Красногвардійський районний суд
справа 2-0007/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е  М     У К Р А Ї Н И

03
вересня 2008 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді                                                          Руденко
М.А.

при секретарі                                                                      Сорокіній А.С.

за участю
представників                                                  ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу Вдовіна Л.Л. про визнання недійсним  договору довічного утримання та визнання
права власності на                3/8
частини будинку, -

В С Т А Н О В И В :

14
жовтня 2002 року позивачка звернулася до суду, з позовною заявою, в якій
просила винести рішення про визнання недійсним договір довічного утримання, від
04 травня 2001 року завірений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського
нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим номером № 1093 від імені
ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4, за яким власність ОСОБА_4 передано            3/4 частини домоволодіння АДРЕСА_1.
Визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В
обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що ОСОБА_4, відповідач по
справі її рідний брат, їх батьками були ОСОБА_6, який помер в 1979 році та
ОСОБА_5, яка померла в 2002 році. Матері на праві власності належало 3/4
частини будинку АДРЕСА_1, а братові, відповідачу по справі, належало 1/4
частини вище вказаного домоволодіння. Після смерті матері їй стало достовірно
відомо, що 04 травня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського
нотаріального округу Вдовіною Л.Л. було посвідчено договір довічного утримання,
згідно якого ОСОБА_5 передала у власність свою частину домоволодіння сину
ОСОБА_4 (відповідачу по справі), який зобов'язувався повністю доглядати за
матір'ю (забезпечувати одягом, їжею, необхідною допомогою). ОСОБА_4 свої
зобов'язання за договором довічного утримання не виконував, коли мати більше не
могла самостійно пересуватись та слідкувати за собою, він зовсім самоусунувся
від догляду за нею. В 2001 році вона придбала квартиру, розташовану неподалік
від материної, і до самої смерті доглядала її. З 1973 року ОСОБА_5 знаходилась
на диспансерному обліку з приводу хронічного гепатохолециститу, страждала
церебросклерозом, кардіосклерозом. З 1999 року постійно скаржилась на шум у
вухах, у неї з'явився сильний головний біль, склеротичні прояви, вона стала
забуватись, з'явилась часткова втрата пам'яті. Після цього мати не могла себе
самостійно обслуговувати та жила тільки з її допомогою. Про наявність договору
вона не здогадувалась, ні відповідач ні її мити ніколи не згадували про
укладений договір. Вважає, що вищевказаний договір є недійсним, оскільки на
момент його оформлення в силу стану своєї психіки ОСОБА_5 не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримала в повному
обсязі. Пояснила суду, що опікувалась матір'ю з 2001 року, приносила їй
продукти харчування, прибирала в її квартирі, придбавала для неї ліки. Коли її
стан здоров'я погіршився, то в 2002 році вона майже проживала у неї в квартирі.
В останній час коли вона її бачила мати погано себе почувала, у неї траплялись
провали в пам'яті, були часті та сильні головні болі. Вважає, що відповідач
навмисно приховав наявність договору довічного утримання, з метою усунення її
від спадкування.

Правонаступник
відповідача ОСОБА_4 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_2) - ОСОБА_7 у в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Пояснила суду, що вважає позовні
вимоги не обґрунтованими, оскільки на момент укладення договору довічного
утримання між її батьком ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_5 остання розуміла значення
своїх дій та могла  керувати ними, у неї
не було тимчасового психічного розладу чи нервового потрясіння. Позивачка не
належним чином доглядала її бабусю ОСОБА_5, що був час коли у неї не було їжі,
та сусіди ходили для неї в магазин за продуктами харчування. Її батько часто
допомагав бабусі, надавав їй матеріальну та моральну допомогу. Спадкодавиця -
ОСОБА_5 зі своєї волі та за своїм бажанням уклала договір довічного утримання з
її батьком, який не приховував даний факт.

Третя
особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу
Вдовина Л.Л. в судовому засіданні пояснила, що дійсно в 2002 році посвідчила
договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Договір посвідчила
на підставі діючого законодавства, обговоривши з померлою умови вищевказаного
договору. Наявність у ОСОБА_5 психічних розладів не помітила, вона поводила
себе адекватно. Про наявність заповіту нічого не знала, так як на той час ще не
існувало єдиного реєстру правочинів.

