справа № 2-470/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2008 року                                                                                           м. Городня

Городнянський
районний суд Чернігівської області у складі :

головуючого судді Березовського О.Д.,

при секретарі Миткевич Н.П.,

за участю позивача ОСОБА_1., представника
позивача ОСОБА_2.,

відповідача ОСОБА_3., представника третьої
особи Кривопуск  В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Тупичівської
сільської ради Городнянського району Чернігівської області та ОСОБА_3про
визнання права власності на домоволодіння, третя особа на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Городнянське районне
госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1. 23.06.2008 року звернулась в суд з
позовною заявою до Тупичівської сільської ради Городнянського району
Чернігівської області та ОСОБА_3про визнання за нею права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1

В позовній заяві позивач зазначила, що 25
квітня 1998 року між нею та громадянином ОСОБА_3. був укладений договір купівлі
- продажу нерухомого майна № 98/152, згідно якого нею був придбаний житловий
будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. Правочин купівлі -
продажу цієї нерухомості був зареєстрований Чернігівською товарною Біржею
Джі-Ай-Пі 25 квітня 1998 року за реєстраційним номером 98/152.

При вчиненні дій по підписанню цього
договору, спеціалісти Біржі запевнили позивача, що угоди, які зареєстровані на
Біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Тому позивач вважала, що дана
операція купівлі - продажу відповідає вимогам чинного законодавства. Вважаючи,
що підписаний нею договір укладений належним чином, вона була впевнена, що
ніяких перешкод при його реєстрації в органах БТІ не виникне.

При зверненні позивачем до нотаріальної
контори на предмет укладення договору купівлі - продажу вказаного будинку їй
було усно відмовлено з причини того, що договір купівлі - продажу нерухомого
майна № 98/152 від 25 квітня 1998 року не відповідає вимогам чинного
законодавства. А саме, згідно ст. ст. 227, 242 ЦК України для договорів купівлі
- продажу жилого будинку у разі, якщо хоча б однією із сторін є громадянин,
встановлено обов'язкову нотаріальну форму. Також позивачу було роз'яснено, що
згідно чинного законодавства право власності на нерухоме майно виникає з
моменту його державної реєстрації уповноваженими на те органами, а саме БТІ.
При зверненні до БТІ їй було відмовлено в реєстрації з причини того, що
реєстрації підлягають тільки договори нотаріально посвідчені. Але фактично
угода відбулась, позивачем продавцю були передані кошти за придбаний будинок з
надвірними спорудами. Тривалий час позивач вільно користувалась домоволодінням
АДРЕСА_1, а на даний час має бажання вільно розпорядитися ним, тобто продати.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд
визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1

Ухвалою судді від 03 липня 2008 року відкрито
провадження у зазначеній справі.

В судовому засіданні позивач уточнила
заявлені нею позовні вимоги та в зв'язку з допущеною помилкою в зазначенні
прізвища відповідача вказала на необхідність зміни прізвища співвідповідача з
„ОСОБА_3” на прізвище „ОСОБА_3”, про що надала суду письмову заяву від
18.08.2008 року. Підтримала уточнені позовні вимоги та просила суд їх
задовольнити. Підтвердила обставини викладені нею в позовній заяві. Вказала, що
вона придбала у ОСОБА_3. будинок на біржі, а тому вважає, що право власності
повинно бути за нею. Відповідний договір купівлі - продажу було укладено на товарній
біржі та вона сплатила продавцю вартість придбаного будинку. В БТІ договір не
зареєструвала, оскільки не знала, що так треба зробити. Договір нею було
зареєстровано в сільській раді, в послідуючому в будинку тривалий час проживали
її батьки. Особисто вона, як власник будинку, оплачувала комунальні послуги,
сплачувала за землю, яку їй виділила сільська рада.

Представник позивача ОСОБА_2. підтримала
вимоги позивача та просила суд їх задовольнити. Зазначила, що позивачем було
придбано спірний будинок у ОСОБА_3. в 1998 році та договір купівлі - продажу
був зареєстрований в Чернігівській універсальній товарній біржі. Спеціалісти
біржі при підписанні договору запевнили позивача, що договір купівлі - продажу
оформлений згідно чинного законодавства. Про необхідність звернення до БТІ для
реєстрації договору позивача належним чином не повідомили, а тому договір вона
зареєструвала тільки в сільській раді. На даний час ОСОБА_1. має намір продати
будинок, але при зверненні до нотаріальної контори їй роз'яснили, що продаж
будинку вчинити неможливо, оскільки договір купівлі - продажу нотаріально не
посвідчений. При зверненні до БТІ для здійснення державної реєстрації договору
їй роз'яснили, що договір зареєструвати неможливо, оскільки він нотаріально не
посвідчений. На даний час Чернігівська
універсальна товарна біржа припинила своє існування, БТІ немає
можливості зареєструвати договір, а тому позивачу було запропоновано звернутись
до суду для визнання права власності на будинок. Вважає, що за позивачем
можливо визнати право власності на будинок, оскільки угода між сторонами
відбувалась та кошти за будинок позивач сплатила.

Відповідач по справі - Тупичівська сільська
рада Городнянського району Чернігівської області про час та місце судового
засідання повідомлена належним чином, представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Сільський голова Тупичівської сільської ради
Городнянського району Чернігівської області Шовкова Л.М. надала суду письмову
заяву за вих. № 150 від 29.07.2008 року з проханням розглянути справу без
представника сільської ради, позов ОСОБА_1. визнають ( а.с. 9 ).

