Справа № 2-2715
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008р. Печерський районний
суд м. Києва

в складі : головуючого - судді Рейнарт
І.М.

при секретарі - Танцюрі
Ю.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2

- про
тлумачення заповіту -

встановив:

позивачка
звернулася до суду з позовом, в якому просить здійснити тлума-чення заповіту,
складеного 19 серпня 2004р. ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1та ОСОБА_2, посилаючись
на те, що заповіт містить неясності, суперечності, а спадкодавець помер і не
має можливості уточнити його дійсну волю.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, спадкодавець заповіла 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі свідоцтва про право
власності, їй, а 1/6 частину вказаної квартири, яка належала їй, як спадкоємиці
свого чоловіка ОСОБА_4., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., відповідачці, однак
відсутній документ, який підтверджує право власності спадкодавця на 1/6 частину
вказаної квартири, тому державний нотаріус не видає свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, а сам заповіт потребує тлумачення.

Представник позивачки у судовому засіданні позов та його підстави
підтримав, додавши, що спадкодавець прийняла спадщину після свого чоловіка, так
як на момент його смерті проживала разом з ним, а норма, згідно якої право
власності на нерухоме майно переходить тільки після державної реєстрації, на
момент смерті ОСОБА_4. не діяла.

Відповідачка позов визнала.

Враховуючи, що визнання відповідачкою позову суперечить закону, суд не
прийняв визнання відповідачем позову і провів судовий розгляд справи відповідно
до ч. 4 ст. 174 ЦПК України.

Вислухавши сторони, вивчивши надані документи, судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 . померла ОСОБА_3 , що підтвер-джується свідоцтвом про смерть,
виданим 30 червня 2006р. Відділом реєст-рації смерті у м. Києві (с.с.11).

З копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3., наданої суду Восьмою
київською державною нотаріальною конторою, встановлено, що заяви про прийняття
спадщини ОСОБА_3. до нотаріальної контори подали: 11 липня 2006р. ОСОБА_1. -
позивачка по справі (с.с.46), та 23 листопада 2006р. ОСОБА_2. - відповідачка по
справі (с.с.50).

У судовому засіданні встановлено, що 19 серпня 2004р. ОСОБА_3. був
складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Буряк О.А., яким спадкодавець зробила розпорядження
стосовно частини квартири АДРЕСА_1 , заповівши ОСОБА_1. 1/3 частину
вищезазначеної квартири, ОСОБА_2. 1/6 частину вищезазначеної квартири (с.с.52).
Вказаний заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові
договори) і на момент смерті ОСОБА_3. був чинний (с.с.45, 52 зворот).

Таким чином, посилання позивачки у позовній заяві на те, що у заповіті
ОСОБА_3. зазначено, що вона заповіла позивачу 1/3 частину кварти-ри, яка
належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, як
одній з трьох співвласників квартири, а відповідачці - 1/6 частину квартири,
яка належала спадкодавцю, як частка спадкового майна після смерті її чоловіка
ОСОБА_4., не відповідає дійсності та тексту заповіту ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене
після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями
тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Враховуючи викладену норму, діюче законодавство передбачає можли-вість тлумачення
заповіту судом тільки у випадку спору між спадкодавцями. У судовому засіданні
встановлено, що між спадкоємцями ОСОБА_3. спору стосовно заповіту спадкодавця
не існує.

Крім того, згідно ч.2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту
правочину.  Частиною 3 вказаної норми
передбачено, що при тлумаченні змісту правочи-ну беруться до уваги однакове для
всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення термінів.

Таким чином, тлумаченню підлягає той правочин, який
містить супе-речності слів і понять.

З тексту позовної заяви та пояснень представника
позивачки у судовому зсіданні встановлено, що слова та поняття, які викладені у
заповіті ОСОБА_3. не містять суперечності, а спір існує стосовно наявності чи
відсутності права власності у спадкодавця на частину нерухомого майна.

Твердження позивачки та її представника, що суд може
уточнити волю спадкодавця, викладену у заповіті, суд вважає безпідставним,
оскільки вказане твердження не ґрунтується на діючому законодавстві. При цьому
позивачка та її представник фактично через тлумачення заповіту просять суд
визначити, що спадкодавець на момент смерті мала право власності на частину
квартири без правовстановлюючого документу.

Відповідно до наданого суду свідоцтва про право власності
на житло від 1 липня 1993р., квартира АДРЕСА_1 належить у рівних долях
ОСОБА_4., ОСОБА_3. та ОСОБА_2. (с.с.12). Станом на 10 травня 2007р. право
власності на вказану квартиру не змінювалося, що підтверджено
довідкою-характеристикою Київського БТІ (с.с.39)

ОСОБА_4. помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (с.с.13).

Частиною 1 статті 549
ЦК України, який діяв на момент відкриття спадщини ОСОБА_4., визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4.,
нада-ної суду Восьмою київською державною нотаріальною конторою, встановле-но,
що заяву про прийняття спадщини ОСОБА_4. до нотаріальної контори 29 березня
2007р. подала ОСОБА_2. (с.с.33), інші спадкоємці ОСОБА_4. до нотаріальної
контори із заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на
спадщину не зверталися (с.с.32 зворот).

Відповідно до ст. 1216 спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 182 ЦК України, який діяв, як на момент складання ОСОБА_3.
заповіту, так і на момент відкриття її спадщини, передба-чено, що право
власності та інші речові права та нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Враховуючи відсутність реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1, яку вона нібито успадкувала після чоловіка ОСОБА_4., суд
вважає, що вказана частина квартири не може бути спадковим майном ОСОБА_3., а
її спадкоємці не можуть успадкувати права на нерухоме майно, які не
підтвердженні у передбаченому діючим на момент відкриття спадщини
законодавством порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що норми чинного законодавства не
передбачають можливості через тлумачення заповіту визначити, яке майно належало
на праві власності спадкодавцю при відсутності правовстанов-люючого документу.

При цьому сторони не позбавлені можливості вирішити спір стосовно прийняття
ОСОБА_3. спадщини ОСОБА_4. та набуття нею права власності на спадкове майно і
можливості розпорядження нею, в іншому провадженні, пред'явивши відповідний
позов.

Крім того, сторони мають можливість у разі згоди поділити між собою
спадщину своїх батьків після оформлення її у відповідності до вимог закону.

Також суд вважає необхідним зазначити, що твердження позивачки про
можливість визнання спадщини ОСОБА_3. відумерлою, є безпідставним, оскільки з
копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3. встановлено, що її спадщина у
встановленому законом порядку прийнята її спадкоємцями. При цьому судом з копії
спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4. також встановлено, що його
спадщина прийнята спадкоємцем.

Враховуючи, що заповіт ОСОБА_3викладений відповідно до вимог ст. 1233 ЦК
України, не містить суперечностей, він тлумаченню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 213 ч. 2,
3, 1216, 1233, 1254 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 60, 212, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

вирішив:

у
задоволені
позову ОСОБА_1до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо
протягом десяти днів з дня його проголошення не було подано заяву про
апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, рішення набирає законної сили після закінчення цього
строку.

СУДДЯ