АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

24 січня 2008 року
Апеляційний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Головчук С.
В.

суддів: Миніч Т.І.,    Забродського М. І.,    при секретарі судового засідання Рудницькій
О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.  Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 грудня
2007 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Укртранснафта" в
особі філії Магистральний нафтопровід „Дружба" третьої особи -
Нафтоперекачувальної станції „Плещівка",
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та профзахворювань в м.  Коростені про встановлення факту нещасного
випадку на виробництві,    зобов'язання
складення акту форми Н-1,    скасування
наказу №2 від 17 січня про надання відгулу та акту №1 про нещасний випадок
невиробничого характеру,   -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2007 року
позивач звернувся до відповідачів з позовом на обґрунтування якого
зазначав,    що з 9 листопада 2001 року
він працює слюсарем нафтоперекачувальної станції „Плещівка" ВАТ
„Укртранснафта". 17 січня 2006 року перебуваючи на робочому місці та в
робочий час,    близько 15-00 години адміністрацією
НПС „Плещівка" йому було дано усне розпорядження відвезти на власному
автомобілі двох робітників Овруцького лісництва в м.  Овруч. Виконуючи це розпорядження позивач
відвіз людей за призначенням,    а на
зворотному шляху він потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та отримав тілесні
ушкодження.

18 січня 2006 року перебуваючи в лікарні та під впливом
аварійного шокового стану на прохання майстра НПС „Плещівка"ОСОБА_2він
написав заяву що нібито в день 17 січня 2006 року він перебував у відгулі. У
зв'язку з цим акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві не
складався та не проводилося розслідування цього випадку. Тому позивач просив
прийняти рішення,    яким встановити факт
нещасного випадку на виробництві. У грудні 2007 рокуОСОБА_1свої вимоги змінив
та просив визнати

Справа 22ц/255                                     Головуючий у
суді 1 -ої інстанції Куліченко М. В.

Категорія 43
Суддя-доповідач Забродський М. І.

2

недійсними наказ начальника НПС „Плещівка" за № 2-к
від 17 січня 2006 року,    про надання
йому відгулу,    та акта №1 про нещасний
випадок невиробничого характеру з ним від 18 січня 2006 року,    встановити факт нещасного випадку на
виробництві,    що мав місце 17 січня
2006 року,    внаслідок чого він отримав
каліцтво та зобов'язати відповідача скласти акт за формою Н-1 про нещасний
випадок,    що пов'язаний з виробництвом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської
області від 12 грудня 2007 року в задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзіОСОБА_1. просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог.

Зазначає,    що під
час розгляду справи,    судом порушено
норми матеріального та процесуального права. Зокрема,    суд безпідставно вважав,    що отримана позивачем травма не відноситься
до страхового випадку на виробництві,
оскільки він використовував свій автомобіль не в інтересах підприємства.
Виданий наказ,    про надання йому
відгулу,    суперечить трудовому
законодавству,    а заява про надання
такого відгулу була написана ним під впливом хворобливого стану.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,    суд
вважає,    що скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено,
щоОСОБА_1. з 9 листопада 2001 року працював слюсарем з ремонту і
обслуговуванню технологічних установок Нафтоперекачувальної станції
„Плещівка",    Філії „Магістральні
нафтопроводи „Дружба" Відкритого акціонерного товариства ,   ,
Укртранснафта"(а.с. 5). За заявою позивача від 16 січня 2006 року
наказом начальника НПС „Плещівка" № 2-К від 17 січня 2006 року йому було
надано відгул 17 січня 2006 року за раніше відпрацьований час( а.с.  65-66). Ця обставина,    стверджується журналом реєстрації заяв
працівників НПС „Плещівка"(а.с. 84-86) та журналом контролю руху очисного
пристрою на ділянці „Михалки-Броди" про надурочні години відпрацьовані
позивачем 16 січня 2006 року(а.с. 80-81). Тому суд першої інстанції правильно
вважав,    що за бажанням працівника та за
згодою роботодавця підприємство могло надавати працівникові відгул,    як компенсацію надурочних годин.

Виходячи з наведеного,
суд обґрунтовано відмовив у задоволенні в цій частині позовних вимог.

17 січня 2006 року біля 16-00 години,    поблизу с Білокамінна Овруцького районуОСОБА_1.,
керуючи власним автомобілем ВАЗ-2103 та з вини водія автомобіля ВАЗ 2103
ОСОБА_3потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та отримав травму лівої
стегнової кістки,    рваної рани правого
колінного суглобу,    що стверджується
вироком суду(а.с. 12-14) та виписними епікризами(а.с. 6-10).

Еідповідно до п.14 Порядку
розслідування та ведення нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на виробництві,    затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 25 серпня 2004 року,
визнаються пов'язаними з виробництвом нещасні випадки,    що сталися з працівниками

3

під час виконання трудових
обов'язків,    у тому числі у
відрядженні,    а також

ті,    що сталися у період:

- використання власного
транспортного засобу в інтересах підприємства з

дозволу або за дорученням
роботодавця в установленому роботодавцем

порядку.

З матеріалів справи не убачається,    що підвозячи працівників Овруцького
лісництва до м.  Овруча на власному
автомобілі позивач діяв саме в інтересах підприємства та з належно оформленим
дозволом керівника цього підприємства.

Допитаний в судовому засіданні начальник НПС
„Плещівка" ОСОБА_4заперечив доводи позивача про те,    що давав останньому вказівку відвезти людей
до м.  Овруча. Це ж стверджується показами
свідків ОСОБА_5  ОСОБА_6   та ОСОБА_7. Письмових доказів з приводу
використання особистого транспорту в інтересах підприємства ОСОБА_1    суду не надано.

З огляду на наведене,
комісія дійшла правильного висновку про те,    що нещасний випадок,    який
стався з позивачем,    відноситься до
невиробничого характеру та 18 січня 2006 року склала Акт № 1(а.с. 90).

Відмовляючи в задоволенні позову,    суд першої інстанції правильно вважав,    щоОСОБА_1.,    отримав травму не під час виконання
трудових обов'язків і Акт №1 складено відповідачем правомірно.

Суд повно з'ясував обставини справи,    правильно визначив характер спірних
правовідносин,    дав належну оцінку
зібраним по справі доказам,    доводам і
запереченням сторін і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Підстав для його скасування
немає.

Керуючись  ст.
ст. 209,    304,    307,
308,    314-315 ЦПК України,    апеляційний

суд,   -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської
області від 12 грудня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України на протязі двох місяців.