Справа № 22ц-8467/07 р.                                   Головуючий в 1-й інстанції -
- 41                                                                Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 січня
2008 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
судді:                                   Бугрим Л.М

суддів:                                                        Рецебуринського
Ю.Й.

Зінов'євої
А.Г.

при
секретарі:                                          Бєжині
В.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Жданівського міського суду від 8 жовтня 2007 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства (далі ДП) "шахтоуправління
"Зуєвське" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні
2007 р. ОСОБА_1 звернувся
до суду з вказаним позовом,  мотивуючи
свої вимоги тим,  що з відповідачем він
знаходився у трудових відносинах і в липні 1999 р. був звільненим за власним
бажанням.  На підставі рішення
Совєтського районного суду м.  Макіївки
від 29 листопада 1999 р. на його користь з відповідача були стягнуті: заборгованість
по заробітній платі,  середній заробіток
за час затримки розрахунку та компенсація за несвоєчасну виплату заробітної
плати,  а всього - 2758 грн. 47 коп.
Оскільки до тепер вказане рішення з вини підприємства не виконано,  то йому заподіяно матеріальну та моральну
шкоду,  яка складає з невиплаченої суми
заробітної плати,  не отриманої
вигоди,  компенсації у зв'язку з
несвоєчасною виплатою,  а всього просив
стягнути - 13032 грн. 55 коп.

Рішенням
Жданівського міського суду від 8 жовтня 2007 року у задоволенні позову
ОСОБА_1,  пред'явленого до ДП
"Шахтоуправління "Зуєвське",
було відмовлено.

Не
погодившись з рішенням суду,  позивач
приніс апеляційну скаргу,  в якій просив
рішення суду скасувати як таке,  що не
відповідає вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи,  яким суд дав неправильну правову оцінку. Просив
ухвалити нове рішення,  яким задовольнити
його вимоги у повному обсязі.

В
обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1
посилався на те,  що суд неправильно
застосовував норми матеріального та процесуального права і безпідставно не
прийняв до уваги його доводи. Крім того,
вважав,  що суд не витребував
необхідні для правильного розгляду справи докази,  не перевірив їх належним чином,  що привело до ухвалення незаконного рішення.

Сторони
до судового засідання не прибули,  про
день,  час та місце слухання справи
повідомлені належним чином.

Заслухавши
доповідача,  дослідивши матеріали справи
та перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає,  що скарга
підлягає частковому задоволенню,  а
рішення суду скасуванню з ухваленням нового за таких підстав.

Відмовляючи
у задоволенні позову,  суд виходив з
того,  що правовідносини між сторонами
регулюються трудовим законодавством.
Вказане законодавство не передбачає відшкодування шкоди у зв'язку з
несвоєчасним виконанням рішення суду. Інші питання щодо компенсації доходів
відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. та
відшкодування моральної

шкоди за  ст.  237-1
КЗПП України,  то правовідносини між
сторонами виникли до прийняття вказаних законів і вони зворотної сили не мають.

Між
тим,  такі висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи і нормам матеріального права,  що відповідно до вимог п. 4 ч.1  ст.
309 ЦПК України,  є підставами для
скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позивач
ставив питання про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди на
підставі вимог  ст.  ст.
1166 та 1167 ЦК України. Вважав,
що шкоду йому заподіяно відповідачем бездіяльністю відносно виконання
рішення суду від 29 листопада 1999 р. В результаті бездіяльності він до тепер
не отримав стягнуті на його користь суми,
які б міг покласти до Банку і отримувати з них відсотки (не отримана
вигода),  що завдало йому моральних
страждань,  оскільки він та його сім'я
знаходяться у скрутному матеріальному становищі.

При
розгляді справи суд встановив,  що на
підставі рішення Совєтського районного суду м.
Макіївки від 29 листопада 1999 р. з відповідача на користь ОСОБА_1 було
стягнуто заборгованість по заробітній платі,
оплату за лікарняним,  компенсацію
у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та середній заробіток
за затримку розрахунку,  а всього - 2758
грн. 47 коп.3а вказаним рішенням суду було виписано виконавчий документ і
передано до відділу виконавчої служби для примусового виконання.

Згідно
постанови державного виконавця державної виконавчої служби в містах Кіровське
та Жданівка від 23 березня 2006 р. виконавче провадження з примусового
виконання рішення Совєтського районного суду м.
Макіївки від 29 листопада 1999 року було закінчене Відповідно до
довідки,  виданою за підписом голови
ліквідаційної комісії ДП „Шахтоуправління „Зуєвське",  за станом на 5 липня 2007 р. заборгованості
по заробітній платі перед позивачем не має.

Таким
чином,  судом достовірно встановлено,  що позивачем ставиться питання про
відшкодування шкоди,  заподіяної йому в
результаті невиконання або несвоєчасного виконання рішення суду.

Відповідно
до вимог  ст.  1166 ЦК
України,  майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи,  а
також шкода,  завдана майну фізичної або
юридичної особи,  відшкодовується в
повному обсязі особою,  яка її завдала.

В ході
слухання справи позивачем не надано доказів того,  що з вини підприємства йому заподіяно
матеріальну шкоду і також не надано доказів її розміру. Крім того,  позивачем не надано доказів того,  що,  отримавши
суму (2758 грн.),  стягнуту на його
користь за рішенням суду від 29.11.1999 р. і знаходячись у скрутному матеріальному
становищі (зі слів ОСОБА_1),  він поклав
би її до Банку і отримував би при цьому проценти,  які б забезпечували його потреби.

За вказаних
обставин в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо
компенсації суми на підставі постанови Кабінету Міністрів України від
21.02.2001 р. N 159 „Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх
виплати",  то на такі правовідносини
вказана

постанова
не розповсюджується.

За
вищевказаних обставин не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  ст.  303-304,
307 ч.1 п.2,  309 ч.1 п.п. 3,
4,  313,
314 ч.2,  316 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Жданівського міського суду від 8 жовтня 2007 року скасувати.

Кириченку
Віктору Васильовичу у задоволенні позову,
пред'явленого до державного підприємства „Шахтоуправління
„Зуєвське" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили з дня його проголошення,  але може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
чинності.