УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2008 р.                                                                                м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                                                        Беркій
О.Ю.,

суддів                                                                Горблянського
Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря                                                          Семків
З.П.,

адвокатів                                                           ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3про поділ майна,
придбаного в шлюбі, з участю: апелянта ОСОБА_4, позивачки ОСОБА_5

встановила:

Рішенням
Коломийського міськрайонного суду від 2
жовтня 2007 року
розділено спільно нажите майно подружжя, що знаходиться в АДРЕСА_1 і виділено
ОСОБА_5 рухоме майно: холодильник двохкамерний вартістю 1515  грн. , стіл вартістю 50  грн. , дзеркало вартістю 20  грн. , годинник вартістю 10  грн. , килим турецький вартістю 100  грн. , а всього на загальну суму 1695  грн.

За
ОСОБА_4 визнано рухоме майно: шафу дубову вартістю 758  грн. , ліжко дубове вартістю 606  грн. , телевізор «Електрон» вартістю 300  грн. , диван вартістю 300  грн. , меблеву стінку вартістю 1200  грн. , тюль вартістю 80  грн. , а всього на суму 3244  грн.

Стягнуто
з ОСОБА_4 як компенсацію вартості половини нерухомого майна: незавершений
будівництвом будинок - фундамент
на будинок, літню кухню, криницю по

Справа № 22-ц-100/2007 р.                                 Головуючий у 1 інстанції
Беркещук Б.Б,

Категорія
34                                                           Доповідач
Беркій О.Ю.

2

АДРЕСА_1
вартістю 30545  грн.  50 коп. на користь ОСОБА_5
та визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майна на суму 33 771  грн.  50
коп. кожному, що становить 1/2 частину спільного нажитого майна подружжя.

Автомашину
ВАЗ -21093, 1990 року
випуску, шліфувальний, фрезеруваньний, токарний, циркулярно-геблярний станки,
столярні інструменти, кухонний набір, корову виключено з розподілу майна.

Стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 державне мито та судові витрати в сумі 737  грн.  11 коп. та стягнуто
з ОСОБА_4 в дохід держави 286
грн.
11 коп.
судового збору.

В
апеляційній скарзі на зазначене рішення ОСОБА_4 посилається на те, що судом не
застосовано позовну давність, оскільки він з позивачкою з 2000 року спільно не
проживали.

Після
припинення спільного проживання в 2000
році позивачка із спільного майна забрала газову плитку, пральну машинку,
електричну духовку, меблеву стінку в прихожу, два велосипеди, штори, посуд, а
тому перебіг строку позовної давності для звернення до суду розпочався в 2000 році.

Судом в
супереч цивільно-процесуального законодавства не розглянуто поданий ним
зустрічний позов.

Висновок
суду про те, що позивачка проживала з ним до 2004 року базується тільки на показах свідків, однак такий
висновок суперечить іншим, письмовим доказам. Письмовими доказами підтверджено,
що позивачка ще в 2000 році
перейшла проживати до своїх батьків в с.
Кропивище.

Просить
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у
задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

В
засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав по
вищенаведених мотивах і просить справу направити на новий судовий розгляд.

ОСОБА_5
апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

За змістом
ст. 60 СК
України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з
поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності.

Судом
першої інстанції на підставі зібраних доказів встановлено, що сторони

3

перебували у
зареєстрованому шлюбі з 6.03.1993р. по 26.02.1999
року, з вересня 2000
року по липень 2004 року з
незначними проміжками проживали у фактичних шлюбних відносинах. В період шлюбу
та спільного проживання сторонами було нажито незавершене будівництвом
будинковолодіння (фундамент на будинок, літня кухня, криниця) в АДРЕСА_1 та
рухоме майно на суму 6.452  грн.

З
врахуванням того, що незавершене будівництвом будинковолодіння є неподільним та
беречи до уваги, що позивачка ОСОБА_5 дала згоду на присудження грошової
компенсації, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з ОСОБА_4 компенсацію
вартості половини нерухомого майна в користь ОСОБА_5

Вирішуючи
питання про поділ рухомого майна суд першої інстанції врахував, що позивачкою
після припинення спільного проживання було забрано майна на суму 1513  грн. , а тому судом виділено їй майна на суму 1695  грн. , а апелянту відповідно було виділено
рухомого майна на суму 3244
грн.

Посилання
апелянта на те, що судом при вирішенні спору не було застосовано позовну
давність, оскільки він з позивачкою з 2000
року спільно не проживає не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до
ч. 2 ст. 72 СК України
позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або
міг дізнатися про порушення свого права власності. Судом встановлено, що з
серпня 2004 року
ОСОБА_5 чиняться перешкоди у здійсненні її права власності, а тому суд першої
інстанції прийшов до правильного висновку, що строк позовної давності нею не
пропущено і підстав для його застосування немає.

Не
заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що позивачка з 2000 року перейшла
проживати до своїх батьків і спільне господарство з ним не вела, оскільки
спростовуються зібраними по справі письмовими доказами.

Сам факт
зазначення в довідках сільської ради та управління праці та соціального захисту
населення місця реєстрації, а не фактичного проживання, не можуть бути доказом
її не проживання в с. Грушів.

Посилання
ОСОБА_4 на те, що значна частина будівельних робіт була виконана ним та ряд
рухомого майна було придбано в період роздільного проживання не заслуговують на
увагу, оскільки поданим доказам з цього приводу суд першої інстанції дав
належну правову оцінку.

Відповідно
до вимог ч. 2 ст. 303
ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які
судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку,
апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції для задоволення апеляційної скарги.

4

Колегія
суддів вважає, що доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм
процесуального права у зв'язку з невирішенням його зустрічного позову не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки даний позов був предметом дослідження в суді
першої інстанції, з приводу майна, яке просив включити апелянт в поділ судом
прийнято рішення.

розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права і підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Коломийського міськрайонного суду від 2
жовтня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу набрання законної сили.