Апеляційний суд Кіровоградської області
-----------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №22-1616/2008р.              Головуючий у першій
інстанції  Гарбуз О.А.
Категорія 41, 44                             Доповідач  Черниш Т.В.
22 жовтня 2008 року     Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
головуючого - Кривохижі В.І.,
суддів - Черниш Т.В.,
секретарі  Салабай М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною  скаргою
ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду від 2 липня 2008
В квітні 2008 року ОСОБА_2
звернулась з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, за участю третьої особи- ЖКП
«Цукровик» про визнання  відповідачів
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням з підстав, передбачених ст. 71 Житлового кодексу
України. Посилалась на те, щоОСОБА_1. з моменту розірвання шлюбу в 1992 році, а
ОСОБА_3 з 1996 року в квартирі АДРЕСА_1 не проживають без поважних причин, мають
інше місце проживання, комунальні послуги не оплачують.
Рішенням Новоукраїнського районного суду від 2 липня 2008 року позов
задоволено: визнано ОСОБА_1 і ОСОБА_3. такими, що втратили право користування
жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1. ставив питання про скасування цього
рішення  з мотивів порушення норм
матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним
обставинам справи та доказам. Просив постановити нове рішення про відмовуОСОБА_2.
в позові. Зазначав, зокрема, що суд не врахував, що ордер на спірну квартиру
видавався на його ім'я ; після припинення сімейних стосунків він був
позбавлений позивачкою можливості користуватися цією квартирою; іншого житла не
має.

В судовому засіданні апеляційної інстанціїОСОБА_1 та його представник
повністю підтримали доводи апеляційної скарги. Позивачка, представник третьої
особи  ці доводи вважали безпідставними.
Відповідач ОСОБА_3 з рішенням суду погоджувалась, визнаючи, що квартиру
залишила в 1996 році, на користування нею не
претендувала з того часу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що  за рішенням виконкому Новоукраїнської міської
ради від 28 червня 1990 року ОСОБА_1. на сім»ю
з чотирьох осіб, в тому числі, позивачку як дружину, дочку ОСОБА_3.,
сина ОСОБА_4., надано в користування квартиру за АДРЕСА_1, балансоутримувачем
якого є Новоукраїнський цукровий завод. В листопаді 1992 року шлюб між ОСОБА_1
таОСОБА_2 розірвано. З того часу відповідач ОСОБА_1., а ОСОБА_3 з 1996 року в
спірній квартирі не проживають. ОСОБА_4. помер.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту
відсутності відповідачів в спірній квартирі
без поважних на те причин понад шість місяців, зокрема, ОСОБА_1 з 1993
року, і дійшов до висновку про втрату ними права користуватися квартирою.

Наведене обґрунтування правового висновку, покладеного в основу рішення,
узгоджується з положеннями ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, згідно
яких при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На підставах відсутності
понад зазначений термін ці особи можуть бути визнані такими, що втратили право
користування цим приміщенням, якщо така відсутність не обумовлена поважними
причинами.

Вирішуючи спір,  суд відповідно до
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 10 постанови «Про
деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу
України» №2 від 12 квітня 1985 року,
належним чином з'ясував причини відсутності  відповідачів на спірній жилій площі понад
визначений законодавством строк. Встановлені ним факти, з якими закон пов'язує
настання  відповідних правових наслідків
для сторін спору, ґрунтуються на доказах, наданих сторонами в обґрунтування своїх
вимог і заперечень, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Непроживання в спірній квартирі з часу припинення сімейних стосунків в 1992
році  визнавав і ОСОБА_1. Однак будь-яких
доказів на підтвердження доводів про неможливість проживати в цій квартирі
через перешкоди, чинимі позивачкою, чи з інших поважних причин він не надав. Не
містять їх і матеріали справи. Відповідач не заперечував, що після пред'явлення
до ОСОБА_2 восени 1993 року   позову про
зміну договору найму житлового приміщення, в задоволенні якого Новоукраїнський
районний суд рішенням від 17 листопада 1993 року відмовив, залишивши квартиру в
спільному користуванні сторін (а.с.38-39), він
не звертався за захистом своїх житлових прав і не робив будь-яких спроб
самостійно відновити своє право на проживання
у спірній квартирі.

З огляду на викладене висновок суду про наявність правових підстав для
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 в м. Новоукраїнка, є правильним. Наведені в апеляційній скарзі
доводи такого висновку не спростовують і не дають підстав визнати, що суд
допустив порушення норм матеріального та процесуального законодавства, які б
призвели до помилкового вирішення справи в цілому. Відповідач ОСОБА_3 не
оскаржувала рішення суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303.307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У  Х
В  А  Л
И  Л  А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Новоукраїнського районного
суду Кіровоградської області від 2 липня 2008 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді