Справа
№ 22ц-64-2008р.
Категорія 13   Синецька
апеляційній інстанції Захарова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2008 р. Колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого   Захарової А.Ф.

суддів   Демченка В.А.,  Скіця М.І.

при секретарі  Шанауріній І.О.

з участю
адвокатів      ОСОБА_1,  ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2007р.
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування
недійсним і поновлення права власності на квартиру.

Вивчивши матеріали справи,
вислухавши адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3,  яка підтримала доводи апеляційної
скарги,  та представника ОСОБА_4,  адвоката ОСОБА_2,  які заперечували на доводи апеляційної
скарги,  судова палата,  -

встановила:

В червні 2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним і поновлення права
власності на квартиру.

Вказувала,  що 19 грудня 2006 року
між нею і відповідачем був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1,  вартістю 6075 грн.

Укладення договору було викликано її
непрацездатністю,  так як має 78 років,  та за станом здоров'я,  бо потребує догляду і матеріальної допомоги.

Відповідач являється її онуком,
обіцяв доглядати її,
забезпечувати продуктами харчування і за цих умов вона погодилася
підписати договір дарування,
вважаючи,  що в ньому передбачені
права і обов'язки сторін,  про які вони з
відповідачем домовились. Проте виявилося,
що договір має інший зміст і не передбачає зобов'язань утримувати її,  і поряд з цим позбавляє її права власності на
квартиру.

Посилаючись на те,  що відповідач не
виконує своїх зобов'язань,  ігноруються
всякі домовленості,  навіть виселена вона
з будинку по АДРЕСА_2,  де вона останнім
часом проживала,  при цьому постійно чує
принизливі для неї висловлювання з боку відповідача,  від чого разом з відсутністю підтримки її
стан

здоров'я
з кожним днем погіршується,
позивачка,  стверджуючи,  що на момент укладення договору була в
тяжкому стані і не усвідомлювала значення своїх дій,  на підставі ст.ст.216; 235; 744 ЦК України просила
визнати недійсним договір дарування,  укладений
між нею і ОСОБА_3 19.12.2006 року,
поновивши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В липні 2007 року ОСОБА_4 уточнила підстави позовних вимог,  зазначаючи,
що договір дарування укладений нею внаслідок помилки відносно його
істотних умов і просила з цих підстав визнати договір дарування недійсним.

В клопотанні за 22.08.2007 року ОСОБА_4 просила визнати,  що договір дарування укладений нею внаслідок
і під впливом тяжкої обставини - хвороби,
- ст.233 ЦК України,  не відмовляючись від попередніх вимог.

Рішенням Чорнобаївського райсуду
від 24 жовтня 2007 року позов задоволено. Визнано договір дарування
квартири,  вартістю 6075 грн.,  розташованої в АДРЕСА_1,  укладений між ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,  та ОСОБА_3,
посвідчений 19 грудня 2006 року приватним нотаріусом Чорнобаївського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
-недійсним. Поновлено за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 735 грн.
витрат,  понесених при оформленні
договору.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_3 просе його скасувати як таке,
що постановлене з порушенням норм процесуального права та невідповідає
нормам матеріального права,  - та
ухвалити нове рішення,  яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Обговоривши матеріали справи,  судова
палата вважає,  що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення.

Судом встановлено,  що позивачка
ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження,  з 1996 року являється
власником квартири АДРЕСА_1 Черкаської області,
про що їй 05.07.1996 року видано свідоцтво про право власності
Чорнобаївською районною радою (ар.спр.84).

Позивачка має двох синів - ОСОБА_6 і ОСОБА_7,  які проживають окремо.

В зв'язку з похилим віком і поганим станом здоров'я позивачка останнім
часом,  а саме з серпня 2006 року,  проживала у сина ОСОБА_3 в АДРЕСА_2,  де отримувала належний догляд від невістки
ОСОБА_8,  що підтвердили ряд свідків -
ОСОБА_9,  ОСОБА_10,  ОСОБА_11,
та й сама позивачка.

