Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22-211/08                                               Головуючий
у 1-й інстанції: Яковлева
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня
2008 року                                                                           м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                               Боєвої В. В.

Суддів:                                          Бабак A.M.

Полякова 0.3.

При
секретарі:                              Винник
І.С. ,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізькоїобласті від 05
листопада 2007 року

по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  третя особа без самостійних вимог Орган опіки
та піклування при Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації
Запорізької області про виселення з будинку,
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнового
збитку,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2007 року ОСОБА_13вернувся
до суду із позовом про виселення з жилого

АДРЕСА_1,  який доповнив в жовтні
2007 року.

В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1.
зазначав,  що на підставі договору
дарування від 27.05.2002 року йому належить жилий АДРЕСА_1. Однак,  в цьому будинку мешкає відповідач ОСОБА_2 зі
своєю родиною. Раніше вона була співмешканкою його брата,  який помер у 2002 році. Після смерті
брата,  мати позивача дозволила ОСОБА_2
тимчасово проживати в будинку. Після того,
як він пред'явив до неї вимоги про виселення ОСОБА_2 та її родини,  вона ніяк не відреагувала,  та продовжує проживати в будинку зі своїм
співмешканцем та дітьми. Неодноразово він звертався до неї про виселення,  однак добровільно ОСОБА_2 не виселяється.

Посилаючись
на зазначені обставини,  просив суд
виселити ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6 з житлового
АДРЕСА_1 області без надання іншого житлового приміщення.

В квітні
2007 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування
майнового збитку.

В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала,
що в 1991 році вона вступила в фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_7,  який був рідним братом позивача ОСОБА_13а час
проживання з ОСОБА_7 у них народилася донька ОСОБА_5,  1993
року народження та у неї було ще двоє дітей від першого шлюбу син ОСОБА_3,  1986 року народження,  та ОСОБА_4 В 1991 році разом із сім'єю вони
переїхали до матері ОСОБА_1 та стали проживати у її АДРЕСА_1. В 1997 році мати
переїхала проживати до доньки в Дніпропетровську область. Оскільки,  будинок був побудований в 1963 році,  то потребував ремонту і вона,  разом зі своїм чоловіком ОСОБА_73робили ремонт
будинку та прибудували дві кімнати,
перекрили дах,  збудували сарай із
шлакоблоку та бутової цегли,  привели
подвір'я до належного стану. На теперішній час вартість прибудов і ремонт
різних споруд становить 7500.00 гривень. Після смерті її громадянського
чоловіка,  який помер у 2002 році,  мати його ОСОБА_5,  27.05.2002 року подарувала житловий АДРЕСА_1
ОСОБА_1,  однак вона там залишалася проживати і ніхто їй не говорив
про виселення.

Посилаючись
на зазначені обставини просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь розмір
збитків,  які вона понесла на ремонт
будинку та прибудову двох кімнат,  та
двох сараїв в сумі 7500.00 гривень.

Рішенням
Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області 05 листопада 2007
року позовні вимоги ОСОБА_13адоволено.

Зустрічний позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Виселено
з житлового АДРЕСА_1 області без надання іншого житлового приміщення осіб:

ОСОБА_2,  ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_2,  ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3,  ОСОБА_5,  ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_6,  ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 7.50 гривень,  на
користь держави судовий збір в сумі 17.00 гривень.

Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 5819.90 гривень,  судовий збір в сумі 51.00 гривень,  витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30.00 гривень,
судовий збір в сумі 7.00 гривень на користь держави.

В решті позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1.
не погоджуючись з рішенням в частині стягнення з нього суми відшкодування
просить скасувати його в цій частині як таке,
що не відповідає дійсним обставинам справи,  та ухвалити нове рішення по суті заявлених
позовних вимог.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення учасників
процесу,  перевіривши матеріали
справи,  колегія суддів прийшла до
висновку,  що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_2 про відшкодування майнового збитку з ОСОБА_1
частково,  суд виходив з того,  що в 1992 році ОСОБА_2 спільно з її чоловіком
ОСОБА_7,  за згодою ОСОБА_5 було
реконструйовано жилий АДРЕСА_1,  зроблено
ремонт та прибудовано дві жилих кімнати і сарай,  що підтверджено довідкою головного
архітектора району ОСОБА_6,  тому стягнув
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5819.90 гривень.

З таким
висновком суду першої інстанції погодитися не можна,  оскільки він не відповідає обставинам
справи,  судом неправильно застосовані
норми матеріального права.

Судова
колегія вважає,  що вказані порушення
призвели до неправильного вирішення справи,
у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на
підставі п.3, 4 ч.1  ст.  309 ЦПК України,  з ухваленням нового рішення із наступних
підстав.

З
матеріалів справи вбачається,  та
встановлено судом,  що жилий АДРЕСА_1 до
2002 року на праві власності належавОСОБА_5 (а.с.  5-9).

Суд,  встановивши,
що реконструкція будинку проводилася в 1992 році зі згоди її власника
ОСОБА_5,  не правильно застосував норми
Цивільного Кодексу України,  пославшись
на ч.3,  4  ст. 390 ЦК України,  яка регулює правовідносини,  що виникли після 01.01.2004 року,  та стягнув з ОСОБА_1,  суму матеріального відшкодування за
реконструкцію будинку у 1992 році.

Відповідно
наявному в матеріалах справи договору дарування від 27.05.2002 року,  власником жилого АДРЕСА_1 області,  став
ОСОБА_1 (а.с.  5).

За таких
підстав,  судова колегія оцінивши
наведені обставини справи у відповідності з вимогами  ст.
303 ЦПК України,  згідно
якої,  під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,  заявлених в суді першої інстанції,  та згідно вимог  ст.
10, 60, 212 ЦПК України,  судова
колегія дійшла висновку про відмову ОСОБА_2 у стягненні матеріального збитку з
ОСОБА_1,  оскільки у 1992 році він
ніякого відношення до АДРЕСА_1 області не мав,
а став його власником лише в 2002 році.

Керуючись  ст.
ст.  209, 218, 307, 313, 314, 316,
317 ЦПК України,  колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 05 листопада
2007 року по цій справі в частині частково задоволення зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнового збитку скасувати,  та ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту:

Відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог за зустрічним позовом до ОСОБА_1

В іншій частині
рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржене до Верховного Суду

України
протягом двох місяців.