№ 22-ц
Головуючий 1 інстанції -
Доповідач-Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня
2008 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді:
Міненкової Н. О.

суддів:                            Гальянової І.Г.

Ларенка
В.І.

при секретарі:               Григоренко К.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду
м.Харкова від 19 вересня 2008 року по цивільній справ за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи у справі : приватні нотаріуси
Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Світлана Анатоліївна,
Руденко Оксана Євгенівна про визнання недійсним спадкового договору та визнання
права на спадщину за заповітом ,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року позивач
звернулась у суд з позовом у якому, на підставі ст.ст.229, 230, 1223 ЦК України
,просила визнати недійсним спадковий договір від 25.06.2005 року, укладений між
ОСОБА_6. та ОСОБА_4. та визнати за нею право власності в порядку спадкування за
заповітом, складеним ОСОБА_6. на її користь 24.05.2004 року на квартиру №
АДРЕСА_1. Також просила стягнути з відповідачів судові витрати у справі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
спадкодавцем ОСОБА_6. 24.05.2004 року був складений на її користь заповіт.
відповідно до якого заповідав зазначену вище квартиру після своєї смерті їй.

25.06.2005 року ОСОБА_6. та ОСОБА_4.
уклали спадковий договір за яким остання зобов”язувалась виконувати передбачені
в цьому договорі розпорядження ОСОБА_6. і в разі його смерті набувала право
власності на зазначену вище квартиру.

Зазначений договір вважає недійсним
посилаючись на те. що ОСОБА_6.. укладаючи його вважав, що укладає його з
племінницею, яка перебуває у скрутному матеріальному становищі, не має власного
житла, проживатиме у його квартирі, а також для того, щоб після його смерті ,
остання продовжила проживати у квартирі та отримала це житло у власність.
Вказаний договір був укладений з використанням обману з боку ОСОБА_4., оскільки
вона на момент укладання договору не збиралась проживати ні в квартирі , ні в
Україні, тобто виконувати умови договору, що свідчить про відсутність її волі
на встановлення цивільних прав та обов”язків, які є необхідною умовою для
виникнення зобов”язань, а вона наперед знала про те, що не має можливостей і не
буде в подальшому використовувати взяті на себе зобов”язання.

Також посилається на те, що вказаний
договір був укладений ОСОБА_6.  також
внаслідок помилки .

Крім того, позивачка зазначає на
те, що відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, вона, як особа ,зазначена
спадкоємцем у заповіті , має право на спадок за цим заповітом , у зв”язку з чим
відповідачі ОСОБА_1.. ОСОБА_2. та ОСОБА_3такого права не мають у порядку
спадкування за законом.

Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 19.09.2008 року, позовні вимоги ОСОБА_5., задоволені в повному
обсязі. Визнано спадковий договір, укладений між ОСОБА_6. та ОСОБА_4.,
недійсним . Визнано за ОСОБА_5. право власності на спірну квартиру в порядку
спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6.

В апеляційних скаргах
ОСОБА_1.,  ОСОБА_2. та ОСОБА_3просять
скасувати зазначене рішення суду та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційних скарг
обґрунтовують порушенням судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме тим, що відповідно до рішення апеляційного суду
Харківської області від 16.08.2007 року, яке набрало законної сили, зазначений
вище спадковий договір визнано невиконаним та за ними як сестрами спадкодавця
ОСОБА_6. визнано право власності за законом після його смерті по 1/4 частини
спірної квартири. Таке право власності зареєстровано у єдиному реєстрі прав на
об”єкти нерухомості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з”явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг,
судова колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги позивачки на
підставі ст. 230,ч.1 ст. 229 , суд виходив з того, що представником відповідачки
ОСОБА_4., ОСОБА_7., який також був допитаний в судовому засіданні суду першої
інстанції в якості свідка , було визнано той факт, що при укладенні спадкового
договору між ОСОБА_6. та ОСОБА_4., остання ввела ОСОБА_6. в оману, а саме: при
укладанні спадкового договору, знаючи про те, що не збирається проживати в
Україні, у зв”язку з чим не буде виконувати спадковий договір, вона цей факт
замовчала. На думку суду, ці обставини, відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України,
не підлягають доказуванню.

Проте з  такими висновками суду погодитись не можна,
оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи, вимогам норм
матеріального та процесуального права.

Згідно до ч.1 ст. 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню ті обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі .

Між тим, із матеріалів справи
вбачається, що факт введення ОСОБА_6. в оману з боку ОСОБА_4. при укладенні між
ними спадкового договору, у суді першої інстанції був визнаний тільки її представником
ОСОБА_7., інші відповідачі у справі вказані факти не визнали, а тому суд першої
інстанції при вирішенні спору необґрунтовано застосував ч.1 ст. 61 ЦПК України,
звільнивши позивачку від доказування як факту введення ОСОБА_6. в оману, так і
вчинення ним правочину внаслідок помилки.

Згідно до вимог ч.1 ст.229 ЦК
України, на підставі якої суд першої інстанції вирішив спір, правочин може бути
визнаний судом недійсним, якщо особа, яка його вчинила, помилялася щодо
обставин, які мають істотне значення . Істотне значення має помилка щодо
природи право чину, прав та обов”язків сторін. Помилка щодо мотивів правочину
не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи зі змісту ст. 230 ЦК
України, на підставі якої, суд першої інстанції також  вирішив спір, правочин може бути визнаний
вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони щодо фактів, які впливають на укладення правочину. На відміну від
помилки, ознакою оману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних
обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не
вступила би у негативні для неї правовідносини. Обман також має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин, які мають перешкоджати вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Із зазначеного вище
спадкового договору вбачається, що при його укладенні відповідачка ОСОБА_4.
брала на себе зобов”язання за життя ОСОБА_6. виконувати такі дії : не пізніше
23 березня кожного року виплачувати йому грошову суму у розмірі 100 грн ., а у
разі його смерті, організувати поховання на кладовищі м. Балаклеї Харківської
області та влаштувати поминки ( а.с.6-7).

Позивачка не була стороною у
вказаному правочині, доказів того, що при укладанні спадкового договору  ОСОБА_6.
діяв внаслідок помилки щодо його істотних обставин , чи діяв внаслідок
обману з боку відповідачки, ОСОБА_5. суду не надала.

Більш того, відповідно до
рішення апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2007 року, яке
набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5. до ОСОБА_4. ,
треті особи: восьма Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус
Гаврилова С.А.. про встановлення факту проживання однією сім”єю, визнання недійсним
спадкового договору та визнання права на користування квартирою, відмовлено.
Позов ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3до ОСОБА_5., ОСОБА_4. про визнання права на
спадкування за законом, визнання заповіту нікчемним, спадкового договору -
невиконаним, задоволено частково. Визнано нікчемним заповіт, що склав ОСОБА_6.
24.05.2004 року на користь ОСОБА_5. в частині квартири АДРЕСА_1та визнано
невиконаними умови спадкового договору, укладеного між ОСОБА_6. та ОСОБА_4.
25.06.2005 року. За ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3визнано в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6. , право власності на вказану квартиру по 1/4 її
частини за кожною. При ухваленні зазначеного рішення судом апеляційної
інстанції було встановлено такі обставини, що на момент складання спадкового
договору ОСОБА_4. постійно мешкала в США, свої зобов”язання за спадковим
договором не виконала , а саме не здійснила поховання ОСОБА_6. в м. Балаклія
Харківської області та не влаштувала поминки та при укладанні такого договору
повинна була передбачати складність виконання вказаних умов договору, однак
погоджувалась с такими умовами та саме за вказаних умов було укладено спадковий
договір.

В ч.3 ст. 61 ЦПК України
встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть
участь ті самі особи, особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином встановлені
зазначеним рішенням суду обставини, не підлягають доказування при розгляді цієї
справи.

Суд першої інстанції не звернув уваги на
вказані правові норми та  обставини
справи, визнавши  недійсним спадковий
договір, як при відсутності доказів введення спадкодавця в оману  при укладанні вказаного договору , та його
укладанні в наслідок помилки, так і при наявності вказаного рішення суду, яке
набрало законної сили та  яким, заповіт,
на підставі якого суд визнав право власності на спірну квартиру за позивачкою
було визнано нікчемним, спадковий договір -невиконаним, а за відповідачами
визнано право власності по 1/4 частині зазначеної квартири в порядку
спадкування за законом.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції від 19.09.2008 року  не можна
визнати таким, що відповідає вимогам закону, оскільки воно ухвалено з порушенням  вказаних вище норм  матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, вказане
рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову
позивачеві в задоволенні позовних вимог, з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.п.3, 4
ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319, 209 ,218 ЦПК України, судова колегія ,-

ВИРІШИЛА :

апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, задовольнити  частково.

Скасувати рішення Київського районного
суду м. Харкова від 19 вересня 2008 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5,
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :