У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 грудня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого     Яреми А.Г.,

суддів:               Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ)
“Полтавський олійноекстракційний завод - Кернел Груп” про скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та  затримки видачі трудової книжки,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2007
року ОСОБА_1звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він
працював у відповідача начальником автотранспортної дільниці, наказами № 103
від 12 липня 2007 року, № 225-к від 23 липня 2007 року та № 232-к від               25 липня 2007 року йому було
безпідставно оголошено догани, а наказом № 235-к від                     26 липня 2007 року його
незаконного звільнено з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України,
крім того в день звільнення з ним не проведено повного розрахунку та не видано
трудової книжки; незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду.

Під час розгляду
справи позивач уточнив позов і просив визнати незаконними та скасувати накази №
103 від 12 липня 2007 року, № 225-к від 23 липня 2007 року та  № 232-к від 25 липня 2007 року про оголошення
йому доган, наказ № 235-к від 26 липня 2007 року про звільнення та поновити
його на роботі, стягнути 7 733 грн. 24 коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, 225 грн. 24 коп. середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки та 10 750 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2007 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 березня          2008 року, позов задоволено частково,
постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 225 грн. 24 коп.
середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, а також в дохід держави
51 грн. судового збору та на користь територіального управління Державної
судової адміністрації України 30 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі
ОСОБА_1просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове
рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1з 11
вересня 2006 року працював у                        ЗАТ “Полтавський
олійноекстракційний завод - Кернел Груп” на посаді начальника автотранспортної
дільниці, наказом № 103 від 12 липня 2007 року йому оголошено догану за
самовільне ухилення водіїв від маршруту та здійснення ними несанкціонованого
вивантаження лушпиння насіння соняшника, наказом № 225-к від 23 липня 2007 року
ОСОБА_1. оголошено догану за відсутність на робочому місці 9 липня 2007 року
з           15 год. 30 хв. до 17 год. 00
хв., наказом № 232-к від 25 липня 2007 року позивачу оголошено догану за те, що
він не забезпечив виписування шляхових листів у зв'язку з відсутністю на роботі
диспетчера. Наказом № 235-к від 26 липня 2007 року ОСОБА_1 було звільнено з
роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання
ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором,
підставою для звільнення стали накази про оголошення позивачу доган № 103 від
12 липня 2007 року,        № 225-к від 23
липня 2007 року та № 232-к від 25 липня 2007 року.

Відмовляючи у задоволенні позову
про поновлення на роботі, суд виходив із того, що звільнення позивача було
проведене відповідачем з додержанням вимог трудового законодавства.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до пункту 3 статті 40
КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий договір до закінчення
строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З урахуванням положень статті 147
КЗпП України звільнення за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України
підставами є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення
ним трудової дисципліни.

Таким чином працівник може бути
звільнений з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, якщо після
застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не
втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (стаття 151 КЗпП України),
він знову вчинив проступок на роботі.

Суд у
порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув,
констатував, що підставою для звільнення ОСОБА_1стали накази про оголошення
йому доган, однак не встановив та не зазначив у рішенні за який саме проступок
на роботі, вчинений позивачем після оголошення останньої догани, він був
звільнений.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог статей 303,           315 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини
й факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   частиною другою статті 338
ЦПК України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду
м. Полтави від 19 грудня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської
області від 11 березня 2008 року скасувати, справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін