Справа № 22ц-129                                          Головуючий
2008 рік                                                            інстанції
Суддя
доповідач Лобов О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 січня
2008 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі

головуючого
судді Акопян В.І.,

суддів Лобова
О.А., Петренка В.М.

при секретарі
Зеленській О.І.

за участю
позивача ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2на рішення Автозаводського районного суду М.Кременчука
Полтавської області від 16 березня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про
припинення права власності.

Колегія суддів,
заслухавши доповідь судді доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні
2004 року ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким
розділити спільно нажите у шлюбі майно, залишивши їй у власність однокімнатну
квартиру.

Заявлені
вимоги мотивовані тим, що за час перебування сторін у шлюбі ними було нажите
певне майно вартістю 7 390 грн., а також однокімнатна квартира вартістю 15 000
грн., яке є їх спільною сумісною власністю. Після розірвання шлюбу сторони у
добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо поділу майна.

В подальшому
ОСОБА_1
доповнила вимоги, прохаючи усунути перешкоди у користуванні квартирою та
виселити відповідача з квартири без надання іншого житла.

У жовтні
2004 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом та з аналогічних
мотивів прохав припинити право власності ОСОБА_1 на
спірну квартиру, зобов'язавши його сплатити останній вартість 1/2 частини
квартири.

Рішенням
Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16 березня 2005 року позов ОСОБА_1 задоволений
частково: квартиру АДРЕСА_1залишено у власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишено у
власність гарнітур вітчизняний, диван, п'ять м'яких стільців, килим штучний на
стіну, покриття на підлогу, а всього майна на суму 1 830 грн., стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1151 грн. в рахунок компенсації вартості його частки
у спільному майні, ОСОБА_2 виселено з квартири АДРЕСА_1без надання іншого
житла.

У
задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішене
питання про судові витрати.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права,
просить рішення місцевого суду скасувати, справу повернути на новий розгляд.

Вимоги
апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при вирішенні спору суд порушив принцип
рівності прав подружжя на спільно нажите майно, зменшивши його частку на суму
спільного майна, яке зникло. При цьому висновок суду про те, що зникле майно
було реалізоване відповідачем є безпідставним.

Залишаючи
квартиру у власності позивачки, суд не звернув уваги на те, що позивачка
добровільно залишила спірну квартиру і стала проживати із співмешканцем, тобто
була забезпечена житлом.

За
твердженням апеляційної скарги суд не вирішив питання щодо коштів, сплачених
сторонами за кредитним договором.

Колегія
суддів, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи,
перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшла
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав:

Відповідно
до п.2 ч.1 ст.307, п.2, п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог
в разі недоведеності обставин, що мають значення для справи і які суд вважав
встановленими, а також у разі невідповідності висновків суду обставинам справи.

З
матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з
05 жовтня 1996 року по 22 вересня 2003 року.

За час перебування у
шлюбі сторонами придбане
майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме однокімнатна
квартираАДРЕСА_1вартістю 15 252 грн., гарнітур вітчизняний вартістю 650 грн.,
диван вартістю 500 грн., п'ять стільців м'яких загальною вартістю 200 грн.,
килим на підлогу натуральний вартістю 200 грн., килим на стіну штучний вартістю
180 грн., підлогове покриття вартістю 300 грн., гарнітур кухонний вартістю 580
грн., холодильник вартістю 800 грн., телевізор вартістю 1 200 грн., відеоплеєр
вартістю 560 грн., пилосос вартістю 600 грн., телефонний апарат вартістю 300
грн., мікрохвильову піч вартістю 700 грн., аудіо магнітофон вартістю 500 грн.,
вентилятор вартістю 120 грн., а всього майна на суму 22 642 грн.

Склад та
вартість спільно нажитого майна, яке підлягає поділу, сторонами не
оспорювалася.

У квітні
2003 року після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 залишила
квартиру і стала проживати в іншому помешканні, а ОСОБА_2 продовжував проживати
в ній. Набуте у шлюбі майно залишилося у квартирі.

З 14
липня 2003 року по 08 вересня 2003 року ОСОБА_2 перебував у службовому
відрядженні в м.Вінниця. Перед вибуттям у відрядження ОСОБА_2 передав ключі від
квартири ОСОБА_1, яка її відвідувала в цей період на його прохання з метою
догляду за нею.

Після
повернення з відрядження ОСОБА_2 замінив замки на вхідних дверях квартири і в
подальшому ОСОБА_1 не мала
доступу до неї.

За
станом на час розгляду справи у суді першої інстанції частина спільно нажитого
майна, а саме килим натуральний, холодильник «Норд», мікрохвильова піч
«Самсунг», телевізор «Самсунг», відеоплеєр «Самсунг», пилосос «Самсунг»,
гарнітур кухонний, аудіомагнітофон, вентилятор, телефонний апарат загальною
вартістю 5 560 грн., зникли з квартири АДРЕСА_1.

Наведені
фактичні обставини сторонами не заперечувалися.

Встановивши
вказані обставини, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що поділу
підлягає спільне майно колишнього подружжя, яке є в наявності, тобто квартира
вартістю 15 252 грн., а також гарнітур вітчизняний, диван, п'ять стільців
м'яких, килим штучний настінний, покриття на підлогу загальною вартістю 1 830 грн.

Такий
висновок суду відповідає ч.1 ст.71 СК України, згідно якої майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Разом з
тим, місцевий суд, визначаючи розмір часток сторін при поділі спірного майна, в
порядку ч.2 ст.70 СК України відступив від засад рівності та збільшив частку
ОСОБА_1 на суму зниклого майна

(5 560 грн.),
відповідно зменшивши на цю ж суму розмір частки ОСОБА_2

При
цьому місцевий суд вважав доведеним той факт, що ОСОБА_2 реалізував частину спільно
нажитого майна на суму 5 560 грн. у своїх власних інтересах.

З таким
висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки він зроблений з
порушенням вимог ст.60, ст.212, ст.213 ЦПК України.

Висновок
місцевого суду про реалізацію ОСОБА_2 на свою користь частини спільного майна
ґрунтується на поясненнях сторін, а також встановлених об'єктивних обставинах:
заміна ОСОБА_2 замків на вхідних дверях квартири, не проживання ОСОБА_1 у квартирі та
відсутність у неї доступу до квартири, відсутність частини майна у квартирі на
час розгляду справи судом.

Відповідно
до ч.2 ст.57 ЦПК України пояснення сторін набувають статусу доказів лише тоді,
коли сторони допитуються судом як свідки.

Окрім
того, пояснення сторін в цій частині є взаємовиключними: кожна із сторін стверджує,
що частина спільного майна була реалізована, прихована іншою стороною.

Жоден з
допитаних у суді першої інстанції свідків не вказав, що бачив, як позивач чи
відповідач виносив з квартири, вивозив якесь конкретне майно.

ОСОБА_1 підтвердила, що
в період перебування колишнього чоловіка у відрядженні вона мала доступ до
квартири і відвідувала її.

Враховуючи
наведене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність факту реалізації
частини спільного майна на свою користь однією із сторін, а тому при вирішенні
спору слід виходити з рівності часток сторін.

Сума
фактично наявного майна, яке підлягає поділу, становить 17 082 грн., отже
частка кожної із сторін становить 8 541 грн.

Вирішуючи
питання про порядок і способи поділу майна, яке є об'єктом спору, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно
до ст.71 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення,
при цьому суд може присудити одному з подружжя без його згоди грошову
компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності у випадках,
передбачених ЦК України.

Згідно
ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні може бути припинене, якщо річ є
неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим.

Колегією
суддів встановлено і не заперечувалося сторонами, що однокімнатна
квартираАДРЕСА_1не може бути поділена в натурі, а спільне володіння і
користування квартирою сторонами неможливе.

Окрім
того, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 має
малолітню дитину, 12 липня 2004 року народження. Після ухвалення рішення
Апеляційного суду Полтавської області від 12 липня 2005 року спірна квартира
була двічі відчужена, і за станом на сьогодні її власником є стороння особа.

За таких
обставин квартируАДРЕСА_1слід присудити ОСОБА_1, стягнувши з неї на користь
ОСОБА_2 компенсацію вартості його частки у праві спільної сумісної власності в
сумі 6 711 грн. з урахуванням присудження останньому решти майна: гарнітуру
вітчизняного, дивану, п'яти стільців м'яких, килиму штучного настінного,
покриття на підлогу (8 541 - 1830 = 6 711).

Позовні
вимоги ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 із спірної квартири та заборону йому
чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні нею задоволенню не підлягають, оскільки,
як встановлено у судовому засіданні, у спірній квартирі, яка належить на праві
власності сторонній особі, тривалий час жодна із сторін не проживає.

З огляду
на наведене та зважаючи на взаємовиключність обох позовів, зустрічний позов
ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись
ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.2, п.З ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення
Автозаводського районного суду М.Кременчука від 16 березня 2005 року скасувати.

Ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити
частково, розділивши майно, нажите подружжям ОСОБА_2 за час перебування у
шлюбі, наступним чином:

·
визнати за ОСОБА_1право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

·
визнати за ОСОБА_2право власності на гарнітур
вітчизняний, диван, стільці м'які (п'ять штук), килим настінний штучний,
підлогове покриття.

Стягнути
з ОСОБА_1на
користь ОСОБА_2 6 711 грн. компенсації нерівності часток поділеного майна.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1
152 грн. 52 коп. витрат зі сплати державного мита.

У
задоволенні позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у
користуванні квартирою та виселення без надання іншого житла відмовити за
безпідставністю.

У
задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2відмовити за безпідставністю.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене
протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.