Справа № 22ц-262-2008р.                                                           Головуючий по 1 інстанції
Категорія 36                                                                                Поліщук В.І.
Доповідач в апеляційній інстанції Бурлака
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2008 р. Колегія судців судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                  Храпко В.Д.

суддів                            Бурлаки В.О., карпенко О.В.

при секретарі                 Петренко С.П.

адвоката                        ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської
області від 16 листопада 2007р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення батьківства та стягнення аліментів,-

встановила:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства
та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з червня
2002 року вона почала зустрічатися з ОСОБА_2
таємно, так як він був одружений. В середині березня 2005 року завагітніла від нього і
родила сина.

Відповідач визнав себе батьком, але заяву у відділ РАЦС не подав, а тому
дитину зареєструвала на своє прізвище.
Батьком відповідач визнавав себе до вересня 2006 року, надавав матеріальну допомогу, їздили разом відпочивати. Були на морі, в
горах, брав в поїздки в м.Харків, Київ, Ізмаїл. А потім припинив
надавати будь-яку допомогу і обвинуватив в тому, що дитина не від нього, а від
іншого чоловіка.

Змушена була звернутися до суду та просила визнати ОСОБА_2 батьком її сина
ОСОБА_4, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від
усіх видів прибутку відповідача, але не менше
встановленого законодавством мінімуму, з моменту подачі заяви до суду та до
досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Звенигородського районного суду від 16 листопада 2007 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4
аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку з усіх видів прибутків, але не
менше 30% встановленого прожиткового мінімуму
для відповідного віку, починаючи з 17.11.2006р. і до повноліття
дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати 770 грн. - за юридичну
допомогу, за проведення експертизи - 1365 грн.83
коп. за надання транспортної послуги на

2

поїздку з
дитиною в м.Київ - 600 грн., а всього 2735 грн. 83 коп., в прибуток держави судовий збір в сумі 51 грн. та 7
грн. 50 коп. на ІТЗ розгляду справи.

ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Звенигородського районного суду від 16.11.2007р., як постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідача, адвоката та ОСОБА_2 вивчивши та обговоривши
матеріали справи в межах заявлених позовних
вимог та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню зі слідуючих підстав.

Наданими суду доказами встановлено, що позивачка ОСОБА_3 і відповідач
ОСОБА_2, з 2002 по 2006р. находилися в
дружніх, інтимних стосунках, що підтверджено як показами сторін, так і показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також
фотографіями.

Згідно ультразвукового дослідження Черкаського обласного перинатального центру від 08.12.2005р. та виписки із медичної карти
амбулаторного хворого на 25.11.2005р. ОСОБА_3 була вагітною.

З наданої ксерокопії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_4
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

За висновком експерта №21 від 20.04.2007р. біологічне батьківство ОСОБА_2 у
відношенні ОСОБА_4 практично доведено.

Крім того, в судовому засіданні (протокол від 27.12.2006р.) відповідач сам
підтвердив, що у нього з позивачкою мались
інтимні зв'язки і він не бачив, щоб вона вступала з іншими чоловіками в інтимні
зв'язки. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції грунтується на встановлених доказах.

Щодо питання порушення процесуальних норм, то суд безпідставно зіслався в
мотивувальній частині рішення на ст.ст.224-226 ЦПК, які слід виключити.

Відносно неправильного примінення ст.125 СК України, як вважає апелянт, то
вказана норма є банкетною відносно ст.128 СК України.

Інші підстави скасування рішення, названі ОСОБА_2 є безпідставними за
винятком необхідності виключення речення державного мита в сумі 51
грн.

Згідно ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті рішення
з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задоволити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Звенигородського районного суду
від 16 листопада 2007р. посилання на ст.224-226 ЦПК України.

Виключити з резолютивної частини рішення речення про стягнення 51 грн. державного
мита.

В решті рішення залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
на протязі 2-х місяців з дня проголошення.