Справа №22Ц-4520/2008                                                                                      Головуючий
у І інстанції Дзюба Н.М.
Доповідач у 2 інстанції Яворський М.А.
У Х В А Л А

іменем України

08 грудня 2008 року                                                                                               м.
Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді :     Яворського М.А..

суддів                                   Ігнатченко Н.В., Олійника В.І.

при секретарі :                   Приходько Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргоюОСОБА_1
на рішення Макарівського районного суду Київської області від 17 вересня
2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1,ОСОБА_3 про
усунення перешкод у здійсненні права користування та володіння своїм майном,
виселення та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовомОСОБА_1 до
ОСОБА_2  про визнання права власності на
садибу,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з  позовними вимогами
до ОСОБА_1 та просила постановити рішення, яким зобов'язати відповідачку та
членів її родини виселитися з належного їй житлового будинкуАДРЕСА_1, та
стягнути з відповідачки на її користь 2000 грн. на відшкодування спричиненої
моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка мотивувала
тим, що 17.07.2007 року між нею та відповідачкоюОСОБА_1 був укладений попередній
договір про купівлю-продаж належного їй на праві власності жилого будинку в с.
Юрівка Макарівського району, вул. Червонохутірська, 4 Згідно даного договору
відповідачка повинна була купити даний будинок до 31.12.2007 року за 75000
грн., з яких вона отримала аванс 30000 грн. та до вказаного часу укласти
основний договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна З її дозволу
відповідачка вселилися у вказаний будинок з умовою, що до 31 грудня 2007 року
виплатить решту коштів. Однак до 31 грудня 2007 року так і в подальшому
відповідачка не сплатила решту коштів за вказаний будинок та не з'явилася до
нотаріальної контори для оформлення договору купівлі-продажу будинку.
Проживаючи разом з членами в сім'ї у її будинку
чинить їй перешкоди у  його
володінні, тому просила в судовому порядку виселити відповідачку разом із її
членами сім'ї з її власності.

До участі в справі в якості
відповідача по вказаному позову притягнуто чоловіка відповідачки ОСОБА_4

Під час розгляду справи в липні 2008
року відповідачка ОСОБА_1пред'явила зустрічний позов до позивача про визнання
права власності на спірну садибу, посилаючись на те, що між нею та позивачкою
за основним позовом ОСОБА_2  17.07.2007
року був укладений попередній договір про посвідчення не пізніше 31.12.2007
року договору купівлі-продажу домоволодіння, що належало ОСОБА_2., вАДРЕСА_1 та
знаходилось на земельній ділянці загальною площею 0.50 га, за 75000 грн. та
вона передала ОСОБА_2аванс в сумі 30000 грн.. З усіх істотних питань даної
угоди було досягнуто згоди. За умовами договору ОСОБА_2 зобов'язувалась не
пізніше 26.12.2007 року оформити правоустановчі документи на будинок та
земельну ділянку, договір купівлі-продажу садиби вони повинні були нотаріально
посвідчити протягом двох днів з моменту отримання ОСОБА_2 правоустановчих
документів, але не пізніше 31.12.2007 року. Вона свої зобов'язання договором
виконала, сплативши аванс, прийнявши будинок та зробивши в ньому ремонт.
Відповідачка також частково виконала свої зобов'язання, прийнявши аванс
передавши їм будинок 19.07.2007 року. Однак, ОСОБА_2 від нотаріального
посвідчені договору купівлі-продажу будинку ухиляється до даного часу, факту
продажу будинку не визнає і вимагає виселитись з нього. Тому просила визнати за
нею право власності на садибу вАДРЕСА_1 ( жилий будинок та земельну ділянку
0,50 га).

Рішенням Макарівського районного
суду Київської області від 17 вересня 2008 року позовні вимогиОСОБА_2
задоволено частково.

На усунення перешкод в користуванні
та володінні майном ОСОБА_2 , зобов'язано ОСОБА_1,ОСОБА_3 виселитися разом з
їхніми дітьми: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.,ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 з домоволодіння в с.Юрівка Макарівського району Київської області,
вул. Червонохутірська, 4. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто зОСОБА_1 таОСОБА_3
солідарно на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 141 гривня.

В задоволенні зустрічного
позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2  про визнання
права власності на садибу відмовлено.

Відповідачка по справі ОСОБА_1не
погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції посилається на
порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства
невідповідність висновків суду нормам матеріального права та встановленим
обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні первісного позовуОСОБА_2 та задовольнити поданий нею
зустрічний позов. Визнавши за нею право власності на житловий будинок та
земельну ділянку.

Колегія суддів, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,
заявлених позовних вимог, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з  наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308
Цивільного процесуального кодексу України Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено,
що 17 липня 2007 року між позивачкою по справі ОСОБА_2 з однієї сторони та
відповідачкою ОСОБА_1 з іншої сторони
був укладений попередній договір купівлі-продажу житлового будинкуАДРЕСА_1. За
вказаним договором позивачка взяла на себе зобов'язання до 31 грудня 2007 року
продати відповідачці зазначений вище житловий будинок який належить їй на праві
приватної власності, а відповідачка зобов'язалася вказаний житловий будинок
придбати у строк до 31 грудня 2007 року.

При укладення вказаного попереднього
договору сторонами було досягнуто згоди щодо вартості житлового будинку  та визначена в розмір 75000 грн. Щодо інших
істотних умов договору купівлі-пролажу то сторони домовилися їх погодити при
підписанні договору купівлі продажу будинку. ( п.2 договору).

На підтвердження своїх намірів придбати вказаний житловий будинок відповідачка
передала, а позивачка отримала від відповідачки
аванс в розмірі 30000 грн.

Судом також встановлено, що договір
купівлі-продажу житлового будинку в терміни визначені попереднім договором  до 31 грудня 2007 року між сторонами не був
укладений, і відповідачкою та членами її родини вказаний житловий будинок не
звільняється не дживлячись на неодноразові звернення позивачки з вказаними
вимогами.

Вирішуючи вказаний спір ,
задовольняючи  позовні вимогиОСОБА_2 та
відмовляючи у задоволення зустрічного позову
ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що договір купівлі-продажу
жилого будинку до 31.12.2007 року між сторонами не був укладений та посвідчений
нотаріально, пропозиції про продовження строку дії даного попереднього договору
до вказаної дати від сторін не надходили, а тому зобов'язання передбачені
попереднім договором  припинилися  у зв'язку з чим сторони залишилися власниками
того чим вони володіли до укладення попереднього договору, позивачка ОСОБА_2
власником житлового будинку а відповідачка власником 30000 грн. переданих як
аванс за вказаний житловий будинок . Оскільки
відповідачка не набула права власності у визначений законом порядку,
тому  суд визнав вимоги позивачка про
зобов'язання  виселення відповідачів з квартири
обґрунтованим та законним. Мотиви зустрічного позову суд визнав безпідставними
та незаконним і тому відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів вважає, рішення суду
першої інстанції обґрунтованим та законним, постановленого на підставі наданих
сторонами та досліджених судом доказах у відповідності до норм матеріального
права з дотриманням норм процесуального законодавства.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК
України <nau://ukr/435-15|st635> зобов'язання, встановлене
попереднім     договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого
попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні
пропозицію про його укладення.

Як вбачається з матеріалів справи
сторони, укладаючи попередній договір купівлі-продажу  житлового будинку дотрималися вимог
цивільного законодавства, що його
форми  та порядку оформлення.
Даний договір укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений як того
вимагає ст. 209 ч.1, 657 ЦК України.

Крім того судом достовірно
встановлено, що сторонами по справі основний договір  купівлі-продажу житлового будинку у строки
передбачені попереднім договором (п.1 Договору), а тому колегія суддів вважає,
що суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що зобов'язання взяті
сторонами по справі при укладенні попереднього договору припинилися.

Обґрунтованим на думку колегії
суддів є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання
дійсним договору купівлі- продажу житлового будинку, як того вимагала
відповідачка, оскільки відповідно до вимог ст. 220 ч. 2 ЦК України обов'язковою
умовою визнання договору дійсним є досягнення сторонами домовленості щодо усіх
істотних умов договору та їх часткове чи повне виконання, а також ухилення
однієї із сторін від нотаріального оформлення договору.

Судом першої інстанції також
встановлено, що станом до 31.12.2007 року відповідачка як покупець не мала
грошей для повного розрахунку з продавцем жилого будинку, а тому строк дії
попереднього договору закінчився 01.01.2008 року. Посилання на виконання умов
даного договору Іванішиною-Затонською С.І. суд
необґрунтованими, оскільки обидві сторони частково виконали умови
попереднього договору, але строк дії попереднього договору закінчився
31.12.2007 року, а договір купівлі-продажу жилого будинку так і не був
посвідчений.

Не відповідають дійсності твердження
Іванішиної - Затонської С.І., про те, що сторони домовились про купівлю-продаж
не жилого будинку, оскільки будь яких доказів того, що відповідачка зверталася
до позивачки про укладення договору купівлі продажу будинку до терміну
вказаного в попередньому договорі , а остання ухилялася від його укладення не
було надано суду, що свідчить про відсутність достатніх підстав для
застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що позивачка не була та не є власником земельної ділянки біля
вказаного будинку, а тому законних підстав для визнання дійсним  договору купівлі продажу земельної ділянки
між сторонами по справі  не було та не
має на даний час.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини
справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює, ухвалив рішення у відповідності до норм
матеріального та процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу
відхиляє, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УXВАЛИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1  відхилити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 17 вересня 2008 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції
протягом двох місяців з часу набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: