Справа  № ­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­­ 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

„ 13  „  жовтня 2008
року

Менський районний суд

Чернігівської області

в
складі:

головуючого  судді            Сова Т.Г.

при секретарі                      Корюковець П.Д.

за
участю :

представників: позивачки , відповідача , третьої особи

розглянувши
у  відкритому    судовому
засіданні в  місті  Мена
Чернігівської області
справу   за позовом  ОСОБА_1 до Менської міської ради , третьої
особи без самостійних вимог Менського районного відділу земельних ресурсів ,
третьої особи - Відділу державного кадастру в Менському району Чернігівської
області про часткове скасування  рішення
міської ради та визнання Державного акта на право власності на земельну ділянку
не дійсним .

В С
Т А Н О В И В :

В вересні
місяці 2008 року  ОСОБА_1 заявила в суді
позовні вимоги до Менської міської ради , третьої особи Менського районного
відділу земельних ресурсів про часткове скасування рішення міської ради  та визнання Державного акту на право
власності  на земельну ділянку недійсним
.

Мотивувала
позивачка свої позовні вимоги тим , що згідно витягу № 19681933 комунального
підприємства  „ Чернігівське міжміське
бюро технічної інвентарізації Чернігівської обласної ради  від 28.07.2008 року , їй належить на праві
власності  житловий будинок з надвірними
будівлями , що розташований в АДРЕСА_1.

На
початку 2005 року вона скористалась своїм правом на безоплатну передачу
земельних ділянок у власність і звернулась із відповідною заявою до Менської
міської ради . За рішенням Менської міської ради від 25 січня 2005 року  позивачці було передано безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського
господарства орієнтовною площею 0,12 га , яка розташована в АДРЕСА_1.

18.11.2005 року позивачка отримала
державний акт на право приватної власності на землю, в якому зазначено ,
що позивачка є власницею земельної ділянки площею 0,1974 га , що розташована за
адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення ( використання ) земельної ділянки : для
ведення особистого селянського господарства . Позивачка вважає , що рішенням 15
сесії 4 скликання від 25 січня 2005 року Менської міської ради  та Державний акт на право приватної власності
на землю , не відповідають  вимогам
діючого законодавства України .

Позивачка
також вважає , що  оскаржуваними актами
порушено її права щодо володіння , користування та розпорядження належною їй
земельною ділянкою , тому вона наполягала визнанні частково недійсним  рішення Міської ради  від 26 січня 2005 року  та визнанні недійсним Державного акту на
право приватної власності на землю .

В судовому засіданні  представник позивачаОСОБА_2 підтримав
заявлені вимоги , посилаючись на обставини викладені в позовній заяві , крім
того він збільшив позовні вимоги і просив поновити пропущений термін позовної
давності . В своїх поясненнях представник позивача цитував статті Земельного
кодексу , а саме : ст.121, 21 , 79 , та наполягав на існуванні порушень прав
позивачки .

Представник відповідача Дурницький
В.М. в судовому засіданні позовних
вимог не визнав , підстав для поновлення терміну позовної давності на
його думку немає , так як їх не обгрунтувала позивачка та її представник . Крім
цього представник відповідача пояснив , що на його думку рішення  , яке оскаржує позивачка  є підставою для початку оформлення технічної
документації . Депутати на сесії приймали
рішення по орієнтовній площі земельної ділянки , крім того , 0.12
га  земельної ділянки ( про які вказала
позивачка в заяві до голови виконкому ) ,
в повній мірі не могли бути приватизовані  для будівництва  і обслуговування жилого будинку ,  так як на підставі ст. 121 ЗК України , для
будівництва  і обслуговування  жилого будинку  в містах визначається не більше 0.10 га
.,крім того , при виготовленні технічної документації , було з'ясовано ,
що  земельна ділянка , на яку претендувала
позивачка має розмір 0,1974 га . , що майже вдвічі перевищує норми , визначені
в ст.121 ЗК України . Позивачка була зацікавлена в приватизації всієї земельної
ділянки , яка перебувала в її користуванні , тому депутатами міської ради для
запобігання порушень прав позивачки було прийнято  рішення від 04 серпня 2005 року , про
передачу безоплатно у приватну власність
земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства .
Будь-яких нарікань з боку позивачки до відповідача на той період часу не було ,
тому не зрозуміло , чому  після такого
тривалого проміжку часу у позивачки склалась думка , що її права
відповідачем  були порушені .

Представник третьої особи Півень О.П. в судовому засіданні позовних
вимог не визнав та показав , що підстав для визнання поважними причини
пропущення позовної давності немає , так як позивачка її не пояснила . Крім
того , відсутні підстави вважати , що відповідачем були порушені права
позивачки , які  теж не знайшли свого
обгрунтування в судовому засіданні . Представник відповідача крім цитування
статей Земельного кодексу будь яких мотивів порушення прав позивачки не навів .
Якщо позивачка хотіла приватизувати земельну ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку , то вона мала би право тільки на 0.10 га ., а
вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку на 0,1974
га. , то яким чином було порушено її право не зрозуміло .

Представник Відділу державного кадастру в Менському району Чернігівської
області в судове засідання не прибув , хоча був вчасно відповідно до вимог
чинного законодавства повідомлений  про
час та місце розгляду справи .

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріли справи , суд приходить
до висновку , що позовні вимоги не може бути задоволено .

Відповідно ст.257 ЦК України , загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки .

Відповідно ст.267 ч.4 ЦК України , сплив позовної давності  є підставою для відмови у позові .

Відповідно ст.268  ч.1 п.4 ЦК
України , позовна давність не поширюється
на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконними правового
акту державної влади , органу місцевого самоврядування , яким порушено його
право власності або інше речове майно .

Позивачка
оскаржує рішення органу місцевого самоврядування ,яке на її думку порушило її
права , тому  позовна давність на цю
категорію справ не розповсюджується .

Як
з'ясовано в судовому засіданні позивач оскаржує і просить частково скасувати
рішення Менської  міської ради від 25
січня 2005 року , яким передано безоплатно у приватну власність 0,12 га
земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства  , та державного акта  на право власності на земельну ділянку  за адресою АДРЕСА_1 площею  0,1974 га. виданого 18.11.2005 року .

Позивачка  мотивувала своє вимоги
тим , що якщо вона мешкає в житловому будинку, цільове призначення цієї
земельної ділянки може бути тільки будівництво і обслуговування житлового
будинку . Крім того, позивачка вважає , що відповідачем було порушено порядок
встановлення цільового призначення земельної ділянки .

Відповідно ст.118  ч.1ЗК України ,
громадяни , зацікавлені у приватизації земельної ділянки , яка перебуває у його
користуванні , подає заяву до відповідно
ради .

Відповідно ст.118 ч.4 , громадяни , зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельну ділянку із земель державної або комунальної власності для
ведення фермерського господарства ,ведення особистого селянського господарства
, ведення садівництва , будівництва і обслуговування жилого будинку ,
господарських будівель і споруд , індивідуального дачного будівництва ,
будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації
подають заяву до ради з зазначенням в ній бажаного розміру та мети використання
.

Відповідно ч.8 ст.118 ЗК України
, проект відведення земельної ділянки розробляється на замовлення
громадян організаціями які мають відповідні дозволи .

Відповідно ч.9 ст.119 ЗК України , проект відведення земельної ділянки
погоджується з різними  організаціями ,
після чого подається до  органу місцевого
самоврядування .

Відповідно ч.10 ст.118 ЗК України , міська рада розглядає проект та
приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність, що було зроблено
Менською міською радою  04 серпня 2005
року відповідно рішення 17 сесії 4 скликання , але дане рішення позивачкою
залишилося поза межами оскарження .

При
отриманні першого рішення міської ради від
25 січня 2005 року , позивачка замовляла технічну документацію , яка в
послідуючому була погоджена з компетентними органами , крім цього сама
позивачка надавала рішення від 25.01.2005 року для проведення робіт з виготовлення
документації , на той період часу  вона
не вважала , що порушено її право . І пізніш , після того як вона отримала
рішення міської ради від 04 серпня 2005 року , де було зазначено про передачу
їй у власність 0,20 га для ведення
особистого селянського господарства , на підставі якого вона отримала
Державний акт , вона знов не вважала , що порушено їх права .

Позивачка посилається на ст.91 ЗК України , де йдеться про зобов'язання
власників земельних ділянок
використовувати їх за призначенням . Таким чином позивачка сама наполягає
на тому , що в супереч вимог чинного законодавства , вона використовувала
земельну ділянку не за призначенням , але ніякими доказами вона цього не довела
.                        Відповідно
ст.211  ч.1 п.г  ЗК України , громадяни та юридичні особи
несуть  , адміністративну  відповідальність за такі порушення  ... невиконання вимог щодо використання
земель за цільовим призначенням ( ст.53 КУпАП ) .

Відповідно  ст.5 ЗУ „ Про особисте
селянське господарство „ , для ведення особистого селянського господарства використовуються
земельні ділянки розміром не більше 2,0 га , передані фізичним особам у
власність в порядку встановленому законом .

Відповідно ст.6 ЗУ „ Про особисте селянське господарство „ , до майна
яке використовується  для ведення
особистого селянського господарства належать жилі будинки , господарські
будівлі , свійські тварини та птиці , багаторічні насадження та інше . В
судовому засіданні позивач та представник відповідача не довели , що вище
переліченого майна на земельній ділянці
розташованої за адресою м.Мена вул.Нове Життя ,159  немає .

Таким
чином , в судовому засіданні факт порушення прав позивачки відповідачем
прийняттям спірного рішення не знайшов свого підтвердження .

На
підставі вищезазначеного , керуючись ст. 118,211 ЗК України , ст.5,6 ЗУ „ Про
особисте селянське господарство „ , ст.257,267,268 ЦК України , ст.209,212-215
ЦПК України,   суд

В И Р І Ш И В :

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити .

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду подається до Менського районного суду
Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Сова Т.Г.