Свідки
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснили, що працюють дільничними
лікарями 7-ї Міської клінічної лікарні м. Дніпропетровська, до ОСОБА_5
приходили по черзі майже кожного тижня. Хвора мала добру пам'ять, розповідала яке
лікування та які ліки лікарі призначали їй. Пам'ятала номера телефонів та імена
свої сусідів, але від тих самих сусідів вони довідались, що ОСОБА_5 вважають
психічно хворою, хоча ніяких наявних ознак вона не подавала, тільки скаржилась
на головну біль.

Свідок
ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з
ОСОБА_5, з якою завжди спілкувалась і підтримувала добрі стосунки. В її
поведінці нічого не адекватного не помічала. ОСОБА_5 завжди всіх пам'ятала та
впізнала, сама отримувала пенсію у неї вдома, ходила до магазину та базар за
продуктами харчування.

Свідок
ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою ОСОБА_5,
підтвердила, що була присутньою під час підписання між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
спірного договору довічного утримання. На цей момент поведінка               ОСОБА_5 була адекватною, вона
повністю розуміла значення своїх дій.

Свідок
ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона племінниця                  ОСОБА_5, та підтверджує той
факт, що померла до смерті була нормальною людиною.

Свідок
ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він з 1990 року по 2003 рік
користувався гаражем ОСОБА_5 Майже кожного місяця він з дружиною ОСОБА_14, її
внучкою, провідував ОСОБА_5, яка постійно скаржилась на свого сина, що той
підіймав на неї руки, показувала синці.

Свідок
ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що позивачка її мати, з якою вона часто
навідувалась до бабусі - ОСОБА_5 На протязі 2001-2002 роках бабуся дуже
хворіла, не впізнавала осіб, які її відвідували. З 1990 року, за згодою бабусі,
вона з чоловіком користувалась гаражем. ОСОБА_4 бабусі матеріально не допомагав
і не навідувався до неї, її мати завжди була поруч з бабусею.

Свідок
ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він працює понад 13 років завідуючим
відділення судово-психіатричних експертиз, пояснив що при проведені
амбулаторної (посмертної) судово-психіатричної експертизи експертною комісією
були оцінені всі докази в комплексі та зроблений висновок, що померла на час
укладання договору довічного утримання
хворіла на стійке психічне захворювання.

Свідок
ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем-хірургом  7-ї Міської клінічної лікарні м.
Дніпропетровська, його пацієнткою була ОСОБА_5 Він неодноразово, разом із бригадою
швидкої допомоги, навідувався до хворої всього                   2-3 рази, останній раз
відвідав ОСОБА_5 20 березня 2002 року. ОСОБА_5 поводила себе адекватно, його
впізнавала, розмовляла та відповідала на запитання. В лікарні є амбулаторна
картка, де чітко розписаний кожний візит до хворої, її стан здоров'я та реакція
на оточуючий світ.

Вислухавши
сторони, свідків  вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Як
встановлено в судовому засіданні, договором довічного утримання від 04 травня
2001 року, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1 на
земельній ділянці розміром 800 кв. метрів з відповідними господарчими та
побутовими будівлями та спорудами, а ОСОБА_4 прийняв на себе обов'язок повністю
утримувати ОСОБА_5, забезпечувати її харчуванням, оглядом, доглядом, та
необхідною допомогою та залишив в своєму довічному безкоштовному
користування                 3/4 частини
вище вказаного домоволодіння, вищевказаний договір посвідчено приватним
нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., та
зареєстровано в реєстрі за № 1093 (а.с.6). Вартість матеріального забезпечення
одягу, догляду та необхідної допомоги встановлена сторонами в сумі 120 грн. 00
коп. в місяць (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 - померла у віці 92 роки, що підтверджується актовим записом № 2549
відділу реєстрації смерті в місті Дніпропетровську Дніпропетровського обласного
управління юстиції від 23 березня 2002 року в свідоцтві по смерть. Де причину
смерті указано - атеросклероз нижніх кінцівок (а.с.5). Після її смерті стало
відомо, що померлою  22 грудня 1990 року
було складено заповіт, згідно з  яким все
своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла ОСОБА_4
(а.с 32).

