У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 грудня 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого  Яреми А.Г.,

суддів:            Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук
Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному
майні, усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2007 року ОСОБА_1
звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй, відповідачу
та їх неповнолітнім дітям ОСОБА_3, 1990 року народження, та ОСОБА_4, 1996 року
народження, на праві власності належить по &frac14; частині квартири АДРЕСА_1, їх з відповідачем шлюб розірвано, й він створив
неможливі умови спільного проживання, замінив замок на вхідних дверях квартири;
добровільно вирішити питання про поділ квартири вони не можуть, квартира є
річчю неподільною, а спільне з відповідачем користування нею неможливе, частка
ОСОБА_2 в квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, а тому його
право на &frac14; частину квартири може бути припинено.

Позивачка просила
припинити право власності відповідача на &frac14; частину
квартири   АДРЕСА_1, стягнути з неї на
користь ОСОБА_2 компенсацію вартості його частки в розмірі 15 558 грн. 50 коп.,
визнати за нею та неповнолітніми ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності на &frac14; частину квартири, що належала відповідачу, вселити її з дітьми в квартиру
та зобов'язати ОСОБА_2 надати їй ключ від вхідних дверей.

Рішенням Барського
районного суду від 27 березня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду Вінницької області від 12 травня 2008 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з
таких підстав.

Судом установлено, що позивачці,
відповідачу та їх дітям на праві власності кожному належить по &frac14; частині квартири АДРЕСА_1, поділити в натурі квартиру з виділенням &frac14; та &frac34; її частин не можливо, ОСОБА_2 чинить позивачці та дітям
перешкоди в користуванні житлом, замінив замок на вхідних дверях квартири.

Задовольняючи позов у частині
припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні, суд виходив із того, що частка
відповідача в квартирі є незначною, не може бути виділена в натурі, спільне
володіння і користування квартирою неможливе, й припинення права ОСОБА_2 на
частку в квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки він є
особою середнього віку, працездатний, позивачка сплачує                15 558 грн. 50 коп. компенсації
вартості його частки для подальшого придбання ним житла.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до частини першої
статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)
частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3)
спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Із змісту зазначеної норми закону
випливає, що  припинення права особи на
частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому
разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та
членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди,
яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2
посилався на те, що спірна квартира є його постійним місцем проживання,
іншого житла він не має, до того ж є пенсіонером і не зможе придбати іншого
власного житла, тому припинення права на частку квартири завдасть істотної
шкоди його інтересам.

Суд у
порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України таких доводів відповідача належним
чином не перевірив, в достатньому обсязі не визначився з характером спірних
правовідносин та не звернув уваги на їх особливість - припинення права особи на
частку жилого приміщення, а тому належним чином не вмотивував свого висновку про
те, що припинення права ОСОБА_2 на частку в квартирі не завдасть істотної шкоди
його інтересам.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог статей 303,           315 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини
й факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення в частині задоволення позову про припинення права на частку в
спільному майні підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених частиною другою статті
338 ЦПК України.

Разом з тим рішення суду в
частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права й відсутні передбачені статтями 338, 341 ЦПК України
підстави для їх скасування в цій частині.

Керуючись статтею 336 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а
л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Барського районного суду
від 27 березня 2008 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 12
травня 2008 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення
права на частку у спільному майні скасувати, справу в цій частині передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті зазначені судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін