Справа № 22-ц-5556 2008р.                               Головуючий
Категорія: виселення
11 грудня 2008р. судова колегія судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого       - Овсяннікової А.І.
суддів                  - Бурлака
І.В., Коваленко І.П.
при секретарі      - Ніколаєнко Ю.В.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за
апеляційною скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 вересня 2008 р. по справі за позовом ВАТ «Трест Житлобуд-1»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 - про виселення, -
У червні 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Трест  Житлобуд-1» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку.
В обгрунтування позову ВАТ «Трест Житлобуд-1» вказав, що гуртожиток, який
знаходиться в м. Харкові по АДРЕСА_1, належить їм на праві власності, що
підтверджується належними документами.
Кімнату № 124 площею 17, 3 м2 в цьому гуртожитку займає ОСОБА_1
зі своєю дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_1 заселилась в гуртожиток в 1986 році згідно домовленості між ВАТ
«Трест Житлобуд-1» та ЗАТ «Хлібозавод Олексіївський», де ОСОБА_1 на той
У ВАТ «Трест Житлобуд-1» ОСОБА_1 ніколи не працювала; рішення адміністрації
та профкому про надання їй житла у гуртожитку та ордер на вселення ніколи не
Тобто, правових підстав для проживання у гуртожитку ОСОБА_1 і, відповідно,
Просить виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з гуртожитку без надання іншого житла.
Відповідачка ОСОБА_1 та представник ОСОБА_3 проти позову заперечували.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2008 року
позовні вимоги задоволено: ОСОБА_1 та її неповнолітня дочка ОСОБА_2 виселені з
кімнати № 124 гуртожитку, який знаходиться в м. Харкові по АДРЕСА_1 без надання
іншого житла.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати і
постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального права. Судом безпідставно не прийнято до
уваги, що вселення у гуртожиток було законним, про що свідчить факт її прописки
у цьому гуртожитку з 1986 року. Вона сплачує комунальні платежі, що свідчить
про фактично укладений договор найму жилого приміщення.

Видача ордера на вселення одиноких громадян у гуртожиток у 1986 року не
вимагалася.

У гуртожитку зареєстрована і проживає донька ОСОБА_1 з дня народження, що
свідчить про надання гуртожитку і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 державою, оскільки і на
1986 рік і на 1991 рік і Хлібозавод № 1 і Трест «Житлобуд-1» були державними
підприємствами.

Не враховано, що ОСОБА_1 є одинокою матір'ю; більше 10 років пропрацювала
на Хлібозаводі Олексіївський»; за власним бажанням не звільнялась і в усякому
випадку виселити її без надання іншого житла - не можна.

Крім того, в порушення вимог ч. 4 ст. 19 СК України та ст.ст. 45, 46 ЦПК
України участь у справі не приймали органи опіки та піклування.

Судова колегія, вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга
задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги ВАТ «Тресту «Житлобуд-1» суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з порушення вимог ст.ст. 128, 129, 130 ЖК України при
вселенні відповідачки у гуртожиток.

Матеріали справи свідчать, що гуртожиток на АДРЕСА_1 в м. Харкові є
гуртожитком для проживання одиноких громадян.

Відповідно до вимог ст.ст. 127-130 ЖК України гуртожитки використовуються
для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян
у період роботи або навчання.

Жила проща в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації
підприємства та відповідного профспілкового комітету.

На підставі такого рішення адміністрація підприємства видає громадянинові
спеціальний ордер, який  є єдиною
підставою для вселення на надану жилу площу.

Як встановлено судомі підтверджується сторонами ОСОБА_1 ніколи в трудових
відносинах з раніше Трестом «Житлобуд-1», а на даний час з ВАТ «Трест
«Житлобуд-1» не перебувала.

Спільне рішення адміністрації Тресту «Житлобуд-1» та профспілкового
комітету про надання ОСОБА_1 житла у гуртожитку не приймалося і, відповідно,
ордер на вселення не видавався.

Поселення громадян,  які працювали на
той час на Хлібозаводі № 1 (на цей час це ЗАТ «Хлібозавод «Олексіївський») у
тому числі і вселення ОСОБА_1 проводилось на підставі договорів, укладених цими
підприємствами, згідно яких Трест «Житлобуд-1» надавав Хлібозаводу № 1 загальну
кількість койко-місць без вказівок прізвищ вселяємих (а.с. 99-104).

Такі договори укладались на визначений
строк керівниками заводу та Тресту на певних умовах. При цьому
оговорювалося, що проживання в гуртожитку передбачається тільки на час роботи з
забезпеченням прописки за рахунок ліміту койко-місць, а Хлібозавод проводить
щомісячно оплату такого проживання.

Отже, вселення ОСОБА_1 у гуртожиток та її проживання не ґрунтується на
передбаченому житловим законодавством порядку надання гуртожитку.

Після отримання 17 жовтня 1986 року у гуртожитку койко-місця ОСОБА_1 у
1990-х роках з усного дозволу коменданта зайняла кімнату № 124, де і проживає
зараз.

Відповідачкою не заперечується, що дійсно будь-яких рішень, документів на
вселення і в цю кімнату у неї немає також.

Посилання ОСОБА_1, що вона є одинокою матір'ю, має неповнолітню доньку,має
неповнолітню доньку, більше 15 років пропрацювала на хлібозаводі, звільнена за
згодою сторін, а тому її неможливо виселити без надання іншого житла
обгрунтовано не прийнято судом першої інстанції і не приймається судовою
колегією.

Вимоги ст. 125 ЖК України, які регулюють такі підстави, до відповідачки не
відносяться.

Гуртожиток їй надавався не у зв'язку з трудовими відносинами з власником
гуртожитку, а тому і вимога закону на неможливість її виселення без надання
житла на неї не розповсюджується.

Доводи ОСОБА_1, що для вселення одиноких громадян у гуртожиток ордер не
потрібен спростовується  вище вказаними
вимогами закону.

Безпідставне посилання ОСОБА_1 і на сплив позовної давності для
пред'явлення такого позову. Відповідачка вселена з порушенням вимог закону, які
регулюють порядок вселення у гуртожиток; продовжує проживати і на цей час, а
тому право позивача на майно продовжує порушуватись. Отже, вважати, що позовна
давність сплинула - не можна.

Не приймаються судовою колегією пояснення відповідачки стосовно не
притягнення до участі у справі згідно вимог ст. 19 СК та ст.ст. 45, 46 ЦПК
України органу опіки і піклування, оскільки її дочка, яку також просять
виселити, є неповнолітньою - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вимоги ст. 19 СК України даних правовідносин не стосуються.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає обов'язок
органу опіки та піклування здійснювати контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей.

При цьому це стосується випадків відчуження власності, яка  належить дитині, що до данного випадку не
відноситься.

Що стосується її права на житло, то воно похідне від права на проживання її
матері ОСОБА_1, яка такого права не набула.

Отже, рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права. Підстав для його скасування  не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України, виходячи з обставин
справи, наявність учбового року у дочки відповідачки судова колегія вважає
необхідним надати відповідачці відстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1; 308; 313; 315, 317; 319; 325 ЦПК
України, судова  колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2008 року -
залишити без зміни.

Надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відстрочку виконання рішення суду до 01 серпня
2009 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий                                    -
підпис

Судді                                                         -
підписи

Вірно: суддя                                    -