Справа №  22-ц-1258-2008               Головуючий у 1-й інстанції - Степаненко О.А.
Категорія   7                                       Суддя-доповідач - Смирнова
У Х В А Л А

І м е н е м                У к р а
ї н и

«13» листопада  2008 року  колегія суддів судової  палати з цивільних справ апеляційного
суду  Сумської  області
в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Білецького
О.М.,Ведмедь Н.І.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

та осіб, які
беруть участь у справі - апелянтів
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їх представника , представника відділу державної
виконавчої служби  Сумського району,
представника АТ «Український інноваційний банк», представника Садівської
сільської ради , представника приватного нотаріуса  Висєканцевої Т.С.,представника ОСОБА_4, -

розглянула
у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення
Сумського районного суду     від
25 квітня   2008  року

ОСОБА_1

на рішення
Сумського районного суду     від
25 квітня   2008  року
та  додаткові
рішення Сумського районного суду по цій же справі від 13 червня 2008 року та 10 вересня 2008 року

у справі за позовом  ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби
Сумського району,  Акціонерного
товариства «Український інноваційний банк» ,Садівської сільської ради Сумського
району, третя особа - ОСОБА_3, приватний нотаріус Сумського  районного нотаріального округу  Висєканцева Тетяна Сергіївна,

про
виключення майна з акту опису  і визнання
державного акту на право власності  на
землю недійсним ; визнання недійсним договору
застави до кредитного договору укладеного між АТ «Український інноваційний
банк» і ОСОБА_1 ; визнання недійсним
виконавчого напису приватного нотаріуса Сумського районного
нотаріального округу Висєканцевої Т.С. на суму 111.110 грн.; визнання
недійсними державних актів виданих Садівською сільською радою на ім»я АТ
«Український  інноваційний банк» на право
власності  на земельні ділянки ; визнання
недійсним договору  купівлі-продажу
незавершеного будівництвом жилого будинку ; визнання недійсним свідоцтва про
право  власності  незавершеного будівництвом  жилого будинку, виданого  приватним нотаріусом Висєканцевою Т.С.  АТ «Український інноваційний банк»; визнання
недійсним договору купівлі-продажу
земельної ділянки укладеного між АТ «Український інноваційний банк» та
ОСОБА_4 ; визнання недійсними державних актів на право власності  на землю, видані на ім»я ОСОБА_4;

зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Акціонерного товариства
«Укрінбанк»

про
визнання добросовісним набувачем незавершеного будівництвом  житлового будинку та земельної ділянки;

за позовом
ОСОБА_2 до  Акціонерного товариства
«Укрінбанк»,треті особи - відділ державної виконавчої служби Сумського
району,Садівська сільська рада Сумського району , Висєканцева  Тетяна Сергіївна , ОСОБА_3 , ОСОБА_4,

про
визнання  недійсним договору застави,
свідоцтва про право  власності на
незавершений будівництвом житловий будинок,договорів купівлі-продажу незавершеного
будівництвом житлового будинку та земельних ділянок і державних актів на
земельні ділянки,-

В
С Т А Н О В И Л А :

Рішенням  Сумського
районного суду від 25 квітня 2008 року було відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1до відділу  державної виконавчої
служби  Сумського району,  Акціонерного товариства  «Український
інноваційний банк», Садівської
сільської ради Сумського району, третя особа  - ОСОБА_3, приватний нотаріус  Сумського районного  нотаріального
округу  Висєканцева Тетяна
Сергіївна, про виключення  майна з акту
опису  і визнання  державного акту на право власності  на землю недійсним за необгрунтованістю
позовних вимог.

Відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_2  до Акціонерного
товариства «Укрінбанк», відділу
державної виконавчої служби
Сумського району, Садівської сільської ради Сумського  району, Висєканцевої Тетяни Сергіївни
,ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання  недійсним  договору застави ,свідоцтва про право
власності  на незавершений
будівництвом  житловий  будинок, договорів купівлі-продажу
незавершеного  будівництвом
житлового  будинку та земельних ділянок і
державних актів на земельні ділянки  за
безпідставністю позовних вимог.

Позовні
вимоги  ОСОБА_4 - задоволені.

Визнано
ОСОБА_4 добросовісним набувачем незавершеного будівництвом  житлового будинку  та земельної ділянки, розташованих  в с.Сад Сумського району Сумської
області,АДРЕСА_1.

Додатковим
рішенням суду від 13 червня 2008 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1
до відділу  державної виконавчої служби
Сумського району, Акціонерного
товариства  «Український  інноваційний банк» , Садівської сільської
ради  Сумського  району, третя особа - ОСОБА_3 , приватний
нотаріус Сумського  районного
нотаріального округу Висєканцева  Тетяна
Сергіївна про: визнання недійсним державного акту IV- СМ №032990 на право приватної
власності  на землю ,виданого на ім”я
ОСОБА_1;визнання недійсним договору
застави  до кредитного договору №052
від 23 листопада 2001 року, укладеного між
Акціонерним  товариством
“Український інноваційний банк” і ОСОБА_1;визнання недійсним  виконавчого напису  приватного нотаріуса Сумського районного
нотаріального округу  Висєканцевої Т.С.
від 2 січня 2003 року на суму 111.110 гривень;визнання недійсними видані
Садівською сільською радою державні акти на ім”я  АТ “Український  інноваційний банк” серії СМ №92667 від 23
березня 2005 року на право власності  на
земельну ділянку  площею 0,0480 га,
кадастровий номер 0 10040088 та СМ №92668 від 23 березня 2005 року на
право власності на земельну ділянку  площею
0,1020 га, кадастровий номер 0 10040089; визнання недійсним  договору
купівлі-продажу незавершеного будівництвом  жилого будинку; визнання недійсним  свідоцтва про право власності  незавершеного будівництвом  жилого будинку, виданого 12 квітня 2005 року
приватним нотаріусом Висєканцевою Т.С. АТ
“Український інноваційний банк”;визнання недійсним договору
купівлі-продажу  земельної ділянки площею
0,15 га, укладеного 31жовтня 2005 року між АТ “Український інноваційний банк”
та ОСОБА_4;визнання недійсними  державних
актів на право власності на землю
кадастровий номер  0
10040088 і кадастровий номер 0 10040089, видані на ім”я ОСОБА_4 за
необгрунтованістю позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволені.

Зобов”язано ОСОБА_1 не чинити  ОСОБА_4 будь-яких перешкод в користуванні
незавершеним  будівництвом  житловим
будинком та земельною ділянкою площею 0,15 га, розташованими  в с.Сад Сумського  району Сумської області,АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням суду від 10 вересня 2008 року
стягнуто  з ОСОБА_1в доход держави
судовий збір в сумі 1.640 грн.50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в
сумі  1.691 грн.50 коп.

В апеляційних скаргах :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять скасувати  рішення суду від 25
квітня   2008  року  та направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції. Зазначають, що не згодні з рішенням суду з причин невірного
застосування судом  норм матеріального та
процесуального права і вважають, що висновки суду не відповідають обставинам
справи.

Зокрема, апелянт ОСОБА_1 зазначає, що суд не  прийняв
ніякого рішення стосовно
заявлених ним  уточнених позовних
вимог, помилково взяв до уваги
неправдиві  свідчення  та незаконні дії приватного нотаріуса
Висєканцевої Т.С. відносно договору застави земельної ділянки та будинку.

Також, вказує, що суд
не в повному обсязі  з»ясував
питання щодо розміру примусово стягнутих коштів з приватного підприємства
«Памір» та питання відносно усунення протиріч двох почеркознавчих експертиз.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення  суду по цій же справі від 13 червня 2008
року  ОСОБА_1 вказує, що він незгодний
з  рішенням суду стосовно  зобов»язання
не чинити перешкод ОСОБА_4  в
користуванні незавершеним будівництвом та земельною ділянкою , розташованих в
с.Сад Сумського району, по АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі
на додаткове рішення суду від 10 вересня 2008 року ОСОБА_1 зазначає, що
судом  невірно вирішено питання про
стягнення судового збору з нього та його дружини.

Вважає, що  позовні
вимоги його та його дружини ОСОБА_2 однакові
і стосуються розірвання тотожних договорів  та визнання недійсними тотожних державних
актів, а тому сума  стягнень повинна
бути  меншою , ніж присуджено судом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в
межах доводів  апеляційних скарг,
заслухавши  пояснення апелянта та його
представника, які підтримали доводи
апеляційних скарг, заперечення проти скарг : представника  АТ
“Український інноваційний банк”, представника  нотаріуса, представника  ДВС, представника Садівської сільської ради,
колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а  рішення суду та додаткові рішення суду  залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом
першої інстанції, 23 листопада 2001 року між Сумською філією АТ «Укрінбанк» в
особі директора  ОСОБА_5  і приватним підприємством  «Памір» в особі директора  ОСОБА_6 був укладений  кредитний договір № 052 на суму 110.000 грн.
Відповідно до  вказаного договору  АТ «Укрінбанк» надав ПП «Памір» кредит в
розмірі 110.000 грн. на термін з 23 листопада 2001 р. по 22 листопада 2002 р. (
т.1 , а.с.224-226).

В забезпечення
кредитного договору був укладений договір застави від 23 листопада 2001
р. , у відповідності з яким для забезпечення своєчасного виконання
кредитного  договору  заставодавець - майновий поручитель ОСОБА_1
передав у заставу на умовах , визначених договором :  незавершений
будівництвом  жилий будинок з
надвірними побутовими будівлями та
приватизовану  земельну ділянку .

Договір  застави
був посвідчений  приватним
нотаріусом  Висєканцевою Т.С. та була
накладена заборона на відчуження заставленого майна.

В зв»язку з тим, що боржник - ПП «Памір» - порушив умови
кредитного договору, 2 січня 2003 р. приватним нотаріусом  Висєканцевою Т.С. був вчинений виконавчий
напис і звернено стягнення  на заставлене
майно.

За невиконання
умов кредитного договору боржником ПП «Памір» , до  ОСОБА_1 , як до солідарного майнового
поручителя,  були пред»явлені  вимоги
кредитора -  АТ «Укрінбанк» , про
погашення основного боргу, відсотків, неустойки й відшкодування збитків.

Державним виконавцем державної виконавчої служби  вживались заходи по реалізації  арештованого майна, проте в зв»язку з тим, що
майно  реалізовано не було , а банк  погодився одержати у власність зазначене
майно, на підставі  свідоцтва  , виданого приватним нотаріусом
Висєканцевою  Т.С., власником
недобудованого будинку став  АТ
«Укрінбанк» . 23 березня 2005 року Садівська сільська рада  видала АТ «Укрінбанк» державні акти на право
власності  на землю на підставі  договору застави до кредитного договору  від 03.11.2001 р. ( т.1, а.с.49,50).

За договорами купівлі-продажу від 31.10.2005 р.,
посвідченими приватним нотаріусом Висєканцевою Т.С., АТ «Укрінбанком»   ОСОБА_4 було продано незавершений  будівництвом житловий будинок  АДРЕСА_1 в с.Сад  Сумського району Сумської області та земельну
ділянку за цією-ж адресою ( т.1, а.с.40,48,135,136).

Відмовляючи в задоволенні позову , суд виходив з того,
що  права ОСОБА_2 та ОСОБА_1 при укладанні
договору кредиту від 23 листопада 2001 року , а також при оформленні договору
застави спірного майна , порушено  не
було.

Крім того, суд зазначив, що  ОСОБА_1 відмовлено у позові за
необґрунтованістю позовних вимог, а у позові ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю
позовних вимог. Одночасно , суд задоволив позов ОСОБА_4, тобто визнав його
добросовісним  набувачем спірного майна,
та зобов»язав ОСОБА_1 не чинити перешкод власнику.

Колегія суддів вважає висновки суду обґрунтованими та не
погоджується  з доводами апелянтів з
таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України , апеляційний суд
відхиляє  апеляційну скаргу і залишає
рішення  без змін, якщо визнає , що суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального  і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Статтею 214 ЦПК України визначені питання , які вирішує
суд при ухваленні рішення .Відповідно до ч.5 даної статті суд вирішує питання
задоволення позову або його відмови. Тому, в резолютивній частині рішення суду
ОСОБА_1 було відмовлено у позові за необґрунтованістю позовних вимог, а у
позові ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Отже , доводи апелянта , що судом по заявленим  ним
уточненим позовним вимогам суд не постановив ніякого рішення
безпідставні і необґрунтовані, оскільки додатковим рішенням від 13 червня 2008
року йому відмовлено  по всіх
заявлених  вимогах.

Перевіривши інші доводи апеляційних скарг, колегія
суддів  вважає, що вони не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Так, по справі
вбачається, що  ОСОБА_1
неодноразово виступав  майновим
поручителем ПП «Памір», укладаючи договори застави недобудованого будинку  в с.Сад, вул.Виноградна,12 (а.с.112,113).
Оспорюючи останній договір  застави
будинку  та земельної ділянки від
23.11.2001 р. ОСОБА_1  посилався на те,
що будинок належить не лише  йому , а
також дружині та сину , що не настав строк
виконання зобов»язання за договором
кредиту, крім того, він поручався
майном за  повернення 30.000 грн.,
а також і на те, що  земельна ділянка
була виділена  під будівництво та
ведення  підсобного господарства , але
він землю не приватизував, тому
власником  землі є Садівська
сільська рада.

За цих обставин він просив  зняти арешт
з зазначеного майна, визнати недійсним договір застави, виконавчі написи
нотаріуса та свідоцтво, яке видане нотаріусом
про право власності на будинок та
державний акт на право власності
на земельну ділянку , та визнати недійсним  договір купівлі-продажу цього майна  між банком та ОСОБА_4

Проте, з доводами
позивача суд першої інстанції обґрунтовано не погодився.

Так, судом першої інстанції були перевірені доводи позову
ОСОБА_2 про те, що  вона не давала згоди
чоловіку на укладення договорів  застави.
Було встановлено, що саме вона
підписувала таку згоду при нотаріальному
посвідченні договору застави. Цей висновок суду ґрунтується на
матеріалах  почеркознавчої експертизи,
проведеної Харківським НІІСЕ , в рішенні наведені доводи, за яких суд погодився
саме з цим  висновком експертизи.

Хоча позивачі і не погоджувались з цим висновком  експертизи , вони не заявляли  клопотання про призначення іншої експертизи і
таким чином не спростували цей доказ належним чином.

Укладаючи договір застави будинку та земельної ділянки  ОСОБА_1на підтвердження своїх прав на це
майно надавав нотаріусу певні
правовстановлюючі документи , а саме: рішення  виконкому сільради №21 від  01.06.1993 р. про виділення у власність 0,04
га для будівництва, та 0,11 га для
ведення підсобного господарства ( а.с.5,6) та надавав державний акт на
право власності  на землю IV СМ №032990 ,
виданий  сільською радою.

Представник сільської ради  в суді
підтвердив факт  одержання
позивачем цього акту, в поясненні нотаріуса Висєканцевої Т.С. зазначено, що  цей акт нею був оглянуто, та повернуто
ОСОБА_1 ( а.с.115,т.1).

В даний час
позивач заперечує наявність у нього цього  акту, проте своїм підписом  в договорі застави він підтвердив , що
земельна ділянка йому  належить на
підставі  зазначеного державного
акту  на праві приватної власності  на землю виданого Садівською сільською радою,
та підтвердив  свої  повноваження щодо розпорядження майном , яке
є предметом застави ( а.с.6,7,т.1).

Той факт, що
другий примірник  державного акту
на землю , копія якого є в справі  (
а.с.130-131,т.1) не дооформлений, не може
бути визнано судом як доказ відсутності
у позивача права власності  на
землю, оскільки він не  пред»явив  в суді свій
екземпляр цього державного акту.

За таких обставин не можна погодитись з доводами
апелянта, що земельну ділянку було заставлено з порушенням закону.

Апелянт зазначав, що банк
мав право звернути  стягнення
на  заставлене майно лише з 22 листопада
2021 р., проте це не є так, оскільки
згідно з  п.3.2 договору застави
банк мав право стягнення боргу  за
рахунок заставленого майна достроково, в разі порушення умов кредитного
договору та договору застави.

Саме цим правом скористався банк , оскільки ПП «Памір»
порушив свої зобов»язання щодо своєчасного
повернення  коштів по одержаному
кредиту.

Відсутні підстави для
задоволення скарги в тій частині
, що позивач за договором  застави
зобов»язався  забезпечити  повернення кредиту лише в сумі 30.000 гр. і
тому  за рахунок  заставленого майна слід було стягнути 30.000
грн.

Так, згідно з п.3.1. Договору  застави зобов»язання вважаються виконаними ,
якщо  погашено  позику у сумі 30.000 грн., відсотки та
витрати,  відшкодовані збитки ,
заподіяні  невиконанням боржником своїх
обов»язків,  виплачені  штрафні санкції .

Проте, як позивач так і боржник не повернули
одержаного  кредиту до банку,  тому не можна взагалі вважати  виконаними хоча-б частково зобов»язання,
забезпечені заставою.

Шляхом звернення стягнення  на заставлене майно банк відшкодував
заборгованість по  кредиту 110.000
грн.  та витрати в сумі  1.100 грн. за вчинення нотаріального напису.

Посилання апелянта на
не співмірність  боргу за
кредитним договором та вартістю переданого банку майна не  підтверджується відповідними доказами.

Так, під час
виконавчого провадження було проведено
експертну оцінку заставленого майна, ОСОБА_1  визнає, що
був ознайомлений  з результатами оцінки.
Проте, він  не оспорював її під час  проведення
виконавчих дій.

При вирішенні судом першої інстанції  позову
ОСОБА_4, щодо захисту його права власності на будинок  та земельну ділянку  було обґрунтовано  визнано його добросовісним  набувачем, оскільки договор купівлі-продажу
земельної ділянки та будинку укладені між ним та банком  31.10.2005 р., тобто до звернення ОСОБА_1 з
позовом  до суду.

Крім того, звертаючись
з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу зазначеного
майна між банком та ОСОБА_4 позивачі взагалі не обґрунтували  позовні вимоги  в цій частині , та не зазначили про
наслідки  задоволення цих вимог.

Разом з тим, на час
укладення договорів банк був
належним власником цього майна на підставі  свідоцтва про
право власності  та державних
актів на землю, ці документи  не були
оспорені в судовому порядку.

Уклавши договори купівлі цього майна  ОСОБА_4 сплатив банку  150.000 грн. , про що в апеляційному суді
було надано відповідні докази, а саме: платіжне доручення від 31.10.2005 р.

За ст.ст.300,388 ЦК України від  добросовісного набувача майно можна
витребувати  лише  у випадках
встановлених виключно законом. Позивачі не  мотивували
свій позов  в цій частині , в той
же час  аналіз ст.388 ЦК України
приводить до висновку про відсутність у позивачів будь-яких підстав  повернення їм майна від  належного власника ОСОБА_4

З матеріалів справи, пояснень сторін вбачається,  що ОСОБА_1 достовірно знаючи про укладення
договору кредиту та застави ще в 2001 р., тривалий час їх  визнавав, навіть під час  проведення виконавчих дій  на підставі
виконавчого напису нотаріуса не оспорював жодних  правовстановлюючих документів, в тому числі  і
передачу майна у власність банку, не оспорював дій ДВС, нотаріуса, про
які своєчасно  повідомлявся. І лише  після продажу майна  добросовісному набувачеві , ОСОБА_1 звернувся
з  позовом до суду, доводячи , що було
укладено договір застави майна, на яке він не мав  права власності , тобто  , що
він діяв недобросовісно по відношенню до банку при укладанні договору.

За таких обставин, колегія суддів не  знаходить підстав для  задоволення апеляційних скарг.

Питання  щодо
розподілу судових витрат судом вирішено правильно, оскільки  до суду було подано два окремих позова , як
ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 , по кожному з них слід було сплатити збір виходячи з
суми оспорюваних майнових договорів. Оскільки
судовий збір не було сплачено в належному розмірі, суд обґрунтовано  стягнув
судовий збір з позивачів  в
прибуток держави, так як в позові було відмовлено.

Такий розподіл судових витрат відповідає вимогам
ст.ст.80,88 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
суду.

На підставі викладеного , керуючись п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст.308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2  - відхилити.

Рішення   Сумського
районного суду     від 25 квітня   2008
року   та   додаткові рішення Сумського районного суду
по цій же справі від 13 червня 2008 року та 10 вересня 2008 року залишити без
змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -