Справа №22-ц-835/2008
року                                                             Головуючий
: захист честі, гідності та ділової                                         1
інстанції - Аркатова К.В.
(39)                                                                                         Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
лютого 2008 року судова колегія судової палати у цивільних справах

апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого-судді:                 - Бородіна М.М.,

суддів:                                      -
Гальянової І.Г., - Ларенка В.І.,

при
секретарі:                          -
Сватенко Н.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_2,
Акціонерного товариства «Концерн АВЕК
та Ко» (далі - AT «Концерн АВЕК та Ко»)
до Харківської міської ради та Харківського місько­го голови ОСОБА_1 про захист честі,
гідності, ділової ре­путації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2
та AT «Концерн АВЕК та Ко» 23 серпня 2007 року звернулись у
суд з позовом до Харківської міської ради про захист честі, гід­ності, ділової
репутації та відшкодування моральної шкоди, який був уточне­ний та доповнений.

На
обґрунтування своїх вимог, з урахуванням їх уточнення, позивачі зазначали, що
23 липня 2007 року на сервері Харківської міської ради у руб­риці «Новини
міста» за підписом Харківського міського голови була розмі­щена стаття
«Антология предательств. ОСОБА_1»,
повний текст якої розміщувався на всеукраїнському сайті щохвилинної
Інтернет - газети «Оглядач».

У
зазначеній статті були викладені відомості, що не відповідають дій­сності і
порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, ділову репутацію AT
«Концерн АВЕК та Ко» з огляду на те, що вся інформація у даній статті є
завідомо неправдивою, перекрученою та спотвореною її авто­ром, спрямованою на
приниження честі, гідності та ділової репутації позива­чів у громадській думці
харків'ян, зокрема, вболівальників ФК «Металіст», виборців, підприємців і
гостей міста з точки зору додержання позивачами за­конів, загальновизнаних
правил співжиття та принципів людської моралі. Зміст статті навмисно дає
непристойну оцінку особистим якостям і поведінці ОСОБА_2, що не відповідає
дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, формує у читачів
помилкову думку про порушення  законів

та принципів
моралі, які, нібито, допускались та допускаються у діяльності позивачів.

Зокрема,
позивачі вважали, що не відповідають дійсності та ганьблять честь, гідність,
ділову репутацію ОСОБА_2,
ділову репутацію AT «Концерн АВЕК та Ко»
наступні уривки зі статті «Антология
предательств. ОСОБА_1» (мовою оригіналу):

1)
«Первый
успешный опыт взаимодействия с властью определил дальнейшие принципы обогащения
ОСОБА_2. В условиях сложной социально-экономической ситуации 90-х власть стала
рассматри­ваться им как источник высоколиквидных активов, к которым можно полу­чить
доступ, взяв на себя определенные обязательства и впоследствии сделав все,
чтобы отказаться от их выполнения. Классическим в этом отношении стал пример
пострадавшего от пожара здания Харьковской филармонии -памятника архитектуры, который
располагается на главной улице города. В то время ни местная, ни
государственная власть не были в состоянии провес­ти реконструкцию здания за
счет бюджета. Оценив ситуацию, ОСОБА_2 впервые апробировал технологию захвата
высоколиквидного участка в цен­тре города...» « Он предложил реконструировать здание
филармонии за счет средств концерна «АВЭК», с условием, что концерну для
коммерческих це­лей будет выделен первый этаж восстановленного здания. Чем это
закончи­лось - знает
каждый харьковчанин. Обрастая все новыми связями и осваивая технологии лоббистской
деятельности, ОСОБА_2 делал, все, чтобы вновь и вновь под различными предлогами
переносить начало работ. В итоге, вместо реконструкции здание было снесено». « Вопрос же о восстановлении филар­монии
он посчитал закрытым, когда перечислил несколько миллионов гривен на
реконструкцию здания бывшего оперного театра, где сегодня ютится Харьковская
филармония. Это стало предательством как по отношению к ОСОБА_3, так и по
отношению ко всем харьковчанам». (Сторінка 2 статті «Антология
предательств. ОСОБА_1»);

2)
«Стремясь
заручиться поддержкой властей и заработать популяр­ность перед выборами,
ОСОБА_2 взял на себя обязательства по возрождению футбольного клуба
«Металлист», который некогда был одним из лучших в бывшем СССР. В программе
было выведение команды в Еврокубки и рекон­струкция стадиона. В программе
власти, но не ОСОБА_2». «Сделав себе пиар на теме «Металлиста» перед выборами 2002 года, Фельд­ман не только не вывел
главную городскую команду на международный уро­вень - он «опустил» ее в первую лигу. Это стало
шоком для многих харьков­чан и, казалось, навсегда перечеркнуло перспективы
большого футбола в нашем городе». (Сторінка 2-3 статті «Антология предательств.ОСОБА_1»);

«Многие поколения харьковчан своими
делами создавали имидж Харькова как духовной, интеллектуальной, деловой столицы
Украины. Именно такими знали Харьков в мире до тех пор, пока ОСОБА_2,
прикрываясь интересами харьковчан, не начал порочить имя родного города в
мировых СМИ, не жалея на это денег. Первой ласточкой был отказ ОСОБА_2участвовать
в организации общегородского праздника ко Дню защиты

детей на главной площади города. Когда выяснилось, что в
подготовке обще­городского праздника будут принимать участие и другие
общественные ор­ганизации, фонды, а значит, у ОСОБА_2 не будет возможности, как
в прошлые годы, повесить транспарант со своим именем через всю пло­щадь, он от
участия отказался». (Сторінка 4 статті «Антология
предательств. ОСОБА_1»);

4)
«Сегодня
уже не слепишь себе имидж бизнесмена и мецената, об­воровывая харьковчан и
уродуя город. Кто бы в будущем не пришел к власти в Харькове, если только это
не будет сотрудник концерна «АВЭК», Фельд­ману больше не дадут паразитировать
на Харькове». (Сторінка 5 статті «Ан­тология
предательств. ОСОБА_1»).

5)
«Формируется
целый пласт беспринципных людей, которые ис­пользуют любые средства, чтобы
прорваться в элиту. Подлость, предательст­во, лицемерие, махинации становятся
для них нормой. Часть из них можно назвать нуворишами, другой части больше
подходит имя ОСОБА_5. Практи­чески каждая страна испытывает на себе нашествие
этой «саранчи». «Одним из заметных представителей украинских тартюфов-нуворишей
стал теперь уже известный харьковский бизнесмен ОСОБА_2».

Позивачі
вважали, що Харківським міським головою ОСОБА_4 при опублікуванні статті були порушені
ст. ст. 5, 44 Закону України «Про інформацію», які передбачають обов'язок
кожного учасника інформаційних відносин (авторів, поширювачів інформації)
забезпечувати додержання принципів інформаційних відносин: об'єктивності і
вірогідності інформації, повноти і точності інформації, законності одержання,
використання, поши­рення інформації. Відповідач ОСОБА_4, як міський голова,
допустив по­ширення відомостей, що не відповідають дійсності, неправдивість та
невід­повідність їх дійсності для позивачів носить очевидний характер, а закон­ність
поширення такої інформації у позивачів викликає сумніви.

У
позовній заяві також вказується, що незаконними діями Харківсько­го міського
голови ОСОБА_4 у зв'язку з розповсюдженням недостовірної інформації про
діяльність позивачів, ОСОБА_2 заподіяна моральна шкода у розмірі 50 000 грн.,
яка полягає у приниженні його честі, гідності, ділової репутації і AT
«Концерн АВЕК та Ко» та його колективу також запо­діяна моральна шкода у
розмірі 50 000 грн., яка полягає у приниженні ділової репутації AT
«Концерн АВЕК та Ко», приниженні честі, гідності всього ко­лективу товариства.

На
підставі викладеного, позивачі просили задовольнити їх вимоги та визнати
відомості, викладені у статті «Антология
предательств.ОСОБА_1» за підписом Харківського міського голови ОСОБА_4,
розміщеної 23 липня 2007 року на сервері Харківської міської ради у рубриці
«Новини міста», а повний текст - на всеукраїнському сайті щохвилинної Інтернет
- га­зети «Оглядач», що наведені вище за 5 пунктами, такими, що не відповіда­ють
дійсності та ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 та ділову
репутацію AT «Концерн АВЕК та Ко»,
честь і гідність колективу AT «Концерн АВЕК та Ко».

Також
позивачі просили зобов'язати Харківську міську раду та голову Харківської міської
ради помістити протягом 10 календарних днів на сервері Харківської міської ради
у рубриці «Новини міста», а також на всеукраїнсь­кому сайті щохвилинної
Інтернет - газети «Оглядач» спростування недосто­вірної інформації, що не
відповідає дійсності та ганьбить честь, гідність, ді­лову репутацію ОСОБА_2 та ділову
репутацію AT «Концерн АВЕК та Ко»,
честь і гідність колективу AT «Концерн АВЕК та Ко»,
викладеної у статті «Антология
предательств. ОСОБА_1» за підписом Харківського міського голови ОСОБА_4 та
принести свої вибачення ОСОБА_2,
Президенту AT «Концерн АВЕК та Ко»
та його колективу. Просили зо­бов'язати Харківського міського голову ОСОБА_4
відшкодувати позива­чам моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. - кожному та
стягнути судові ви­трати.

У
судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтри­мали.

Представники
відповідачів проти заявлених позовних вимог заперечу­вали та просили суд
відмовити у їх задоволенні. На обґрунтування своїх за­перечень, відповідачі
посилались на незаконність, необґрунтованість позов­них вимог. Вказували, що за
ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ні­хто не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є вислов­лювання, які не містять фактичних даних,
зокрема критика, оцінка дій, а та­кож висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять фак­тичні дані з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема вжи­вання гіпербол, алегорій, сатири.
Вважають, що оціночні судження не підля­гають спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Рішенням
Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2, AT «Концерн
АВЕК та Ко» до Харківської
міської ради та Харківського міського голови ОСОБА_4 про захист честі,
гідності, ділової репутації - задоволені повністю, в частині від­шкодування
моральної шкоди - частково.

Суд
першої інстанції визнав відомості, викладені у статті «Антология предательств. ОСОБА_1» за
підписом Харківського міського голови ОСОБА_4, розміщеної 23 липня 2007 року на
сервері Харківської місь­кої ради у рубриці «Новини міста» такими, що не
відповідають дійсності та ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 та ділову репута­цію
AT «Концерн АВЕК та Ко».

Суд
також визнав відомості, викладені у статті «Антология пред­ательств. ОСОБА_1» за підписом
Харківського міського голови ОСОБА_4, розміщеній 23 липня 2007 року на
всеукраїнському сайті щохви­линної Інтернет - газети «Оглядач» такими, що не
відповідають дійсності та ганьблять честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 та ділову репута­цію
AT «Концерн АВЕК та Ко».
Харківську міську раду зобов'язано протя­гом 10 календарних днів помістити
на сервері Харківської міської ради у ру­бриці «Новини міста», а також на
всеукраїнському сайті щохвилинної Інтер­нет - газети «Оглядач» спростування
недостовірної інформації, викладеної у

статті «Антология предательств. ОСОБА_1» за підписом
Харківського міського голови ОСОБА_4 З Харківського міського голови ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 та AT
«Концерн АВЕК та Ко»
стягнуто 3 000 грн. - на відшкодування моральної шкоди, в іншій частині
позову - відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення районного суду скасувати і ухвалити
нове, відмовивши ОСОБА_2 та AT
«Концерн АВЕК та Ко»
у задоволенні позовних вимог.

На
обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що судом першої інстанції
при ухваленні рішення неправильно застосовані норми ма­теріального права та
порушені норми процесуального права.

У скарзі
зазначається, що судом першої інстанції порушені правила підвідомчості спорів
та прийнято до свого провадження позовну заяву, вимо­ги за якою мали бути
вирішені у порядку господарського судочинства. Ра­йонним судом допущені
порушення процесуального законодавства відносно прийняття позовної заяви та
проведення попереднього судового засідання. Судом першої інстанції не
встановлено і не залучено до участі у справі юри­дичних осіб, які здійснюють
технічну підтримку діяльності сайту Харківської міської ради та всеукраїнського
сайту щохвилинної Інтернет - газети «Огля­дач», без здійснення якими технічних
дій щодо включення будь-якої інфор­мації до веб - сторінки є технічно
неможливим.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається й на інші порушення норм процесуального
права і неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного, необгрунтованого рішення.

