Справа № 2-41/2008
М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
13 листопада 2008 року         Гайсинський районний суд Вінницької
складі: головуючого-судді С.К.Медвецького
при секретарі У.Ю. Ратушняк
за участю адвоката ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Гайсині справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті
особи Ладижинська міська рада, ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
складність у викладені повного рішення суду, пов'язаного з потребою у
обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд
вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.
Керуючись ст.10, 11, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд -
Позов задовольнити частково.
Зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 самовільно зайняті нею
земельні ділянки, а саме: земельну ділянку розміром 0,1240 га для ведення
особистого підсобного господарства розташовану по АДРЕСА_1 в
м. Ладижин, земельну ділянку
розміром 0,15 га - по АДРЕСА_2 в м. Ладижин та земельну ділянку (нарізку)
розміром 0,07 га - по АДРЕСА_3 в м. Ладижин.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7,50 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
В іншій частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Гайсинський районний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295
ЦПК України.

Суддя

Справа № 2-41/2008
р.

Р
І Ш Е Н Н Я

І
М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 листопада 2008 року         Гайсинський районний суд Вінницької
області

в
складі: головуючого-судді С.К.Медвецького

при секретарі У.Ю. Ратушняк

за участю адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Гайсині справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті
особи Ладижинська міська рада, ОСОБА_5про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

У серпні 2007 року ОСОБА_3. звернувся в суд з даним позовом,
в якому вимагав зобов'язати ОСОБА_4. повернути йому самовільно зайняті нею
земельні ділянки, а саме: земельну ділянку розміром 0,1240 га для ведення
особистого підсобного господарства розташовану по АДРЕСА_1 в м. Ладижин,
земельну ділянку розміром 0,15 га - по АДРЕСА_2 в м. Ладижин та земельну
ділянку (нарізку) розміром 0,07 га - по АДРЕСА_3 в м. Ладижин та стягнути з
відповідачки на його користь 1 504 грн.23 коп. на відшкодування матеріальної
шкоди й 3 000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні
підсудний вимоги позову підтримав у повному об'ємі, пояснив, що рішенням
Ладижинської міської ради від 27.04.2000 року йому передана у приватну
власність земельна ділянка розміром 0,2240 га, яка розташована по АДРЕСА_1 в м.
Ладижин. 09.02.2001 року він отримав Державний акт на право приватної власності
на землю. Частина цієї земельної ділянки розміром 0,1 га була передана для
будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,1240 га - для ведення
особистого підсобного господарства. На земельній ділянці розміром 0,1 га разом
з відповідачкою вони будували житловий будинок, але в зв'язку з погіршенням
сімейних відносин та розлученням будинок залишився недобудованим, та не
введеним в експлуатацію. Ця частина земельної ділянки повинна бути в загальному
користуванні з відповідачкою. Що стосується частини земельної ділянки для
ведення особистого підсобного господарства розміром 0,1240 га, то вона
являється його приватною власністю, однак відповідачка самовільно, без його
згоди, її використовує.

Крім цього,
відповідачка самовільно зайняла і використовує земельні ділянки по АДРЕСА_2 та
по АДРЕСА_3 в м. Ладижин, які надані йому у користування Ладижинською міською
радою.

Внаслідок
неправомірних дій відповідачки він поніс збитки у виді не отриманого врожаю
картоплі, а також зазнав моральної шкоди, оскільки у нього порушився нормальний
ритм життя через неможливість використання наданих йому користування земельних
ділянок.

Відповідачка вимоги
позову не визнала зовсім, не заперечувала факту використання земельних ділянок
наданих у власність і користування позивачу, однак вказала, що ці земельні
ділянки ОСОБА_3. не використовувались взагалі, і крім цього вважала, що ці
земельні ділянки були передані їм у власність і користування під час їх
спільного проживання, тому вона мала право їх використовувати на свій розсуд.

Представник
Ладижинської міської ради вважав, що вимоги позову підлягають задоволенню,
оскільки земельна ділянка розміром 0,1240 га поАДРЕСА_1 в

м. Ладижин, земельна ділянка
розміром 0,15 га - по АДРЕСА_2 в м. Ладижин та земельна ділянка (нарізка)
розміром 0,07 га - по АДРЕСА_3 в м. Ладижин передані у користування позивачу,
тому відповідачка без його згоди та згоди Ладижинської міської ради не мала
право їх використовувати.

ОСОБА_5. вважав вимоги позову безпідставними, оскільки
зазначені земельні ділянки були отримані батьками під час спільного проживання,
тому відповідачка має право користування ними.

З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Судом встановлено, що рішенням Ладижинської міської ради від
27.04.2000 року ОСОБА_3. передана у приватну власність земельна ділянка площею
0,2240 га поАДРЕСА_1 в м. Ладижин, з якої 0,1 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і господарських споруд, 0,1240 га для ведення
особистого підсобного господарства. 09.02.2001 року позивач отримав Державний
акт на право приватної власності на земельну ділянку (а.с.7, 63-64, 66-70).
Рішенням виконкому Ладижинської міської ради № 196 від 25.05.2000 року позивачу
надана в користування земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_2 в м. Ладижин
(а.с.57-58), а рішенням виконкому Ладижинської міської ради № 82 від 17.04.1991
року - земельна ділянка розміром 0,07 га по АДРЕСА_3 в м. Ладижин (а.с.21,
59-62). Всі зазначені земельні ділянки відповідачка самовільно зайняла та
використовує у власних потребах.

Ч.1 ст.78 Земельного кодексу України (далі ЗК) передбачає,
що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.

Згідно ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

За змістом ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не
передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на
землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; при цьому
порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Ч.1,3 ст.212 ЗК України передбачають, що самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними;
повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.

Оскільки відповідачка самовільно зайняла земельні ділянки,
які були передані у власність та користування позивачу, то задля захисту
інтересів позивача необхідно зобов'язати ОСОБА_4. повернути ОСОБА_3. самовільно
зайняті нею земельні ділянки, а саме: земельну ділянку розміром 0,1240 га для
ведення особистого підсобного господарства розташовану по АДРЕСА_1 в м.
Ладижин, земельну ділянку розміром 0,15 га - по АДРЕСА_2 в м. Ладижин та
земельну ділянку (нарізку) розміром 0,07 га - по АДРЕСА_3 в м. Ладижин.

Посилання відповідачки на те, що вона мала право
використовувати самовільно зайняті нею земельні ділянки, так як всі ці ділянки
були отриманні в шлюбі з позивачем, суд не приймає до уваги, оскільки всі ці
земельні ділянки були передані у власність і користування саме позивачу.

Щодо вимог позивача
про відшкодування збитків,  заподіяних
через неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки,
то ці вимоги не підлягають задоволенню з таких міркувань.

За змістом ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків має
право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні) збитки; доходи, які
особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). В п.д ч.1 ст.156 ЗК України зазначено, що власникам
землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок
неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, позивач
посилався на те, що внаслідок тимчасового невикористання земельних ділянок він
не одержав доходи у виді врожаю картоплі в розмірі 1 504, 23 грн.

Разом з тим, при обчисленні розміру упущеної вигоди
(втраченого доходу) першочергове значення має визначення достовірності
(реальності) тих доходів, які позивач передбачав отримати за звичайних умов
цивільного обороту.

В судовому засіданні позивач не надав достовірно допустимих
доказів про те, що він взагалі отримував доход від реалізації картоплі, а також
не надав доказів про реальність тих доходів, які він передбачав отримати від її
реалізації, тому в цій частині позову необхідно відмовити через недоведеність
вимог.

Вимоги позову про відшкодування моральної шкоди є
безпідставними в розрізі вимог ст.23, 1167 ЦК України, оскільки позивач не
довів, якими саме протиправними діями відповідача йому задана шкоду і з яких
він виходив критеріїв визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що з
відповідачки необхідно стягнути на користь позивача 7,50 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.10, 11,
209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 самовільно зайняті нею
земельні ділянки, а саме: земельну ділянку розміром 0,1240 га для ведення
особистого підсобного господарства розташовану по АДРЕСА_1 в

м. Ладижин, земельну ділянку
розміром 0,15 га - по АДРЕСА_2 в м. Ладижин та земельну ділянку (нарізку)
розміром 0,07 га - по АДРЕСА_3 в м. Ладижин.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7,50 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Гайсинський районний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295
ЦПК України.

Суддя