Справа №2-487/2008                        РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ             УКРАЇНИ
04 серпня  2008 року Рахівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючої судді - Бліщ О.Б.
при секретарі - Павлюк А.В.
представника позивача -
відповідача - ОСОБА_4
відповідача - ОСОБА_5,
представника третьої
особи  - Нерівна І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Рахів цивільну
справу за позовом
особа: Білоцерківська сільська рада
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною
заявою до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Під
час попереднього судового засідання до участі у справі, в якості третьої особи,
за клопотанням сторін залучено Білоцерківську сільську раду (а.с. 15).
Позов мотивовано тим, що
відповідно до рішення Рахівської районної ради
№194 від 29.12.1989 року позивачу було виділено земельну ділянку площею
0,07 га. АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці він побудував житловий
будинок. Рішенням 9-ї сесії 5 скликання йому надано дозвіл на розробку
технічної документації щодо посвідчення права власності на земельну ділянку
площею 0,7 га для будівництва та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. ОСОБА_4, являючись його сусідом, самовільно
зайняв належну йому частину земельної ділянки площею 20 м.кв. А саме, згідно
будівельного паспорта та план-схеми відстань від його будинку до межі
сусіднього землекористувача, тобто ОСОБА_4, повинна бути      1 м., однак останній відпустивши
відстань  0,5 м. від його будинку
встановив огорожу. Неодноразово ОСОБА_4 притягався до адміністративної
відповідальності за порушення вимог земельного
законодавства, однак порушення усунути не бажає. Прохання позивача до
ОСОБА_4 звільнити належну йому земельну ділянку позитивного результату не
дають. Тому просить суд, зобов'язати ОСОБА_4, звільнити земельну ділянку площею
20 м.кв., яка була виділена позивачу для будівництва житлового будинку
АДРЕСА_1, шляхом перенесення огорожі між їхніми будівлями на відстань 1 м. від
В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та показав суду, що в 1989 році,
згідно паспорту на забудову земельної ділянки його сину - ОСОБА_1 було  виділено 0,07 га. земельної ділянки під
забудову житлового будинку та його обслуговування. Також позивач отримав дозвіл
на право виконання будівельних робіт. Згідно проекту забудови земельної ділянки
приватного житлового будинку, відстань від його будинку до огорожі сусіднього
землекористувача повинна становити 1 метр, при цьому відповідач де дотримався
цієї норми і на відстані 0,5 м. від його будинку встановив огорожу. У 2007 році
його син почав розробляти технічну документацію для посвідчення права власності
на земельну ділянку, при цьому представником відділу земельних ресурсів в
Рахівському районі було складено акт про недотримання відповідачем вимог
земельного законодавства, в якому зазначено що ширина земельної ділянки
відповідача становить 20, 74 м. а його сина - 19, 35 м. Таким чином вважає, що
відповідач самовільно захопив
20 м.кв. земельної ділянки належної його сину. Виходячи з  наведеного, просить врахувати що наявні пів
метра на дають йому можливості належно обслуговувати ту частину будинку яка
знаходиться поруч з зведеним відповідачем забором та винести рішення яким,
зобов'язати ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 20
м.кв. шляхом перенесення огорожі на відстань 1 метр від належного ОСОБА_1
Відповідач - ОСОБА_4 позовні вимоги
не визнав, та показав суду, що згідно його технічної документації йому повинна
належати земельна ділянка розміром 21, 50 га., тоді як фактично розмір її становить
20, 74 га. Посилання позивача на те, що розмір їхніх ділянок повинні бути
одинакові ні чим не підтверджується. Він свій будинок збудував ще у 1996 році,
саме тоді звів капітальну огорожу навколо свого дворогосподарства, тобто залив
бетонний фундамент, огородив шифером а також біля огорожі насадив виноградну
лозу. На доказ цього навіть пред'являє фотографії із зображенням спірної
огорожі на яких неозброєним оком видно, що вказана споруда та насадження є
досить старі. Позивач свій будинок будував тоді, коли огорожа вже існувала,
таким чином це він порушив будівельні норми і звів будинок на відстані меншій,
ніж один метр від вже існуючої огорожі між їхніми дворогосподарствами. Окрім
того на протязі більше як десять років позивач бачив огорожу, жодних претензій
до нього не пред'являв, лише у 2008 році у них виник невеликий спір щодо
розташування вікон на його будинку, саме тому, на його думку через існуючі
неприязні відносини, позивач  звернувся в
суд з даним позовом. Просить відмовити у позові як у безпідставному та такому
що поданий із пропуском строку позовної давності.
Представник відповідача - ОСОБА_5
позовні вимоги не визнав та показав суду, що позивач належним чином не довів
підставність свого позову. Вимагаючи усунення перешкод, ОСОБА_1, надав до суду
лише будівельний паспорт, який сам по собі являється лише проектною
документацією. Документів, які б підтвердили чітко яка кількість землі повинна
бути у позивача чи відповідача суду не надано. Крім того згідно ст. 152 ЗК
України він не в праві вимагати усунення перешкод у користуванні земельною
ділянкою, оскільки суду не подано жодних документів, які б підтверджували право
власності чи право користування позивачем земельною ділянкою. Окрім того сам
позивач зазначав що з приводу цієї огорожі між ними вже існує спір на протязі
останніх 6-8 років, що і підтверджує пропуск позивачем, без поважної причини,
строку позовної давності. Просить у позові відмовити.
Представник Білоцерківської
сільської ради - Нерівна І.М. показала суду, що окрім будівельних паспортів у
сторін не має інших документів з яких можна б було точно встановити яка
кількість земельної ділянки повинна їм належати. У топографічній карті села
Біла Церква зазначено земельні ділянки сторін, однак площі вказаних ділянок
також не має. Обидві сторони не мають державних актів на землю, та інших
документів які би підтверджували право власності на земельну ділянку. Їй
відомо, що спір між сторонами на межі існує вже давно, більше восьми років.
Просить суд винести правильне рішення у справі.
Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Частиною 2  ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини
справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Звертаючись до суду із позовом про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивач надав до суду витяг
з рішення про надання дозволу на розробку технічної документації щодо
посвідчення права власності на земельну ділянку для безоплатної передачі у
власність (а.с.3),  будівельний паспорт
(а.с.4), дозвіл на право виконання будівельних робіт (а.с.5), план ділянки
(а.с.6) а також постанову про накладення амін стягнення на відповідача
Вимагаючи усунення перешкод,  ОСОБА_1 посилався на статтю 152 Земельного
Кодексу України. Дійсно, вказаною статтею передбачено право власника земельної
ділянки або землекористувача вимагати усунення будь яких порушень його прав на
землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Однак, ст. 125 ЗК України
регламентує порядок виникнення права власності та права користування земельною
ділянкою. Так, право власності та право постійного користування на земельну ділянку
виникає після  одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право на оренду
земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної
реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки та встановлення її меж
у натурі (на місцевості), одержання документа що посвідчує право власності на
неї, та державної реєстрації забороняється.
Жодних із вищезазначених правовстановлюючих документів на земельну
ділянку, позивачем суду не подано. Таким чином позивачем не доведено суду його
право на звернення з даною вимогою до суду.
Постанова начальника відділу
земельних ресурсів у Рахівському районі про притягнення до амін.
відповідальності ОСОБА_4, на яку, як на доказ, посилається позивач скасована
постановою Рахівського районного суду у справі №3-в-4/2008 від 15.05.2008 року
( а.с.64-66).

Окрім того, у ході судового
засідання достовірно встановлено, що огорожа між дворогосподарствами сторін
відповідачем була зведена приблизно 10 років назад, зокрема показами сторін,
представника третьої особи, актом обстеження
дворогосподарства відповідача складеного депутатом сільської ради
(а.с.22).

Положення статті 257 ЦК України
передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три
роки.

У відповідності до ст. 261
Цивільного Кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Таким чином суд приходить до
висновку що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, окрім того вони подані з пропущенням строку позовної давності.

Питання відшкодування судових
витрат сторонами не ставилося.

Виходячи з вищенаведеного,  керуючись
ст.ст. 10, 58, 59, 60, 70, 72, 81, 88, 212, 213, 223,  ЦПК України, ст.ст. 257, 261 ЦК України,
ст.ст. 125, 152 Земельного Кодексу України, суд -

В И
Р І Ш И В :

В позові  ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа:
Білоцерківська сільська рада  про
усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

На
рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження у судову палату з
цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський
районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: О.Б.Бліщ

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного
суду:                              Бліщ
О.Б.