Справа № 22ц-9128/2007р                                           Головуючий
-18                                                                              Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2008 року                                                                                                        м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої -
Кондратьєвої О.М., суддів -
Могутової Н.Г., Шевченко В.Ю., при секретарі - Петрушенко А.О.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного това­риства
комерційний банк „ПриватБанк" на ухвалу Краматорського міського суду
Донецької об­ласті від 3 жовтня 2007 року по цивільній справі за заявою
Закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" про
видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за договором кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Представник
ЗАТ комерційний банк „ПриватБанк" звернувся до Апеляційного суду Донецької
області з апеляційною скаргою на ухвалу Краматорського міського суду від 3
жовтня 2007 року, якою відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

В
апеляційній скарзі представник ЗАТ КБ
„ПриватБанк" просив скасувати зазначену ухвалу, оскільки вважав, що з
наданих суду матеріалів про видачу судового наказу на підставі правочину,
вчиненому у письмовій формі, не вбачається спору про право. Обов'язок боржника
щодо сплати кредитної заборгованості та право кредитора на відповідну вимогу до
боржника передбачено письмовим правочином та нормами законодавства, ніяких заяв
чи заперечень від боржника щодо наявності спору про право також не надходило.

Суд
першої інстанції, відмовляючи ЗАТ КБ
„ПриватБанк" у задоволенні заяви, вихо­див з того, що із заяви та
поданих документів вбачається спір про право, оскільки в наказі йдеться про
стягнення суми процентів за користування кредитом, комісії, пені за
несвоєчасність виконання зобов'язання, розрахунок суми котрих не погоджено з ОСОБА_1, що унемож­ливлює
видачу судового наказу.

Заслухавши
суддю - доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляція
підлягає задоволенню, а ухвала суду -
скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи
в прийнятті заяви, суд послався на наявність спору про право і вважав за
неможливий розгляд заяви в порядку наказного провадження.

Апеляційний
суд вважає, що такий висновок суду зроблений з порушенням норм проце­суального
права.

Згідно з
вимогами п.1 ч.1 ст. 96 ЦПК
України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується
на правочині, вчиненому у письмовій формі.

Як
свідчать обставини справи, між ЗАТ КБ
„ПриватБанк" та ОСОБА_1.
28 серпня 2006 р. був
укладений в простій письмовій формі кредитний договір № KTH3RX08982790 про

2

надання Кириченко кредиту у
розмірі 1892  грн.
строком до 27.08.2007
р. зі сплатою від­сотків за користування кредитом у розмірі 12, 00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно
до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісячно в пері­од з 10 до 15 числа кожного
місяця, коли позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж в сумі 198, 52  грн.
для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із забор­гованості
за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов.

Станом
на 12.09.2007 р.
заборгованість Кириченко
за основною сумою кредиту стано­вила 1892,
00  грн. , по нарахованим відсоткам за
користування кредитом -
1140, 00  грн. , по комі­сії
за користування кредитом -
332, 97  грн. , пеня за
несвоєчасність виконання зобов"язань -214,
07  грн. , а всього 3579, 04  грн.  На
підставі наведеного ЗАТ КБ
„ПриватБанк" просив суд ви­дати судовий наказ про стягнення з боржника
зазначених сум.

Викладені
обставини свідчать про відсутність підстав для відмови в прийнятті заяви ЗАТ КБ „ПриватБанк",
оскільки:

укладений у
письмовій формі кредитний договір відповідає вимогам до письмо­вої форми право
чину, встановленим ст..
207 ЦК України; пред"явлено оригінал кредитного договору
або його належним чином завірена копія;

зміст
кредитного договору підтверджує право грошової вимоги заявника-кредитодавця;

вимогу
заявлено до позичальника, який за кредитним договором зобов"язаний
повернути кредитодавцю грошові кошти та (або) до особи, яке несе солідарну
відповідальність з позичальником за таким договором;

в
поданих документах чітко зазначено розрахунок грошової вимоги, яка підля­гає
стягненню;

позичальник
прострочив виконання зобов'язання за кредитним договором або не виконав його,
чи неналежно виконав; вимога була заявлена протягом строку позовної давності;
із заяви про видачу судового наказу і поданих документів не вбачається спір про
право. Будь-які відомості про те, що Кириченко
заперечувала проти заявлених вимог або не по­годжувалась з вказаною сумою
боргу з матеріалів справи не вбачаються, зустрічний позов Ки­риченко не заявлявся.

Апеляційний
суд вважає, що подана ЗАТ КБ
„ПриватБанк" заява відповідає вимогам чинного законодавства і підстави
у суда для відмови
у її прийнятті були відсутні.

В разі
подання в подальшому боржником заяви про скасування судового наказу, суд при
наявності підстав для її задоволення, згідно з ч.3 ст. 106 ЦПК України,
повинен роз"яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті в
позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред"явлення
позову.

На підставі
наведеного, ухвала суду не може бути залишена без змін і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.
ст. 307, 312, 315 ЦПК
України, Апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Закритого акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк"
задовольнити.

Ухвалу
Краматорського міського суду Донецької області від 3 жовтня 2007 року скасу­вати.
Матеріали за заявою ЗАТ КБ
„ПриватБанк" направити до Краматорського міського суду для вирішення
питання про прийняття заяви про видачу судового наказу.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпо­середньо
до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.