Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22-315/08                                        Головуючий
у 1 -й інстанції: Дадашева С. В.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня
2008 року                                                                                            м.  Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                           Боєвої
В.В.

Суддів:                                                      Бабак
A.M.,
Полякова 0.3.

.   При секретарі:                                      Винник І.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1та Відкритого
акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Ленінського районного
суду міста Запоріжжя від 26 жовтня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до
Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про захист прав
споживачів,  відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2006 року ОСОБА_1  звернулася до суду із
вказаним позивом,  який неодноразово
уточнювала.

В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначала,  що вона є наймачем
АДРЕСА_1.

Між нею
та відповідачем укладений договір на енергопостачання,  згідно якого відповідач повинен надавати їй
електроенергію,  а вона зобов'язана
своєчасно оплачувати ці послуги.

Свої
зобов'язання вона виконувала в повному обсязі.

Відповідач
же,  починаючи з 2003 року почав
безпідставно попереджати її про відключення електроенергії,  зазначаючи,
що в неї існує борг. Вона надавала квитанції про оплату електроенергії
за період з 2000 року. Оплату вона здійснювала згідно даних
електролічильника,  її прохання вказати
конкретну суму боргу,  працівниками
енергонагляду було проігноровано. 16.04.2004 року її електролічильник було
замінено. Останні показники електролічильника було знято. При заміні
електролічильника її зобов'язали оплатити всю заборгованість,  що існувала на той час,  і лише після оплати замінили
електролічильник.

В травні
2004 року до неї знову надійшла квитанція,
в якій було зазначено,  що з
21.02.2005 року по 13.04.2005 року вона використала 4174 кВт і повинна
сплатити 616 грн. 85 коп. На думку позивача,
ці квитанції містять відомості,
що не відповідають дійсності,
оскільки зазначені в ній показники не відповідали показникам
лічильника,  і взагалі вона не могла
спожити таку кількість електроенергії за вказаний період. У зв'язку з цим вона
знову звернулася до відповідача з проханням розібратися в цій ситуації. На своє
звернення відповіді вона не отримала,
однак ніяких дій до неї відповідач також не вживав. Вона розцінила це як
те,  що відповідач розібрався з вказаною
ситуацією. Крім того,  у 2005 році при її
зверненні до енергонагляду їй повідомили,
що в неї немає заборгованості. Ця обставина підтверджується квитанцією
від 21.01.2006 року,  виданою
відповідачем,  де зазначено,  що вона має сплатити 65 грн. 21 коп. Таким чином,  станом на 21.01.2006 року заборгованості в
неї не існувало.

Проте,  через місяць,
а саме 25.02.2006 року вона знову отримала квитанцію,  в якій було зазначено борг в сумі 626 грн. 69
коп.

01.03.2006
року до неї від відповідача надійшло попередження про відключення
електроенергії і сума боргу зазначена в розмірі 523 грн. 41 коп.

30.03.2006
року надійшло ще одне попередження з зазначенням суми боргу в розмірі 588 грн.
41 коп.

Вона
знову звернулася до енергонагляду та надала відповідачу всі свої квитанції про
оплату послуг. Відомості,  зазначені в її
квитанціях,  повністю співпадали з
відомостями в комп'ютерній програмі відповідача.

Проте,  незважаючи на ці обставини та не беручи до
уваги той факт,  що 19.04.2004 року нею
було внесено чергову оплату за електроенергію,
20 квітня 2006 року працівники енергонагляду відключили її квартиру від
енергопостачання,  при цьому не знявши
показники лічильника на той момент.

Так,  на протязі 18 місяців її квартира була
знеструмлена. Внаслідок цього в неї погіршився стан здоров'я. Незважаючи на
те,  що відповідачу відмовили в
задоволенні його позову до неї про стягнення заборгованості,  їй продовжують направляти повідомлення про
наявність в неї заборгованості,  що
завдає їй моральні страждання.

Такі дії
відповідача позивач вважає незаконними,
такими,  що порушують її права як
споживача,  і вказує на те,  що цими діями їй заподіяно матеріальну та
моральну шкоду.

Посилаючись
на зазначені обставини,  позивач просила
суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 20 000
грн.,  матеріальну шкоду в сумі 200 грн.,  судові витрати,  понесені при подачі позовної заяви в сумі 17
грн. та 100 грн. за оплату правової допомоги.

Рішенням
Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 26 жовтня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1  задоволено частково.

Стягнуто
з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь
ОСОБА_1  моральну шкоду в сумі 2000
грн.,  витрати на правову допомогу в сумі
100 грн.,  а всього 2100 грн.

В решті позовних
вимог відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на те,  що рішення не відповідає дійсним
обставинам справи,  оскільки суд не
врахував тривалість періоду відключення її квартири від електроенергії і тому
стягнув моральну шкоду в меншому розмірі,
аніж вона вважає,  просила змінити
в цій частині рішення та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в
повному обсязі.

В
апеляційній скарзі Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» просить
скасувати вказане рішення як таке,  що не
відповідає дійсним обставинам справи,
ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши
обставини справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до  ст.
308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з
вимогами  ст.  10 ЦПК України,  кожна сторона повинна довести ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно
до ч. 1 сг. 60 ЦПК України,  кожна
сторона зобов*язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 4 цієї статті передбачено,  що
доказування не може грунтуватися на припущеннях.

При
вирішенні спору суд першої інстанції правильно посилався на ч.3  ст.  61
ЦПК України,  відповідно до якої
обставини,  встановлені судовим рішенням
у цивільній,  господарській або
адміністративній   справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при

розгляді інших
справ,  у яких беруть участь ті самі
особи або особа,  щодо якої встановлено
ці обставини. При цьому суд посилався на рішення Ленінського районного суду м.  Запоріжжя від 13 червня 2007 року в справі за
позовом ВАТ „Запоріжжяобленерго" в особі Правобережних районних
Запорізьких міських електромереж до ОСОБА_1про стягнення боргу за користування
електроенергією (набрало законної сили 03.09.2007 року),  яким позивачу відмовлено в задоволенні
позову. З тексту даного рішення вбачається,
що стороною позивача не надано беззаперечних доказів щодо наявності у
відповідача заборгованості по оплаті за спожиту електроенергію за певний
період.

Таким
чином,  при розгляді справи за позовом
ОСОБА_1  до ВАТ „Запоріжжяобленерго"
суд першої інстанції дійшов вірного висновку,
що за таких обставин має місце порушення відповідачем цивільних прав
ОСОБА_1  Проте,  з урахування того,  що позивачем не надано доказів щодо наявності
та розміру матеріальної шкоди (збитків),
суд,  застосувавши при цьому
положення ч. 1  ст.  22 ЦК
України,  дійшов вірного висновку про
відмову ОСОБА_1  в задоволенні її позову
про відшкодування матеріальної шкоди.

Також
судом вірно застосовані норми матеріального права,  зокрема,
ч. 1  ст.  23 ЦК
України,  при частковому вирішенні
позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1  і дано належну оцінкам доказам,  наданим позивачем щодо обсягу і розміру такої
шкоди.

Судом
першої інстанції повно і всебічно з*ясовані обставини справи,  що мають для неї значення,  висновки суду відповідають цим обставинам і
набутим доказам,  характер правовідносин
між сторонами судом визначений правильно,
норми матеріального і процесуального законів при розгляді справи судом
не порушені і застосовані вірно.

За таких
обставин судова колегія вважає,  що по
справі постановлено законне і обгрунтоване рішення,  тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
314, 317  ЦПК України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1та апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства
«Запоріжжяобленерго» відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 26 жовтня 2007 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців.