Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 листопаду 2008
року
Ялтинський міський суд

у складі :  головуючого судді                                                                                                       Слєзко
Т.В.

при секретарі                                                                                                            Сизих Є.В.,

за
участю адвоката                                                                                                                         ОСОБА_1
.,

прокурора                                                                                                                         Скляр
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати позбавлення
його можливості користуватися земельною ділянкою таким, що порушує його
цивільні права, усунути перешкоди в користуванні загальною земельною ділянкою.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що у 1992 році позивач придбав вагончик - битовку, який
встановив на прибудинковій території домоволодіння АДРЕСА_1 таким чином, що він
став частиною даху його гаражу. Земельна ділянка площею 10 кв. метрів, що
знаходиться між будинком ОСОБА_3. та вагончиком була надана у спільне
користування співвласників будинку за рішенням суду. Користуватися цією
ділянкою позивач не може, оскільки вона огороджена глухим забором, у зв'язку з
чим він позбавлений можливості користуватися вагончиком та цією ділянкою.
Просить суд зобов'язати ОСОБА_3. установити паркан таким чином, щоб у позивача
була можливість потрапити на земельну ділянку, що перебуває у спільному
користуванні.

Представник
позивача позовні вимоги ОСОБА_2. підтримав.

Прокурор
м. Ялти, який виступає в інтересах ОСОБА_2., позовні вимоги підтримав та просив
розглянути їх у відповідності із законом, але відзначив, що для належного
висновку по справі з його боку, доказів не вистачає .

Відповідачка
та її представники з позовними вимогами ОСОБА_2. не погодилися, просили суд
відмовити у їх задоволенні. При цьому пояснили, що у відповідності із рішенням
Ялтинського міського суду АРК від 05 липня 2004 року визначено порядок
користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно вказаного порядку
ОСОБА_2. у користування надано ділянку площею 270,5 кв. м, ОСОБА_3. - ділянку
площею 821,5 кв. м. У загальному користуванні сторін залишена ділянка площею 10
кв. м. Рішення набрало чинності.

22 жовтня 2004 року по вказаній
справі було прийнято додаткове рішення, згідно якого ОСОБА_2. було відмовлено у
задоволенні позову про зобов'язання ОСОБА_3. перенести і установити паркан.
Додаткове рішення також набрало чинності. Оскільки предметом спору знову
являється паркан, що розмежовує суміжні земельні ділянки, відповідачка просить
закрити провадження по справі в цій частині з підстав, передбачених п.2 ч.1
ст.205 ЦПК.

Власником
вагончику являється ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу від 14
травня 2001 року. Згідно рішення Ялтинського міського суду АРК від 17 жовтня
2002 року задоволено позов ОСОБА_4. до ОСОБА_2. про усунення перешкод у вивозі
будівельних матеріалів та відшкодування майнової шкоди. Рішення набрало
чинності 12 березня 2003 року. Тобто власником вагончика являється стороння
особа ОСОБА_4. Позивач ОСОБА_2. перешкоджає власнику вивезти вагончик з
прибудинкової території, чим сам створює собі перешкоди у користуванні
загальною часткою земельної ділянки площею 10 кв. метрів. Прохід до земельної
ділянки буде відкрито у разі прибирання вагончика. Крім того, вона пропонувала
ОСОБА_2. укласти мирову угоду, за умовами якої вона готова надати йому прохід
через свою калитку, але ОСОБА_2. відмовився.

Справа
неодноразово розглядалась судами різних інстанцій. Ухвалою Апеляційного суду
Запорізької області від 03 березня 2008 року направлена на новий розгляд до
суду першої інстанції. Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновки та мотиви суду
касаційної інстанції, на підставі яких скасовані рішення, являються
обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному розгляді
справи.

В
ухвалі Апеляційного суду Запорізької області, який розглянув справу як суд
касаційної інстанції, вказано, що підставами для скасування рішення Ялтинського
міського суду АРК від 05 вересня 2005 року та ухвали апеляційного суду АРК від
17 квітня 2006 року, прийнятих по даній справі, стало те, що суд першої
інстанції не встановив, які правовідносини склалися між сторонами, чи наявні
обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення. Також суд
зазначив, що сторони не надали передбачених законом відповідних документів про
наявність у них порушеного права, за захистом якого вони звернулись до суду.
Крім того, по справі не була призначена судова експертиза. Названі порушення
призвели до неправильного застосування норм матеріального права та до
неправильного вирішення справи в частині позовів про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.

При новому розгляді справи, суд роз'яснив сторонам про необхідність надати
належні докази на підтвердження порушених прав, які підлягають судовому захисту
та уточнити свої вимоги у відповідності із вимогами суду касаційної інстанції.
В попередньому судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_3. подала заяву про
залишення без розгляду її позовних вимог, оскільки фактичною перешкодою для
завершення установки паркану є вагончик, що належить на праві власності
сторонній особі, тому пред'являти вимоги до співвласника будинку ОСОБА_2.,
якому вказана споруда не належить, не обґрунтовано.

Позивач
ОСОБА_2. додаткових доказів суду не надав. Його клопотання про призначення
судової експертизи було залишено судом без задоволення, оскільки запропоновані
позивачем питання не мали відношення до предмету спору та носили правовий
характер. Згідно положень ст. 143 ЦПК України суд позбавлений права за власною
ініціативою призначати по справі судову експертизу.

Вислухавши
сторони, їхніх представників, прокурора, який діє в інтересах ОСОБА_2.,
дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_2. не підлягають задоволенню.

Як встановлено судом, 05 липня 2004 року Ялтинський міський суд АРК
постановив рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_3.,
Ялтинському міськвиконкому, 3-я особа - ВПВКГ м. Ялти, про поділ земельної
ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, скасування рішень,
усунення перешкод та відшкодування майнової і моральної шкоди, а також за
зустрічним позовом ОСОБА_3. до ОСОБА_2. про визначення часток у праві спільної
часткової власності і визначення порядку користування земельною ділянкою. У
відповідності із вказаним рішенням ОСОБА_2. відмовлено у задоволенні позову.
Частково задоволені вимоги ОСОБА_3. Визначені частки у спільній частковій
власності на будинок і визначено порядок користування земельною ділянкою,
згідно якого ОСОБА_2. у користування надана земельна ділянка площею 270,5 кв.
метри, ОСОБА_3. - ділянка площею 821,5 кв. метрів. У загальному користуванні
залишено ділянку площею 10 кв. метрів. Додатковим рішенням, яке було прийнято
по названій цивільній справі 22 жовтня 2004 року, ОСОБА_2. відмовлено у
задоволенні позову про усунення перешкод у вигляді зобов'язання перенести і
установити відповідачами забор. Рішення набули чинності.

Ст.205
ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження по справі,
якщо набрало законної сили рішення суду, яке було прийнято по спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Суд не може прийняти до уваги
доводи представників відповідачки про необхідність закрити провадження по
справі в частині вимог про зобов'язання ОСОБА_3. усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою загального користування з тих підстав, що вже є
рішення, що набуло чинності стосовно цього ж предмету спору, постановлене між
тими ж сторонами і з тих же підстав. Предметом спору, що розглядає суд, є
земельна ділянка, що надана у спільне користування сторонам. Позивач просить
суд зобов'язати відповідачку перенести паркан таким чином, щоб він міг
потрапити до цієї ділянки. Як слідує з матеріалів, наданих суду сторонами,
предметом спору у справі №2-537/2004 був в цілому паркан, установлений вздовж
всієї границі ділянок. Крім того, не встановлено, чи був це той самий паркан,
який просить перенести позивач в даному спорі. За таких підстав суд не може
закрити провадження по справі з підстав названих відповідачем.

Суд
приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. щодо
зобов'язання ОСОБА_3. установити паркан таким чином, щоб у позивача був доступ
до спільної земельної ділянки слід відмовити, оскільки ці вимоги являються не
визначеними і не обгрунтованими. Позивач не зміг надати суду належних доказів
на підтвердження наявності у нього перешкод в користуванні земельною ділянкою
загального користування, та чи необхідно переносити забор для усунення таких
перешкод. Суду не надано доказів на підтвердження можливості переносу паркана
та яким чином його слід перенести, щоб відкрити доступ до ділянки. Крім того,
приймаючи до уваги те, що відповідачка ОСОБА_3 . - літня людина, інвалід другої
групи, суд вважає, що крім недоведеності факту наявності у позивача порушеного
права, яке підлягає судовому захисту, спосіб, обраний позивачем для захисту, є
непридатним.

Що стосується вимог про визнання позбавлення позивача можливості
користування земельною ділянкою, таким, що порушує його цивільні права, то
вказані вимоги також є не конкретними і не обгрунтовані належними доказами. Із
суті заявлених вимог та пояснення позивача не зрозуміло про яку земельну
ділянку йде мова у позові. Вимога заявлена «взагалі» і безвідносно до ОСОБА_3.,
яка залучена до участі в справі в якості відповідача.

У
відповідності з положеннями ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя,
захищає права, свободи і інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних
осіб, державні та суспільні інтереси способом, що визначається законами
України. Ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та
інтересів.

Ст.60
ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доведенню підлягають
обставини, що мають значення для прийняття рішення по справі і з яких у сторін
та інших осіб, що приймають участь у справі, виникає спір. Згідно ст.61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало чинності, по
цивільній, господарській або адміністративній справі, не доводяться при
розгляді інших справ, в яких приймають участь ті самі особи або особа, відносно
якої встановлені ці обставини.

Ст.59
ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Позивач не надав суду документ на підтвердження наявності
у нього права власності чи користування земельною ділянкою. Згідно ст.125-126
Земельного кодексу України таким документом є державний акт на землю або
договір щодо користування земельною ділянкою. Відповідно не підтверджено
належним чином наявність у позивача права, яке порушено і підлягає судовому
захисту.

На
підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10,11,14,15, 212-216, 218 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Відмовити
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено у
порядку та строки, встановлені ст. ст. 294 - 296 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано.

Суддя