Справа №
22ц-1865/2008р.Головуючий у першій інстанції - Чугуєвська Т.П.
Категорія - цивільна                                Доповідач - Горобець
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

12 листопада 2008 року                                                                     м.Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області  у  складі:

головуючого -
судді Хромець Н.С.,

суддів
-  Горобець Т.В., Заболотного В.М.,

при
секретарі - Вареник О.М., Марченко О.О.,

з участю -
представника вч А 1479 та третьої особи -

ОСОБА_2, позивача ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду
Чернігівської області м. Чернігові апеляційну скаргу Військової частини А 1479
на рішення Ічнянського районного суду від 12 вересня 2008 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини А 1479 про поновлення на роботі
та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н
О В И В :

Позов ОСОБА_1 зводився до вимог про
поновлення йому пропущеного строку звернення до суду, поновлення на роботі на
посаді завідуючого складом паливо-мастильних матеріалів,  та стягнення середньої заробітної плати за
час вимушеного прогулу.  Свої вимоги
позивач обґрунтовував тим, що він наказом командира вч А 1479 від 13.06.2008р.
№136 був звільнений з роботи за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин обов”язків, покладених на нього трудовим
договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, проте,  посадові обов”язки  ним виконувались завжди, та вчасно, крім
випадків, коли не належного забезпечення його інвентарем  чи зобов”язання до виконання роботи, яка не
оплачувалась. Також,  позивач зазначав,
що на момент звільнення не було чіткого рішення профспілкового комітету щодо
надання своєї згоди.  Вимога про
поновлення пропущеного строку звернення до суду мотивував тим, що  він вчасно - 14 липня 2008 року звернувся до
суду, але позовна заява була зареєстрована з вини суду 17 липня 2008 року.

Рішенням Ічнянського районного суду
Чернігівської області позов задоволено - поновлено  позивачу пропущений строк для звернення до
суду , поновлено на роботі на посаді завідуючого сховищем паливно-мастильних
матеріалів у військовій частині А 1479 в м . Ічня - 2 та стягнуто з військової
частини А 1479 на користь ОСОБА_1 3402 грн. 03 коп. за час вимушеного прогулу,
51 грн. державного мита на користь держави та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення суду в частині
поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до
негайного виконання.   Рішення суду
першої інстанції мотивоване тим, що за вчинені позивачем 4 січня 2007 року
дії  - реальну погрозу про  підпал бензину  в складі паливо-мастильних матеріалів шляхом
розлиття по підлозі розлитого ним по підлозі
бензину  він притягнутий до
кримінальної відповідальності, отже  такі
дії не є дисциплінарним проступком.

В апеляційній скарзі військова частина А 1479
просить скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог, посилаючись на те, що рішення винесено без повного та
всебічного з”ясування всіх обставин справи, допущено порушення норм
матеріального та процесуального права. Зокрема, йдеться про порушення ст.61
Конституції України, в якій йдеться про неможливість притягнення особи двічі до
юридичної відповідальності одного виду, а не взагалі. Крім того,  скарга мотивована порушенням судом ст. 139
КЗпП України, яка зобов”язує працівника , крім іншого, додержувати вимог
нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника. На
думку апелянта  саме ці вимоги 4.01.2008
року були порушені позивачем, оскільки вони мали безпосереднє відношення до його
трудових обов”язків. Проте, дійшовши обґрунтованого та правильного висновку про
доведеність факту систематичного невиконання ОСОБА_1 без поважних причин
обов”язків покладених трудовим договором, правилами внутрішнього трудового
розпорядку та неодноразового притягнення його за це до дисциплінарної
відповідальності, суд  дійшов помилкового
висновку про незаконне звільнення позивача, поновивши  його на роботі.

Також, на думку апелянта, суд не дотримався вимог п.22,23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів”
від 06.11.1992р. №9, не перевірив згідно вимог ст. 149 КЗпП України та не надав
належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого проступку, обставин, за яких його
вчинено.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1
вказує, що суд вірно врахував всі обставини справи, надав належну юридичну
оцінку поясненням сторін та доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права. Визнаючи факти окремих випадків  неналежного виконання ним трудових
обов”язків, проте це сталось з поважних причин, оскільки адміністрація
військової частини не забезпечила йому належних умов праці.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 309 ч.1 п.
3,4  ЦПК України апеляційний суд
скасовує  або змінює рішення суду першої
інстанції , якщо дійде висновку, що воно ухвалене з порушенням норм
матеріального або процесуального права, коли висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, у випадку неповного з”ясування обставин, що мають
значення для справи та у разі недоведеності обставин, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в Військовій частині А 1479 на
посаді завідуючого складом ПММ з 15.12.1999 року відповідно до наказу командира
вч А 1479 від 15.12.1999 року №282 (а.с.9).

Наказом № 136 від 13.06.2008 року ОСОБА_1 звільнений з роботи з 13
червня 2008 року на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.16).

За час роботи позивач ОСОБА_1 наказами командира військової частини А
1479 від 04 червня 2007 року №222, від 16 жовтня 2007 року №254, від 22
листопада 2007 року №285 притягувався до дисциплінарній відповідальності у
вигляді догани.

Встановлено також, що згода профспілкового комітету на звільнення
ОСОБА_1 не вимагалась, оскільки він за власною заявою вибув з членів
профспілки. Зазначені обставини, встановлені судом першої інстанції і не
оспорені сторонами.

Задовольняючи позовні вимоги, та встановивши факт неодноразового
притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової
дисципліни, суд першої інстанції виходив з того, що за дії, вчинені
ОСОБА_1  04.01.2008 року в приміщенні
складу паливо - мастильних матеріалів, а саме , спробу вчинити підпал бензину з
безпосередньою загрозою знищення майна,
відносно нього було порушено кримінальну справу, отже такі дії не можуть
розцінюватись , як дисциплінарний проступок.

Проте, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд, оскільки
він суперечить  фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 займав посаду завідуючого
сховищем паливо-мастильних матеріалів в/ч А 1479 ( а.с.111) Звільнений з роботи
13.06.2008 року на підставі ст.40 ч.1 п.3 КЗпП України( а.с.16) .

Згідно Посадових обов”язків  завідуючого
сховищем, затверджених командиром в/ч 02.04.2007 року, завідуючий , крім
іншого, є відповідальним за виконання правил техніки пожежної безпеки на
складі( а.с.213-214 ), цей факт позивачем не заперечується. Згідно ст. 139 КЗпП
України, до обов”язків  працівника
входить в тому числі і обов”язок дотримуватись трудової і технологічної
дисципліни та вимог нормативних актів про охорону праці та зобов”язаний
дбайливо ставитись до майна власника.

Вироком суду від 24.06.2008 року встановлено, що ОСОБА_1 знаходячись на
робочому місці 04.01.2008 року в робочий час , закрившись   в службовому
приміщенні складу паливо-мастильних матеріалів , яке знаходиться в безпосередній
близькості від пункту заправки , де встановлений особливий режим пожежної
безпеки, куди заніс дві 20 літрові каністри та дві 1,5 літрові пляшки з
бензином , вилив бензин на підлогу , взяв в руки сірники, та повідомив про
намір підпалити, якщо не будуть виконані його вимоги щодо надання змоги прямої  телефонної розмови з командувачем сил
підтримки Збройних Сил України. ( а.с.56-58). Встановлений вироком суду факт в
силу ст.61 ЦПК України не потребує доказування
і свідчить про порушення позивачем вимог
ст.139 КЗпП України.

Отже,   дії ОСОБА_1 , які мали місце
04.01.2008 року на робочому місці  є не
тільки  кримінально карними, вони
свідчать і про   порушення ним   трудової дисципліни, оскільки не входять до
обсягу  безпосередніх трудових обов”язків
позивача  та суперечать вимогам  правил пожежної безпеки.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 в період з жовтня 2007 по червень 2008 року двічі  притягувався до дисциплінарної
відповідальності у вигляді оголошення йому догани ( а.с.25,26) . Пояснення
позивача про те, що він не міг належним чином виконувати свої трудові
обов”язки, оскільки не був забезпечений відповідачем належними умовами
праці,  не можуть прийматись судом до
уваги, оскільки  конкретні порушення, за
які оголошено догани 22.11.2007 (а.с.25) та 16.10.2007 року ( а.с.26),  не свідчать про їх зв”язок з тим, на скільки
належним чином він був забезпечений відповідними умовами праці.

Будь яких інших порушень вимог чинного законодавства при звільненні
ОСОБА_1 з роботи, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, перевіривши
законність рішення суду першої інстанції відповідно до правил ст.303 ЦПК
України, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність заявлених
вимог ОСОБА_1 , в зв”язку з чим його позовна заява задоволенню  в суді першої інстанції не підлягала.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а
позовні вимоги залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ч.1 п.,3,4, 316, 317, 319, 324 ЦПК
України, ст. 40 п.3 та ст. 232 КЗпП України, апеляційний суд

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу військової частини А 1479 на рішення Ічнянського
районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2008 року задовольнити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 вересня
2008 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення
середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене
в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:
Судді :