Як видно
з довідки Дніпропетровської Басейнової лікарні від 09 квітня 2001 року за           № 182, ОСОБА_5 була оглянута
невропатологом 08 квітня 2001 року, який поставив діагноз поширений
атеросклероз з переважним ураженням сосудів головного мозку, атеросклеротична
деменція із заключним висновком в потребі консультації психіатра (а.с.33). Але
на обліку психіатра та нарколога не стояла (а.с.37,38). На стаціонарному
лікуванні в Комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна
психіатрична лікарня» не знаходилась, що підтверджується довідкою № 2964 від 28
жовтня 2005 року (а.с.39).

Судом в
судовому засіданні було оглянуто та вивчено амбулаторну карту               ОСОБА_5 за № 0029, з якої видно,
що ОСОБА_5 з 1999 року знаходилась під наглядом у терапевта. Скаржилась на
головну біль, запаморочення, шум у вушних раковинах, нестійкість, погану
пам'ять та сон, діагноз: Генералізований атеросклероз. Ішемічна хвороба серця,
кардіосклероз атеросклеротический НІст, останній звітний запис з вище вказаним
діагнозом 02 жовтня 2001 року. ОСОБА_5 знаходилась під наглядом лікарів міської
клінічної лікарні № 7 м. Дніпропетровська з 1951 року, з приводу простудних
хвороб, неврита слухового нерву, хронічного холециститу, кардиосклероза
атеросклеротического (в 1972 році) початкової катаракти обох очей, диспансерний
облік з приводу хронічного холециститу, що підтверджується випискою з медичної
картки Поліклінічного відділення № 1 7-ї міської лікарні (а.с.34). В лікарню
зверталась рідко 1-2 рази на рік. 12 березня 2002 року викликався дільничний
терапевт з приводу гострого болю в правій голені, які з'явились близько тижня
потому, від госпіталізації відмовилась. 13 березня 2002 року відбулася
консультація
лікаря-хірурга на дому, діагноз: гострий тромбоз артерій правої голені,
ішемія правої голені Ш-ІУ ст. 14 березня 2002 року консультація лікаря
ангиохирурга, діагноз: атеросклероз. Гострий тромбоз артерій правої
бедрено-підколінного венменту. Ішемія правої нижньої кінцівки ШБ-ІУ ст.,
враховуючи ступінь тяжкості самопочуття, операційне втручання в любому об'ємі
не сумісне з життям хворої. Хворій назначалось лікування в повному об'ємі
згідно діагнозу. З 19 березня 2002 року самопочуття хворої погіршилось, і вже
ІНФОРМАЦІЯ_1 - хвора померла.

Як
видно з пояснень позивачки ОСОБА_3 її мати, в силу свого похилого віку, почала
хворіти, страждала на головний біль, провали у пам'яті, у зв'язку з чим не
могла себе обслуговувати, вона вимушена була продати свою квартиру на вул.
Героїв Сталінграда в місті Дніпропетровську та придбати квартиру на вулиці
Уральській в місті Дніпропетровську, поближче до місця проживання своєї матері
- ОСОБА_5

Згідно
пояснень свідків ОСОБА_12, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 які пояснили, що ОСОБА_5
нормально реагувала на їх приїзд, нормально спілкувалась з ними, суд
відноситься критично, оскільки постійно вони з ОСОБА_5 не проживали,
спілкувались з неї тимчасово, на період підписання договору довічного утримання
в травня 2001 року її не бачили. Щодо пояснень свідка ОСОБА_10, що була
сусідкою померлої ОСОБА_5 та пояснила суду, що остання була в нормальному
психічному стані, на момент підписання договору довічного утримання, тобто на
04 травня 2001 року, вона не бачила та не спілкувалася з нею, оскільки остання
перестала самостійно, без сторонньої допомоги, пересуватись з березня 2001
року. Допитані в якості свідків дільничні лікарі                7-ї Міської клінічної лікарні
м. Дніпропетровська - ОСОБА_8 та ОСОБА_9в судовому засіданні пояснили, що з
2000 року за викликом  відвідували
ОСОБА_5, вона вела себе нормально, однак про їй психічний стан відповідати не
можуть оскільки вони не є лікарями-психіатрами.