Судова
колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове
засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому задово­ленню, а рішення суду першої
інстанції - зміні з наступних підстав.

Задовольняючи
в повному обсязі позовні вимоги щодо захисту честі, гідності та ділової
репутації і визнаючи поширену міським головою на офі­ційному сайті Харківської
міської ради та всеукраїнському сайті щохвилин­ної Інтернет-газети
„Оглядач" стосовно позивачів інформацію недостовір­ною, суд першої
інстанції виходив з того, що, незважаючи на те, що деякі з уривків статті (за
пунктом 1) є оціночними судженнями, проте за своєю фор­мою вони є образливими і
не відповідають дійсності, поширені високопоса-довою особою, яка зобов'язана
була переконатися в їх достовірності. Деякі з уривків статті (за пунктами 2, 3,
4) є такими, що не відповідають дійсності, доказів їх достовірності, зокрема,
щодо притягнення ОСОБА_2 до кри­мінальної відповідальності за фактом крадіжки
чи привласнення комуналь­ного майна, відповідачами не надано. Зазначена
інформація ганьбить честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_2 та ділову
репутацію колективу концерну „АВЕК та Ко".

Задовольняючи
частково позовні вимоги в частині відшкодування мо­ральної шкоди позивачам лише
з міського голови, суд вважав, що 3000 грн. є достатньою, справедливою та
розумною сумою, яка доведена позивачами, вини міської ради у завданні моральної
шкоди позивачам немає.

Проте,
повністю погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки деякі висновки
суду не відповідають обставинам справи, при цьому неправильно застосовані норми
матеріального права, неповно враховані між­народно-правові зобов'язання України
в сфері свободи слова, свободи вира­ження поглядів.

Як
роз'яснив Пленум Верховного суду України в п. 1 постанови № 11 від 29 грудня
1976 р. (з відповідними змінами) «Про судове рішення», рішен­ня є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуаль­ного законодавства і
всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у від­повідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відобра­жені обставини, що
мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними, відповідають дійс­ності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним
вимогам рішення суду відповідає не у повному обсязі. Крім того, суд, на
порушення ст. 11 ЦПК України щодо дії принципу диспозитивності, вийшов за межі
судового розгляду, оскільки позивачі просили ви­знати недійсним та спростувати
5 чітко визначених уривків зі спірної статті, а суд визнав такими, що не
відповідають дійсності всі відомості, що були ви­кладені в статті.

Відповідно
до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

Такими
же правами наділена й юридична особа (ст. 94 ЦК України).

Стаття 3
Конституції України визнає честь і гідність людини найви­щою соціальною
цінністю, а ст. 28 Конституції передбачає, що кожна особа має право на повагу
до його гідності.

Разом з
тим, цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репу­тації,
передбачений вказаними правовими актами, допустимий лише при до­триманні
закріпленого в ст. 34 Конституції України свободи думки і слова, вільного
вираження своїх поглядів і переконань.

З
матеріалів справи вбачається, що як позивач ОСОБА_2, народ­ний депутат України, так і відповідач ОСОБА_4,
Харківський міський го­лова, народний депутат України IV скликання,
є відомими політиками, пуб­лічними особами, представниками різних політичних
партій, представлених у парламенті України, які ведуть активну політичну
діяльність.

У статті
„Антология предательств.
ОСОБА_1» (мовою оригіна­лу), 5 вищевказаних уривків з якої є
предметом спору, як зазначається відпо­відачами та авторами апеляційної скарги,
автором були висловлені оціночні судження щодо діяльності позивачів, які не
можуть бути предметом спросту­вання, так як не є твердженнями про факти, а
також автором обговорювались питання, що мають важливе суспільне значення для
міста та її жителів, а то­му, з урахуванням статусу публічності позивачів,
політична риторика може бути більш відкрита, полемічна та жорстка.