Син ОСОБА_3 і ОСОБА_8 - відповідач по справі ОСОБА_3,  проживав і проживає в м. Києві,  працюючи там постійно.

Між позивачкою та відповідачем склалися відносини,  внаслідок яких позивачка бажала передати
належне їй житло онукові в обмін на довічний догляд її з його боку і з боку
його матері ОСОБА_8 Тому 19 грудня 2006 року між позивачкою і відповідачем був
укладений договір дарування,  за яким
ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 належну їй на праві власності двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1,  жилою площею 25, 4 кв.м.,  вартістю за даними КП «ЧООБТІ» 6075 грн.
(ар.спр.23).

Однак стосунки між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - батьками
відповідача,  -погіршились і ОСОБА_3
залишив свій дім і перейшов з матір'ю проживати в кв.АДРЕСА_1,  в зв'язку з чим погіршились стосунки між
позивачкою і невісткою. Допомоги від невістки і онука ОСОБА_4 не отримує і,  зрозумівши свою помилку,  звернулася до суду з даною заявою - про
визнання договору дарування недійсним як укладеним внаслідок помилки.

14.07.2007 року вона подала заяву до Чорнобаївської
державної нотаріальної контори про скасування її заповіту від 24.02.1998
року,  яким вона заповідала спірну в
даний час квартиру відповідачу.

Суд,  допитавши
приватного нотаріуса Бабак О.В. та його помічника ОСОБА_12 які стверджували про
проведення всих необхідних дій при оформленні договору дарування 19.12.2006
року,  та дільничого терапевта ОСОБА_13,  яка стверджувала,
що позивачка хворіла на церебральний атеросклероз з вираженим больовим
синдромом,  мала хронічну судинну мозкову
недостатність,  скаржилась на головний
біль,  безсоння,  в зв'язку з чим погано запам'ятовувала,  не все добре розуміла,  була неуважною, - прийшов до обґрунтованого
висновку про те,  що позивачка ОСОБА_4,  як людина похилого віку,  хвора,
необізнана з законодавством,
уклала спірний договір дарування,
розраховуючи на підтримку в старості з боку набувача та його матері та
помиляючись щодо форми та змісту документу. А саме такий договір (договір
дарування) був на час укладення більш привабливим для відповідача,  ніж договір довічного утримання,  який передбачає відповідальні обов'язки на
невизначений термін.

Виходячи з матеріалів справи,  такий
висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, - ст.229 ЦК України. Згідно
останньої якщо особа,  яка вчинила
правочин,  помилилася щодо обставин,  які мають істотне значення,  такий правочин може бути визнаний судом
недійсним. Зміст правочину - це обсяг прав і обов'язків сторін,  що його укладають. І в даному випадку
позивачка помилялася відносно обов'язків відповідача щодо неї за укладеним
договором,  маючи на увазі такі,  як передбачені договором довічного утримання.

Враховуючи викладене,  судова палата
вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків
суду обставинам справи,  невірне
застосування норм матеріального права.

Посилаючись на положення ст.216 ЦК
України про те,  що у разі
недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все,  що вона одержала на
виконання цього правочину,  суд повернув
позивачці право на квартиру що належала їй на праві власності до оформлення договору
дарування і стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 735 грн.,  витрачених ним на нотаріальне оформлення
договору. Проте з останнім,  а саме
стягненням 735 грн. з позивачки на користь відповідача не можна
погодитися,  оскільки це не є
збитки,  спричинені позивачкою
відповідачу,  тому таку вказівку слід
виключити з рішення суду,  залишивши таке
в силі в цілому.

Керуючись ст.ст.
303; 304; 307; 308; 314 ЦПК України,
судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 жовтня
2007 року,  - залишити без змін,  виключивши з його резолютивної частини
вказівку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 735 грн. витрат,  понесених при оформленні договору.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку
на протязі двохмісячного строку.