Справа № 22-ц-1006/2008р.           Головуючий по 1-ій інстанції:
Суддя-доповідач: Попруга С.В.
УХВАЛА

іменем України

19 серпня 2008 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Рибалки В.Г.

суддів: Попруги С.В., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.

та осіб, які беруть участь у справі -
позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною
скаргоюОСОБА_1

на  рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2008 року

у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, Охтирської міської
ради, виконавчого комітету Охтирської міської ради, треті особи: ОСОБА_4,
Охтирське міське управління земельних ресурсів, Охтирський міський відділ
Дочірне підприємство “Центр державного земельного кадастру”, про зобов'язання повернути
частину самовільно захопленої земельної ділянки, визнання частково недійсним
рішення Охтирського міськвиконкому від 20 грудня 2000 року №690 про передачу у
власність ОСОБА_2 земельної ділянки, що належить позивачці, визнання недійсним
державного акту про приватизацію земельної ділянки, визнання причин щодо
пропущення строку на оскарження рішення виконавчого комітету Охтирської міської
ради №690 та державного акту №032503 від 31 січня 2001 року поважними та про
поновлення строку, визнання за позивачем права користування земельною ділянкою
розміром 85 м.кв. та 16 м.кв., що були незаконно захоплені відповідачем, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області
від 04 червня 2008 року в позові ОСОБА_1відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,
неналежну оцінку наданих позивачем доказів, порушення норм матеріального та
процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1підтримала доводи апеляційної
скарги, а представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3. заперечувала проти доводів апеляційної
скарги, вважала рішення суду законним і обгрунтованим.

Судом першої інстанції фактично встановлено, що  рішенням виконавчого комітету Охтирської
міської ради від 13 серпня 1954 року виділено в користування ОСОБА_5 (батьку
сторін) за АДРЕСА_1, земельну ділянку розміром 1172,5 кв.м. та тимчасово
залишено у користуванні   земельну
ділянку розміром 616 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від
03 липня 1950 р. №154 виділено земельну ділянку під забудову відповідачу
ОСОБА_2 за аАДРЕСА_1 в розмірі 600 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від
18 грудня 1961 року підтверджене рішення №154 від 03 липня 1950 р. і змінене
рішення цього виконкому від 13 серпня 1954 р., вирішено вважати господарство
ОСОБА_2 загальною площею 600 кв.м., а земельну ділянку, що залишилась  зарахувати до резервного фонду
міськвиконкому.

Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від
16 січня 1991 р. №34 виділено відповідачу ОСОБА_2 у тимчасове користування
строком на 3 роки для посадки сільськогосподарських  культур земельну ділянку розміром 449 кв.м.
(загальна площа земельної ділянки склала 1049 кв.м.).

У подальшому ОСОБА_2
на підставі акту відводу земельної ділянки було виділено у постійне
користування земельну ділянку розміром 400 кв.м. та в тимчасове користування -
земельну ділянку розміром 49 кв.м.

Після смерті ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_1р., згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом від 26 листопада 1980 р., позивач та її матір
ОСОБА_6 в рівних частках успадкували житловий будинок та надвірні споруди, які
розташовані на земельній ділянці загальною площею 910 кв.м. по вул.АДРЕСА_2

На даний час домоволодіння по вул. АДРЕСА_2 належить
ОСОБА_7. в розмірі 66/100 частини та позивачці ОСОБА_1в розмірі 34/100 частини.

Виконавчим комітетом Охтирської міської ради прийняте
рішення №690 від 20 грудня 2000 р., згідно якого відповідачу ОСОБА_2 у приватну
власність було передано  земельну ділянку
розташовану за АДРЕСА_2, площею 0,1000 га.
При цьому в рішенні було зазначено, що площі земельних ділянок,
переданих у приватну власність будуть уточнені при видачі актів на право
приватної власності на землю.

15 листопада 2000 року на виконання рішення виконкому
Охтирської міської ради №690 було складено акт про погодження (встановлення) та
закріплення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_2 Цей акт позивач не
підписувала.

Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради №24
від 17 січня 2001 р. затверджено технічну документацію по складанню державних
актів на право приватної власності громадян на землю та внесені уточнення в
площі земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам, виявлені
при проведенні робіт по складанню державних актів, прийняте рішення про видачу
державних актів на право приватної власності на землю. Зокрема, уточнена площа
переданої в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2 склала 0,0835 га.

На підставі вищенаведеного рішення ОСОБА_2 31 січня 2001
р. було видано державний акт про право власності на земельну ділянку по вул.
АДРЕСА_2, площею 0,0835 га, у межах згідно з планом, зазначеному в ньому.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 28 березня
2007 року за результатами розгляду цивільної справи №2-34/07 за позовом
ОСОБА_1до власника на той час іншої частини житлового будинку по вул. АДРЕСА_2,
ОСОБА_8 про визначення порядку користування земельною ділянкою, було
затверджено мирову угоду, згідно якої між цими сторонами було визначено порядок
користування земельною ділянкою під будинком за додатковим четвертим варіантом
висновку експертизи.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1немає
(вона не оформляла) земельно-кадастрової документації на земельну ділянку по
вул. АДРЕСА_2 зокрема, позивачем не надано плану відведення цієї земельної
ділянки в натурі, а також документів про встановлення землевпорядними
організаціями  меж між спірними
земельними ділянками у такій конфігурації, на якій наполягає позивач.

У той же час встановлено, що фактичне використання
вищезгаданих земельних ділянок склалось по лінії межі між цими ділянками саме
так, як відображено в Державному акті про право приватної власності на землю
виданому ОСОБА_2 Таке фактичне використання вищезгаданих земельних ділянок
склалось міжОСОБА_2та попередніми власниками домоволодіння по вул.АДРЕСА_2
більше ніж за 20 років до виникнення даного спору, і цими особами не
оспорювалось, тому таке використання названих присадибних земельних ділянок має
дотримуватись і сторонами в даному спорі.

Приватизація земельної ділянки по вул.АДРЕСА_1відбулася
відповідно до вимог закону, отже підстав для визнання частково недійсним
рішення виконкому Охтирської міської ради з цього питання, для визнання
недійсним Державного акту про право приватної власності на землю, виданого
ОСОБА_2, повернення частини земельної ділянки позивачу, немає.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_1 суд першої інстанції
виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно встановивши
фактичні обставини справи та давши належну оцінку всім зібраним по справі
доказам, дійшов обгрунтованого висновку про те, що за відсутності
земельно-кадастрових документів щодо меж між земельними ділянкамиАДРЕСА_1 такі
межі мають встановлюватись, і були встановлен, відповідно до закону,
уповноваженими особами за фактичним використанням вищезгаданих земельних
ділянок. Фактичні розміри вищезгаданих земельних ділянок є навіть більшими, за
передбачені розміри у відповідних рішеннях органу місцевого самоврядування.
Права позивача щодо земельної ділянки по вул.АДРЕСА_2 відповідачі не
порушували, протилежного ОСОБА_1не довела.

На час виникнення даного спору, ст.107 ЗК України, від 25 жовтня 2001 року
було передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно- кадастрової
документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки
неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина
спірної земельної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не
узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами
земельних ділянок, то межі визначається з урахуванням цих обставин.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої
інстанції, за встановлених обставин, правильно застосував до спірних
правовідносин норми матеріального права, які їх врегульовують, дотримався вимог
процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги підтверджуються
висновком судово-технічної експертизи №843 від 29 лютого 2008 року (т.2
а.с.4-15), про те, що ОСОБА_2 у встановленому порядку надана в користування
присадибна земельна ділянка площею лише 600 кв.м., про те, що межа між
земельними ділянками АДРЕСА_1має бути встановлена на підставі матеріалів
інвентарних справ органів БТІ, про те, що показання свідків, які суд поклав в
основу рішення, є неправдивими, про те, що Державний акт про право приватної
власності на землю виданий ОСОБА_2 31 січня 2001 року фактично узаконив
самовільне зайняття відповідачами частини присадибної ділянки позивача,
висновків суду не спростовують.

Так, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України
№53/5 від 08 жовтня 1998 року, зареєстрованого Мінюстом 03 листопада 1998 року №705/3145
“Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та
Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових
експертиз та експертних досліджень”, одним з основних видів експертиз є
інженерно-технічна експертиза, рідновид якої, а саме судово-технічну експертизу
було проведено по даній справі. Проведення експертизи було доручено експерту,
який має право проводити судові експертизи по спеціальностях: 10.6 “Дослідження
об'єктів нерухомості, будівельних матеріалів, виробів, конструкцій і
відповідних документів”, 10.7 “Розподіл земель та визначення порядку
користування земельними ділянками”.

З матеріалів справи та рішення суду першої інстанції,
вбачається, що суд, відповідно до ст.212 ЦПК України дав оцінку висновку
згаданої експертизи, і свою незгоду з цим висновком належним чином мотивував у
рішенні.

Підстав для незгоди з таким висновком суду, колегія
суддів не вбачає, і при цьому враховує, що фактично спір розпочався у 2006 році
з приводу незгоди з лінією межі між земельними ділянками АДРЕСА_1

Закон передбачає, що межі установлюються виключно
землевпорядними організаціями і на підставі даних земельно-кадастрових
документів, а не шляхом експертних досліджень іншої, не земельно-кадастрової
документації.

Як убачається з матеріалів згаданої судової експертизи,
при експертному дослідженні не використовувалась земельно-кадастрова
документація по земельній ділянці по вул.АДРЕСА_2 (бо такої документації не
існує), тому робити висновки про визначення порядку користування земельними
ділянками ( про лінію межі між ними та про порушення цієї межі), законних
підстав не було.

Відповідно до
земельного законодавства України органи місцевого самоврядування є повноважними
особами щодо передачі у приватну власність громадянам земельних ділянок для
індивідуального житлового будівництва в містах площею до 0,1000 га.

Рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від
20 грудня 2000 року, №690, від 17 січня 2001 року, №24 (т.1 а.с.11-112)
грунтуються на законі, ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 835
кв.м.

У обох сторін є лишки по земельних ділянках, право
позивача на приватизацію земельної ділянки №44 по вул.Танкістів-Кантемирівців у
розмірах, передбачених ЗК України, може бути безперешкодно реалізоване.

Той факт, що позивач не підписала вищезгаданий акт від 31
січня 2001 року не дає підстав для визнання цього документа недійсним, оскільки
лінія межі визначена відповідно до чинного законодавства.

Доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло
призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, коли оскаржуване рішення суду першої
інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області
від 04 червня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців.

Головуючий: Рибалка В.Г.

Судді:Попруга С.В., Хвостик С.Г.