Справа № 2-1148/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

14
жовтня  2008  року                              Печерський
районний  суд м. Києва  в складі:

головуючого   -
судді
Волкової С.Я.

при секретарі
Луценко К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ВАТ “Бавовнянка”, ТОВ
“Бавовнянка-житло”, ТОВ “Стабіл-Груп”, ТОВ “Фортуна-Банк”, регіонального
відділення Фонду державного майна України по м. Києву, треті особи: прокуратура
Печерського району м. Києва, Фонд державного майна України, Київське міське
бюро технічної інвентаризації та реєстрації пава власності на об'єкти нерухомого
майна, про визнання договорів та наказу недійсними,

в с т а
н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися із до суду із зазначеними вимогами,
посилаючись на те, що понад 15-20 років проживають у гуртожитку АДРЕСА_1. За
планом приватизації майна Київського орендного підприємства “Бавовнянка”
22.08.1995 р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.
Києву та організацією орендарів Київського орендного підприємства “Бавовнянка”  було укладено договір купівлі-продажу
державного майна, до складу якого включений і спірний гуртожиток. Товариство
“Бавовнянка” створено в процесі приватизації, а 26.05.2004 р. між ВАТ
“Бавовнянка” і ТОВ “Бавовнянка-житло”
було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень гуртожитку (в
літ.А), що розташовані АДРЕСА_1, загальною площею 2205,60 кв.м., та 29.04.2005
р. ТОВ “Бавовнянка-житло” продало зазначений гуртожиток товариству
“Стабіл-Груп”. Позивачі, вважаючи, що ці угоди укладались із порушення вимог чинного
законодавства, із порушенням їх переважного права на купівлю, у договорах
безпідставно зазначено, що продаються нежитлові приміщення, хоча насправді вони
в них мешкають, просять визнати недійсними зазначені угоди купівлі-продажу та  наказ регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву №157-Пр від 12.02.1995 р. в частині
включення в приватизаційне майно приміщень гуртожитку.

В судовому засіданні позивачіОСОБА_2,
ОСОБА_3, представник позивачів ОСОБА_7 збільшили свої вимоги, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві, просили визнати недійсним договір
іпотеки від 29.04.2005 р., укладений між ТОВ “Стабіл-Груп” та ТОВ
“Фортуна-Банк”, зняти заборону із спірних приміщень, накладену у зв'язку з
укладенням договору іпотеки.

В судове засідання відповідач ВАТ
“Бавовнянка” не з'явився,  про час і місце судового
розгляду оповіщений у встановленому порядку.

В судове засідання відповідач ТОВ
“Бавовнянка-житло”,  не з'явився,  про час і місце судового розгляду оповіщений
у встановленому порядку.

В судовому засіданні представники
відповідача ТОВ “Стабіл-Груп” Котенко В.В., Возний Ю.В. позов ОСОБА_1,ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6 не визнали, посилаючись на їх
безпідставність.

В судове засідання відповідач ТОВ
“Фортуна-Банк” не з'явився, про час і місце судового розгляду оповіщений у
встановленому порядку, від позивача надійшли заява про розгляд справи за його
відсутності, заперечення, в яких
відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6 в частині визнання недійсним наказу регіонального
відділення Фонду державного майна України по м. Києву №157-Пр від 12.02.1995 р.
про включення в приватизаційне майно приміщень спірного гуртожитку відмовити,
посилаючись на безпідставність їх вимог та
пропущення позивачами строку звернення до суду.

В судове засідання відповідач
регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву не з'явився,
про час і місце судового розгляду оповіщений у встановленому порядку.

В судове засідання третя особа:
прокуратура Печерського району м. Києва не з'явилася, про час і місце судового
розгляду оповіщена у встановленому порядку.

В судовому засіданні представник
третьої особи: Фонд державного майна України Масюра А.Ю. при винесенні рішення
покладався на розсуд суду.

В судове засідання третя особа:
Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації пава власності на
об'єкти нерухомого майна не з'явилася, про час і місце судового розгляду
оповіщена у встановленому порядку.

Позивачі є мешканцями гуртожитку
АДРЕСА_1.

Встановлено, що наказом регіонального
відділення Фонду державного майна України по м. Києву №157-Пр від 16.02.1995
р.  організації орендарів Київського
орендного підприємства “Бавовнянка” на підставі заяви на приватизацію №224 від
31.01.1995 р. було видано дозвіл на приватизацію Київського орендного
підприємства “Бавовнянка”. Відповідно до вимог Закону України “Про приватизацію
майна державних підприємств” в редакції від 15.02.1995 р.,  в лютому 1995 р. регіональним відділенням
були видані накази №224-Пр “Про затвердження комісії з приватизації” та  №230-ін “Про створення комісії з
інвентаризації та оцінки вартості майна”; у червні 1995 р. наказом
регіонального відділення №795-Пр комісію з приватизації було перезатверджено та
продовжено строки подання проектів планів приватизації. На підставі результатів
інвентаризації майна, у відповідності до вимог
Закону  України “Про приватизацію
майна державних підприємств”  й Методики
оцінки вартості об'єктів приватизації була визначена вартість майна, яке
підлягало приватизації; при цьому 28.06.1994 р. розпорядженням регіонального
відділення  №108-р було затверджено акт
оцінки вартості майна, а у 1995 р. - затверджені доповнення до нього із
врахуванням дооцінки вартості основних фондів за рахунок індексації,  за вилученням державного житлового фонду;
розпорядженням регіонального відділення №96-р “Про затвердження доповнення до
акту оцінки” із врахуванням індексації балансової вартості основних фондів”
зокрема комісії з приватизації було доручено розробити план приватизації;
розпорядженням регіонального відділення №206-р в червні 1995 р. відповідно до
ст.14 Закону України “Про приватизацію майна державних підприємств” було
затверджено план приватизації майна орендного підприємства “Бавовнянка”.  За  цим
планом організації орендарів Київського орендного підприємства “Бавовнянка”,
погодженого та затвердженого начальником регіонального відділення Фонду державного
майна України по м. Києву, на підставі договору купівлі-продажу державного
майна від 22.08.1995 р. відбулась приватизація зазначеного орендного
підприємства, 9.12.1996 р. в Солом'янській районній в м. Києві державній
адміністрації було зареєстровано його правонаступника - ВАТ “Бавовнянка”, якому
в складі цілісного майнового комплексу було передано зазначений гуртожиток.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді
інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлені ці обставини.

Встановлено, що рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 17.04.2003 р., що набрало законної сили,
задоволена апеляційна скарга ВАТ “Бавовнянка” та скасоване рішення
Голосіївського районного суду м. Києва від 26.12.2002 р. й постановлено нове,
яким відмовлено в задоволенні позову мешканців гуртожитку АДРЕСА_1 ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ВАТ “Бавовнянка”,
регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, ТОВ “Торі”
про визнання недійсними розпорядження регіонального відділення Фонду державного
майна України по м. Києву №206-р від 17.08.1995 р. та договору купівлі-продажу
(приватизації) №191 від 22.08.1995 р. в частині приватизації гуртожитку
АДРЕСА_1.

При винесенні рішення суд вважав
встановленим, що у 1996 р. на підставі наказу регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву було приватизовано майно Київського
орендного підприємства “Бавовнянка”, в тому числі і вищезазначений гуртожиток,
надалі він проданий в числі іншого майна ВАТ “Бавовнянка”; що гуртожиток за
цією адресою належить до об'єктів соціально-культурного призначення, є
власністю підприємства і на нього не поширюється заборона на приватизацію його
в складі цілісного майнового комплексу у відповідності до ч.2 ст.3 Закону
України “Про приватизацію майна державних підприємств”; що розпорядження  регіонального відділення Фонду державного
майна України по м. Києву №206-р від 17.08.1995 р. “Про затвердження плану
приватизації Київського орендного підприємства “Бавовнянка” і договір
купівлі-продажу (приватизації) №191 від 22.08.1995 р. в частині приватизації гуртожитку
АДРЕСА_1 не суперечить вимогам діючого законодавства.

При цьому суд вбачає, що з
дотриманням вимог п.п.8.2.1 - 8.2.25 чинної редакції статуту ВАТ “Бавовнянка”
загальними зборами акціонерів ВАТ “Бавовнянка” (протокол від 16.09.2004 р.) було
прийнято рішення про відчуження гуртожитку та розселення його мешканців.
Законність цього рішення сторонами не оспорюється.

Позивачі ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6 висувають вимоги про визнання недійсним наказу      регіонального відділення Фонду державного
майна України по м. Києву №157-Пр від 12.02.1995 р. в частині включення в
приватизаційне майно приміщень спірного гуртожитку.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Наказ, що оскаржуються позивачами,
було винесено під час дії ЦК УРСР в редакції Закону 1963 р.

Згідно ст.71 зазначеного Закону
загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ч.6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України  правила
ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення
яких, встановлений законодавством, що діяло
раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Суд, оцінивши в сукупності
добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним  відмовити ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6 в задоволенні
позову в цій частині  у зв'язку з
пропущенням строку звернення до суду і не встановлення судом поважності причин
його пропущення.

Встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 26.05.2004 р. ВАТ “Бавовнянка”, що є правонаступником
організації орендарів Київського орендного підприємства “Бавовнянка”,  в особі голови правління  відчужило ТОВ “Бавовнянка-житло” нежилі
приміщення гуртожитку (в літ.А) АДРЕСА_1, загальною площею 2205,60 кв.м.; договір
посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Портновою
Т.В., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №402; площа житлового будинку
з нежитловими (вбудованими) приміщеннями гуртожитку визначена технічним
паспортом від 29.04.2002 р. Вказаний договір укладений головою товариства в
межах його повноважень на підставі статуту та вимог чинного законодавства
України й не може бути визнаний недійсним з одних лише формальних міркувань.
Спору між сторонами цієї угоди щодо її дійсності не існує.

Суд також вбачає, що дії приватного
нотаріуса Київського міського нотаріального округу Портнової Т.В. щодо
посвідчення зазначеного договору  за
доручення Міністерства юстиції України перевірялися Київським міським
управлінням юстиції, а проведеною перевіркою встановлено, що при посвідченні
угоди  нотаріусом були витребувані усі
документи, передбачені ст.55 Закону України “Про нотаріат”, п.47,62,63
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 3.03.2004 р.

Встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 29.04.2005 р. ТОВ “Бавовнянка-житло” в особі директора
відчужило ТОВ “Стабіл-Груп” нежилі приміщення гуртожитку (в літ.А) АДРЕСА_1,
загальною площею 2205,60 кв.м.; договір посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстровано в
реєстрі нотаріальних дій за №2932. Вказаний договір укладений головою
товариства в межах його повноважень на підставі статуту та вимог чинного
законодавства України й не може бути визнаний недійсним з одних лише формальних
міркувань. Спору між сторонами цієї угоди щодо її дійсності не існує.

Позивачі ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6 висувають вимоги про визнання зазначених угод
недійсними, при цьому, хоча вони і є акціонерами ВАТ “Бавовнянка” та мешканцями
спірного гуртожитку, однак позивачі не належать до тих суб'єктів, які мають
право ставити питання про визнання недійсними в цілому договорів
купівлі-продажу нежилих приміщень гуртожитку, оскільки є наймачами лише окремих
житлових кімнат у цьому гуртожитку.

Щодо інших вимог позову
ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, то надані документи
свідчать, що 29.04.2005 р. між ТОВ “Фортуна-Банк” та ТОВ “Стабіл-Груп” було
укладено договір про надання кредитної лінії №04К-КЛ/М/79; з метою забезпечення
виконання основного зобов'язання того ж числа було укладено договір іпотеки, за
яким товариством “Стабіл-Груп” в іпотеку ТОВ “Фортуна-Банк” передано нежилі
приміщення гуртожитку (в літ.А) АДРЕСА_1, загальною площею 2205,60 кв.м.;
договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального
округу Русанюком З.З., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №2936.

Із письмових заперечень ТОВ
“Фортуна-Банк” вбачається, що на сьогоднішній день повністю відсутня
заборгованість ТОВ “Стабіл-Груп” перед банком, яка існувала на підставі
договору про надання кредитної лінії №04К-КЛ/М/79 від 29.04.2005 р., а
14.10.2007 р. між ТОВ “Фортуна-Банк” та ТОВ “Цукрове виробниче об'єднання” було
укладено договір відступлення права вимоги, за яким банк передав в повному
обсязі останньому право вимоги, що належало йому на підставі кредитної угоди.
29.04.2005 р. разом з кредитним договором між ТОВ “Стабіл-Груп” та ТОВ
“Фортуна-Банк” було укладено договір іпотеки, за яким з метою забезпечення
виконання грошових зобов'язань за кредитним договором банку було передано в
іпотеку нежилі приміщення спірного гуртожитку; разом з цим 14.10.2007 р. між
ТОВ “Цукрове виробниче об'єднання” та банком було укладено договір відступлення
прав, на підставі якого  права на іпотеку
були відступлені банком ТОВ “Цукрове виробниче об'єднання”, й банк не є
іпотекодержателем приміщень спірного гуртожитку.

При цьому суд вбачає, що спору між
сторонами цієї угоди щодо її дійсності не існує,  позивачі ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, уточнюючи позов, зазначене товариство до участі у
справі не залучають, жодних вимог до нього не висувають, суд відповідно до ч.1
ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних
чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Дана умова не може бути підставою для задоволення вимог позову в частині визнання
недійсним договору іпотеки від 29.04.2005 р., укладеного між ТОВ “Стабіл-Груп”
та ТОВ “Фортуна-Банк”. Відсутні у суду й підстави для задоволення вимог в
частині зняття заборони  з приміщень
гуртожитку, накладену у зв'язку із укладенням договору іпотеки від 29.04.2005
р.

В судовому засідання була досліджена
угода про внесення змін до договору купівлі-продажу нежилих приміщень
гуртожитку від 25.05.2005 р., укладена між ТОВ “Бавовнянка-житло” та ТОВ
“Стабіл-Груп”, за її умовами сторони
доповнили пункт 4.1 договору купівлі-продажу  нежилих приміщень гуртожитку від 29.04.2005
р. підпунктом 4.1.5, яким продавець взяв на себе зобов'язання  здійснити повне розселення всіх осіб, які на
день укладення цієї угоди постійно проживають в будівлі гуртожитку. В судовому
засіданні представники ТОВ “Стабіл-Груп” Котенко В.В., Возний Ю.В. пояснили, що
такі умови договору товариством виконуються, при цьому в судовому засіданні ані
позивачами, ані їх представником не надано жодного доказу в спростування таких
пояснень, не надано жодного доказу порушення житлових прав позивачів
ОСОБА_1,ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, та в судовому засіданні
встановлено, і вказані обставини не заперечувалися учасниками судового
розгляду, що на момент звернення позивачів до суду у червні 2005 р. та під час
розгляду даної справи, вони проживають в приміщеннях  спірного гуртожитку.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.47,124 Конституції України, ст.ст.5,6,7 ЖК України, ст.ст.2,3 Закону
України “Про приватизацію майна державних підприємств”, ст.2 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”,
Указом Президента України №699/94 від 24.11.1994 р. “Про
заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційних майнових
сертифікатів”, ст.ст.4,30 Закону України “Про господарські товариства”, ст.ст.2,8 Закону України “Про приватизацію державного майна”, ст.ст.4,5,7 Закону України “Про
приватизаційні папери”, ст.ст.203,215,576 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11,60,88,169,209,212-215,290
ЦПК  України, суд

в и р і
ш и в  :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ВАТ “Бавовнянка”, ТОВ “Бавовнянка-житло”,
ТОВ “Стабіл-Груп”, ТОВ “Фортуна-Банк”, регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву, треті особи: прокуратура Печерського
району м. Києва, Фонд державного майна України, Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації пава власності на об'єкти нерухомого майна, про
визнання договорів та наказу недійсними
- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.           Заяву про апеляційне оскарження
рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