Окрім
того, суд також приймає до уваги, що договір довічного утримання померла
ОСОБА_5 уклала з сином ОСОБА_4, згідно з яким передала у власність 3/4 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, хоча на користь ОСОБА_4 нею ж було складено заповіт
від             22 грудня 1990 року,
згідно з яким заповідачка усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не
складалося заповідала синові ОСОБА_4. При укладанні договору довічного
утримання з ОСОБА_4, померла не повідомила нотаріуса про наявність заповіту, не
відміняла та не змінювала його.

Згідно ухвали Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від                         26 листопада 2003 року
було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Висновками, амбулаторної (посмертної)
судово-психіатричної експертизи від 22.06.2006 року акт за № 13, проведеною
судово-психіатричною експертною комісією у складі голови комісії Андрейко М.Ф.,
замісника головного лікаря по медичним питанням, судово-психіатричного експерта
вищого кваліфікаційного класу, 5-го рангу, стаж роботи більше 20 років, членів
комісії Вепренцевої І.В., судово-психіатричного експерта відділення
судово-психіатричних експертиз 3-го кваліфікаційного класу, 8-го рангу, стаж
роботи                 12 років, лікаря
доповідача Головачука В.А., завідуючого відділенням судово-психіатричних  експертиз, судово-психіатричного експерта
2-го кваліфікаційного класу, 7 рангу, стаж роботи 13 років дійшли до наступних
висновків: ОСОБА_5 за життя на період складання договору довічного утримання
(04 травня 2001 року) виявила ознаки хронічного стійкого психічного розладом у
формі атеросклеротичної деменції і по своєму психічному стану в цей період часу
вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними              (а.с.56-59).

Допитаний експерт ОСОБА_15 в судовому
засіданні висновки експертизи підтвердив та пояснив суду, що згідно даних
медичних карток ОСОБА_5 страждала психічним захворюванням у вигляді
атеросклеротичної деменції з психотичними включеннями, на період підписання
договору не могла розуміти значення своїх дій, хвороба на яку страждала ОСОБА_5
характеризується тим, що за періодами поліпшення стану здоров'я, може наступати
його погіршення, вона не виліковна.

Суд приходить до висновку, що на підставі ст 225 ЦК
України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний
судом недійсним за позовом осіб, чиї цивільні права або інтереси було порушено.
Оскільки ОСОБА_5 на момент підписання договору довічного утримання не могла
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, договір довічного утримання,
від 04 травня 2001 року завірений приватним нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за реєстровим номером          № 1093 від імені ОСОБА_5 на ім'я
ОСОБА_4 необхідно визнати недійсним.

В задоволені позовних вимог в частині визнання за
позивачкою
ОСОБА_3, право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити, оскільки на даний
момент в Третій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі зберігається
заповіт померлої ОСОБА_5, складений 22 грудня 1999 року, посвідчений старшим
державним нотаріусом Саплахіді К.Г. та зареєстрований в реєстрі за             № 2-6583, відповідно до якого усе
своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось  померла заповіла ОСОБА_4, вищевказаний
заповіт оспорений не був.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить
стягнути витрати за інформаційно - технічне слухання справи в сумі 7 грн. 50
коп. та судовий збір в частині задоволених позовних вимог 8 грн. 50 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст. 225 ЦК України, ст. 10, 60, 88,
130, 131, 174, 209, 212, 214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну
заяву ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати
недійсним
договір довічного утримання, від 04 травня 2001 року завірений приватним
нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. за
реєстровим номером № 1093 від імені ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4.

В
задоволені позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_3, право власності на 3/8 частини домоволодіння
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 -
відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 витрати за інформаційно-технічне слухання справи в
сумі 7 грн. 50 коп. та судовий збір                     8 грн. 50 коп., сплачений
при подачі позовної заяви.

Рішення
суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом
подачі через Красногвардійський районний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційного
суду.

Суддя                                                                                                             М.А. Руденко