Справа № 22ц-2197/2008
Головуючий у першій інстанції - Хандога В.М.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

Смаглюк
Р.І.,

суддів:

губар
в.с.,  Редьки А.Г.,

при секретарі:

Рачовій
І.І.

за участю:

ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2на  рішення  Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської  області від 22 жовтня 2008
року у справі за позовом ОСОБА_4до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3про  виселення та зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4.  звернулась в суд з позовом
до ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. та просила суд виселити відповідачів з
належного їй  будинку АДРЕСА_1, та
зобовязати відділення громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Ніжинського
МВ УМВС України в Чернігівській області відмінити реєстрацію  відповідачів ОСОБА_1. та ОСОБА_2.  у зазначеному будинку.

Свої вимоги позивачка мотивує тим,
що  вона
є власником будинку АДРЕСА_1. У цей будинок, за наявності  її дозволу та згоди, без укладання договору
найму жилого приміщення, у листопаді 2005 р. поселилась та  була зареєстрована сім”я її сестри -
ОСОБА_1., ОСОБА_2. та їхній син ОСОБА_3. Відповідачі ОСОБА_1. та ОСОБА_2.
займають  кімнату площею 9,7 кв.м,  їхній син - ОСОБА_3. - кімнату площею 12,3
кв.м, а всі разом  відповідачі повністю
займають кухню, коридор, ванну кімнату та туалет, користуються кімнатю площею
20,0 кв.м, та льохом, що знаходиться у кімнаті 1-4 та всіма надвірними будівлями,
не сплачуючи за житлово-комунальні послуги і всі платежі здійснює позивачка.
Внаслідок цього позивачка проживає у кімнаті площею 11,3 кв.м і,  як вона стверджує, не може користуватись
належним їй будинком. ОСОБА_3. самостійно знявся з реєстрації у її будинку,
проте продовжує в ньому проживати. Проживання відповідачів у будинку порушує її
права як власника будинку і відновлення
порушеного права можливо лише  у
визначений нею спосіб.

Рішенням  Ніжинського міськрайонного суду від 22 жовтня
2008 року  позов ОСОБА_4. задоволено.
Виселено ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. із спірного будинку без надання іншого
приміщення та  знято ОСОБА_1. та ОСОБА_2.
з реєстрації  у відділенні  громадянства, іміграції і реєстрації фізичних
осіб Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1. та ОСОБА_2. просять вищевказане
рішення скасувати та та направити справу на новий розгляд.

Доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального  та процесуального права. Апелянти
стверджують, що  частиною спірного
будинку користуються за згодою ОСОБА_4. і порядок користування будинком між
ними та власницею будинку був обумовлений при їх вселенні в будинок у листопаді
2005року і жодних перешкод у користуванні будинком позивачці вони не чинять і
наявність таких  перешкод позивачкою
жодним чином  у суді не доведено.  Апелянти вважають, що оскільки  вони поселились і прописались у будинку за
згодою позивачки, то між ними фактично в усній формі  був укладений договір найму житла, що не
суперечить чинному законодавству, а отже позивачка не має законних підстав для
її виселення і вони не погоджуються з висновком суду про відсутність  зазначеного договору. Апелянти зазначають, що
їх син, ОСОБА_3., визначений позивачкою у додатковій позовній заяві як
відповідач по справі, не був присутнім
при розгляді даної справи, оскільки не
повідомлений судом  про час і
місце судового засідання

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши  матеріали справи,  обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд  приходить до наступних
висновків.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4.,  суд першої інстанції виходив з
того,  що відповідачі у будинку займають
три кімнати, з 2007 року постійно влаштовують сварки, а тому і їх протиправна
поведінка порушує її права власника.
Проте з такими висновками  не
погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення
суду повинно бути законним та обґрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства, на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу
згідно із законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Усупереч зазначеній та на порушення
інших норм процесуального права суд не встановив дійсний характер
правовідносин,які існують між  сторонами,
підстави заявлених  позивачкою вимог,
факти, які підлягали встановленню; не дав оцінки поданим сторонами доказам з
дотриманням принципу допустимості;  та не
обґрунтував доведеність певних установлених ним фактів. Усе це призвело до
неправильного вирішення справи.

Так, відповідно до ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим
кодексом.

Проте,
зазначивши, що  має місце
порушення прав  користування і
розпорядження власника будинку своїм майном, судом  не було належним чином  обгрунтовано, якими  доказами ці обставини підтверджені.

Апеляційним судом з  наявних у матеріалах справи доказів
встановлено, що фактично між
сторонами  існують  цивільно-правові  договірні
житлові правовідносини, які витікають з того, що   позивачка своїм волевиявленням надала  відповідачам
дозвіл на проживання  та
реєстрацію у належному їй будинку без визначення чи обмеження  строку їх проживання та без визначення оплати
за проживання, отже фактично між сторонами існує  усний безоплатний  договір житлового найму,  і на відносини між сторнами розповсюджується
дія ст.168 ЖК України.

Позивачкою не надано  суду доказів тих обставин, що при вселенні
відповідачів у спірний будинок вона, як власник помешкання,  будь-яким чином  визначила їм для проживання конкретні жилі
приміщення та обмежила при цьому користування ними  рештою будинку, та  обумовила оплату за житлово-комунальні
послуги поністю або частково, а отже її твердження про те, що  відповідачі
порушують її право користування
вцілому будинком  є необгрунтованими.

Висновок оскаржуваного рішення стосовно
того,   що відповідачі перешкоджають
позивачці своєю поведінкою та діями користуватись усім будинком та вільно  розпорядитись ним,  що підтверджується зверненнями позивачки до
органів міліції, апеляційний суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Із змісту постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи, винесеної
02.04.2008 р. по заяві ОСОБА_4., достовірно і безспірно  не вбачається, що  відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3. чинять
перешкоди позивачці у користуванні та розпорядженні належним їй будинком і
доказів наявності протиправної поведінки обох відповідачів стосовно позивачки
зазначена постанова органу дізнання
також не містить,  позивачкою ця
постанова в установленому порядку не оскаржувалась.  Матеріали цивільної справи, досліджені
апеляційним судом, не містять будь-яких інших доказів, які б достовірно і
безсумнівно підтвердили наявність протиправних дій  відповідачів стосовно позивачки.

Наявність протиправної поведінки
ОСОБА_1. та вчинення нею  позивачці
перешкод у користуванні та розпорядженні
будинком  позивачкою також не
доведено суду і в матеріалах справи такі доказі відсутні. Доказів звернення до
правоохоронних органів щодо протиправної поведінки ОСОБА_1. позивачкою не
надано.

Задовольняючи вимоги позивачки про
виселення відповідачів, судом першої інстанції не були узяті до уваги  вимоги ст.168 ЖК України, згідно до яких  власник будинку повинен попередити наймача
про наступне розірвання договору за три місяці.
Доказів  про виконання позивачкою  зазначеної вимоги закону  стосовно відповідачів,  суду надано не було.

Приймаючи рішення про виселення
відповідачів без надання іншого  жилого
приміщення, суд, всупереч вимог  ч.1
ст.11 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачка ставила  вимоги про виселення відповідачів, проте не
просила суд виселити їх без надання іншого
приміщення, що постановив   суд,
самостійно доповнивши  тим самим позовні
вимоги  ОСОБА_4.

Знімаючи
відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_1. з реєстрації в відділенні
громадянства, іміграції і реєстрації фізичних осіб Ніжинського МВ УМВС України
в Чернігівській області,  судом не було
взято до уваги, що судові органи чинним законодавством не наділені
повноваженнями щодо  зняття фізичних осіб
з реєстрації. Відповідно до Закону України „Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні” зняття з реєстрації  належать до компетенції  відповідних органів реєстрації і підставою
для зняття фізичних осіб з реєстрації, зокрема,
являється судове рішення  про
виселення осіб з жилого приміщення.

Апеляційний суд відхиляє доводи
апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3.
не був повідомлений про час і місце судового засідання, оскільки ці
твердження  апелянтів спростовуються
наявними у справі доказами  - на а.с. 57
наявна розписка  матері ОСОБА_3.  яка посвідчує, що вона 08.10.08. отримала
судову повістку для передачі своєму синові ОСОБА_3. для повідомлення про судове
засідання на 22.10.08. і таке повідомлення відповідає вимогам ст.74 ЦПК
України.  Крім того, як вбачається  з технічного запису судового засідання
22.10.08. та відображенно у журналі судового засідання  (а.с.64),
відповідач ОСОБА_2. пояснив  суду,
що він повідомив свого сина, відповідача по справі ОСОБА_3., про судове
засідання, яке  мало відбутись 22.10.08.
Зважаючи на викладене, передбачені процесуальним законом підстави для
направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції - відсутні.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд
приходить до висновку, що суд першої інстанції не мав підстав для задоволення
позову ОСОБА_4., а тому, відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.309 ЦПК України,   оскаржуване рішення підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення, яким ОСОБА_4. у задоволенні позову має бути
відмовлено за необгрунтованістю її вимог, оскільки  позивачкою не доведено наявність  передбаченх ст.391 ЦК України підстав для
захисту її права власності.

Керуючись ст.168 ЖК, ст.391 ЦК України, ст.ст.  209, 218,
303, 307, 309,  313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України,  апеляційний суд, -

В И
Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської  області від 22 жовтня 2008 року  скасувати.

ОСОБА_4 в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня набрання ним  законної
сили.

Головуючий:
Судді: