1 інстанції Стародубцев O.K.
Справа №
22 - 414,   2008р.                              Доповідач Курило В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня
2008 року                      Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого
судді                      Курило В.П.

суддів                                           Саніковой
О.С. ,  ШамрилоЛ.Г.

при
секретарі                               Карпушовій
К.Г.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Донецька від 20
листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав
споживача,

ВСТАНОВИВ:

У травні
2007 року позивачка звернулась в суд з таким позовом до відповідача. Вона
посилалась на те,  що 9 березня 2007 року
придбала в магазині ЧП ОСОБА_1  жіночий
костюм коричневого кольору,  який
складається з піджака та брюк вартістю 2280 грн.,  що підтверджується касовим чеком №27 від 9
березня 2007 року. Під час придбання костюму вона побачила,  що брюки на неї великі і вона домовилась з
продавцем,  що проконсультується з
майстром 'про можливість вшити брюки,  а
якщо це буде неможливим - костюм поверне у магазин.

12
березня 2007 року з'ясувалось,  що
перешити брюки неможливо і вона 13 березня 2007 року повернулась в
магазин,  щоб повернути костюм.  Але продавець відмовила їй в цьому,  обвинувативши,  що вона носила костюм.  Доводи відповідача безпідставні. Тому вона
просила розірвати договір купівлі-продажу костюма вартістю 2280 грн.,  стягнути з відповідачки на її користь
вартість костюма і відшкодувати заподіяну порушенням її прав споживача моральну
шкоду в сумі 2280 грн.,  а також судові
витрати.

Рішенням
Ленінського районного суду міста Донецька від 20 листопада 2007 року позовні
вимоги задоволені частково. Розірваний договір купівлі-продажу,  укладений 9 березня 2007 року між ОСОБА_2 та
приватним підприємцем ОСОБА_1
Зобов'язана ОСОБА_1  повернути
ОСОБА_2 вартість костюму 2280 грн.,  а
ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1  придбаний за
договором жіночий костюм,  який
складається з брюк та піджака коричневого кольору з надписом „Biskonte". Стягнуто з
відповідачки на користь позивачки моральну шкоду 1000 грн.,  30 грн. - витрати на інформаційно-технічний
розгляд справи і на користь держави судовий збір 51 грн,

В
апеляційній скарзі відповідачка ставить питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Позивачка не
довела,  що костюм,  який вона намагається повернути у
магазин,  придбаний в її магазині. Позивачці
був проданий інший костюм із габардину чорного кольору,  який позивачка носила.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення представників відповідачки,
позивачки,  дослідивши матеріали
справи і доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає,  що скарга
підлягає задоволенню,  рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних
вимог,  виходячи з наступного.

Задовольняючи
позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу костюму,  суд першої інстанції виходив з того,  що між сторонами був укладений такий договір
і відповідачка була зобов"язана прийняти від позивачки костюм і повернути
їй гроші.

Але з таким
висновком суду першої інстанції погодитися не можливо.

Відповідно
до ч. 1  ст.  9 Закону України „Про захист прав
споживачів" споживач має право обміняти непродовольчий товар належної
якості на аналогічний у продавця,  в
якого він був придбаний,  якщо товар за
формою,  габаритами,  фасоном,
кольором,  розміром,  або з інших причин не може бути ним
використаний за призначенням.

Звертаючись
в суд з позовом про розірвання договору купівлі-продажу костюму,  позивачка посилалась на те,  що придбала костюм жіночий коричневого
кольору,  який складається з брюк та
піджака розміром XL і надписом „ Biskonte",  який не підходить їй за розміром.

Заперечуючи
проти задоволення позовних вимог,
відповідачка посилалась на те,  що
позивачці був проданий костюм жіночий чорного кольору ,  але не той,
що нею був наданий для огляду спеціалісту-товарознавцю і який вона
намагається повернути їй.

Відповідно
до п. 7 ч. 1  ст.  1 Закону України „Про захист прав
споживачів" підтвердження вчинення усного правочину між споживачем і
продавцем про якість,  ціну та інші
умови,  за яких реалізується
продукція,  оформлюється квитанцією,  товарним чи касовим чеком,  квитком,
талоном або іншими документами (розрахунковий документ).

