У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К
Р А  Ї Н И

20 листопада 2008 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Хилевича
С.В.

з участю секретаря
судового засідання Колесової Л.В.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 25 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Міжрегіональної академії управління персоналом про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 25 вересня 2008 року позов ОСОБА_1
до Міжрегіональної академії управління персоналом про відшкодування 50000 грн.
моральної шкоди задоволено частково і з відповідача на користь позивачки
стягнено 400 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивачка, вважаючи такий
висновок місцевого суду незаконним, посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просить апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі
нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що у порушення вимог ст. 115 КЗпП України відповідач за
період з січня по травень 2007 року допустив перед позивачкою заборгованість по
заробітній платі на суму 3093,05 грн., яку ліквідував лише 19 червня 2007 року
при проведенні повного розрахунку з позивачкою при її звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України “Про власність” праця громадян є основою створення i примноження їх
власності, а згідно ст. 43 Конституції України право на працю включає в себе
можливість людини заробляти собі на життя.

Через це, на переконання апеляційного суду, допущені відповідачем порушення
законних прав позивачки на своєчасне отримання заробітної плати вимагали від
неї певних додаткових зусиль для організації свого життя, порушили її нормальні
життєві зв”язки та призвели до моральних страждань, що на підставі ст. 237-1
КЗпП України дає їй право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до роз”яснення п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди” розмір  відшкодування
моральної  (немайнової)  шкоди
суд визначає  залежно  від
характеру  та  обсягу страждань (фізичних, душевних,  психічних
тощо),  яких   зазнав
позивач,   характеру немайнових
втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших
обставин.  Зокрема,  враховуються стан  здоров'я потерпілого,  тяжкість вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках,  ступінь зниження
престижу,  ділової репутації,  час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього
стану, добровільне -  за  власною
ініціативою  чи  за
зверненням   потерпілого  - спростування  інформації редакцією засобу масової
інформації.  При цьому  суд
має  виходити  із
засад  розумності,  виваженості
та справедливості.

На переконання апеляційного суду у даній справі при вирішенні спору сторін
судом першої інстанції зазначених вимог дотримано.

У зв”язку з цим підстав для скасування рішення місцевого суду та ухвалення
нового рішення у справі колегія суддів не вбачає.

Відповідачем у справі рішення місцевого суду в апеляційному порядку не
оскаржено.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 25 вересня 2008 року залишити без
зміни.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: