Справа № 22-79/2008р.                                 Головуючий в 1
інстанції Гаврилова М.
11                                                    Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2008
року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого
Стельмах Н.С,  суддів Звягінцевої О.М.
,  Молчанова
С. 1.,  при секретарі
Шилковій Ю.О.,  розглянув у відкритому
судовому засіданні в м.  Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4,   приватного  нотаріуса ОСОБА_5 про визнання недійсними
довіреності,  угоди про розірвання  договору
довічного  утримання  і договору дарування  квартири
та відшкодування моральної шкоди і

встановив:

в
апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
оспорюють обгрунтованість судового рішення,  яким вказаний позов задоволено частково,  і ставлять питання про його зміну та
задоволення позову в повному обсязі,
оскільки вважають,  що судом
першої інстанції при розгляді цієї цивільної справи неправильно застосовано
норми матеріального права.

Відповідачка
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі також оспорює обгрунтованість судового
рішення,  просить його скасувати і справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції,  оскільки вважає,  що суд не забезпечив участь в розгляді справи
представника відповідача ОСОБА_3  і не
врахував,  що ОСОБА_1 добровільно
розірвав договір довічного утримання,  а
тому у суду не було підстав для задоволення його позову.

В
засіданні апеляційного суду представник позивачів ОСОБА_6 підтримав доводи
їх апеляційної скарги і просив про її задоволення,  скасування судового рішення і ухвалення
нового про задоволення позову у повному обсязі,
а також про відхилення апеляційної скарги відповідачки,  а ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_7
заперечували проти доводів скарги позивачів,
підтримали скаргу відповідачки,
просили про її задоволення,
скасування судового рішення та направленння справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Судом
першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено наступні обставини.

4 лютого
2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2  звернулися
до відповідачів з вказаним позовом,
підстави якого уточнили в заявах від 30 травня 2003 року (а.с. 41),  від 12 вересня 2007 року (а.с. 422-423) та
від 24.09.2007 року (а.с.  240).

Вони
зазначали,  що 6 травня 2003 року
нотаріусом було посвідчено угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_8,  яка діяла від свого імені і за довіреністю
від імені

ОСОБА_3  про розірвання договору довічного
утримання та договору дарування
квартири ОСОБА_4 від імені ОСОБА_8 і ОСОБА_3

Підставами
для визнання угод недійсними позивачи вважали відсутність згоди ОСОБА_2  на розірвання договору довічного утримання та
посвідчення нотаріусом довіреності від імені психічно хворого ОСОБА_3

Вони
зазначали,  що відповідач ОСОБА_3  постійно перебуває в психо­неврологічному інтернаті,  а тому видана ніби то ним довіреність за
зловживання нотаріуса підписана сторонньою людиною і є недійсною,  як і укладені на підставі неї угоди.

Крім
того,  ОСОБА_1 вважає недійсними також
угоду про розірвання договору довічного утримання та договір дарування від
імені ОСОБА_8,  оскільки вона страждала
церебральним атеросклерозом і не пам'ятала характеру своїх дій.

Тому
позивачи просили визнати недійсними вказану довіреність та угоду про розірвання
договору довічного утримання і договір дарування спірної квартири,  а також у відшкодування моральної шкоди,  спричиненої їм незаконними діями відповідачки
ОСОБА_4,  стягнути з неї на їх користь
15000 грн.

Справа
неодноразово розглядалася різними судовими інстанціями.

Рішенням
Краматорського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2007 року позов
задоволено частково,  визнано недійсною
довіреність від імені ОСОБА_3  від 17
квітня 2003 року,  частково недійсною
угоду про розірвання договору довічного утримання між ОСОБА_3  та ОСОБА_1,
частково недійсним договір дарування 1/2 частини квартири між
ОСОБА_3  та ОСОБА_4

Стягнуто
з ОСОБА_4 та ОСОБА_5  на користь ОСОБА_1
4, 25 грн. судового збору та на користь держави по 60, 36 грн. судового збору і
по 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом.

В задоволенні
іншої частини позовних вимог відмовлено.

Апеляційний
суд вважає,  що скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і обгрунтованим,
ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин,  на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,  підтверджених
тими доказами,  які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно
із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України,  що міститься в п. 1 постанови „Про судове
рішення" № 11 від 29 грудня 1976 року,
рішення є законним тоді,  коли
суд,  виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,  вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,  а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини,  або
виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обгрунтованим
вважається рішення,  в якому повно
відображені обставини,  що мають значення
для справи,  висновки суду про
встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними,  відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами,  дослідженими в
судовому засіданні.

Відповідно
до ч. ч. 1,  3  ст.
303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених у суді першої інстанції,  але не обмежений доводами апеляційної скарги,  якщо під час розгляду справи буде встановлено

порушення норм
процесуального права,  які є обов'язковою
підставою для скасування рішення.

Згідно
із п. 5  ст.  311 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

При
розгляді цієї справи судом першої інстанції позов задоволено частково,  але не з'ясовано обсяг позовних вимог і не
розглянуто їх в повному обсязі - в частині визнання недійсними угоди про
розірвання договору довічного утримання та договору дарування в повному обсязі
з підстав відсутності згоди на це ОСОБА_2
та хвороби ОСОБА_8

У той же
час,  судовим рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 ,  хоч не
визначено,  яким чином вказані угоди
впливають на її права та обов'язки.

Керуючись  ст.
ст.  307,  311,
314 ЦПК України,  апеляційний суд,

ухвалив:

апеляційні
скарги ОСОБА_1,  ОСОБА_2  та ОСОБА_4 задовольнити частково,  рішення Краматорського міського суду
донецької області від 15 жовтня 2007 року СКАСУВАТИ,  справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.