Справа № 2-9/08
року                                                                                 м.
міськрайонний суд Донецької області
у складі:          головуючої-судді                  Заруцької Г.М.
при секретарі                        Туник Т.В.
за участі:         позивачів                               ОСОБА_1, ОСОБА_2
адвокатів                               ОСОБА_3,
відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в місті Красноармійську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6
про продовження строку для прийняття спадщини, визнання свідоцтва про
право  на спадщину за законом частково
недійсним, визнання права власності на частку жилого будинку, -
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 звернулася до суду
з позовом про продовження строку для прийняття спадщини, визнання свідоцтва про
право  на спадщину за законом частково
недійсним, визнання права власності на частку жилого будинку.
обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх
мати - ОСОБА_7, яка мешкала АДРЕСА_1.
залишилося спадкове майно, яке складається з:
житлового будинку з належними до нього господарчими спорудами,
розташованого за вищевказаною адресою.
відповідач є спадкоємцями за законом першої черги. Інших спадкоємців не має.
звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у
встановлений законом  6-ти місячний  строк, тому що з серпня 1986 року по 1989 рік  він знаходився за кордоном, в Нігеріі, тому
вважає, що він пропустив строк з поважних причин.
не зверталася до нотаріальної  контори з
заявою на прийняття спадщини, тому що відповідач завірив її, що переоформленням
документів на будинок займатися буде він на ім'я усіх 3-х спадкоємців.
Пізніше,  після 6-ти
місяців відповідач  пояснив їй, а
потім і її братові, позивачу у цій справі, що він вже оформив заяву і інші
документи на них трьох. Відносини  між
ними були  нормальні, тому не
довіряти  відповідачу у неї не було
ОСОБА_2, також вважає, що встановлений
законом строк у 6  місяців
пропущений з поважної причини.
1991 року відповідач, ОСОБА_6,  получив у
Селидівської державної нотаріальної конторі свідоцтво про право на спадщину  за законом на своє ім'я, при цьому не вказав у
нотаріуса, що є ще двоє спадкоємців  по
закону, тобто вони позивачі  у справі,
тім самим  суттєво порушив  їх майнові права на спадщину.
ЦК України ( в редакції 1963 року)  вони
і відповідач у справі є спадкоємцями
першої черги і мають право на спадкове майно, яке залишилося після
смерті  їх матері - у рівних частках, на
добровільному  порядку відповідач не
бажає вирішити спір, тому вони вимушені звертатися до суду з цим позовом.
що їх правовідносини з відповідачем, а також час відкриття  спадщини виникли до  січня 2004 року, вважають можливим  застосувати цивільне законодавство у редакції
наведеного позивачі просять суд
постановити рішення, яким продовжити строк для прийняття ними
спадщини    після смерті   матері, ОСОБА_7, померлої  ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, виданого Селідовською
державною нотаріальною конторою 27.02.1991 року і визнати право власності на
спадщину за ними та відповідачем по 1/3 частці, за кожним, на житловий будинок,
з надвірними спорудами, розташований АДРЕСА_1.
У судовому
засіданні позивачі на своєму позові наполягали і просили його задовольнити у
ОСОБА_6, згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької
області  від 30 жовтня   2007 року, через хворобу  визнаний недієздатним (а.с. 86). Згідно
рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого
2008 року дружину ОСОБА_6,  ОСОБА_5
призначили опікуном недієздатної особи і ухвалою того ж суду від 21 квітня 2008
року ОСОБА_5 залучена до участі у справі у якості відповідача (а.с.109,126).

ОСОБА_5  позовних вимог не визнала, вважає їх безпідставним,
оскільки позивачам було відомо, що її чоловік, ОСОБА_6, прийняв спадщину після
смерті матері. Позивачі  двадцять років
не пред'являли жодних вимог, поки вона не надала дозволу користуватися гаражем,
який збудований нею з чоловіком.
Позивачам було відомо, що чоловік оформив спадщину на своє ім'я,
оскільки того бажала мати, яка свою частку у майні надала позивачам ще за
життя.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, свідків у справі, дослідивши докази у їх
сукупності вважає  позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом
установлено, що позивачі і відповідач у справі є рідними дітьми померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвами про народження, реєстрацію шлюбу та свідоцтвом про смерть на
а.с. 60-63, 74.

Згідно
п.4 Прикінцевих та перехідних положень при введенні в дію Цивільного кодексу
України 2004 року, цей Кодекс  України
застосовується  до цивільних  відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних  відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли  або продовжують існувати після набрання ним
чинності.

П.6.
вказаних положень передбачає, що правила Цивільного кодексу України про позовну
давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких,  встановлений законодавством, що діяло раніше,
не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Мати
позивачів та відповідача, ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.60). Після її
смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з
належними до нього господарчими спорудами, розташованого АДРЕСА_1 (а.с.97).

Ст.549
ЦК України ( в редакції 1963 року) встановлює шестимісячний с трок для
прийняття спадщини. Крім того, ст. 71 цього ж Кодексу  встановлює загальну позовну давність
тривалістю у три роки. Сплив позовної давності є підставою для відмови у
позові, що передбачено ст. 80 ЦК України ( в редакції 1963 року).

У
судовому засіданні не  встановлено таких
підстав, які б свідчили про те, що позивачами пропущений строк позовної
давності з поважних причин.

Позивач, ОСОБА_6, надав суду довідку, що він з 01 серпня 1986 року
по  19 травня 1989 рік знаходився за
кордоном у відрядженні (а.с.65). Цією ж довідкою підтверджується, що позивач з
23 березня 1989 року відбув у відпуску, тобто повернувся на Україну, де
знаходився до цього часу постійно, тобто у позивача був час звернутися і до
нотаріуса, і до суду з позовом про прийняття спадщини після смерті його
матері.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки
як з боку позивачів, так і з боку відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9(тітка сторін),
ОСОБА_10 (дядько сторін), ОСОБА_11 підтвердили, що з моменту смерті матері
сторін, позивачі  бували у домі, який
залишився після смерті матері, і їм було відомо, що мати мала намір  передати будинок у користування сина ОСОБА_6,
оскільки сину ОСОБА_1, та дочці ОСОБА_2 вони з батьком згуляли весілля, подарували
їм подарунки, які мали велику цінність, а саме ОСОБА_1 подарували машину. Крім
того, ОСОБА_6 давав документи на будинок сестрі ОСОБА_2, який залишився після
смерті матері, щоб вона оформила спадщину. Однак, вона документи повернула і не
захотіла  оформляти спадщину, посилаючись
на небажання ходити по інстанціях і оформляти документи та витрачати гроші
(а.с.128-130, 149).  Ці ж свідки
підтвердили те, що підставою для звернення у суд став скандал, який виник через
те, що відповідач відмовився надавати для користування позивачам свій огород та
гараж, який був збудований на земельній ділянці домоволодіння.

Таким
чином, судом не встановлено, що позивачам не було відомо того, що відповідач на
себе оформив домоволодіння за спадщиною. Та обставина, що нотаріус видав
відповідачу свідоцтво про право власності на спадщину з порушенням норм
законодавства не може бути тією підставою, яка надає право визнати свідоцтво
про право власності на спадщину
недійсною.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 71, 74-76, 78, 80, 85, 529, 549, 550, 560 ЦК
України ( у редакції 1963 року), ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224-226
ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2
у задоволенні позовних вимог  до
ОСОБА_6  про продовження строку для
прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право  на спадщину за законом частково недійсним,
визнання права власності на частку жилого будинку відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області
через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі
протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
і поданням протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження
апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя