Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого

Гуменюка В.І.,

суддів:

Балюка М.І.,     Барсукової
В.М.,

Косенка В.Й., Луспеника Д.Д.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
ОСОБА_5про визнання права власності на частку квартири в рахунок  погашення
боргу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним  позовом, посилаючись на те, що рішенням
Білогірського районного суду від

3 листопада 2005 року з ОСОБА_2 стягнуто на його користь 34 466 грн.
Зазначене рішення звернуто до примусового виконання, проте грошові кошти
залишаються нестягнутими із-за відсутності особистого майна у боржника.

За ОСОБА_2 зареєстрована &frac14; частина квартири АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності,
тому позивач просив перевести на нього права та обов'язки співвласника-боржника
на

&frac14;
частину цієї квартири з проведенням  відповідного перерахунку  боргу.

Рішенням Білогірського районного суду від 25 грудня 2006 року позов  ОСОБА_1. задоволено. Переведено
наОСОБА_1права та обов'язки
співвласника-боржника квартири АДРЕСА_1 Визнано за позивачем право
власності на &frac14;  частину
квартири  і зменшено суму  боргу до
17 904 грн. 50 коп.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня            2007 року рішення Білогірського районного
суду від 25 грудня 2006 року  залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5ставиться питання
про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції й ухвалення  нового рішення про відмову  у задоволенні
позовних вимог, в зв'язку з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна  скарга  підлягає задоволенню з  таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили із того, що виділ &frac14; частини квартири є неможливим та
ніхто із співвласників не використав переважного права  на придбання
спірної частки  квартири та сплати
кредитору боргу .

Проте погодитися з такими висновками судів не можна, оскільки їх  зроблено з порушенням норм матеріального
права.

Встановлено, що рішенням Білогірського районного суду від 3 листопада 2005
року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто
34 466 грн. 27 квітня 2006 року державним виконавцем ДВС у Білогірському
районі відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-558, виданим 3
листопада 2005 року Білогірським районним судом, на виконання рішення суду про
стягнення з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1грошових коштів у розмірі 34 466 грн. і
надано боржнику строк для добровільного погашення боргу.

Рішення добровільно виконано не було.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_2 разом із  ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками
спірної квартири у рівних частках.

Задовольняючи  позовні вимоги  ОСОБА_1. на підставі  положень
ч. 2 ст. 366 ЦК України, суди не врахували, що за змістом цього закону,
який  передбачає переважне право на
придбання частки у спільній частковій
власності співвласниками цього майна, останніх слід було  повідомити про  переведення на кредитора прав і обов'язків
співвласника - боржника за правилами, передбаченими ст. 362 цього  Кодексу.

Відповідачі - співвласники  спірної
квартири  пояснювали суду, що вони  погоджувалися сплатити  позивачу суму, яка  дорівнювала вартості  цієї частки, проте  позивач
зажадав  від них  сплати всієї суми  боргу. Однак у вартість спірної частки
квартири за вимогами позивача, зарахована
лише  частка боргу, яку вони і
пропонували  сплатити кредитору.

Суди цих пояснень не прийняли до уваги та не перевірили чи узгоджуються
вимоги позивача з положеннями ст. ст. 362, 366 ЦПК України, тому у  суду
не було  достатніх підстав  для
задоволення  позову.

Крім того, судам слід було перевірити чи повідомлялися  відповідачі - співвласники квартири про
можливе придбання  ними  спірної
частки  квартири боржника за ціну,
яку просив позивач зарахувати спірну частку квартири у рахунок боргу та до
якого строку їм слід було надати відповідь на цю пропозицію і в залежності  від
встановленого слід було вирішити спір.

Оскільки у судів способом, обраним позивачем не було підстав для  задоволення позовних вимог, колегія суддів
ухвалені судові рішення скасовує з постановленням нового рішення про
відмову  у  позові.

При  виконанні позивачем  положень ст.ст. 362, 366 ЦК України зазначене
рішення не є перешкодою для заявлення позову про  переведення
на  нього прав та обов'язків
співвласника-боржника на  спірну  частку
квартири, або заявлення інших вимог, спрямованих на повернення боргу.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову  у задоволенні
позовних  вимог.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2,ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5задовольнити.

Рішення Білогірського районного суду від 25 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької області від 30 березня 2007 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Рішення  оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                В.І. Гуменюк

Судді:                                                                          М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

В.Й.
Косенко

Д.Д. Луспеник