АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа
№22-335/08                                                                   Головуючий
у 1-й інстанції: Глевська Н.В.
-доповідач: Гончар О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 року                                                         м.  Запоріжжя

Колегія
судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі:

головуючого
судді      Бондаря М. С.

суддів                              Гончара О.С,  Ломейко В.О.

при
секретарі                  Тахтаул О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2007
року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства „Карина" про зміну
формулювання причин звільнення,
стягнення заборгованості по заробітній платі,  вихідної допомоги,  середнього заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

В січні
2007 року позивачка звернулася до суду із позовом,  який уточнила в процесі розгляду справи,  до ПП „Карина"
про зміну формулювання причин звільнення,
стягнення заборгованості по заробітній платі,  вихідної допомоги,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної шкоди .

Зазначала,  що вона з 01.12.2005 року працювала на посаді
юрисконсульта. 01.12.2006 року подала заяву про звільнення за власним
бажанням,  а потім з 05.12.2006 року по
13.12.2006 року вона перебувала на лікарняному. Згодом дізналась,  що вона звільнена за прогули. З цих
підстав,  просила змінити формулювання
причин звільнення,  стягнути з
відповідача на її користь заборгованість по зарплаті в сумі 898, 75 грн.,  вихідну допомогу при звільненні в сумі 652,
50 грн.,  компенсацію за невикористану
щорічну відпустку в сумі 293, 63 грн.,
середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1305
грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2007
року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Із
зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 не згідна,
в зв'язку з чим звернулася до суду з апеляційною скаргою,  в якій посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального і матеріального права,  просила рішення скасувати.

Вислухавши
доповідача,  дослідивши обставини
справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно
п.1 ч.1  ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги
і залишення рішення без змін.

Як видно
з матеріалів справи ОСОБА_1 наказом №52 від 01.12.05р. було прийнято на роботу
ПП Карина на посаду
юрисконсульта за сумісництвом з 12 посадового окладу,  (а.с.
70)

Наказом
від 31.10.06р. їй було надано відпустку на період з 02.11.06р. по 15.11.06р.
Стати до роботи вона мала 16.11.06р. (а.с.  88)

З
17.11.06р. по 01.12.06р. ОСОБА_1 хворіла,
свідченням чого є копія листка непрацездатності,  (а.с.
15)

02.12.06р. та
03.12.06р. - були вихідними днями. Наступний робочим днем було 04.12.06р.

04.12.06р.
ОСОБА_1 на роботу безпідставно не вийшла. Тим самим,  скоїла прогул.

З 05.12.06р. по
13.12.06р. позивач хворіла,  (а.с.  14)

З
14.12.06р. по 24.01.07р. ОСОБА_1 безпричинно на роботу не виходила чим скоїла
прогул.

Наказом
№6 від 25.01.07р. ОСОБА_1 звільнено з посади юрисконсульта ПП. "Карина" у відповідності
до п.4  ст. 40 КЗпП України за прогули
04.12.06р.,  з 14.12.06р. по 24.01.07р.
(а.с.  20)

В
позовній заяві і в ході розгляду справи ОСОБА_1 заявляла,  що 01.12.06р. подала на адресу ГіП. Карина заяву про своє
звільнення з 04.12.06р. у відповідності до ч.3
ст.  38 КЗпП України через
порушення підприємством норм трудового законодавства,  (а.с.
29)

З огляду
на положення ч.3  ст.  38 КЗпП України судова колегія приходить до
переконання,  що право позивача
звільнитися з підприємства з власної ініціативи у визначений ним термін через
порушення підприємством норм трудового законодавства не є абсолютним і
безумовним,  оскільки таке порушення
повинно бути визнано самим підприємством у будь-якій формі. Адже у відповідності
до  ст.
44 КЗпП України звільнення із зазначених підстав тягне за собою
негативні наслідки для підприємства у вигляді обов'язку сплатити працівникові
його середній заробіток за три місяці роботи. У випадку відмови підприємства
погодитись із такою підставою для звільнення,
працівник вправі звернутись до суду.

Однак,  як видно з матеріалів справи ОСОБА_1
направила заяву про своє звільнення на адресу підприємства поштою. Заява була
отримана підприємством Лише 05.12.06р.,
т.т. після дня прогулу 04.12.06р. Заява у собі не містить будь-яких викладань
порушень норм трудового законодавства. Не погоджуючись із безпідставним
звинуваченням позивачем в порушенні норм трудового законодавства,  не маючи наведень конкретних фактів порушень,  підприємство наказ про звільнення у
відповідності до ч.3  ст.  38 КЗпП України не приймало. Сама ОСОБА_1 на
підприємство не з'являлась,  питання
свого звільнення не узгоджувала.

Отже за
таких обставин судова колегія приходить до переконання про обгрунтованість і
законність наказу про звільнення позивача за прогул.

Після
звільнення позивача 25.01.07р. через те,
що вона не з'являлась на підприємство для отримання повного
розрахунку,  вже 06.02.07р. з нею
підприємством такий розрахунок було проведено шляхом перерахування грошових
коштів через банківську установу,  (а.с.  94)

Заява
позивача про те,  що у відповідача перед
нею має місце заборгованість по заробітній платі спростовується матеріалами
справи (а.с.  74-76,  81-94,
98,  99-104)

Отже суд
правильно встановив правовідносини,  які
склалися між сторонами по справі,  дослідив
надані сторонами докази і відповідно їх оцінив та прийшов до правильного
висновку про наявність підстав для задоволення позову. Заперечення
ОСОБА_1,  викладені нею в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких
обставин,  судова колегія не вбачає
передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж
направлення справи на новий розгляд.

Керуючись  ст.
ст.  307,  314,
315,  317 ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 листопада 2007
року у справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.