справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

6 листопада   2008
року                                                                                         м.
Шостка

Шосткінський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючого
судді                                                               Снігур
В.О.

при
секретарі                                                                       Біндюг
Л.М.

за участю       сторін:
представника позивача                                          Шульги
Н.М.

відповідача                                                                           ОСОБА_1,

представника
відповідача                                                   ОСОБА_2,

представник
КП „Енергія”                                                  Шестакова
А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом органу опіки і піклування до ОСОБА_1 КП „Промислово -
виробничого об'єднання „Енергія” про визнання незаконною приватизацію квартири
та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

В С Т А Н О В И
В:

Позивач
звернувся до суду з позовом  до
Комунального підприємства „Промислово-виробниче об'єднання  „Енергія”, ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору-купівлі продажу квартири АДРЕСА_1.

В позові
зазначено, що 16 листопада 2004 року була приватизована квартира АДРЕСА_1 на
гр.ОСОБА_3, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.

2 грудня 2004
року ОСОБА_3 ОСОБА_4, і неповнолітній ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н., який діяв за
згодою матері ОСОБА_3 продали вказану квартиру гр. ОСОБА_1 Підставою визнання
договору купівлі-продажу недійсним позивач обгрунтовує тим, що нотаріусом
ОСОБА_8 було порушено закон  України „Про
охорону дитинства”, а саме договір купівлі-продажу не погоджено з органом опіки
і піклування.

Представник
позивача свої позовні вимоги, уточнені в судовому засіданні, підтримує,  відповідачі проти позову заперечують.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом
встановлено наступне: ОСОБА_3 померла
07.05.2007 року ( а.с.6) В квартирі
АДРЕСА_1 були зареєстровані діти ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 р.н., ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.

Допитаний у судовому засіданні
ОСОБА_9, який є опікуном ОСОБА_6 суду показав, що він не пам'ятає чи був
зареєстрований та проживав  на
момент   продажу квартири малолітній
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження в квартирі АДРЕСА_1. Йому відомо, що
деякий час  його мати ОСОБА_3 і
малолітній ОСОБА_6 проживали за адресою АДРЕСА_1. Цей будинок належав їх бабусі
ОСОБА_10. Крім того,  як показав суду
свідок після продажу квартири вони придбали житло АДРЕСА_3.

Їх бабуся ОСОБА_10  мала на праві приватної власності будинок
АДРЕСА_2. Крім того, нею був придбаний будинок АДРЕСА_1, де вони разом з
малолітнім ОСОБА_6 проживають, оскільки він являється його опікуном.

Отже за таких обставин
малолітній ОСОБА_6 не позбавлений житла, а тим більше права на житло.

Суд проаналізувавши докази
приходить до висновку, що на момент приватизації та укладення угоди
купівлі-продажу квартири малолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н. ніякого
відношення до вказаної квартири  не мав,
оскільки там не проживав та не був зареєстрований. Згідно довідки управління
праці та соціального захисту населення ОСОБА_3 отримувала допомогу як одинока
мати на ОСОБА_6 з 01.06.2003 по 31.05.2007 року за адресою АДРЕСА_4. Наведене
свідчить про те, що  малолітній ОСОБА_6
ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі та там не проживав. Не приймав
він участі і в приватизації, що підтверджується листом  №
20-03 від 31 жовтня 2008 року Шосткинської філії Сумського обласного управління
ВАТ „Державний ощадний банк України”, згідно до якого ОСОБА_6 не внесений до
списків громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів за
адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до Закону України
„Про приватизацію державного житлового фонду”, право на приватизацію займаного
житла мають громадяни, які зареєстровані на даній житловій площі на момент
приватизації. Як доказ позивач надав довідку КП ЖКО згідно якої неповнолітній
ОСОБА_6 нібито дійсно був зареєстрований в спірній квартирі на момент
приватизації. Однак суд оглянувши зазначену, як доказ позивача довідку, вважає
її неналежним доказом, оскільки вона не містить необхідних для документів
реквізиту. Крім того представник відповідача у справі в ході розгляду справи та
у письмових запереченнях просив звернути увагу суду саме на невідповідність
цього доказу з підстав його фальшивості. Представник  КП ЖКО Імшенецький в судовому  засіданні суду показав, що у них відсутні
дані про те, чи був зареєстрований в спірній квартирі ОСОБА_6, в карточці обліковий
він просто вписаний, але не зареєстрований.
Суд оглянувши обидві довідки вважає, що довідка про склад сім'ї, яка
надана стороною відповідача, відповідає установленій формі, містить в собі
необхідні реквізити, а тому суд вважає саме довідку з відділу приватизації
належним доказом у справі. Згідно цієї довідки малолітній ОСОБА_6 на момент
приватизації спірної квартири не був в ній зареєстрований.

Твердження позивача про те, що
ОСОБА_3 продавши квартиру порушила права дітей на проживання, оскільки при
продажу квартири вона не отримала згоду опіки і піклування на відчуження майна,
як це передбачено Законом України „Про охорону дитинства”, що відповідно до
ст.224 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним, суд не приймає
до уваги виходячи з наступного. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання  її батьків або одного з них, з ким вона
проживає.

Відповідно до ст.156 ЖК України
члени сім'ї власника житлового будинку, квартири, що йому належить,
користуються приміщенням нарівні з власником будинку. Однак на момент укладення
договору малолітній ОСОБА_6 не проживав і не був зареєстрований у цьому
будинку.

За таких обставин, суд
приходить до висновку, що права дітей на проживання  в квартирі
АДРЕСА_1 не порушено, а відсутність дозволу на відчуження майна органу
опіки і піклування не може бути підставою для визнання договору недійсним,
оскільки положення ст.224 ЦК України стосується правочинів, які передбачені
ст.71 ЦК україни, тобто які вчиняються опікунами та піклувальниками, а не
батьками, крім того дозвіл на відчуження будинку органу опіки і піклування не є
необхідним, так як майнові  та житлові
права дітей не порушені. Згідно до ст.17 Закону України „Про охорону дитинства
батьки або особи, які їх заміняють не мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язатися від імені дитини
порукою, видавати письмові зобов'язання, тобто виходячи  зі змісту зазначеного закону мова йде про
майнові права дітей. Однак власником квартири
АДРЕСА_1 була померла ОСОБА_3, а тому відповідно до ст.319 ЦК України
вона реалізувала своє право на продаж квартири як власник.

За таких обставин суд приходить
до висновку, що договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою
АДРЕСА_1  посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_11 відповідає загальним умовам дійсності правочину, що
передбачені вимогами ст.203 ЦК України та підстав для визнання договору
недійсними не має.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому          засіданні зазначив, що
позивачем пропущено строк позовної давності, а позивач не просив його поновити
тому в позові слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Сплив позовної
давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на
підставі своїх вимог і заперечень. Однак позивачем у судовому засіданні не
доведено наявність підстав для визнання договору недійсним.

Крім того  директор ЖКО
Імшенецький И.Р. суду показав, що до них в ЖКО надійшла особова картка
на квартиронаймача ОСОБА_3,  в якій
значилось, що ОСОБА_6  значиться в
особовій картці, без реєстрації і не значиться як такий, що стоїть на обліку та
участі у приватизації не приймав.

Враховуючи зазначені обставини,
з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити.

.              Керуючись
ст.ст.8, 10, 60, 212-218 ЦПК України, ст.ст.71, 203, 224, 267 ЦК України

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги органу опіки і
піклування до ОСОБА_1, КП „Промислово-виробниче об'єднання „Енергія” про
визнання приватизації недійсною, визнання договору купівлі-продажу залишити без
задоволення у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Рішення  може бути оскаржено до апеляційного суду
Сумської області шляхом подачі в 10-денний термін з дня проголошення
рішення  заяви про апеляційне оскарження
і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя
Шосткинського міськрайсуду

Сумської області                                                                                                   В.О.Сінгур.