Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа №22-76 2008 р.                                      Головуючий
9, 10                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 року Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської
області в складі: головуючої
судді: Авраменко
Т.М.

суддів: Гайсюка
О.В., Суровицької Л.В. при секретарі :Куцокінь-Тимошенко О.М.

за участю
позивачки ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 25 жовтня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання частково недійсними
довідки-характеристики та договору купівлі-продажу квартири.

Заслухавши
доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні
2006 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя
особа Ульяновське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання
частково недійсними довідки-характеристики та договору купівлі-продажу квартири

Зазначала,
що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира складається з однієї
кімнати площею 13, 71 кв.м.,
1/2 частини кухні площею 3,
86 кв.м., 1/2 частини коридору 2,
13 кв.м., вбудованої шафи площею 0,
97 кв.м., всього площа становить 20,
67 кв.м.

Квартира є
комунальною, сусідкою по квартирі була ОСОБА_5.

При
приватизації зазначених приміщень їй стало відомо, що дочка ОСОБА_5 ОСОБА_4
продала свою квартиру ОСОБА_3,
а також ціле приміщення кухні, чим порушила її права власника.

Просила
визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 28 серпня 2003 року, зокрема, в
частині, що продано квартиру не з кухнею, а 1/2 частиною кухні, а також визнати
частково недійсною довідку -характеристику №209 від 20
серпня 2003 року про
те, що ОСОБА_5 належить не кухня площею 7, 74 кв.м., а 1/2 частина кухні площею
3, 86 кв.м.

В травні
2007 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа
Ульяновське міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання частково

2

недійсними
довідки-характеристики та договору купівлі-продажу квартири, мотивуючи, що він
разом з матір*ю ОСОБА_1 є
співласником 1/2 частини кухні, яку безпідставно було продано ОСОБА_3. Справи були
об*єднані в одне провадження.

Рішенням
Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Суд
дійшов висновку, що передбачені законом підстави для визнання договору
купівлі-продажу недійсним відсутні, а позивачами не доведено їх право власності
на 1/2 частину кухні, а також в позові відмовлено за пропуском строку позовної
давності.

В
апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначають, що суд дав
неправильну оцінку доказам по справжнє врахував, що право власності на 1/2
частину спірної кухні підтверджується свідоцтвом про право власності та
технічним паспортом, де зазначено, що приватизована ними квартира складається,
в тому числі і з 1/2 частини кухні площею 3,
86 кв.м.

В засіданні
апеляційного суду позивачка підтримала доводи апеляційної скарги.

В
письмовому запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_6, представник по довіреності
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, просила
відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду відповідає обставинам справи
та вимогам закону (а.с. 37, 42, 137).

Колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення
суду - скасуванню
з наступних підстав.

Як
встановлено судом і видно з матеріалів справи позивачі оспорюють договір
купівлі-продажу, укладений 28
серпня 2003 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 9), а позов ними пред*явлено не до продавця ОСОБА_5, а
до її представника ОСОБА_4

Право
продажу майна належить власникові майна, який і отримує кошти за продане майно
та є стороною в договорі купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу
є продавець і покупець.

Разом з
тим, ОСОБА_5 не є стороною в даній справі, хоч вимоги про визнання недійсним
договору купівлі-продажу подаються до сторін угоди, тобто до продавця і
покупця, оскільки це пов*язано із наслідками визнання угоди недійсною, які
зачіпають права і обов*язки сторін по договору.

Наведене
свідчить, що суд вирішив питання про права та обов*язки продавця, який не був
залучений до участі у справі, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду з направленням справи на новий розгляд в
суд першої інстанції.

Відмовляючи
в позові суд першої інстанції виходив як з недоведеності позовних вимог, так і
з тих підстав, що позивачами пропущено строк позовної давності.

3

Проте з такими
висновками суду погодитись не можна, оскільки наведені судом у рішенні підстави
про відмову в задоволенні позову є взаємовиключні та недостатньо обгрунтовані.

Так,
загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в три роки.

Закінчення
строку позовної давності до пред*явлення позову є підставою для відмови в
позові.

Наведене
свідчить, що положення про правові наслідки спливу строку позовної давності
можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування
суб*єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж
при розгляді справи буде встановленого у позивача немає суб*єктивного права,
про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось,
суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а
за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Вирішуючи спір,
суд зазначених вимог закону не врахував і відмовив у задоволенні позову як за
безпідставністю, так і за спливом строку позовної давності.

Перебіг
позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відмовляючи в позові за спливом строку позовної давності суд не встановив
початок перебігу позовної давності.

Рішенням
суду спірні правовідносини залишились не вирішеними, оскільки позивачі мають
свідоцтво №1124 від 22 вересня 2006 року про право
власності на 1/2 частину кухні, яке ніким не оспорено (а.с. 7, 10, 13) і
відповідачці по договору купівлі-продажу належить ціла кухня, тобто сторонам по
справі належить півтори кухні.

Судом не
усунуто протиріччя, які є в матеріалах справи, зокрема, в технічному паспорті
на квартиру, власниками якої була ОСОБА_5 і є ОСОБА_3, зазначена 1/2
частина кухні площею 3, 86 кв.м. (а.с. 28-29), а в свідоцтві про право
власності, на підставі якого укладено договір купівлі-продажу, вказано, що
загальна площа приватизованої ОСОБА_5 квартири становить 31, 65 кв.м. (а.с. 8),
зазначене свідоцтво відповідно до матеріалів справи також ніхто не оспорює.

Висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення, є обов*язковими для суду першої інстанції при
новому розгляді справи.

Керуючись п.5
ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 311, п.2 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Скасувати
рішення рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2007 року, а справу
повернути в той же суд на новий розгляд іншим

суддею.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.