Відповідач ОСОБА_3. пред'явлений позивачем
позов визнав повністю та погодився з позовними вимогами позивача. Вказав, що
відповідний будинок належав йому на праві власності та був придбаний ним згідно
договору купівлі - продажу в 1996 році. По домовленості з позивачем в квітні
1998 року він продав належний йому будинок по АДРЕСА_1. Договір купівлі -
продажу було оформлено на Чернігівській універсальній товарній біржі, яка на
той час користувалась статусом нотаріальної контори. Гроші за реалізований
будинок від ОСОБА_1. він отримав в повному обсязі. Всі документи на будинок він
передав позивачу, яка повинна була протягом 2-3 місяців після укладення
договору купівлі - продажу зареєструвати його в БТІ, але цього не зробила, що і
призвело до необхідності звернення до суду. Просить суд узаконити угоду
укладену між ним та ОСОБА_1. і визнати за останньою право власності на
відповідне домоволодіння. Підтверджує факт укладення 25.04.1998 року між ним та
ОСОБА_1. договору купівлі - продажу нерухомого майна і даний правочин
відповідає його волевиявленню.

Представник третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -
Городнянського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації
Кривопуск В.О. підтримала позовні вимоги позивача, вважала, що позов підлягає
задоволенню. Зазначила, що з інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1
встановлено, що ОСОБА_3. придбав вказаний будинок у ОСОБА_4. на підставі договору
купівлі - продажу від 22.03.1996 року. 05.05.2008 року до БТІ звернулась
ОСОБА_1.  з заявою щодо реєстрації
договору купівлі - продажу нерухомого майна, який був оформлений на той час в
Чернігівській універсальній товарній біржі Джі-Ай-Пі. При цьому відповідно до
нормативних документів, які регламентують порядок реєстрації нерухомого майна,
не посвідчені нотаріусом договори купівлі - продажу не підлягають державній
реєстрації. В зв'язку з цим позивачу було роз'яснено необхідність звернення до
суду для визнання за нею права власності в судовому порядку.

Визнання відповідачами позову не суперечить
закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК
України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його
представника, відповідача ОСОБА_3. та представника третьої особи, дослідивши в
судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно листа Городнянського районного
госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації за вих. № 991 від 07.05.2008
року встановлено, що станом на 05 травня 2008 року право власності на
жилий  будинок з надвірними будівлями та
спорудами в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3( згідно договору купівлі -
продажу від 22.03.1996 року р.№ 975, посвідченого Городнянською державною
нотаріальною конторою ) ( а.с. 7 ).

Відповідно до копії договору купівлі -
продажу від 22.03.1996 року встановлено, що ОСОБА_4продав, а ОСОБА_3 купив
жилий будинок з надвірними та побутовими спорудами в АДРЕСА_1. Договір
посвідчено державним нотаріусом Городнянської нотаріальної контори Совою В.Ф.
22.03.1996 року ( а.с. 26 ).

З дослідженого в судовому засіданні договору
купівлі - продажу нерухомого майна № 98/152 від 25.04.1998 року встановлено, що
він укладений між ОСОБА_3і ОСОБА_1та остання за договором придбала у нього
житловий будинок з надвірними будівлями за адресою : АДРЕСА_1.  Договір укладено на Чернігівській
універсальній товарній біржі Джі-Ай-Пі, в договір зазначено, що він не підлягає
нотаріальному посвідченню та на виконання ст. 227 ЦК України договір підлягає
реєстрації в МБТІ м. Чернігова на ім'я ОСОБА_1( а.с. 5-6 ).

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 227 ЦК України ( в редакції 1963
року ) договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги
тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу ).

При цьому стаття 47 ЦК України ( в редакції
1963 року ) передбачає, що нотаріальне
посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання
в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з
наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Пункт
4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України,
положення цього Кодексу  застосовуються
до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання
ним чинності.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст
правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у
формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно приписів ст. 219 ЦК України у разі
недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину
такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а
нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від
її волі.

Слід зазначити, що ст. 15 діючого Закону
України „Про товарну біржу” № 1956-ХІІ від 10.12.1991 року передбачає, що
угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріально посвідченню.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що між ОСОБА_3. та ОСОБА_1. 25.04.1998 року був укладений договір
купівлі - продажу нерухомого майна, волевиявлення сторін договору було вільним
і відповідало їх внутрішній волі, за умовами договору покупець провір
розрахунок з продавцем та сплатив останньому вартість придбання будинку,
договір не був нотаріально посвідчений, оскільки виходячи з положень Закону
України „Про товарну біржу” він не підлягав нотаріальному посвідченню.

Враховуючи вищевказані обставини, той факт,
що правочин відповідав справжній волі сторін, а нотаріально договір не був посвідчений,
оскільки сторони вважала, що договір не підлягає нотаріальному посвідченню в
разі його оформлення та реєстрації в товарній біржі, суд приходить до висновку,
що договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладений 25.04.1998 року між
ОСОБА_3і ОСОБА_1щодо придбання житлового будинку з надвірними будівлями за
адресою :АДРЕСА_1, слід визнати дійсним. Виходячи з наведеного також підлягають
задоволенню позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на
домоволодіння АДРЕСА_1

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 10,
11, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК України ( в
редакції 1963 року ), ст. ст. 203, 219, 392, п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, ст. 15 Закону України „Про товарну біржу” № 1956-ХІІ від
10.12.1991 року, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1до Тупичівської сільської ради
Городнянського району Чернігівської області та ОСОБА_3 про визнання права
власності на домоволодіння ― задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1право власності на домоволодіння АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в
порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя                                                                                                          О.Д.Березовський