Справа №22-ц-196/08 р.       Головуючий1
інстанції - Шаренко С.Л.
Категорія: право власності    Доповідач - Шаповал Н.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня
2008 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого -
Шаповал Н.М., суддів:          Хребтова
В.П., Кіпенка І.С., при секретарі - Дмитренко A.M.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна; ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
садівниче товариство «Веснянка» про розподіл майна, визнання права власності;
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_1 про
визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням
Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
розподіл майна задоволено частково.

В порядку розподілу сумісного майна
визнано право власності на АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині за
кожним.

В
порядку розподілу сумісного майна визнано за ОСОБА_2 право власності на
автомобіль «Урал-4320» держ НОМЕР_1, а за ОСОБА_1 право власності на автомобіль
«Єраз-762» держ НОМЕР_2.

Стягнуто
з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 5034 гр. 85 коп.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про розподіл іншого майна - відмовлено.

Відмовлено
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на АДРЕСА_1.

Стягнуто
на користь держави судові витрати: з ОСОБА_2 - 1020
гр. 37 коп., з ОСОБА_1 - 919 гр. 68 коп.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про змінення вказаного рішення та
визнання за нею права власності на АДРЕСА_1. Вважає рішення Київського
районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2007 року в цій частині постановленим з
порушенням вимог матеріального та процесуального права.

На її
думку, суд безпідставно не прийняв до уваги те, що договір купівлі - продажу
спірної квартири хоча і укладався на ім'я ОСОБА_2,
але фактично за гроші його батька -ОСОБА_5,
який сам здійснював вибір квартири, за свої власні кошти оплатив її
вартість.

проживав в ній та здійснював оплату
за комунальні послуги. А тому, вона як правонаступник померлого ОСОБА_5 набула на
вказану квартиру право власності.

Крім того, суд не розглянув
позовні вимоги ОСОБА_5
про стягнення суми.

Дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно
вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Одним із
доводів апеляційної скарги є неправильний висновок суду про відмову ОСОБА_3 в
задоволенні її позову про визнання права власності на АДРЕСА_1.

Відмовляюви
ОСОБА_3 - правонаступнику ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у задоволенні позову
у цій частині суд першої інстанції виходив із того, що квартира була придбана
на ім'я ОСОБА_2 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
зв'язку з чим суд за кожним із них визнав по 1/2 частині вказаної квартири. При
цьому позивачка не довела, що квартира була придбана для ОСОБА_5 за його
заощадження.

Судова
колегія погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони
відповідають наданим доказам і вимогам ст. 22 КпШС України та роз'ясненням, які
містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12. 06.
1998 року « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України, які були чинні на час спірних правовідносин.

За
змістом ст. 22, 28 КпШС України майно, що нажите подружжям в період шлюбу, є їх
загальною, сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим майном. В разі розподілу майна, що є загальною
сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними.

Згідно
роз'яснень, які містяться у п. 9 вказаної постанови, при вирішенні спору між
подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна,
з'ясувати джерело і час його придбання.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 1987 року по 1997 рік. Чотири
роки знаходились і працювали у Німеччині.

В період
шлюбу, 05.11. 1993 року, на ім'я ОСОБА_2 була придбана двокімнатнаАДРЕСА_1.
Договір купівлі - продажу укладав ОСОБА_5, який діяв за довіреністю від імені
свого сина, ОСОБА_2

Згідно
довіреності, посвідченої 30.08. 1991 року, ОСОБА_2уповноважував свого батька,
ОСОБА_5 купити для нього квартиру або жилий будинок у м. Харкові та сплатити
гроші. ( т. 2 а.с. 14)

За таких
підстав, суд обґрунтовано прийшов до висновку про визнання права власності на
спірну квартири за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині за кожним.

Позовні
вимоги ОСОБА_5 про
визнання за ним права власності на спірну квартиру, які підтримала його
правонаступник - ОСОБА_3 обгрунтовано не задоволені районним судом, оскільки не
надано доказів, що саме, для ОСОБА_5 та за його гроші була придбана АДРЕСА_1.

Доводи
про те, що на час укладання угоди ОСОБА_5
належав на праві власності жилий АДРЕСА_2, а тому на його ім'я не можна
було купувати спірну квартиру безпідставні. Так, Згідно п.3 ст. 13 Закону УРСР
« Про власність», який втратив чинність на підставі Закону від 27.04. 2007 року
№ 997, але був чинним на час виникнення спірних правовідносин, склад, кількість
і вартість майна, що може бути у власності громадян не обмежуютья, а тому,
ОСОБА_5 мав
право придбати на своє ім'я зазначену квартиру. (т. 3 а.с. 108)

Між тим,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 16.08.
1988 року перебували на квартирному обліку по черзі ЖБК, а після придбання
квартири були зняті з обліку в грудні 1993 року, (т.3 а. с. 118)

Посилання
ОСОБА_3 на порушення судом норм процесуального законодавства зокрема, залишення
нерозглянутими вимоги про стягнення суми, є безпідставними.

Із
ухвали суду від 25.09. 2007 року вбачається, що позовні вимоги учасників
процесу були роз'єднанні. Також роз'єднаний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
стягненш суми. (т. 3 а. с. 18-19)

Цей
позов знаходиться у провадженні Київського районного суду м. Харкова, а тому
процесуальні права ОСОБА_3 цим не порушені.

Суд
повно та всебічно з'ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну
оцінку і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, ч.1 п.1 ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити. Рішення Київського районного суду м. Харкова від  17 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала
набуває чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двох місяців з дня проголошення безпосередньо до Верховного Суду
України.