№ 2-147/08
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
20 червня 2008 року                                                                                                    місто Маріуполь
районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
судді
секретарі               Ченгал О.М.,
участю адвоката     ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу:
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що вселилася на законних підставах
в жиле приміщення, вчинення реєстрації, права користування жилим приміщенням,
зобов"язання вчинити реєстрацію, розподілення особистих рахунків,
особи - Житлово-комунальне підприємство "Азовжитлокомплекс",
Відділ громадянства,
іміграції і реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ
ГУМВС України в Донецькій області,
позовом ОСОБА_4до ОСОБА_2 про зміну умов договору найму жилого приміщення,
зобов"язання укласти окремі договори найми жилого приміщення,
третя особа - житлово-комунальне
підприємство «Азовжитлокомплекс», -
позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання ОСОБА_3
таким, що вселився в жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1, на законних
підставах, посилаючись на наступні обставини. Спірна квартира у 1986р. була
надана матері позивачки - ОСОБА_5, куди вселилась вся її сім"я. У травні
2005р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_3, від якого у вересні 2005р. народилась
дитина ОСОБА_6. 29.09.2005р. чоловік - ОСОБА_3 знявся з реєстраційного обліку
за минулим місцем проживання у батьків в с. Раковець Іршавського району
Закарпатської області і став проживати разом з нею у спірному житлі. У 2007
році наймач ОСОБА_5 і її донька ОСОБА_7 за судовим рішенням визнані такими, що
втратили право користування жилим приміщенням, у зв"язку з чим наймачем
квартири оформлена вона - ОСОБА_2. На даний час в квартирі зареєстровані
позивачка ОСОБА_2. з неповнолітньою донькою ОСОБА_6, 2005р.н., і відповідач
ОСОБА_4. У зв"язку з тим, що брат ОСОБА_4, фактично надавши згоду на
вселення її чоловіка, не надає згоди на реєстрацію останнього у спірному
помешканні, незважаючи на те, що чоловік належним чином виконує всі
обов"язки члена сім"ї наймача по оплаті житлово-комунальних послуг,
ремонтах тощо, просила визнати ОСОБА_3 таким, що вселився у спірне помешкання
до неї, як до дружини,  на законних
підставах, зобов"язати ЖКП "Азовжитлокомплекс" зареєструвати
його у спірному жилому приміщенні, розподілити особисті рахунки між ОСОБА_2. і
ході судового розгляду справи позивачі уточнили зміст позову, що в остаточній редакції
зводиться до наступного: визнати ОСОБА_3 таким, що вселився у спірну квартиру
на законних підставах, зобов"язати ВГІРФО призвести реєстрацію ОСОБА_3 в
цьому жилому приміщенні, розподілити особистий рахунок на квартиру між нею,
чоловіком ОСОБА_3 і неповнолітньою донькою ОСОБА_6 - з однієї сторони, і
ОСОБА_4. - з другої сторони. Надали пояснення аналогічні тим, що викладені в
ОСОБА_2. зазначала, що на момент вселення ОСОБА_3, в квартирі проживав брат
ОСОБА_8, який не був проти вселення ОСОБА_3 Проте, ніякого письмового
погодження на його вселення із мамою, як наймачем, і членами сім"ї вона не
отримувала, а мама взагалі ставила через суд питання про зняття її з
реєстраційного обліку із спірного помешкання і виразила побажання, щоб вона
виїзджала жити до чоловіка ОСОБА_3 За рішенням суду у 2006р. мати ОСОБА_5 і
сестру ОСОБА_7  з її донькою зняли з
реєстраційного обліку, оскільки зазначені особи
не проживали фактично в спірному помешканні і не оплачували комунальні
послуги. Зазначила, що повністю комунальні послуги сплачує вона із чоловіком,
