Справа 22ц-1878/ 2008
р.                 Головуючий в 1-ій
інстанції Карапута Л.В.
Категорія цивільна.                         Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2008 року.         Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Смаглюк Р.І.,

суддів Заболотного В.М., Євстафієва О.К.,

при секретарі Штупун О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові апеляційну скаргу
позивача  ОСОБА_1 на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Деснянської районної в м. Чернігові ради про скасування рішення та
відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

В квітні 2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Деснянської районної в м. Чернігові ради про скасування
незаконного рішення про встановлення опіки над малолітньою дитиною та
відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн. з таких підстав. Він є батьком
малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З жовтня 2005 року його дружина в
зв”язку з хворобою проживала у своєї матері ОСОБА_3, яка без його згоди
самочинно змінила місце проживання дитини. Після смерті дружини в червні 2006
року ОСОБА_3 не повернула дитину до постійного місця проживання, неодноразові
звернення його з цього приводу до різних державних установ не дали результату.

В грудні 2006 року рішенням виконкому
Деснянської районної в м. Чернігові ради була встановлена опіка над його
донькою, опікуном призначена бабуся ОСОБА_3

Встановлення опіки та призначення опікуна
проведено незаконно, без його згоди, з ігноруванням його прав як батька, без
оцінки тих  обставин, що  вона не може добросовісно опікуватися
дитиною, яка у бабусі впала з шафи, поламала ногу.

Крім того, таким рішенням донька позбавлена
батьківського піклування, це заподіює як йому, так і дитині моральну шкоду. Він
страждає він неможливості постійно спілкуватися з донькою, у нього через
постійне хвилювання погіршується стан здоров”я. Тому просив стягнути на
відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Рішенням суду першої інстанції в позові
відмовлено. Суд прийшов до висновку, що відповідно до ст. 3 /ч. 1/ Конвенції
про права дитини таким рішенням якнайкраще забезпечуються інтереси дитини.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_2 з жовтня
2005 року в зв”язку з тяжкою хворобою матері проживає з бабусею ОСОБА_3, з дня
народження перебуває під наглядом лікарів на її адресою, з 16 травня 2006 року
позивач ОСОБА_1 на її утримання сплачує аліменти.

Рішенням виконкому Деснянської районної в м.
Чернігові ради від 22 грудня 2006 року № 332 встановлено опіку над малолітньою
дитиною ОСОБА_2, опікуном призначено бабусю ОСОБА_3, тому що батько є інвалідом
2 групи, за станом здоров”я не може займатися вихованням дитини.

Згідно з п.2.2. Правил опіки та піклування,
затверджених 26 травня 1999 року, опіка може бути встановлена і при житті
батьків у випадках, коли батьки понад 6 місяців не можуть займатися вихованням
своїх дітей за станом здоров”я / інваліди 1-2 групи/.

Позивачем не надано доказів, що проживання
дитини з бабусею -опікуном ОСОБА_3 суперечить інтересам дитини, орган опіки та
піклування не має зауважень до неї як опікуна. Враховуючи, що дитина протягом
трьох років до прийняття рішення проживала у бабусі, позивач за цей час не
цікавився дитиною, не вживав заходів щодо спілкування з нею, участь в її
утриманні брав тільки сплатою аліментів, суд прийшов до висновку, що
встановлення опіки відповідає інтересам дитини та вимогам ст.ст. 243, 244 СК
України, ст.ст. 58, 61, 62, 63 ЦК України і відмовив в позові.

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 вказане рішення суду просить скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи тими
обставинами, що при прийнятті рішення відповідачем були порушені його права
батька, без його відома та згоди була встановлена опіка над донькою.

При ухваленні рішення судом першої інстанції
були порушені норми матеріального та процесуального  права, а саме: ст. 370 КПК України та ст. 13
Конвенції з прав та основних свобод людини, об”єктивність  оцінки показань свідків, які свідчили про
неналежне виконання ОСОБА_3 обов”язків, внаслідок чого дитина поламала ногу, а
також її поведінки. Судом порушені вимоги ст. 58 ЦК України та ст.ст. 152, 153,
157, 160, 162, 163 СК України щодо переважного права батьків на виховання
дітей, на проживання дитини з батьками, на безперешкодне спілкування батьків з
дитиною, на право батьків відібрати дитину від будь-якої особи, яка її утримує
не на підставі закону або рішення суду.

При застосуванні Міжнародної Конвенції про
права дитини судом не застосовано положення ст. 9, яка передбачає те, щоб
дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків,
коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини, тому суд прийняв
рішення з порушенням вказаної Конвенції.

Позивач просить скасувати вказане рішення,
ухвалити нове рішення, яким  скасувати
рішення виконкому Деснянської районної в м. Чернігові ради від 22 грудня 2006
року № 332, негайно відібрати дитину від ОСОБА_3, повернути йому доньку,
зобов”язати виконком Деснянської районної в м. Чернігові ради вжити термінових
заходів щодо повернення дитини ОСОБА_2 йому - батьку ОСОБА_1 за місцем його
проживання - АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 50
000 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,
пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню з таких підстав.

Висновки суду щодо законності та
обгрунтованості рішення виконкому Деснянської районної в м. Чернігові ради від
22 грудня 2006 року № 332 про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 3 Міжнародної
конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага
приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина позивача в зв”язку з тяжкою хворобою
матері, що потребувала стороннього догляду, з жовтня 2005 року проживає у
бабусі ОСОБА_3 / л.с.26-30/, під наглядом лікарняної установи перебуває за цим
місцем проживання від дня народження / л.с.65/. З дня смерті матері 16 червня
2006 року позивач ОСОБА_1 питанням виховання дитини не займався /л.с. 75/, до
прийняття оскаржуваного рішення не звертався в суд щодо законності проживання
його доньки в бабусі /л.с. 87/.

За таких обставин охорона інтересів дитини
вимагала прийняття рішення відповідно до закону.

11 грудня 2006 року ОСОБА_3 звернулася до
відповідача з заявою про встановлення над малолітньою ОСОБА_2 опіки /л.с. 94/.
Відповідно до п.2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного
комітету України у справах сім”ї та молоді від 26 травня 1999 року, опіка може
бути встановлена  і при житті батьків,
коли батьки понад шість місяців не можуть займатися вихованням дітей за станом
здоров”я / інваліди 1-11 групи/.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи /
л.с.99/, із-за обмеженості в пересуванні перебуває на роботі з понеділка до
п”ятниці, де і ночує, а лише на вихідні дні його відвозять додому /л.с.113/.
Вказані обставини свідчать, що прийняте виконкомом Деснянської районної в м.
Чернігові ради рішення від 22 грудня 2006 року № 332 про встановлення опіки та
призначення над малолітньою ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 забезпечує інтереси
дитини, відповідає вимогам закону, не порушує прав батька -  позивача ОСОБА_1 на виховання та утримання
дитини, гарантованих СК України.

Доводи щодо порушення судом вимог ст. 370 КПК
України не мають відношення до даної справи, яка розглянута відповідно до ЦПК
України. Доводи щодо незаконності утримання дитини ОСОБА_3 до встановлення над
нею опіки, щодо перешкоджання йому спілкуватися з дитиною, щодо неналежного
виконання обов”язків по опіці наданими позивачем доказами не підтверджені і
спростовані довідками та актами відповідача / л.с.64,75, 87, 90, 108/.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для її
задоволення. Тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 18 серпня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня проголошення.

Головуючий:                                              Судді: