Справа
№ 2- 1058
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

11 вересня 2008
року  Орджонікідзевський районний суд
м.Запоріжжя

у складі:
головуючого судді  Гнатик Г.Є.

при секретарі  Войтенко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі
цивільну справу  за позовом  ОСОБА_1
до товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон- імпорт»  про стягнення заборгованості по заробітній
платі, інфляційних витрат, середнього заробітку за час  затримки розрахунку,  витрат на службове відрядження,  компенсації за невикористану відпустку,
судових витрат, моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про
стягнення  заборгованості по заробітній
платі, інфляційних витрат, середнього заробітку за час  затримки розрахунку,  витрат на службове відрядження,  компенсації за невикористану відпустку,
судових витрат, моральної шкоди.

У позові вказав, що на підставі трудового договору він
працював у ТОВ «Бізон - імпорт» з 01.10.2007 року  по 14.01.2008 року на посаді начальника
відділу продаж. Йому була встановлена заробітна плата  у розмірі 900 грн.

Наказом від 14.01.2008 року він був звільнений з
підприємства за власним бажанням,  але
розрахунок  у день звільнення  з ним проведено не було, не було видано
трудову книжку, не виплачено  витрати на
службове відрядження, компенсацію за невикористану відпустку. Просив суд
стягнути з відповідача
заборгованість  по заробітній
платі з урахуванням  інфляційних втрат,
середній заробіток за час  затримки
розрахунку,  витрати на службове
відрядження,  компенсацію за
невикористану відпустку, судові  витрати,
моральну шкоду.

У судовому засіданні позивач підтримав позов. Суду
пояснив, що  він працював на посаді
начальника відділу продаж, а згодом, за новим штатним розкладом комерційним
директором з 01.10.2007 року  по
14.01.2008 року. У день звільнення він пішов з роботи раніше, потім
неодноразово звертався до начальника відділу кадрів  та головного бухгалтера  з проханням видати трудову книжку та
виплатити належні при звільненні суми, усно, але  нічого не отримав. Він отримував  з підприємства три листи, на підприємство
після цього не ходив, бо у цих листах
загалом іде мова про повернення підприємству матеріальних цінностей, а з
приводу якого розрахунку нічого не вказано. Йому не виплачена заборгованість з
заробітної плати, яку просить стягнути з відповідача з урахуванням інфляційних
втрат, також просить стягнути  витрати на
відрядження у сумі  812 грн. 75 коп;  матеріальні затрати 92 грн. 64 коп.; середній
заробіток за час затримку розрахунку при звільненні і 25 000 моральної шкоди,
яка полягає  у тому, що йому не була
видана трудова книжка, у зв»язку з чим
він втратив нове місце  роботи.

У судовому засіданні представник позивача підтримала  його позов, посилаючись на обставини,
викладені  у позовній заяві. Крім того,
пояснила суду, що просить стягнути з відповідача середній заробіток  з розрахунку 900 грн.заробітної

плати за кожний
день  затримки розрахунку  при звільненні  у сумі 900 грн. за кожний день, як передбачає
закон, за кожний день затримки виплати середній заробіток.

Представники відповідача проти позову заперечують у
повному обсязі. Суду пояснили, що
ОСОБА_1 з 01.10.2007 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Бізон Імпорт» на посаду директора з продаж з
випробувальним терміном 1 місяць та посадовим окладом згідно штатного розкладу
відповідно до наказу від 01.10.2007 року № 01.10-01К.

Згідно з штатним розкладом ТОВ «Бізон-Імпорт», оклад
директора з продаж становить 820,00 грн. на
місяць.

14 січня 2008 року позивачем було
подано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 14
січня 2008 року. Відповідач погодився з даною пропозицією позивача, але
здійснити розрахунок та повернути позивачу трудову книжку  не зміг у зв'язку з тим, що о 17 год.30 хв.
позивач, не передавши справ, не повернувши отримані товарно- матеріальні
цінності, самостійно, без попередження адміністрації підприємства залишив
робоче місце та більше на території підприємства не з'являвся, що
підтверджується безпосередньо поясненнями самого позивача.

З метою здійснення розрахунку при звільненні, повернення
трудової книжки та отриманих товарно-матеріальних цінностей  відповідач направляв позивачу листи з
проханням з'явитися на роботі для отримання трудової книжки, суми розрахунку
при звільненні та повернути отриманий на підставі договору про повну
матеріальну відповідальність ноутбук, що належить відповідачу, що
підтверджується наявними в матеріалах справи листом від 25.01.2008 року  № 24/1 з описом вкладення та повідомленням
про вручення поштового відправлення, підписаним особисто позивачем, листом від
01.02.2008 року № 28 з описом вкладення та повідомленням про вручення поштового
відправлення, підписаним особисто позивачем,
листом від 1.02.2008 року № 32 з квитанцією Кур'єрської служби,
підписаним особисто позивачем, але жодного разу на підприємстві не з»явився,
письмових заяв про направлення трудової книжки на його адресу поштою не
залишив.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні
працівника виплата всіх сум, що належні йому до виплати від підприємства,
установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то  вказані суми повинні
бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Оскільки розрахунок не здійснено через те, що працівник
не працював у день звільнення, наступного дня на підприємство позивач не
з»явився, розрахунок йому не виплачено, тому проти стягнення заборгованості по
заробітній платі за грудень 2007 року у сумі 597 грн. 57 коп., за  січень 2008 року  у сумі 231 грн. 75 коп.  з урахуванням інфляційних втрат не
заперечують.

Також не заперечують і проти стягнення компенсації за
невикористану відпустку у сумі 231 грн. 75 коп. З урахуванням інфляційних
втрат.

Відповідачем  не порушені вимоги  діючого законодавства, не має вини
підприємства  у не виплаті  належних позивачеві сум, тому просить  у стягненні середнього заробітку  за час затримки розрахунку при звільненні
відмовити.

Позовні вимоги позивача про стягнення
заборгованості  на відшкодування
витрат у зв'язку з службовим відрядженням в сумі 812,75грн. Просить залишити
без задоволення.

Відповідно до п. 1.1. «Інструкції про службові відрядження в межах України
та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від
13.03.1998 року № 59 направлення працівника
підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства
або його заступником і оформлюється наказом
(
розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення; назви підприємства, куди
відряджений працівник, строку  й мети
відрядження.

Відповідно до п.
1.З. Інструкції фактичний час перебування
у відряджені  визначається за
відмітками  в посвідченні та відрядженні
про відрядження  щодо вибуття з місця
постійної роботи й прибуття до місця постійної роботи. Якщо працівника
відряджено до різних населених пунктів, то відмітки про день прибуття й день
вибуття проставляються в кожному пункті.

Відмітки  в посвідченні про відрядження щодо прибуття
прибуття та вибуття працівника завіряються тією печаткою, якою користується у
своїй господарській діяльності підприємство для засвідчення підпису
відповідальної посадової особи, на яку наказаом ( розпорядженням) керівника
підприємства покладено обов»зки здійснювати реєстрацію осіб, які вибувають у
відрядження та прибувають з нього.

Надане суду
позивачем посвідчення про відрядження не містить посилання на наказ (дана графа
посвідчення не заповнена) та не містить жодного підпису будь-якої уповноваженої
особи як відповідача так і третіх осіб, до яких начеб то їздив  позивач. Таким чином посвідчення про
відрядження за оформленням не відповідає вимогам Інструкції.

Таким чином,
оскільки порядок оформлення посвідчення про відрядження детально регламентовано
положеннями «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон»,
затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998р. № 59, то поданий Позивачем до матеріалів справи бланк
посвідчення про   відрядження   не
може   розглядатись   як
доказ   перебування   позивача
у відрядженні.

Оскільки доказів
перебування  у відрядженні позивач не
надав, його позовні вимоги у частині
стягнення витрат на відрядження,
витрат на харчування  у
відрядженні, користування  стоянком,
просить залишити без задоволення.

Позовні вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди, просять
залишити без задоволення, оскільки відповідачем не надано жодного доказу у
частині  завдання йому моральної
шкоди,  розрахунок при звільненні не
виплачено  через  провину самого позивача, будь яких інших
порушень діючого законодавства з боку відповідача не має.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, представників відповідача, суд вважає позов підлягаючим
задоволенню частково  у зв»язку з
наступним.

ОСОБА_1, відповідно до наказ  № 01-10-01 К
від 01.10.2007 року  було прийнято
до ТОВ  «Бізон-імпорт» на посаду
директора з продаж з іспитовим строком один місяць з посадовим окладом згідно
штатного розкладу.

Наказом від 01.10.2007 року № 01.10-01 К/А про
затвердження штатного розкладу, оклад
директора  з продажу  становить 820 грн.

Наказом від
14.01.2008 року № 14.01/08-01 КУ
ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 14.01.2008 року  за власним бажанням.

Як пояснив у судовому засіданні позивач, заробітна
плата  за грудень 2007 року  і по 14 січня 2008 року йому виплачена не
була.

У день звільнення, як пояснив позивач  він
пішов  з роботи  о 17 год 30 хвилин, при цьому пояснити, який
режим робочого часу  було встановлено на
підприємстві  не зміг.

У цей день
заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 виплачена не була, не була
вона виплачена   і на наступний день і на
день розгляду справи судом.

Відповідно до ст.. 116 КЗпП України, при звільненні
працівника виплата усіх сум,  що належать
йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок.

Як пояснив  у
судовому засіданні ОСОБА_1, він неодноразово з»являвся на підприємство до
головного бухгалтера, але не отримав належних йому сум.

Згідно довідки ТОВ «Бізон -імпорт»  від 09.06.2008 року, ОСОБА_1 нарахована
заробітна плата за грудень 2007 року  у
розмірі 720 грн. і по 14  січня  2008 року
у розмірі 281 грн. 09 коп., що нижче
встановленого штатним розкладом окладу.

Оскільки штатним розкладом встановлено оклад ОСОБА_1  у розмірі 820 грн., то на його користь
підлягає стягненню з позивача заробітна плата
за грудень 2007 року  у сумі 820
грн., і заробітна плата  по 14 січня 2008
року  у сумі 310 грн. 60 коп. ( у січні
10 робочих днів,  заробітна плата за один
день складає 820 : 26,4= 31 грн. 06 коп.).

Вказані суми заробітної плати за грудень 2007 року  і по 14 січня 2008 року з урахуванням  інфляційних втрат, підлягають стягненню з
відповідача у наступних розмірах:
за  грудень 2007 року заробітна
плата 820 грн. х 115, 48 ( 102,9х 102,7х 103,8х 101,3х 100,8)=  906 грн. 94 коп.; зарплата по 14 січня 2008
року: 410 х 112, 22            ( 102,7х
103,8х101,3х100,8)=  410 грн. 10 кп, а
всього заробітна плата з урахуванням інфляційних втрат складає  946 грн. 94 коп. + 460 грн. 10 коп.= 1407
грн. 04 коп..

Крім того, стягненню з відповідача підлягає  компенсація
за невикористану відпустку у сумі 193 грн. 20 коп. ( 820х 3 міс.) + 410=
2870 грн. : 104 дні= 27 грн. 60коп. за один день х 7 днів= 193 грн. 20 коп.).

Вказана сума підлягає стягненню з урахуванням інфляційних
втрат : 193,20 х 112, 22 ( 102,7х 103,8х 101,3х 100,8)= 261 грн. 81 коп.

Відповідно до ст.. 117 КЗпП України, в разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові
сум у строки, зазначені  у ст.. 116 КЗпП
України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа,
організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку.

Як було
встановлено, у день звільнення ОСОБА_1 пішов з роботи на  30 хвилин раніше.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що  він неодноразово звертався до  головного бухгалтера  з проханням виплатити йому належні суми, але отримував
відмову.

Листами від 25.01.2008 року, 01.02.2008 року, 11.02.2008
року  ТОВ «Бізон-імпорт» повідомило
ОСОБА_1 про те, що з ним припинені трудові відносини і йому необхідно з»явитися
на підприємство для вирішення питання з приводу розрахунку, поверненню
переданих йому матеріальних цінностей- ноутбуку, а також для вирішення  інших питань, відповідно до діючого
законодавства.

ОСОБА_1 вказані листи отримав  особисто, про що у матеріалах справи є
докази, але, як пояснив позивач, на підприємство не пішов, бо його неодноразові
звернення не дали позитивних результатів.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, з 14
січня 2008 року і по день розгляду справи судом, ОСОБА_1 не повернута  трудова книжка.

Представниками відповідача не прийнято жодного заходу
щодо повернення трудової книжки, у тому числі
і вручення трудової книжки  у залі
суду, у судовому засіданні, хоч  вказана
цивільна справа  знаходилася на розгляді
у суді  з 05.02.2008 року.

ОСОБА_1 пояснив у суді, що він  неодноразово звертався до відділу кадрів  в проханням повернути трудову книжку,
але  трудову книжку йому не видали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1  не був прийнятий на роботу до  ТОВ «Українська гірничо-металургійна
компанія- ЗАПОРІЖЖЯ», оскільки він не пройшов співбесіду, бо у встановлені
строки не надав на підприємство необхідні документи.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне,
відповідно до ст.. 117 КЗпП України, стягнути з відповідача середній заробіток
за час розрахунку при звільненні:
затримка розрахунку при звільненні за 241 день ( 17  днів січня 2008 року, 29 лютого, 31 день
березня, 30 днів  квітня, 31 день травня,
30 днів червня, 31 день липня, 31 день серпня, 11 днів  вересня 2008 року), заробітна плата за одинь
день 31 грн. 06 коп. (  820х 26,4) х 241=
7 485 грн. 46 коп.

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд вважає, з
урахуванням  моральних  страждань позивача, стягнути з відповідача
2000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги позивача
у частині стягнення  витрат на
службове відрядження не підлягають задоволенню у зв»язку з наступним.

Відповідно до п. 1.1. «Інструкції про службові відрядження в межах України
та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від
13.03.1998 року № 59 направлення працівника
підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства
або його заступником і оформлюється наказом                                        (
розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення; назви підприємства, куди
відряджений працівник, строку  й мети
відрядження.

Згідно з п. 1.З. Інструкції фактичний час перебування  у відряджені
визначається за відмітками  в
посвідченні та відрядженні про відрядження
щодо вибуття з місця постійної роботи й прибуття до місця постійної
роботи. Якщо працівника відряджено до різних населених пунктів, то
відмітки про день прибуття й день вибуття проставляються в кожному пункті.

Відмітки  в посвідченні про
відрядження щодо прибуття прибуття та вибуття працівника завіряються тією
печаткою, якою користується у своїй господарській діяльності підприємство для
засвідчення підпису відповідальної посадової особи, на яку наказом (
розпорядженням) керівника підприємства покладено обов»язки здійснювати
реєстрацію осіб, які вибувають у відрядження та прибувають з нього.

Надане суду позивачем посвідчення про відрядження не містить посилання на
наказ (дана графа посвідчення не заповнена) та не містить жодного підпису
будь-якої уповноваженої особи як відповідача так і третіх осіб, до яких начеб
то їздив  позивач, посвідчення про
відрядження за оформленням не відповідає вимогам Інструкції.

Таким чином, оскільки порядок оформлення посвідчення про відрядження
детально регламентовано положеннями «Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон», затвердженої наказом Міністерства фінансів України
від 13.03.1998р. № 59, то поданий Позивачем
до матеріалів справи бланк посвідчення про   відрядження
не   може   розглядатись   як
доказ   перебування   позивача
у відрядженні.

Оскільки доказів перебування  у
відрядженні позивач не надав, його позовні вимоги у частині  стягнення витрат на відрядження,  витрат на харчування  у відрядженні, користування  стоянкою, необхідно залишити без задоволення.

Крім того, суд вважає не підлягаючими
задоволенню і позовні вимоги позивача у
частині стягнення з позивача
витрат на лікування, оскільки
позивачем не надано суду доказів того,
що проведене ним лікування  з  витратою коштів на придбання ліків, пов»язане
з його звільненням  з підприємства за
власним бажанням чи з іншими обставинами справи, бо відповідно до ст..60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позовні
вимоги  позивача у частині  стягнення витрат на ІТЗ  у сумі 30 грн. підлягають задоволенню.

Керуючись   ст.ст.
115, 116, 117, 221 Кодексу законів про працю України,  ст.
208,  209, 212, 213, 214, 215  ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон
-імпорт» (  юридична адреса: Запорізька
область м.Пологи, пров. Станційний, 15,
фактична адреса: м.Запоріжжя, вул. Космічна, 119  р/р 16 ТОВ «БМ Банк» м.Київ,  МФО 380913, Код ОКПО  34217047)
на користь  ОСОБА_1  заборгованість по заробітній платі з
урахуванням індексу інфляції  у розмірі
1407 грн. 07 коп.;  компенсацію за
невикористану відпустку з урахуванням індексу інфляції  у розмірі
216 грн. 81 коп.;   середній
заробіток  за затримку  розрахунку при звільненні у сумі 7485 грн. 46
коп.;   сплачені витрати на ІТЗ розгляду
справи судом у  сумі 30 грн.;  моральну
шкоду  у сумі 2000 грн.

Інші позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області  шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення  суду до Орджонікідзевського районного суду
м.Запоріжжя та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів
після подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду або у порядку ч. 4
ст. 295 ЦПК України.

Суддя:                                                                                           Гнатик Г. Є.