На підтвердження
наявності договору купівлі-продажу між позивачкою і відповідачкою перша надала
суду товарний чек №27,  що міститься на
а.с.  8. Суд першої інстанції вважав цей
доказ достовірним доказом купівлі-продажу костюму коричневого кольору,  розміром XL і надписом
„ Biskonte".

Між тим;
як видно цей товарний чек не містить в собі відомості про те,  хто є продавцем непродовольчого товару,  зазначеного в цьому чеку. З записів в
товарному чеку видно,  що йдеться про
піджак і бриджи „ Biskonte",  у той час як сама позивачка посилається на те,  що купила у відповідачки брюки і піджак,  а не бриджи
і піджак. Товарний чек містить в собі дві дати : 9 і 3 березня 2007 року.
Позивачка стверджує,  що договір
купівлі-продажу костюму відбувся 9 березня 2007 року,  що означає дата на чеку З березня 2007 року
вона не може дати зрозумілі пояснення.

У той же
час в обгрунтування своїх заперечень відповідачка надала суду зразок товарного
чеку,  який вона використовує з 12 січня
2006 року,  у тому числі використовувала
і 9 березня 2007 року. Цей зразок містить значні відмінності від чеку,  що на а.с.
8 і крім того,  він містить штамп
„фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ",
що вказує на продавця товару. Відповідачка також посилається на те,  що жіночих костюмів фірми „ Biskonte" у неї взагалі не
було,  тому продати такий костюм
позивачці вона не могла. Позивачка не спростувала ці доводи відповідачки,  суду не надала ні ярлик виробника ні торгову
бірку продавця,  які разом із товаром
передаються продавцем покупцю.

За таких
умов висновок суду про те,  що саме
відповідачка продала позивачці спірний костюм,
не доведені в суді. Тому підстав,
передбачених  ст.  9 Закону України „Про захист прав
споживачів" для задоволення позовних вимог позивачки у суду першої

інстанції не
було. Крім того,  суд не врахував,  що відповідно до ч.1  ст.  9
Закону України „Про захист прав споживачів" обмін товару належної якості
провадиться,  якщо він не
використовувався і якщо збережено його товарний вигляд,  споживчі властивості,  пломби,
ярлики,  а також розрахунковий
документ,  виданий споживачеві разом з
проданим товаром.  Вимоги зазначеної
норми Закону позивачкою не дотримані. Тому право на обмін товару,  або розірвання договору купівлі-продажу у неї
не виникло.

Розглядаючи
справу,  суд першої інстанції вважав
встановленими обставини,  що мають
значення для справи,  які не були
доведені фактично. Відповідно до п. 2 ч. 1
ст.  309 ЦПК України це є
підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення.

Оскільки
позовні вимоги ОСОБА_2 не грунтуються на законі,  в їх задоволені необхідно відмовити.

Відповідно
до п. 5 ч. 1  ст.  4 Закону України „Про захист прав
споживачів" споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб,
мають право на відшкодування моральної шкоди,  заподіяної небезпечною для життя і
здоров"я людей продукцією у випадках,
передбачених законодавством.

Відповідно
до ч. 2  ст.  22 цього ж Закону суд вирішує питання щодо
відшкодування моральної шкоди при задоволенні позовних вимог.

В
судовому засіданні не доведений факт продажу позивачці продукції взагалі,  і небезпечної для її життя і
здоров"я,  зокрема. Тому в
задоволені її позовних вимог про відшкодування моральної шкоди також необхідно
відмовити.

Відповідно
до ч.1  ст.  88 ЦПК України стороні,  на користь якої ухвалено рішення,  суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати.

Через
те,  що в задоволені позовних вимог про
захист прав споживача суд відмовляє позивачці,
на підставі ч. 1  ст.  88 ЦПК України її вимоги про компенсацію
судових витрат також задоволенню не підлягають.

Керуючись  ст.
304,  307,  309,
314,  316    ЦПК України,  апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну
скаргу задовольнити. Рішення Ленінського районного суду міста Донецька від 20
листопада 2007 року скасувати. В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про захист прав споживача відмовити.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу його проголошення і
може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду
України протягом двох місяців з дня проголошення рішення суду апеляційної
інстанції.