Справа № 2-516
Р І Ш Е Н Н Я

і м ' я м   У к р а ї н и

26 серпня 2008 року     Уманський міськрайонний суд Черкаської
області

в складі:    головуючого -
судді    Очеретяного В.А.

при секретарі    Мельник А.В.

з участю адвокатів        Цуркана В.М., Романюка
М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про визнання права власності та
реальний розділ квартири,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання права
власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та реальний розділ квартири,
посилаючись на те, що до січня 2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. В період спільного подружнього життя вони вступили до ЖБК
“Машинобудівник” і в грудні 1999 року їм, на склад сім'ї із трьох осіб, була
виділена трикімнатна квартира АДРЕСА_1 житловою площею 35,3 кв.м. Вселившись в
квартиру у 2000 році вони проживали разом, а потім їх сім'я розпалась і 26
січня 2005 року їх шлюб був розірваний. В даний час квартира знаходиться у їх з
відповідачем спільній сумісній власності, але вона не може знайти роботу в
м.Умані, тому вимушена шукати роботу в інших регіонах і приїздити на певні
періоди в квартиру. Нормально користуватись квартирою вона позбавлена
можливості, оскільки відповідач створює умови для неможливості спільного
проживання через сварки, скандали тощо. Тому вона вимушена звернутись до суду з
даним позовом. Квартира складається з трьох кімнат і реально розділити її на
дві рівні частини неможливо. Вважає можливим на підставі ч.3 ст.358 ЦК України
здійснити право спільної часткової власності шляхом сплати нею відповідачу
матеріальної компенсації у вигляді вартості 1/2 частини квартири та визнання за
нею права власності на всю квартиру, оскільки відповідач проживає в квартирі
одиноко, а вона залишається проживати в квартирі з дочкою ОСОБА_3, яка іншого
житла не має, зареєстрована в спірній квартирі, вписана в ордері на отримання
квартири, а тому має право користування нею.

В судовому
засіданні позивачка підтримала свій позов і просила визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 277550 грн., стягнувши з неї на користь
відповідача матеріальну компенсацію за його частку квартири в сумі 138775 грн.

Відповідач
в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що позивачка більше 10 років
працює в Росії і в квартирі не проживає, а періодично приїжджає лише на кілька
днів та у відпустку. Він сам оплачує квартирну плату та комунальні послуги.
Іншого житла у нього не має. Дочка хоч і зареєстрована в спірній квартирі, але
має свою сім'ю і в їх квартирі не проживає. Він не має можливості сплатити
відповідачці компенсацію за її частку квартири і не згоден на сплату позивачкою
йому компенсації за його частку квартири, оскільки за ці кошти він не зможе
придбати іншої нормальної квартири. Він визнає за позивачкою право власності на
1/2 частину квартири, але категорично не згоден на її розділ шляхом сплати
матеріальної компенсації будь якій із сторін. Просив відмовити в задоволенні
позову в частині розділу квартири.

Вислухавши
пояснення позивачки та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

В судовому
засіданні встановлено, що в період спільного подружнього життя сторони придбали
кооперативну трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 35,3 кв.м.,
вартість якої згідно з Звітом про оцінку ТОВ “Фавор” становить 277550 грн.

У
відповідності до ст.60 СК України сторони мають право на 1/2 частину квартири
кожен.

Судом
встановлено, що відповідач працює в ВАТ “Уманьферммаш”, постійно проживає в
спірній квартирі та сплачує квартирну плату і комунальні послуги, що
підтверджується наданими ним копіями
платіжних квитанцій, а позивачка, працюючи в Росії, відвідує квартиру
періодично.

Позивачкою
не надано жодних доказів про неможливість спільного проживання в квартирі і
таких не встановлено в судовому засіданні.

Суд вважає
безпідставним посилання позивачки на ч.3 ст.358 ЦК України оскільки ця норма
закону передбачає право вимагати від інших співвласників, які володіють і
користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації у разі
неможливості надання у володіння та користування тієї частини спільного майна в
натурі, яка відповідає частці особи у праві спільної часткової власності, а
відповідачем питання про надання йому його частки в натурі чи сплату йому
матеріальної компенсації не ставиться.

Враховуючи,
що відповідач постійно проживає в спірній квартирі, сплачує квартирну плату і
комунальні послуги, іншого житла не має, а позивачка проживає в квартирі
періодично, суд вважає неможливим позбавити житла відповідача, а тому позов в
частині розділу квартири, шляхом визнання за позивачкою права власності на всю
квартиру та сплати нею на користь відповідача компенсації за належну йому
частину квартири, не підлягає задоволенню.

В судовому
засіданні позивачка також висувала альтернативну позовну вимогу, якщо
відповідач не бажає сплати йому компенсації за його частку квартири, то визнати
за ним право власності на всю квартиру і стягнути з нього на її користь
матеріальну компенсацію за належну їй частку квартири.

Відповідач
заперечував і проти такого вирішення спору, пояснивши, що він не має коштів для сплати такої суми.
Він не заперечує, щоб позивачка проживала в квартирі і не перешкоджає їй,
згоден користуватись якоюсь однією із кімнат.

У
відповідності до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного
майна неможливий, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його
частки. Дана норма
закону передбачає
право та можливість співвласника, що
виділяється,  отримати грошову компенсацію вартості
його частки, але вона не носить зобов'язального характеру. Суд не вважає
можливим примусово стягнути з відповідача компенсацію на користь позивачки за
її частку квартири, тобто примусити купити частину квартири.

Оскільки
спірна квартира не може бути реально розділена між сторонами відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні долі сторін в квартирі без її реального поділу і
залишає квартиру у їх спільній частковій власності.

В зв'язку з
наведеним, свідоцтво про право власності № 435 від 1 лютого 2000 року на
кооперативну квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_2., підлягає визнанню
частково недійсним.

Оскільки
позов задовольняється частково,
то суд вважає можливим судові витрати покласти на сторони в
рівних долях.

Керуючись
ст.ст. 3, 10, 15, 59, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі
ст.ст.60,69-71 СК України, ст.ст. 355,364,368-370 ЦК України,

в и р і ш и в :

Позов
задоволити частково.

Свідоцтво
про право власності № 435 від 1 лютого 2000 року на кооперативну квартиру
АДРЕСА_1 Черкаської області, видане Відділом житлового господарства Уманського
міськвиконкому на ім'я ОСОБА_2, визнати частково недійсним.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 Черкаської області.

Визнати
за ОСОБА_1право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 Черкаської області.

Відмовити
в задоволенні позову ОСОБА_1. до ОСОБА_2. в частині реального розділу квартири
АДРЕСА_1, залишивши квартиру у спільній частковій власності сторін.

Стягнути
з ОСОБА_2. на користь держави судовий збір в розмірі 800 грн.

Стягнути
з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. судові витрати в сумі 790 грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської
області через Уманський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційного суду
Черкаської області або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий___________________