3 грудня    2008 року                                                                      м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
суддів:
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства "УкрСіверБуд"
закритого акціонерного товариства "ДСК" про визнання розірвання
договору інвестиції незаконним, зобов'язання виконати умови договору та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" закритого
акціонерного товариства "ДСК" на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 23 листопада
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 16 березня
в с т а н о в и л а:
У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 1 липня 2005 року між ним та дочірнім
підприємством "УкрСіверБуд" закритого акціонерного товариства
"ДСК" (далі - ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК") було
укладено договір інвестиції, за умовами якого підприємство повинно було
передати йому квартируАДРЕСА_1вартістю 70 110 грн.
На виконання зазначеного правочину ним було перераховано
на рахунок  ДП "УкрСіверБуд"
ЗАТ "ДСК" 1 липня 2005 року  30
000 грн. та 20 жовтня 2005 року 40 110 грн., тобто свої зобов'язання за
Однак відповідач своїх зобов'язань не виконав і квартиру йому не передав, посилаючись
на грубе порушення ним умов договору, зокрема, на те, що нібито ним без погодження
з проектною організацією виконано роботи з облаштування перегородок із цегли та
змінено планування квартири. Листом від 21 жовтня 2005 року № 300 ДП
"УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" повідомило його про одностороннє
розірвання договору інвестиції від 1 липня 2005 року з указаних підстав.
Вважає розірвання договору інвестиції в односторонньому
порядку незаконним, оскільки всі питання перепланування квартири під час
будівництва будинку й до введення його в експлуатацію має можливість вирішувати
лише   ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ
"ДСК" як підрядна організація, що здійснює будівельні роботи.
Просив визнати незаконним одностороннє розірвання
відповідачем договору інвестиції від 1 липня 2005 року, зобов'язати вказане
підприємство передати йому у власність спірну квартиру або іншу рівноцінну
квартиру, стягнути з відповідача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди
та судові витрати.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 листопада 2006
року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16
березня 2007 року, позов задоволено частково: визнано незаконним одностороннє
розірвання відповідачем договору інвестиції від       1 липня 2005 року й діючим указаний
договір; зобов'язано зазначене підприємство виконати умови договору та передати
позивачу спірну квартиру, а в разі неможливості - іншу рівноцінну квартиру,
стягнуто з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної
шкоди                      2 000 грн. та
судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної
скарги ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" посилається на
невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування
судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ставить
питання про скасування судових рішень і закриття провадження у справі.

У серпні 2008 року до Верховного Суду України надійшла
заява            ОСОБА_1 та ДП
"УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" про визнання укладеної між ними 10
липня 2008 року мирової угоди, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про
таке:

-    ОСОБА_1 відмовляється від стягнення з ДП
"УкрСіверБуд"               ЗАТ
"ДСК" на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.;

-        відповідач зобов'язується передати позивачу у власність
згідно зі специфікацією, що додається до мирової угоди і є її невід'ємною
частиною, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 46,1 кв. м протягом розумного строку з
моменту затвердження судом зазначеної мирової угоди;

-        оплата всіх нотаріальних та інших послуг, пов'язаних із
переходом права власності на вказану квартиру, здійснюється ОСОБА_1;

-        позивач з моменту затвердження зазначеної мирової угоди
та у випадку належного її виконання не матиме жодних претензій до відповідача з
приводу виконання останнім умов договору інвестиції від 1 липня                2005 року
№ 54/05-03;

-        понесені позивачем судові
витрати відповідачем не відшкодовуються.

За змістом ст. 334 ЦПК України незалежно від того, за
касаційною скаргою кого з осіб, які беруть участь у справі,  було відкрито
касаційне  провадження,  у суді
касаційної  інстанції сторони
мають право укласти між собою
мирову  угоду  з додержанням правил цього Кодексу,  що регулюють порядок і наслідки вчинення цих
процесуальних дій.

Відповідно
до чч. 2 - 5 ст. 175 ЦПК України сторони можуть
укласти мирову угоду і  повідомити  про  це
суд,  зробивши  спільну заяву.  Якщо мирову угоду або повідомлення про неї
викладено в адресованій суду письмовій
заяві  сторін,  ця заява приєднується до справи. До  ухвалення
судового  рішення  у
зв'язку  з укладенням сторонами
мирової угоди суд  роз'яснює  сторонам
наслідки  такого рішення,  перевіряє,
чи  не  обмежений представник сторони,  який висловив намір вчинити ці дії, у
повноваженнях на їх вчинення. У разі укладення сторонами мирової угоди  суд
постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи
провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про
визнання  мирової  угоди.
Якщо  умови мирової  угоди
суперечать  закону чи порушують права,  свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє
ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Також п. 4 ч. 1 ст. 205 ЦПК України встановлено, що суд
своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і
вона визнана судом.

Згідно із ч. 3 ст.
206 указаного Кодексу  в разі закриття
провадження у справі повторне звернення до суду
з  приводу  спору
між тими самими сторонами,  про
той самий предмет і з тих самих підстав не
допускається.

Ураховуючи викладене, а також те, що умови зазначеної угоди не суперечать
закону й не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню, указана мирова угода підлягає визнанню, а
провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст. ст. 175, 205, 334, 336
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л
а :

Визнати укладену між ОСОБА_1 та дочірнім підприємством
"УкрСіверБуд" закритого акціонерного товариства "ДСК" 10
липня 2008 року мирову угоду у справі за позовом  ОСОБА_1 до дочірнього підприємства
"УкрСіверБуд" закритого акціонерного товариства "ДСК" про
визнання розірвання договору інвестиції незаконним, зобов'язання виконати умови
договору та відшкодування моральної шкоди, відповідно до якої:

-        ОСОБА_1 відмовляється від стягнення з дочірнього підприємства
"УкрСіверБуд" закритого акціонерного товариства "ДСК"  на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.;

-        дочірнє підприємство "УкрСіверБуд" закритого
акціонерного товариства "ДСК" зобов'язується передати ОСОБА_1 у
власність згідно зі специфікацією, що додається до мирової угоди і є її
невід'ємною частиною, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 46,1 кв. м
протягом розумного строку з моменту затвердження судом зазначеної мирової
угоди;

-        оплата всіх нотаріальних та інших послуг, пов'язаних з
переходом права власності на вказану квартиру здійснюється ОСОБА_1;

-        ОСОБА_1 з моменту затвердження зазначеної мирової угоди та у
випадку належного її виконання не матиме жодних претензій до дочірнього
підприємства "УкрСіверБуд" закритого акціонерного товариства
"ДСК"  з приводу виконання
останнім умов договору інвестиції від 1 липня
2005 року № 54/05-03;

-        понесені
ОСОБА_1 судові витрати дочірнім
підприємством "УкрСіверБуд" закритого акціонерного товариства
"ДСК"   не відшкодовуються.

Рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 23 листопада 2006 року й ухвалу Апеляційного суду
Чернігівської області від 16 березня
2007 року скасувати, провадження у зазначеній справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді Верховного Суду України:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук   Я.М. Романюк