№ 2-42/08
Р І Ш Е Н Н Я

іменем   України

18 листопада 2008 року Інгулецький районний
суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Князевої Н.В.,

при
секретарі Корольовій М.Ю.,

за участю відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
у залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5  до ОСОБА_1  про визнання договору довічного утримання
недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги не визнав.

Позивач ОСОБА_3 , допитана в судовому засіданні 01.10.07
року, суду пояснила, що 2 березня 2005 року її мати - ОСОБА_6  уклала договір довічного утримання з
відповідачем. Просить визнати правочин недійсним, оскільки остання  не розуміла значення своїх дій. Крім того,
відповідач примусив її це зробити. В день свого народження, 27 лютого 2005
року, ОСОБА_6  сказала, що хоче щоб будинок залишися всім
дітям.  02 березня 2005 року вона
дізналася, що будинок вже належить відповідачу. Відразу після 27 лютого 2005
року відповідач зателефонував їй та сказав, щоб вони забирали матір. Коли
ОСОБА_1  виїздив за межі Кривого Рогу, то з мамою
сиділи ОСОБА_7  чи ОСОБА_8 .
Мати проживала у своєму будинку разом з відповідачем. Перед Новим 2005  роком вона викликала лікаря, який сказав, що
ОСОБА_6  страждає старчим склерозом.   Інколи мати навіть  не впізнавала її. До матері вона з братом
ОСОБА_4  та сестрою ОСОБА_5  приходили часто,  оскільки відповідач міг деякий час не
проживати вдома (від'їзжав на курорти, жив у своєї знайомої подруги). Мати
остані 6 місяців перед смертю не піднімалася, тому за нею потрібен був
постійний догляд. Вважає, що під тиском відповідача, а також із-за стану здоров'я
ОСОБА_6  буд укладений договір довічного утримання.

Позивач ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні 01.10.07
року, суду пояснив, що мама останні 6 місяців перед смертю була прикута до
ліжка. Вона не раз просила його захистити від брата ОСОБА_1, який її,
скаржилася на відповідача. ОСОБА_1
проживав разом з матір'ю в її будинку, жив за
її рахунок, оскільки не працював, інколи застосовував до неї фізичну силу. На
день народження ОСОБА_6  повідомила, що в неї є бажання залишити свій
будинок усім чотирьом дітям, тобто йому, ОСОБА_3 ,
ОСОБА_5  та відповідачу. Однак, після 27 лютого 2005
року він дізнався, що мати уклала з відповідачем договір довічного утримання.
Вважає, що ОСОБА_6  не розуміла значення своїх дій при підписанні
правочину, оскільки останнім часов вона хворіла, інколи дещо забувала, не
впізнавала навіть своїх дітей. Просить договір довічного утримання визнати
недійсним.

Позивач ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні 01.10.07
року, суду пояснила, що мати проживала в своєму будинку разом з відповідачем.
Оскільки ОСОБА_6   часто хворіла, то   потребувала постійного догляду. Відповідач
часто від'їзжав на море, або навіть проживав у своєї знайомої жінки, тому вона,
чи ОСОБА_4 , чи ОСОБА_3  у цей
час проживали з мамою. ОСОБА_1
знущався над матір'ю, бив її, відбирав пенсію.
Похованням займалася вона, оскільки відповідач не вважав за необхідне це
робити, він часто їздив у відпустку, а коли потрібно були виходити на роботу,
то брав лікарняний і знову десь від'їзжав. Вважає, що договір довічного утримання
слід визнати недійсним з таких підстав: по-перше -  під час його складання мати була хвора і тому
не розуміла значення своїх дій, по-друге - ОСОБА_6  хотіла, щоб будинок залишився  їй, ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4  та ОСОБА_1 .

Відповідач суду пояснив, що мати
добровільно та усвідомлюючи свої дії уклала договір довічного утримання з ним,
оскільки знала, що він не має житла. За життя ОСОБА_6     ОСОБА_5
,
ОСОБА_3  та ОСОБА_4   купила по квартирі, тому вважала за необхідне
залишити йому будинок. Позивачі дуже рідко навідували матір, за нею доглядав
постійно він, а коли був на роботі, то просив свою співмешканку, або сусідів
приглянути за матір'ю. ОСОБА_6
потребувала постійного догляду, оскільки він
це робив сам, тому  будинок мати
переписала на нього. Оформили договір довічного утримання, так як це було
дешевше ніж договір дарування. Через 2-3 дні після підписання договору
довічного утримання, він зателефонував позивачам та повідомив про наявність
такого правочину, на що вони  ніяк не
відреагували, а коли мати померла, то подали позовну заяву до суду. Вважає
угоду дійсною, оскільки вона укладалася ОСОБА_6  добровільно.

Вислухав пояснення сторін, показання
свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини.

02 березня 2005 року між ОСОБА_6  та
ОСОБА_1  укладено
договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_6  передала у власність ОСОБА_1  належний їй житловий будинок з господарчими
будівлями та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1  зобов'язався
прийняти у власність зазначений будинок з господарчими будівлями і
земельною ділянкою та довічно повністю утримувати ОСОБА_6 ., надавати їй довічно матеріальне
забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду та необхідної
допомоги, зберегти в її довічному безоплатному користуванні кімнати 1-4, 1-6.
Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної
допомоги) сторонами визначена у розмірі 300 гривень на місяць. ОСОБА_6 ., 1922 року народження будь-якими
психічними захворбваннями не страждала, в момент складання та підписання
договору довічного утримання, будь-яких розладів психіки, що виключають
можливість  розуміти значення нею своїх
дій та керувати ними не виявляла, тому
могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Викладеним обставинам відповідають
правовідносини, що витікають із договору довічного утримання.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або)  не могла
керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона
має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень. Обов'язок доказування цивільно-правове законодавство покладає на
сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Надані позивачами докази не підтверджують
обставин, що покладені в підставу позову.
У зв'язку з цим, судом не встановлено, що ОСОБА_6  під
час укладення договору довічного утримання, що є предметом спору, не
усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Отже, позовні вимоги є недоведеними,
задоволенню не підлягають.

Керуючись ч. 1 ст. 225, ст. ст 744 -
746,  ЦК України,  ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212  ЦПК України, суд

В
И Р І Ш И В  :

У задоволенні позовних вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5  до ОСОБА_1  про визнання договору довічного утримання
недійсним відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5  на користь ОСОБА_1  витрати з надання правової допомоги в розмірі
1500 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5  на користь
УДКУ в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу витрати з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи  - 30  гривень.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не подано. Заява подається протягом 10
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом 20
днів  після подання заяви про апеляційне
оскарження. Якщо заяву подано, але скарга не надійшла в зазначений строк
рішення набирає законної сили після закінчення 20-денного строку. У разі
подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом. Заяви та скарги подаються до
апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м.
Кривого Рогу.

Суддя