Справа
№22-400 2008р.
у першій інстанції Мурашко C.I.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12
березня 2008 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого -
Кривохижі В.І. суддів - Черниш Т.В.,

Чорнобривець
О.С. ,  при секретарі Дімановій Н.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кіровоградського районного суду від 27 грудня 2007 року,

встановила:

В лютому 2007 року ОСОБА_2 звернулась з

позовом до    ОСОБА_1 про поділ
трикімнатної АДРЕСА_1,  придбаної ними
під час шлюбу і визнаної рішенням суду від 4 травня 2006 року їх спільною
сумісною власністю,  та про усунення
перешкод,  які чинить їй відповідач в
користуванні житлом.

В
процесі розгляду справи ОСОБА_2,
посилаючись на те,  що розділити в
натурі квартиру неможливо,  змінила
позовні вимоги,  просила визначити
порядок користування квартирою,
виділивши їй та неповнолітній доньці ОСОБА_3,  1996 року народження,  кімнати площею 9, 5 та 14, 8 кв.м,  а відповідачу-кімнату площею 19, 3 кв.м,  залишивши підсобні приміщення загальною
площею 20, 93 кв.м у загальному користуванні. Крім цього,  заявляла про стягнення з неї грошової
компенсації за відступлення від належної їй 1/2 частки в квартирі,  виходячи з дійсної вартості,  а також просила зобов»язати відповідача не
чинити перешкоди в користуванні квартирою.

Рішенням
Кіровоградського районного суду від 27 грудня 2007 року позов задоволено,  визначено порядок користування квартирою
згідно запропонованого позивачкою варіанту; постановлено про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2972 грн.64 коп.3а різницю площ належних їм
ідеальних часток,  а також зобов»язано
відповідача не чинити перешкоди позивачці в користуванні квартирою.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставив питання про скасування зазначеного рішення з
мотивів порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначав,  зокрема,
що визначений судом порядок користування порушує його права; суд не
врахував його доводи щодо неможливості через неприязні стосунки з позивачкою
проживати з нею в одній квартирі; залишив поза увагою,  що ОСОБА_2 заволоділа всім іншим майном,  придбаним ними в шлюбі.

В
судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач та його представник
повністю підтримали доводи апеляційної скарги,
позивач та її представник ці доводи вважали безпідставними.

Перевіривши
за матеріалами справи законність та обгрунтованість рішення суду в межах,  визначених
ст.  303 ЦПК України,  колегія суддів визнає,  що підстави для задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Відповідно
до  ст.
386 ЦК України
власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Встановлено,  що трикімнатна квартира загальною площею 67,
58 кв.м та жилою-43, 85 кв. м,
розташована за АДРЕСА_1,  придбана
сторонами під час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю,  що підтверджено рішенням Кіровоградського
районного суду від 4 травня 2006р.,  яке
набрало чинності,  і яким за кожним з
сторін визнано право власності на 14 частину квартири(а.с.  10-13). Виходячи з цього їх частки складають
по 33, 79 кв.м в загальній площі квартири та по 21, 92 кв.м- в жилій. Згідно
висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 2007 р. поділ в
натурі спірної квартири технічно не можливий (а.с. 58-62). Виходячи з
цього,  суд дійшов до обгрунтованого
висновку про наявність правових підстав для встановлення на вимогу позивачки як
співвласника порядку користування приміщеннями квартири,  що узгоджується з роз»ясненнями Пленуму
Верховного Суду України,
викладеними,  зокрема,  в п. 5,
14 постанови від 22 грудня 1995р. №20 «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної власності». Визначений судом порядок
користування за запропонованим висновком судової будівельно-технічної
експертизи від 23 листопада 2007 року варіантом А.С.  (83-86),
за яким ОСОБА_2 виділено в користування кімнати площею 14, 9 кв.м з
лоджією 1, 75 кв.м,  кімнату площею 9, 55
кв. м,

ОСОБА_1
- кімната площею 19, 4 кв.м з балконом 1, 05 кв.м,  а інші приміщення( кухня,  передпокої,
вбиральня,  вбудовані комори
загальною площею 20, 93 кв.м,
газопостачання і опалення) залишені у їх спільному користуванні,  можна визнати прийнятним,  оскільки відхилення при передачі в
користування відособлених приміщень позивачці та відповідачу від частки кожного
з них у праві власності є незначним - 2, 53 кв.м( 24, 45-21, 92 кв.м; 21, 92-
19, 4 кв.м). Крім того,  з ОСОБА_2
проживає неповнолітня донька ОСОБА_3,  1996 p.
народження. Належні докази про те,
що вони забезпечені іншим житлом,
відсутні. Відповідач не заперечував,
що позивачка з дочкою проживають в родичів. Згоди щодо присудження в
порядку  ст.  71 СК України грошової компенсації сторони не
дійшли.

За таких
обставин рішення суду в частині визначення саме порядку користування спірною
квартирою та усунення перешкод в користуванні нею позивачки є
обгрунтованим.  Посилання в апеляційній
скарзі на порушення при визначеному судом варіанті порядку користування жилими приміщеннями
прав відповідача на належну йому частку в квартирі,  безпідставні. Його твердження про те,  що суд не врахував наявність претензій щодо
поділу іншого спільного майна,  теж не
заслуговує на увагу,  оскільки ці питання
правового значення для вирішення зазначеної позовної вимоги не мають.
Відповідач не позбавлений права звернутись з позовом і про відшкодування витрат
на ремонт квартири. Не спростовують правильного по суті рішення в цій частині і
інші доводи апеляційної скарги.

Разом з
тим колегія суддів вважає,  що суд першої
інстанції не мав правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
2972 грн.64 коп. грошової компенсації як за різницю площ належних їм ідеальних
часток в квартирі(так зазначено в резолютивній частині рішення). Відповідно до
роз»яснень Пленуму Верховного Суду України,
даних в п.п. 6,  7 постанови від 4
жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства,  що регулює право приватної власності громадян
на жилий будинок» (з наступними змінами) питання про стягнення грошової
компенсації приймається за наявності необхідних умов при вирішенні спору про
поділ житла між власниками,  а не при
визначенні порядку користування квартирою. Тому рішення в цій частині як таке,  що постановлене з порушенням норм матеріального
права,  підлягає скасуванню згідно
ч.3  ст.
303 ЦПК України,  а заявлена
позивачкою вимога про стягнення з неї зазначеної грошової компенсації-
залишенню без задоволення за відсутністю правових підстав.

Виходячи
з наведеного та керуючись  ст.  ст.
303,  307,  308,
309,  313,  314,
316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2007 року
в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі
2972 грн. 64 коп. скасувати і в задоволенні зазначеної позовної вимоги ОСОБА_2
відмовити.

В решті рішення
суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути
оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців.