Апеляційний суд міста Севастополя
Справа
№22ц-1217/2008р.
інстанції Лугвіщик А.М.
20                            Доповідач у
інстанції Сімоненко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

20 листопада 2008 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого      - Сімоненко В.М.,

суддів           - Колбіної Т.П., Птіціної В.І.,

при секретарі    - Кілівник Н.І.

за участю        - представника позивача

Борисової Т.А.,

- представника позивача
Вашеняка С.В.,

- представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Севастополі цивільну
справу

за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Севплодоовоч»

до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про визнання договору
купівлі-продажу нерухомості недійсним та повернення нерухомого майна,

за зустрічним позовом ОСОБА_2

до Відкритого акціонерного
товариства «Севплодоовоч»

про визнання угоди дійсною,

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення місцевого суду
Гагарінського  району міста Севастополя
від 19 травня 2008 року,

В С Т А Н О В И Л А:

20 січня 2005 року Відкрите акціонерне товариство» Севплодоовоч» ( далі
«Товариство») на підставі вимог ст. 215, 230, 241 ЦК України звернулось до суду
з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 (3-я особа ЧП Сокіл) про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомості товариства, який був укладений між
ОСОБА_1, як представником товариства, та ОСОБА_2 як покупцем 17 травня 2004
року, та про витребування майна з чужого незаконного володіння. Одночасно
просив розірвати зазначену угоду, як таку, що не схвалена товариством.

Вимоги мотивовані
тим, що ОСОБА_1 як представник ВАТ «Севплодоовоч», діяв з перевищенням
повноважень, угода яку він уклав з ОСОБА_2 не схвалена зборами акціонерів
товариства, майно продано за ціною, яка суттєво нижча за ринкову ціну. На думку
позивача зазначені дії представника свідчать про те, що угоду було укладено з
порушенням ст.215, 230. 241 ЦК України, тобто з порушенням вимог закону,
перевищенням повноважень представником та за наслідками омани.

ОСОБА_2 звернулась
до суду з зустрічним позовом до ВАТ «Севплодоовоч» про визнання зазначеного
договору дійсним.

Вимоги мотивовані
тим, що при укладенні договору сторонами були досягнуті усі домовленості по
суттєвим умовам угоди.

Рішенням місцевого
суду Ленінського району м. Севастополя від 19 травня 2008 року позов Товариства
задоволено частково. Договір купівлі-продажу від 17 травня 2004 року укладений
між ВАТ «Севплодоовоч» та ОСОБА_2 визнано недійсним. В решті вимог відмовлено.

В задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1- ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати з тих підстав, що
судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що при
укладенні угоди введено в оману нікого не було.

Колегія суддів,
вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням
нового рішення по суті спору.

Як встановлено
судом, 17 травня 2004 року між Товариством у особі його представника ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомості товариства :
майстерні з навісом, прибудовою та двома ґанками, площею 2123кв.м.( літ  Ж,Ж-1), які розташовані по АДРЕСА_1 у                  м. Севастополі.

Ухвалюючи рішення,
суд виходив з того, що при укладенні договору представник Товариства ввів
покупця в оману відносно своїх повноважень на відчуження майна, а тому угода є
недійсною відповідно до ст. 230 ЦК України.

Однак з такими
висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони зроблені з
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст.
230 ЦК України якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення( ч.1 ст.229 ЦК України), такий правочин
визнається недійсним.

Судом не
встановлено, що одна з сторін правочину ввела іншу в оману щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей та якостей речі, які значно
знижують її цінність, або можливість використання за цільовим призначенням.( ч.
1 ст.229 ЦК України).

При таких обставинах
колегія суддів вважає, що підстав для визнання договору недійсним на підставі
ст. 230 ЦК України не було.

Доводи представника
позивача, що оманою слід вважати ті обставини, що представник продавця не мав
достатніх повноважень на укладення правочину, суд вважає такими, що не
відповідають нормам матеріального права та змісту терміну «омана»,якою
вважається навмисне повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності.

Крім того, як
вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 факт омани заперечують, а інших доказів омани в
справі не здобуто.

Однак, ухвалюючи
рішення суд не звернув увагу не те, що позовні вимоги було заявлено також з
підстав ст. 215 та 241 ЦК України, та не провів аналізу відповідності угоди
зазначеним нормам права.

Відповідно до ст.215
ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину вимог, які встановлено ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до
ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Як встановлено судом
першої інстанції, ОСОБА_1 підписав угоду як представник власника ВАТ
«Севплодоовоч» оскільки обіймав посаду голови Правління товариства.

Разом з цим,
відповідно до рішення Наглядової Ради товариства від 10 березня 2004 р., яка є
наглядовим органом за діяльністю Правління ( п. 8.3.1 Статуту товариства) і на
засіданні  якої був присутній ОСОБА_1,
заборонено Правлінню продаж майна товариства( т.2 а.с.57).

При таких обставинах
волевиявлення товариства на продаж майна не було. Зазначена обставина
підтверджена також протоколом зборів акціонерів від 05 серпня 2004 року,
відповідно до якого акціонери не підтвердили угоду, і за порушення, в т.ч. за
укладення спірної угоди, звільнили ОСОБА_1 від посади.                 ( т.1 а.с.53-63).

Суд не може прийняти
до уваги як підставу для укладення договору рішення Наглядової Ради від 06
травня 2004 року, яке ОСОБА_1 надав нотаріусу при укладенні договору                     ( т.1 а.с.161),оскільки
відповідно до рішення Ленінського районного суду від 19 липня 2007 року
зазначений протокол визнано недійсним, оскільки підписи членів Наглядової Ради
виконані не особисто.

Крім того,
відповідно до ст.241 ЦК України
правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та обв'язки особи, яку він представляє, лише у
разі наступного схвалення правочину цією особою.

Як вбачається з
протоколу загальних зборів, протоколу Наглядової Ради від 10 березня 2004,
угоду купівлі-продажу було укладено ОСОБА_1
з перевищенням повноважень і вона в подальшому Товариством не схвалена.

Той факт, що гроші
сплаченні за майно було бухгалтерією товариства прийнято та в той же час
сплачено за консультативні послуги іншому підприємству сам по собі не свідчить
про схвалення угоди.

ОСОБА_1 будучи
Головою правління, діяв при укладенні угоди від імені Товариства, тому за
змістом  представництва мав діяти в його
інтересах та інтересах акціонерів. В даному випадку вищим органом товариства є
збори акціонерів и виходячи з того, що збори акціонерів не схвалили угоду, вона
не створює права та обв'язки для її учасників.

При таких
обставинах, суд вважає, що угоду було укладено з порушенням ч.1,3
ст.203.,ст.241 ЦК України, а тому вона підлягає визнанню недійсною.

При цьому суд також
приймає до уваги, що при визнанні угоди недійсною особисті права ОСОБА_1 не
порушуються.

При цьому суд вважає
не підлягаючим задоволенню позов про витребування майна з чужого незаконного
володіння ОСОБА_2, оскільки як встановлено судом першої інстанції на час
ухвалення рішення ОСОБА_2 за угодою купівлі-продажу передала майно           ПП «Сокіл і К». Вимоги про
витребування майна з володіння
ПП «Сокіл і К» не заявлені та можуть буди заявлені в окремому
провадженні. Такіж вимоги можуть бути заявлені до будь-якого незаконного
володаря майна.

У зв'язку з
зазначеними обставинами та відповідно до положень ч. 2 п.1 ст.216 ЦК України не
можливо також застосування реституції, оскільки не можливо повернення майна
особою до якої пред'явлено позов.

У зв'язку з тим, що
недійсна угода, є недійсною з часу укладення, підстав для її розірвання не має.

Рішення суду в
частині відмови в позові ОСОБА_2 залишається без змін, як не оскаржене.

На підставі
викладеного.,

Керуючись ст.
203,215,241 ЦК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Гагаринського районного суду м. Севастополя скасувати.

Позов ВАТ
«СЕВПЛОДООВОЧ» про визнання угоди недійсною задовольнити.

Визнати недійсною
угоду купівлі-продажу майна від 17 травня 2004 року, укладену між ВАТ
«Севплодоовоч» в особі
ОСОБА_1, та ОСОБА_2 та зареєстровану нотаріусом А.Конновим за реєстровим
номером №1174.

В позові про
витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_2  та розірвання угоди відмовити.

Головуючий:                               Сімоненко В.М.

Судді:                                    Колбіна Т.П.

Птіціна В.І.

Апеляційний суд міста Севастополя

Справа №22ц-1217/2008р.
Головуючий у першій

інстанції Луговщик А.М.

Категорія 20
Доповідач у апеляційній

інстанції Сімоненко В.М.

Р І
Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

(Вступна
та резолютивна частини)

20
листопада 2008 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Севастополя в складі:

головуючого      - Сімоненко В.М.,

суддів           - Колбіної Т.П., Птіціної В.І.,

при секретарі    - Кілівник Н.І.

за участю        - представника позивача

Борисової Т.А.,

- представника позивача
Вашеняка С.В.,

- представника відповідача П׳янікіна В.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі цивільну справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Севплодоовоч» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомості недійсним та
повернення нерухомого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_2до Відкритого
акціонерного товариства «Севплодоовоч» про визнання угоди дійсною, за
апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, Левко Івана Федоровича - ОСОБА_3 на
рішення місцевого суду Гагарінського
району міста Севастополя від 19 травня 2008 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Керуючись ст. 203,215,241 ЦК України, колегія суддів ,-

В
И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Гагаринського районного суду м. Севастополя
скасувати.

Позов ВАТ «СЕВПЛОДООВОЧ» про визнання угоди недійсною
задовольнити.

Визнати недійсною угоду купівлі-продажу майна від 17
травня 2004 року, укладену між ВАТ «Севплодоовоч» в особі            ОСОБА_1, та ОСОБА_2 та
зареєстровану нотаріусом А.Конновим за реєстровим номером №1174.

В позові про витребування майна з незаконного володіння
ОСОБА_2  та розірвання угоди відмовити.

Головуючий:                                  Сімоненко В.М.

Судді:                                       Колбіна Т.П.

Птіціна В.І.