вони ж і поліпшують технічний стан квартири за свої кошти.
пояснив, що вселився у спірне помешканні близько у листопаді 2004р. З вересня
2007р. в квартирі став проживати в квартирі ОСОБА_4., який не оплачував
комунальні послуги, а став їх оплачувати лише у зв"язку із подачею позову.
Звернувся до суду з цим позовом, щоб зареєструватись в цьому помешканні, а
потім його приватизувати. На даний час ОСОБА_4. заперечує проти його проживання,
а раніше не був проти. Зайнявши спірне житло, письмової згоди членів сім"ї
наймача на вселення він не отримав. При його вселенні йому дозволили тимчасово
проживати, а через 2 місяці розпочались претензії з приводу його проживання.
В судовому засіданні
відповідач ОСОБА_4., заперечуючи проти позову з мотивів ненадання згоди на
вселення ОСОБА_3 у встановленому порядку, здійснення ОСОБА_3 без погодження з
ним ремонтних робіт і оплати комунальних послуг, заявив зустрічний позов до
ОСОБА_2., що представляє свої інтереси і інтереси неповнолітньої ОСОБА_6, про
зміну умов найму жилого приміщення, за яким виділити в його користування жилі
кімнати площами 12,2кв.м. і 12,5кв.м., а відповідачці ОСОБА_2. із дитиною -
кімнати площами 18,1кв.м. і 8,1кв.м., підсобні приміщення залишити в загальному
користуванні сторін.
ході судового вирішення справи позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4. уточнив
поозовні вимоги і просив виділити йому в користування жилі кімнати площами
12,2кв.м. і 8,1кв.м., а відповідачці із дитиною - 12,5кв.м. і 18,1кв.м.
відповідача і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4- ОСОБА_9 підтримала
позовні вимоги, заявлені її довірителем, заперечувала проти позову ОСОБА_3 і
обгрунутвання заперечень проти пред"явленого зустрічного позову ОСОБА_2. і
ОСОБА_3 просили врахувати фактичний порядок користування житлом, за яким вона
із чоловіком і донькою займає, зокрема, ізольовану жилу кімнату площею
18,1кв.м., просили залишити в їх користуванні із неповнолітньою донькою
ізольовані жилі кімнати площами 18,1кв.м., 8,1кв.м., 12,5кв.м., а брату ОСОБА_4
- ізольовану жилу кімнату площею 12,2кв.м.
залученого у якості третьої особи житлового органу - ЖКП «Азовжитлокомплекс»
просив справу розглянути без його участі, про що надано відповідну заяву.
Заслухавши позивачів
і відповідачів за основним і зустрічним позовами, представників сторін,
дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_2. і ОСОБА_3
таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_4таким, що підлягає
задоволенню, за наступних підстав.
АДРЕСА_1 за ордером № 001173 від 23.07.1986р. була надана ОСОБА_5 на
сім"ю, до складу якої входили чоловік ОСОБА_10 і діти: ОСОБА_11, ОСОБА_8,
рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 10.07.2006р.,
що набрало чинності 20.07.2006р., ОСОБА_5 і ОСОБА_7 визнані такими, що втратили
право користування вказаним житлом і зняті разом із неповнолітньою ОСОБА_12 з
реєстраційного обліку (а.с. 11-12). За змістом судового рішення чоловік наймача
- ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення виконкому
Орджонікідзевської ради народних депутатів від 04.01.1996р. неповнолітнього
ОСОБА_4 влаштовано до дошкільного дитячого будинку на повне державне
забезпечення із закріпленням за дитиною житлової площі в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно
із свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАГС Орджонікідзевського районного
управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, ОСОБА_10 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1., про що вчинено актовий запис за № 1274 від 17.09.2002р. (а.с.
84).

У
зв"язку з вибуттям наймача ОСОБА_5 за наказом № 463 від 29.12.2006р.
директора ЖКП "Азовжитлокомплекс" договір найму цього жилого
приміщення і особистий рахунок переоформлений на наймача ОСОБА_2.  (а.с. 13).

З особистого рахунку № 571, паспортних даних
сторін вбачається, що на даний час в чотирьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1
проживають і зареєстровані ОСОБА_2. з 15.06.1999р., ОСОБА_4. з 16.11.1988р.,
неповнолітня ОСОБА_6 з 03.10.2005р. (а.с. 6, 9, 99). На території Маріуполя за
ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4. не зареєстровано будь-якого нерухомого майна у
власності (а.с. 100, а.с. 8 справи № 2-2715/07 за зустрічним позовом ОСОБА_4).

За
змістом акту ЖКП "Азовжитлокомплекс" від 01.08.2007р. ОСОБА_3
проживає в спірній квартирі з грудня 2004р. (а.с. 20).

ОСОБА_3
і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 19.05.2005р. - актовий запис № 124, вчинений  Орджонікідзевським відділом РАЦС
Маріупольського міського  управління
юстиції Донецької області (а.с. 7-8, 14). Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина
ОСОБА_6, про що відділом РАЦС Іршавського райуправління юстиції Закарпатської
області вчинено актовий запис за № 45 від 21.09.2005р. (а.с. 15).

З
паспортних даних ОСОБА_3 вбачається, що він з 11.11.1997р. був зареєстрований в
с. Великий Раковець Іршавського району Закарпатської області, як зазначав у
судовому засіданні - у своїх батьків, знятий з реєстраційного обліку
29.09.2005р., зі слів позивача за його власною ініціативою. В талоні про зняття
з реєстраційного обліку визначено місце вибуття - АДРЕСА_1(а.с. 8, 16). У
ОСОБА_3 за інформацією Іршавського БТІ за місцем колишньої реєстрації не
зареєстровано у власності нерухомого майна (а.с. 135).

З
матеріалів справи вбачається, що 07.05.2007р. і 13.07.2007р. ОСОБА_2. і її
чоловік звертались до керівника ЖКП з приводу реєстрації у спірному помешканні
ОСОБА_3, посилаючись на те, що останній не має реєстрації  і місця проживання в м. Маріуполі, а в
зазначеній квартирі проживає його дружина і донька (а.с. 22-23).

Відповідно до ст. 65
ч. 1 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення
свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. За частиною 2 наведеної норми
матеріального закону особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї
наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його
сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

За керівними
роз"ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 9
Постанови № 2 від 12.04.1985р. з подальшими змінами і доповненнями "Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу
України", вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між
цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок
користування жилим приміщенням... Однак відсутність письмової згоди членів
сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які
вселилися, не набули  права користування
жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони
висловлювали таку згоду.

В даному судовому
засіданні позивачі ОСОБА_2. і ОСОБА_3 пояснили, що ніякого письмового
погодження на вселення останнього в спірну квартиру від колишнього наймача
ОСОБА_5 і членів сім"ї, в тому числі ОСОБА_7, не отримували. Навпаки,
зазначали, що колишній наймач - ОСОБА_5 зверталась до суду із позовом про
зняття - ОСОБА_2. з реєстраційного обліку по спірному житлу і була проти
вселення ОСОБА_3, претензії наймача і членів сім"ї з приводу проживання
ОСОБА_3 розпочались за спливом 2 місяців після його вселення. Зазначені
обставини згідно зі змістом ст. 61 ч. 1 ЦПК України не доказуються в межах
даної справи і вважаються доведеними.

А
крім того, зважаючи на закріплення за неповнолітнім ОСОБА_4. частки у жилій
площі в спірній квартирі на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської ради
народних депутатів від 04.01.1996р. на період його навчання у Горлівському
професійному ліцеї будівництва (а.с. 119, а.с. 6 справи № 2-2715/07 за
зустрічним позовом ОСОБА_4), при вселенні ОСОБА_3 наприкінці 2004р. не було
отримано у встановленому законодавством порядку погодження з цього питання із
органом опіки і піклування (учбовим закладом), де перебував член сім"ї наймача
- неповнолітній ОСОБА_4. З досягненням ОСОБА_4. повноліття у 2006р. позивачі
також не отримали такого погодження.

Доводи
позивача ОСОБА_3 з приводу набуття права користування жилим приміщенням із
врахуванням виконання ним обов"язків як членом сім"ї наймача по
утриманню житла шляхом виконання ремонтних робіт, оплатою комунальних послуг
разом із дружиною (а.с. 24-76, 81-83), само по собі не може свідчити про
набуття права користування жилим приміщенням і у випадку понесення витрат на
свій ризик, за своєю ініціативою, можуть бути предметом судового розгляду при
постановці відповідних позовних вимог.

Отже,
доводи позивачів у змісті позовної заяви щодо безспірного встановлення факту,
що ОСОБА_4. надавав згоду на вселення ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження.
Обставин, що безспірно б свідчили про висловлення згоди колишнім наймачем і
членами його сім"ї, а також членом сім"ї нового наймача на вселення
ОСОБА_3, судовим розглядом не встановлено. Посилання ОСОБА_2., що раніше
ОСОБА_4. надавав згоду на вселення ОСОБА_3 не витримують критики, оскільки її
брат був неповнолітній, а з досягненням ним повноліття і поверненням у вересні
2007р. до спірного помешкання після закінчення навчання в ліцеї в м. Горлівці і
у Центрі соціальних служб, коли вже був поданий позов ОСОБА_2., відповідач
заперечував проти проживання ОСОБА_3 в квартирі, чого не спростовували
сторони.

Доказів
на існування певного порядку користування ОСОБА_3 жилим приміщенням, будь-якої
домовленості з приводу наділення його наймачем і членами сім"ї правом
користування цим приміщенням згідно із пложеннями ст. 64 ЖК України позивачами
не надано і в ході судового вирішення спору не здобуто.

Зважаючи
на викладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_3 вселився до спірного
помешкання без дотримання порядку, передбаченого житловим законодавством, а
тому вимоги про визнання його таким, що вселився на законних підставах, та
таким, що набув рівного з членами сім"ї права користування спірним жилим,
і як наслідок про зобов"язання вчинити його реєстрацію в спірному
помешканні, зважаючи на положення ст. 6 Закону України «Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в Україні», не підлягають задоволенню і суд
відмовляє в цій частині позовних вимог.

Що стосується
позовних вимог ОСОБА_2. і ОСОБА_3 про розподілення особистих рахунків між ними
і неповнолітньою донькою, з однієї сторони, і ОСОБА_4., з другої сторони, то,
враховуючи принцип диспозитивності, що полягає у розгляді справи в межах
заявлених вимог, суд відмовляє з двох підстав. По-перше, позивачами разом із
заявленими вимогами в цій частині не постановлені у якості підстави позовні
вимоги про зміну умов найму жилого приміщення. По-друге, згідно із прийнятим по
даній справі  рішенням, ОСОБА_3 не
визнаний таким, що вселився до спірного помешкання на законних підставах.

Розв"язуючи
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.
104 ЖК України члени сім"ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів
сім"ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору
найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді
приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього кодексу.

Відповідно
до ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового фонду є ізольоване жиле приіщення.

За
схемою поверхового плану квартира АДРЕСА_1 жилою площею 50,9кв.м. складається з
чотирьох ізольованих жилих кімнат площами 18,1кв.м., 8,1кв.м., 12,2кв.м.,
12,5кв.м. (а.с. 114-115). Тобто за технічними характеристиками можливе
виділення в користування сторін цих 4 ізольованих кімнат.

Частка
кожного з 3 жильців (ОСОБА_2., неповнолітня ОСОБА_6, ОСОБА_4.) у житловій площі
квартири складає 16,9кв.м. При виділенні відповідачці за зустрічним позовом
ОСОБА_2. із неповнолітньою донькою жилих кімнат
площами 18,1кв.м. і 12,5кв.м. частки кожної з них будуть заменше частки
позивача в жилій площі квартирі на 1,7кв.м.

За положеннями п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового Кодексу України" № 2 від 12 квітня 1985 р.
(з подальшими змінами)  в силу ст. 104 ЖК
України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого
приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної
угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді
ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір
якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого
приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване
жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак,
поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових
умов і викличе необхідність постановки на облік, як такого, що потребує
поліпшення житлових умов.

Отже, відступ від
рівності часток може бути спричинено лише об"єктивною невідповідністю
таким часткам наявних на даній площі ізольованих житлових помешкань. Суд
враховує також сформований у сім"ї порядок користування житловим
помешканням, за яким кімната 18,1кв.м. знаходиться у фактичному користуванні
ОСОБА_2. із донькою і вона, згідно із поясненнями в судовому засіданні, бажає
виділу їй в користування ізольованої кімнати площею 12,5кв.м. і розв"язує
питання про поділ хоча із відступом від рівності долей, але відповідно до цього
порядку.

Як
зазначено в листі Верховного Суду України від 26.05.2001р., виходячи з правил
ст. 63 ЖК, жиле приміщення, що виділяється при зміні договору найму жилого приміщення
на вимогу члена сім"ї наймача (ст. 104 ЖК), не може бути меншим від рівня
середньої забезпеченості жилою  площею в
даному населеному пункті за загальним розміром, а не за часткою жилої площі,
яка припадає на кожного із членів сім"ї, що виділяються.

Зважаючи, що площа
кімнат - 18,1кв.м. і 12,5кв.м., виділення якої відповідачці із неповнолітньою
дитиною прагне позивач за зустрічним позовом, є ізольованими приміщеннями,
сумарно завбільшими, аніж передбачено нормою жилої площі, що припадає на одну
особу по м. Маріуполю, суд не вбачає обставин, за яких штучно погіршуються
житлові умови відповідачки і її неповнолітньої дитини, що може викликати
необхідність їх постановки на облік як таких, що потребують поліпшення житлових
умов.

За таких обставин, виділ позивачеві
за зустрічним позовом ОСОБА_4 жилих кімнат площами 12,2кв.м. і 8,1кв.м., а
відповідачці ОСОБА_2. із неповнолітньою донькою - 18,1кв.м. і 12,5кв.м., які є
ізольованими жилими приміщеннями, зважаючи на фактичний порядок користування
жилими приміщеннями, суд, із врахуванням технічних характеристик житла і вимог
житлового законодавства, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги і
змінити умови договору найму жилого приміщення за варіантом, запропонованим у
якості остаточної редакції зустрічного позову. Визначення саме такого порядку
користування жилого приміщення буде способом розв"язання конфліктної
ситуації в сім"ї і вирішення житлового спору, що виник між сторонами.

Враховуючи, що
результатом розподілу між членами сім"ї жилого приміщення укладаються нові
договори його найму, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо
зобов"язання житлової організації укладення окремих договорів найму
спірного житла із сторонами.

Вирішуючи питання відповідно до ст.
88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат суд зарахуває сплачені обома
сторонами суми судового збору у розмірі по 8,5грн. і витрати з ІТЗ у розмірі по
7,50грн. на користь протилежної сторони.

На підставі ст.ст.
63, 65, 103, 104 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України
"Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового
Кодексу України" № 2 від 12 квітня 1985 р. (з подальшими змінами),
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В
И Р І Ш И В:

В задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання останнього таким, що вселився на законних
підставах, зобов"язання вчинення реєстрації в спірному жилому приміщенні,
розподілення особистих рахунків між ОСОБА_2,ОСОБА_3, неповнолітньою дитиною
ОСОБА_6 - з однієї сторони, і ОСОБА_4 - з другої сторони - відмовити.

Зустрічний
позов ОСОБА_4задовольнити.

Змінити
умови найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1.

Виділити
в користування ОСОБА_4 ізольовані жилі кімнати площами 12,2кв.м. і 8,1кв.м. в
квартирі АДРЕСА_1.

Виділити
в цій же квартирі в користування ОСОБА_2 і її неповнолітньої доньки ОСОБА_6
ізольовані жилі кімнати площами 12,5кв.м. і 18,1кв.м.

Підсобні
приміщення ванну кімнату, кухню, туалет, коридор залишити в загальному
користуванні сторін.

Зобов"язати
житлово-комунальне підприємство «Азовжитлокомплекс» укласти зі сторонами окремі
договори найму жилого приміщення.

Рішення
суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької
області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в
десятиденний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.
4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя
_________________________