСА_1надано статус будинку для
проживання малих сімей (а.с. 59).

За наданими КП «Електроавтотранс», на балансі якого
знаходився гуртожиток, відомостями, це
підприємство не видавало ОСОБА_1 ордер на займану нею кімнату, відомості
про видачу їй ордера попереднім власником житла теж відсутні.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №168
від 21 березня 2006 року будинок АДРЕСА_1був переданий на обслуговування ПВКП
«Рубін» (а.с. 60). До передачі зазначеного
будинку на технічне обслуговування ПВКП «Рубін» обслуговування даного
будинку здійснювалось об'єднанням співвласників «Престиж» (а.с. 51).

Згідно повідомлення
директора ПВКП «Рубін» при передачі житлового будинку на технічне
обслуговування ПВКП «Рубін» особовий рахунок на приміщенняАДРЕСА_1 вже був
відкритий, в даній кімнаті мешкають позивачка з донькою, документів, крім картки
ф. А-6 про прописку,  на підтвердження
виділення даного жилого приміщення зазначеним особам об'єднання
квартиронаймачів «Престиж» ПВКП «Рубін» не передавало (а.с. 41).

Суд обгрунтовано послався на ст. 63 ЖК України,
відповідно до ч. 2  якої не може бути
самостійним предметом договору найму, зокрема, підсобне приміщення. Спірна
кімната була переобладнана з частини підсобного приміщення. В засіданні
апеляційного суду позивачка підтвердила, що раніше це було підсобне приміщення,
призначене для користування мешканцями декількох квартир одного блоку
гуртожитку, і площа цього підсобного приміщення враховувалась в частках до
площі, за користування якою сплачували всі мешканці кількох кімнат. Після
переобладнання  цього приміщення в жиле і
надання  його для проживання її сім'ї за
площу цієї кімнати почала сплачувати лише вона, іншим мешканцям перестали
нараховувати оплату за частку кожного в підсобному приміщенні.

Проте виконавчим комітетом Сумської міської ради рішення
про переведення приміщенняАДРЕСА_1 з нежитлового в житлове не приймалося. Тому
у суду першої інстанції були підстави вважати, що приміщення, в якому проживає
ОСОБА_1 та її донька, не може бути предметом окремого договору найму.

Рішення суду узгоджується і з вимогами ст. ст.  58, 129 ЖК України, відповідно до яких єдиною
підставою для вселення в жиле приміщення є ордер. Позивачка, всупереч вимогам
ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала суду
доказів на підтвердження того, що їй видавався ордер на вселення до спірної
кімнати.

Окрім того, що на
приміщенняАДРЕСА_1 було відкрито окремий особовий рахунок, інших  доказів на підтвердження позовних вимог
ОСОБА_1 не надано.

Вказані обставини у їх сукупності дають підстави вважати,
що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі,
ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи
апелянта не спростовують висновків  суду,
а тому підстав для  скасування  рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 25 червня
2008 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий підпис

Судді
підписи