У
зв'язку з цим, суд при розгляді вказаної справи повинен був чітко розмежувати
відповідальність за поширення відомостей фактичного характе­ру, які не
відповідають дійсності та порочать особу, від ідей, думок, поглядів, поширеними
у статті в порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова.

При
цьому, обмеження свободи слова, думки і інформації повинно бу­ти оправданим у
кожному конкретному випадку при розгляді справ даної ка­тегорії і лише з
підстав, передбачених ч.3 ст. 34 Конституції України. Для вирішення питання про
те, чи є обмеження виправданим, суд повинен врахо­вувати: чи будуть обмежені
права, передбачені частинами 1 і 2 ст. 34 Консти­туції України, якщо вимоги
позивача будуть задоволені; чи має таке обме­ження легітимну ціль, тобто чи
направлене воно на захист такої цілі; чи пе­редбачено обмеження законом; чи
потрібні такі обмеження в демократично­му суспільстві.

Врахувавши
зазначене, суд повинен був вирішити конфлікт між кон­ституційним правом на
спростування недостовірної інформації, тобто на су­довий захист честі, гідності
та ділової репутації, з одного боку, а з іншого - конституційне право на
свободу думки і слова, свободу масової інформації.

Також
суд повинен був врахувати, що відносно свободи масової інфо­рмації на території
України діє ст. 10 Конвенції про захист прав людини і ос­новоположних свобод,
відповідно з ч. 1 якої кожна людина має право на сво­боду вираження поглядів.
Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати
інформацію та ідеї без втручання держа­ви і незалежно від кордонів. Разом з
тим, у ч. 2 цієї статті Конвенції зазначе­но, що здійснення цих свобод,
оскільки воно пов'язане з обов'язками і відпо­відальністю, може бути предметом
таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є
необхідними у демократичному сус­пільстві в інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або гро­мадського порядку, з метою запобігання
заворушенням або злочинам, для охорони здоров'я і моралі, для захисту репутації
або прав інших осіб, для за­побігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно,
або для під­тримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому,
положення даної норми повинні тлумачитися у відповідності з правовою позицією
Єв­ропейського Суду з прав людини, що виражена в його рішеннях.

Зокрема,
вони передбачають, що людина, становлячись публічним по­літиком, свідомо
обмежує своє право на повагу до особистого, сімейного життя і повинна бути
терпимою навіть до жорсткої критики.

Політичний
діяч має право на захист свого приватного життя, але ме­жа захисту його репутації
має бути такою, щоб забезпечити й вільне обгово­рення політичних
питань/Політичні діячі неминуче відкриваються для при­скіпливого висвітлення
своїх слів та вчинків і мають усвідомлювати це.

Разом з
тим, преса не повинна переступати межу, встановлену з ме­тою захисту репутації
інших осіб, проте вона повинна повідомляти інформа­цію та ідеї з політичних
питань так само, як і з питань, що становлять гро­мадський інтерес. Не лише
преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право
її отримувати (Рішення Суду у справі «Лінгенс

проти Австрії»
від 8 липня 1986 р. та Рішення Суду у справі у справі „Украї­нська
прес-група" проти України" від 29 березня 2005 p.).

З
урахуванням наведеного, особа, яка бере участь в обговоренні пи­тань загального
значення, маючи право на певний рівень перебільшення, провокацію чи навіть
нестримних висловлювань, все ж таки не повинна пе­реступати межі стосовно
поваги до репутації та прав інших. При цьому слід врахувати й те, що не лише
позивач ОСОБА_2, відносно якого поширена інформація, а й автор статті є
відомими політичними діячами, які належать до різних політичних партій та
беруть активну участь у політичній діяльнос­ті.

Враховуючи
наведене, судова колегія вважає, що відомості, поширені автором статті на офіційному
сайті Харківської міської ради, а повний текст на всеукраїнському сайті
щохвилинної Інтернет - газети „Оглядач", що за­значені за пунктами 1 і 4,
є такими, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову
репутацію позивача ОСОБА_2 і ділову репута­цію AT «АВЕК
та Ко», які судом першої інстанції були правомірно визнані такими, що не
відповідають дійсності та зобов'язано до їх спростування.

При
цьому, судова колегія бере до уваги не окремі словесні конструк­ції, а певний
сюжет в цілому, відомості в якому об'єднані загальною змістов­ною
направленістю.

Зокрема,
у поширеній інформацій за пунктом 1 в контексті загального змісту приводиться
інформація, яка вказує на те, що збагачення О.ОСОБА_2а відбулося завдяки
взаємодії з владою (тобто не завдяки своїй праці, наполег­ливості, вмінню,
професіоналізму і т.п.) і влада стала для нього джерелом ви-соколіквідних
активів, а з урахуванням важкої соціально-економічної ситуа­ції 90-х років
ОСОБА_2 апробував технологію захвату земельної ділян­ки в центрі міста. Знаючи
технологію лобістської діяльності, він узнав як можна брати на себе
зобов'язання та їх не виконувати, тим самим не відно­вив приміщення філармонії,
що призвело до його знесення, чим зрадив Куш-нарьову, харків'янам.

Аналіз
зазначеної інформації вказує на те, що автор статті висловлю­вав не оціночне
суб'єктивне судження відносно об'єкта (позивача ОСОБА_2), не своє особисте
відношення до нього, а стверджував щодо об'єктивних чітко висловлених фактів,
які можуть бути перевіреними. При цьому, відповідачі не надали доказів
об'єктивності своєї інформації щодо ви­ни ОСОБА_2 в знесенні приміщення
філармонії, яким будь-яке місто повинно гордитись та щодо його зазначеної вище
зрадницької поведінки (са­ме так звучить назва статті), про подвійні стандарти,
за якими він живе.

Інформація
про вищенаведене, безсумнівно, завідомо негативно на­правлена проти відомого
політика, його дискредитації, формування негатив­ного образу політика,
направленого на недовіру до нього у майбутньому, який здатний на будь-які
махінації та зраду.

Поширену
інформацію під пунктом 4 судова колегія також вважає за необхідним
проаналізувати в цілому. Зокрема, завдяки затекстованій формі та певній
словесній стилістичній і змістовній паралельній конструкції, виво-дячи
інформацію спочатку від третьої особи в певному іронічному та худож-

ньому вигляді,
що вказує на особу, яка обкрадає харків'ян та спотворює міс­то, потім
переводить зазначену інформацію на ОСОБА_2,
як саме на таку особу, та на співробітників концерну «АВЕК», який не буде
паразитува­ти на Харкові, якщо до влади у місті прийде будь-хто, але тільки не
праців­ник цього концерну.

Зазначена
інформація не є оціночним судженням автора про об'єкт критики, а є відвертою
неповагою до репутації та прав позивачів, при цьому, фактично звинувачуючи їх у
певних злочинах, доказів яких надано не було. Вона направлена проти відомого
політика, формує негативний образ про ньо­го та недовіру у майбутньому. Ця ж
інформація ганьбить ділову репутацію трудового колективу концерну, оскільки
зазначається, що в ньому немає до­стойних людей, які б могли прийти до влади у
місті.

Судова
колегія вважає, що вищевказана інформація вийшла за межі тону, допустимого у
політичних дебатах, не проявлено мінімального рівня стриманості та
пристойності. У зв'язку з цим, втручання у право заявника на свободу вираження
поглядів судом першої інстанції було необхідним у демо­кратичному суспільстві
для захисту репутації та прав інших осіб. Крім того, у даному випадку
інформація була поширена не журналістом, а відомим полі­тиком у рамках
політичної риторики з політиком іншої політичної партії.

Разом з
тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції безпідс­тавно визнав
такими, що не відповідають дійсності та спростував, поширену інформацію за
пунктами 2, 3 і 5.

Зокрема,
в сюжеті за пунктом 2 йдеться про. особисте відношення ав­тора про те, що ОСОБА_2 не зміг вивести
«народну» місцеву футбольну команду «Металіст», певний час керуючи нею, в
європейські кубки, і, більш того, вона вибула в лігу нижче класом. Зазначаючи
про причини, які призве­ли до цього, автор наводить свої оціночні судження,
використовуючи також і певну різкість у висловах, що є допустимим відносно
політичного діяча, який мав пряме відношення до цієї інформації.

У сюжеті
під пунктом 3, як і під пунктом 5, йдеться про суб'єктивне відношення автора до
того, чому ОСОБА_2 не взяв
участь в організації загальноміського свята до Дня захисту дітей та наводить
деякі характеристи­ки таких осіб та художніх персонажів як «Тартюф» та
«нувориш», зарахову­ючи до них і ОСОБА_2
Тобто, автор статті не поширює конкретні фак­ти про позивачів, а дає їм
власну оцінку, що неможливо спростувати та пере­вірити на правдивість.

Відповідно
до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних су­джень.

Оціночними
судженнями, за винятком образи чи наклепу, є вислов­лювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а та­кож висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що містять фак­тичні дані, з огляду на
характер використання мовних засобів, зокрема вжи­вання гіпербол, алегорій,
сатири. Оціночні судження не підлягають спросту­ванню та доведенню їх
правдивості.

Судова
колегія вважає, що у даній інформації відсутні будь-які факти­чні дані, які можливо
було б перевірити, а використані лише оціночні термі­ни, в яких автор статті
висловив своє суб'єктивне відношення до об'єкта кри­тики, а не про об'єкт чи
про фактичні дані.

Відповідно
до ч. 4 ст. 277 ЦК України
поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні
своїх посадових (службо­вих) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона
працює.

Суд
першої інстанції помилково розглянув справу щодо відповідаль­ності саме
міського голови ОСОБА_4, а не міської ради, оскільки при поширенні інформації
він діяв при виконанні своїх посадових обов'язків, а не від свого особистого
імені і підписав статтю як голова Харківської міської ради.

Відповідно
до ст. 280 ЦК України,
якщо фізичній особі внаслідок по­рушення її особистого немайнового права
завдано моральної шкоди, ця шко­да підлягає відшкодуванню. Такі ж права має й
юридична особа (ст. 94 ЦК
України).

Вирішуючи
питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не в повній
мірі врахував положення ст. 23 ЦК
України та роз'яснення, дані в пунктах 3, 9, 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами) „Про судову практику
в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" щодо визначення
розміру морального відшкодування.

З
урахуванням обставин справи, характеру правовідносин, дій автора статті, судова
колегія вважає достатнім для відшкодування моральної шкоди суми в розмірі 1000
грн.

Доводи
апеляційної скарги щодо порушення судом правил судової юрисдикції є
безпідставними, оскільки одним з учасників процесу є фізична особа, інформація
стосується фізичної особи та юридичної особи і є неподі­льною для аналізу її
контексту в цілому. Таким чином, згідно з положеннями ст. 15 ЦПК України
зазначений спір належить до компетенції судів загальної юрисдикції.

Порушень
судом першої інстанції норм процесуального закону відно­сно прийняття позовної
заяви та проведення попереднього судового засідан­ня судовою колегією не
встановлено. Позовна заява відповідала вимогам, встановленим законом, попереднє
судове засідання проведено з дотриманням процедури, передбаченої ст. 130 ЦПК
України..

Посилання
апеляційної скарги щодо незалучення до участі у справі юридичних осіб, які
здійснюють технічну підтримку діяльності сайтів Хар­ківської міської ради та
щохвилинної Інтернет - газети „Оглядач", без яких технічно неможливо
включити будь-яку інформацію до веб - сторінок, є без­підставними, оскільки
відповідачами у даній категорій справ є автор поши­реної інформації та власник
сайту, електронного засобу масової інформації, а не особи, які здійснюють
технічні дії.

Доводи
про те, що судом не притягнуто до участі у справі фізичних осіб, які входить до
поняття трудового колективу концерну „АВЕК" та не з'ясовано, чи
підтримують вони позов, оскільки фактично AT „Концерн

АВЕК та Ко" пред'явило позов в їх інтересах, не
є підставами для скасування рішення суду, так як згідно зі ст. ст. 91, 92 та 94 ЦК України концерн
має ци­вільну процесуальну правосуб'єктність, має право захищати свою ділову ре­путацію
таким же чином, які і фізичні особи. Захист ділової репутації юри­дичної особи
не повинен бути пов'язаним з суб'єктивною оцінкою пошире­ної інформації членами
цього колективу, оскільки буде звуження прав юри­дичної особи на судовий
захист.

