справа №2-5382/08
Р І Ш Е Н Н Я

іменем    У К Р А Ї Н И

16 вересня  2008 року
місто Сімферополь

Київський районний суд м.Сімферополя в складі:

головуючого судді Долгополова А.Н.

при секретарі Махутіной А.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київського
відділа державної виконавчої служби
Сімферопольської міського управлення юстиції АРК (ВДВС СМУЮ) про
визнання дій неправомірними та скасування арешту

в с т а н о в и в :

в
серпні 2008 року позивач звернувся до суду с позовом про визнання
дій неправомірними та скасування арешту мотивуючи свої вимоги тим, що він є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2005
року. Законність угоди встановлена рішенням Залізничного районного суду м.
Сімферополя. Про дане рішення відповідачу відомо, однак на цей день його
квартира знаходиться під необґрунтованим арештом, накладеним 13.06.2005 року,
котре було винесено вже після того як
квартира стала його власністю. При цьому боржником по даному виконавчому
провадженню є зовсім інша особа, а не він. На його заяву про скасування арешту
відповідач відповів відмовою посилаючись та, що для цього потрібне рішення
суду. На підставі викладеного просив суд звільнити із-під арешту  квартиру АДРЕСА_1.

В
ході судового засідання позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали, наполягали на їх задоволені по мотивах викладених в позовній заяві,
доповнили позовні вимоги вимогою про визнання дій державного виконавця не
правомірними.

Відповідач,
будучі двічі належним чином сповіщеним про дату слухання  справи до судового засідання не з'явився, про
причини не явки суду не повідомив. Відповідно до ст. 169 ЦПК України  справа розглянута за відсутність відповідача,
належним чином сповіщеного про дату слухання справи.

Вислухавши
позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судом
встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, витікаючи із дій
державного виконавця вчинених ним в рамках виконавчого провадження, які
регулююся ЗУ «Про виконавче провадження» та ЦПК України.

Відповідно
до договору купівлі-продажу від 28.05.2005 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1. (а.с.4). На підставі даного договору 01.06.2005 року за
ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на дану квартиру.(а.с.5).

Рішенням
Залізничного районного суду м. Сімферополя від 12.12.2006 року в позові
прокурору м.Сімферополя про визнання договору купівлі-продажу від 28.05.2005
року недійсним було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду АРК від 22.05.2007
року та ухвалою Верховного суду України від 02.10.2007 року рішення
Залізничного районного суду м. Сімферополя було залишено без змін (а.с.8-11).

Згідно
постанови державного виконавця від 13.06.2005 року, при примусовому стягненню
по виконавчому листу АЄ -309 від 22.10.2001 року про стягнення аліментів з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1. (а.с.12).

Відповідно
до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з
вимогами про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст.59 ЗУ «Про
виконавче провадження», передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй,  а
не боржникові,  може  звернутися
до  суду  з
позовом  про визнання
права на майно і про звільнення майна з під арешту.

Відповідно
до ст.ст.57-60 ЦПК України позивачем було приведено достатньо доказів,
підтверджуючих правомірне набуття ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 а
також доказів того, що державним виконавцем неправомірно було накладено арешт
на його власність у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів,
оскільки він не є стороною даного виконавчого провадження і відповідно не може
відповідати своїм майном по даним зобов'язанням. Оскільки постанова про
накладення арешту була винесена державним виконавцем вже після того як
позивачем було укладено договорі купівлі-продажу квартири і право власності на
дану квартиру було за ним зареєстровано суд вважає за необхідним визнати дій
державного виконавця неправомірними, оскільки ним було накладено арешт на майно
особи яка не є  боржником у виконавчому
провадженні і взагалі не є стороною даного виконавчого провадження.

Беручі до уваги, що дій державного виконавця визнаються неправомірними
постанова про накладення арешту на майно підлягає скасуванню.

Позивач
не наполягав на відшкодуванні йому судових витрат.

На
підставі ст.386 ЦК України,  ст. ЗУ «Про
виконавче провадження», керуючись ст. ст.383-388 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити. Визнати дії Київського відділа
державної виконавчої служби
Сімферопольської міського управлення юстиції АРК про відмову скасування
арешту неправомірними. Постанову державного виконавця Київського ВДВС СМУЮ АРК
Щедова А.В. від 13.06.2005 року про накладення арешту та заборону відчуження
квартири АДРЕСА_1, постановлену в рамках виконавчого провадження по виконавчому
листу АЄ -309 від 22.10.2001 року про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 скасувати.

Зобов'язати начальника Київського ВДВС СМУЮ АРК звільнити з під арешту квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
рішення суду впродовж 10 днів з дня оголошення рішення і протягом 20 днів  після подачі заяви про апеляційне оскарження
до Апеляційного суду Автономної Республіки Крім через Київський районний суд м.
Сімферополя.

С у д д я