УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2008 року                                                                       м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючої
судді                                  Стефанів
Н.С.

суддів                                                    Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.

секретаря                                              Сем»янчук
С. Й.

з участю
сторін                                    ОСОБА_2

представників                                      ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Снятинського районного суду від 26
листопада 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло та виселення , -

встановила :

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про втрату права на житло та виселення,
мотивуючи його тим, що в його житловому АДРЕСА_1, який належить йому на праві
власності, зареєстрований відповідач ОСОБА_2, - його внук, який зайняв дві
житлові кімнати та веранду в будинку, зачинив їх, перешкоджаючи в користуванні
цією частиною його житла, хоча й не проживає там. Відповідач має у власності
інший, розташований поряд житловий будинок, успадкований після смерті його
батька, та квартиру в м. Коломия, де він проживає з сім»єю. Оскільки будинок
потрібен йому для власного проживання, він попередив відповідача через
нотаріальну контору про звільнення житла, на що відповідач не реагував. На
підставі ст. 48 Закону
"Про власність" позивач просив задовольнити позов.

Справа № 22-ц-180/2008р.                                   Головуючий у
І інстанції Боднарук М. В.

Категорія
30                                                              Суддя-доповідач
Стефанів Н.С.

2

Під час
судового розгляду позивач заявив клопотання про залишення без розгляду його
позовних вимог про втрату права на житло, тому ухвалою Снятинського районного
суду від 23 листопада
2007 року
позовні вимоги в цій частині були залишені без розгляду.

Рішенням
Снятинського районного суду від 26.11.2007
року в задоволенні позову ОСОБА_1 про виселення відповідача було
відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на
його незаконність, вважає, що висновок суду про відсутність потреби в
необхідності всієї житлової площі будинку для власного проживання та
забезпечення всіх членів його сім»ї житловою нормою є необгрунтованим, а тому
просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, відповідача та його представника ,
які заперечили доводам апеляційної скарги, вважають рішення суду законним
та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з
таких підстав.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 29.05.1998
року є власником житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1.

Відповідач
ОСОБА_2 є внуком позивача ОСОБА_1, зареєстрований в цьому будинку з часу
народження, проживав там разом з батьком. Після смерті батька в 2002 році періодично
проживає в цій же частині будинку, там знаходяться його речі та майна батьків.
Його сім»я проживає в м. Коломия у квартирі, яка належить батькам дружини.

У
спірному будинку крім позивача та відповідача зареєстровані та проживають інші
родичі власника будинку, що підтверджено довідкою та актом обстеження умов
проживання від 19.11.2007
року(а.с. 31), з якого вбачається, що четверо осіб, які зареєстровані в
даному будинку, перебувають за межами України і там не проживають.

Встановивши,
що відповідач проживав в будинку з дня народження разом з своїми батьками,
тобто він проживав на правах членів сім'ї позивача, а з часу їх смерті - як колишній член
його сім'ї, тому сторони нарівні мають право користування спірним будинком, суд
першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позову.

Доводи
апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 48 Закону "Про
власність", оскільки власник може вимагати усунення будь-яких порушень
його прав, хоч би ці порушення й не були поєднані з позбавленням володіння не
можуть прийматися до уваги, оскільки вони ґрунтуються на неправильному
застосуванні норм матеріального права.

3

Відповідно
до ст. 156 ЖК члени
сім'ї власника квартири, в тому числі й колишні, користуються жилим приміщенням
нарівні з власником. їхнє право користування жилим приміщенням урегульовано
житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і
в порядку, передбачених законом (ч.3 ст. 9
ЖК).

Постановляючи
рішення, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну
оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для
задоволення позову відсутні.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і
обгрунтованим і його слід залишити у силі.

На
підставі ст.. ст. 9 ч.3, 156,
168 ЖК України, керуючись ст. ст. 307,
308, 313, 314, 315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Снятинського районного суду від 26
листопада 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законною сили.