Спростування
недостовірної інформації, що наведена в рішенні суду, повинно буди здійсненим
згідно з положеннями ст. 37 Закону України „Про друковані засоби масової
інформації (пресу) в Україні".

Керуючись
ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, пп. 3, 4 ст. 309, 313, 316, 317 ЦПК
України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити част­ково.

Рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 грудня 2007 року - змінити.

Позов ОСОБА_2 та AT
„Концерн АВЕК та Ко"
до Харківської міської ради та Харківського міського голови ОСОБА_1 про захист честі,
гідності, і ділової репутації та відшко­дування моральної шкоди - задовольнити
частково.

Визнати
відомості, викладені у статті «Антология
предательств. ОСОБА_1» за підписом Харківського міського голови ОСОБА_1, розміщеної 23
липня 2007 року на сайті Харківської міської ради у рубриці «Новини міста» та
на всеукраїнському сайті щохвилинної Інтернет -газети «Оглядач», а саме:

- «Первый успешный опыт взаимодействия
с властью определил даль­нейшие принципы обогащения ОСОБА_2. В условиях сложной
социально-экономической ситуации 90-х власть стала рассматриваться им как
источник высоколиквидных активов, к которым можно получить доступ, взяв на себя
определенные обязательства и впоследствии сделав все, чтобы отказаться от их выполнения.
Классическим в этом отношении стал пример пострадавшего от пожара здания
Харьковской филармонии - памятника
ар­хитектуры, который располагается на главной улице города. В то время ни
местная, ни государственная власть не были в состоянии провести реконст­рукцию
здания за счет бюджета. Оценив ситуацию, ОСОБА_2 впервые апро­бировал
технологию захвата высоколиквидного участка в центре города...» « Он предложил реконструировать здание
филармонии за счет средств концер­на «АВЭК», с условием, что концерну для
коммерческих целей будет выде­лен первый этаж восстановленного здания. Чем это
закончилось знает каж­дый харьковчанин. Обрастая все новыми связями и осваивая
технологии лоббистской деятельности, ОСОБА_2 делал все, чтобы вновь и вновь под
различными предлогами переносить начало работ. В итоге, вместо реконст-

рукции здание было снесено». « Вопрос же о восстановлении филармонии
он посчитал закрытым, когда перечислил несколько миллионов гривен на ре­конструкцию
здания бывшего оперного театра, где сегодня ютится Харьков­ская филармония. Это
стало предательством как по отношению к ОСОБА_3, так и по отношению ко всем
харьковчанам». (Сторінка 2 статті «Антология
предательств. ОСОБА_1»);

- «Сегодня уже не слепишь себе имидж
бизнесмена и мецената, обво­ровывая харьковчан и уродуя город. Кто бы в будущем
не пришел к власти в Харькове, если только это не будет сотрудник концерна
«АВЭК», ОСОБА_2у больше не дадут паразитировать на Харькове». (Сторінка
5 статті «Антоло­гия
предательств. ОСОБА_1») - такими,
що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 та ділову
репутацію AT „Концерн АВЕК та Ко".

Зобов'язати
Харківську міську раду протягом 10 календарних днів по­містити на сайті
Харківської міської ради у рубриці «Новини міста», а також на всеукраїнському
сайті щохвилинної Інтернет - газети «Оглядач» спросту­вання недостовірної
інформації, викладеної у статті «Антология
пред­ательств. ОСОБА_1» за підписом Харківського міського голови, яке повинно
бути вчинене таким же шрифтом та поміщене під заголовком «Спростування» на тому
ж місці шпальти.

Стягнути
з Харківської міської ради в рахунок відшкодування мораль­ної шкоди солідарно
на користь ОСОБА_2 та Акціо­нерного товариства «Концерн АВЕК та Ко» 1 000 грн.

В іншій
частині у задоволенні позову - відмовити.

Рішення
апеляційної інстанції набирає чинності негайно, однак може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня його проголошення.