АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем   України

Копія

„ 23 " січня 2008 року
апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді    Головчук С. В.,

суддів:     Миніч Т.І.,

Забродського М. І.,

при секретарі судового

засідання Копій Г.В.

з участю: сторін

розглянувши у відкритому
судовому  засіданні  в
залі  суду в

м. Житомирі апеляційну
скаргу ОСОБА_1

на рішення Бердичівського
міськрайонного суду від 30 жовтня 2007

року

у справі  за позовомОСОБА_2 доОСОБА_3

ОСОБА_3 про  стягнення аліментів  на дитину та
коштів на

утримання дружини,

встановив:

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 30 жовтня
2007 року задоволено позов ОСОБА_2. та стягнуто на її користь з відповідача
аліменти на утримання сина ОСОБА_4   2
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,    у
розмірі 1/5 частини заробітку,    але не
менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,    починаючи з 16.01.2007 року і до повноліття
дитини,    а також 1/10 частину заробітку
відповідача на утримання позивачки на період перебування її у відпустці по
догляду за дитиною до трирічного віку,
тобто,    з 16 січня 2007 року до
2 вересня 2009 року.

У поданій апеляційній скарзіОСОБА_1порушує питання про
скасування зазначеного рішення з ухваленням нового про відмову в позові,   посилаючись на те,    що судом порушені норми процесуального
права. Зокрема зазначає,    що відповідно
до рішення суду з 1999 року на її користь з відповідача стягуються аліменти на
утримання сина ОСОБА_5  ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження. Задовольняючи позов,    суд
не перевірив твердження позивачки про те,
що відповідач з нею не проживає та не надає матеріальну допомогу в
добровільному порядку. Вважає,    що суд
не дав оцінки наданим нею доказам про те,
що сторони проживають разом і даний позов пред'явлений з метою зменшити
розмір аліментів,    що стягуються на її
користь.

Розглянувши справу в межах
доводів,    викладених в апеляційній
скарзі,    суд вважає,    що апеляційна скарга підлягає частковом

Справа №22ц/95                   Головуючий
у суді 1-ї ін ст. Бабич В.І.

Категорія 7                      Суддя-доповідач Миніч Т.І.

2

задоволенню,    виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається,    що сторони перебувають в шлюбі з 5 квітня
2005 року. Від спільного проживання мають сина ОСОБА_4   2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с. 3,   4).

Відповідно до  ст.
180 СК батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2  ст.
84 СК дружина,    з якою проживає
дитина,    має право на утримання від
чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

В зв"язку з наведеним суд обгрунтовано вважав,    що на відповідача слід покласти
обов"язок утримувати дитину до повноліття,    а позивачку - до досягнення дитиною трьох
років.

Разом з тим,
визначаючи величину такого утримання,
суд не врахував,    що відповідно
до  ст. 70 Закону України „Про виконавче
провадження" розмір відрахувань із заробітної плати боржника за аліментами
не може перевищувати 50%.

Рішенням Новоград- Волинського міського суду від
12.10.1999 року з відповідача ОСОБА_3. стягнуто аліменти в розмірі Ч частини його заробітку на користь
апелянткиОСОБА_1на утримання сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження (а.с.
29-30).

Таким чином,    на
користь двох стягувачок відповідач має сплачувати аліменти,    розмір яких перевищує встановлене законом
обмеження на 1/20 частину його заробітку.

За таких обставин,
рішення суду слід змінити,
зменшивши розмір утримання,
стягнутого на користь позивачки на період перебування її у відпустці по
догляду за дитиною до трирічного віку,
з 1/10 до 1/20 частини заробітку відповідача.

На підставі викладеного і керуючись  ст.  ст.
209,   307,   309,
313,    314,   316 ЦПК України ,    суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволити частково.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду від 30 жовтня 2007

року змінити.

Зменшити розмір
аліментів,    стягнутих зОСОБА_3 ОСОБА_3

на утриманняОСОБА_2 на
період перебування її у

відпустці по догляду за
дитиною до трирічного віку,    з 1/10 до

1/20 частини заробітку.

В решті рішення залишити
без змін.

Рішення може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду

України протягом двох
місяців з дня його проголошення.