АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа № 22 - 1351  2008 року         Головуючий
у 1-й інстанції Кабанова  В.В.
категорія - 53                                                                       Доповідач  С.А.Кіселик
Судова палата в цивільних справах
Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :
Головуючого : Кіселика С А ,
суддів : Франко В А , Суржика М.М.
при секретарі Липі А.О., Косенко Ж.В.
розглянула  у відкритому судовому засіданні в місті
Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргамиОСОБА_1та  Кіровоградського  обласного
Фонду  підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
на рішення  Кіровського
районного  суду міста  Кіровограда
від 15  квітня  2008 року,
лютому 2007  року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Кіровоградського  обласного  Фонду
підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі (далі
по  тексту рішення Фонд)  про визнання
дій  неправомірними, стягнення
заборгованості  по  заробітній
платі, витребування  трудової  книжки
та  відшкодування  моральної
вимоги  позивач  зазначив, що
працював  на  посаді
голови  фонду з 27.11.2000
року  по 07.02.2006 року.  На
посади  голови  Фонду
були  проведені  всі
розрахунки   і  заборгованість по  заробітній
платі становить  приблизно 9000
час  роботи  головою
був  у  відпустці, однак  при
компенсація  за невикористані  відпустки
виплачена  не  була. Не
були  також  виплачені
суми  за  лікарняними
листами, які  були  йому
листопада  по 23  грудня
та з 25 грудня  2005 року  по 10
січня 2000 року. З 07.02.2006 року
по 07.09.2006 року  позивач  працював
на посаді  заступника  голови
Фонду.  Після  звільнення
виплачені  належні  грошові
кошти.  Заборгованість  по
заробітній  платі  становить
близько 7200 грн., не
враховуючи  індексацію  заробітної
плати,   компенсацію  за
невикористану  відпустку  та
хвороби   в період  з
17.07.2006 року  по  25.07.2006 року.  При
звільненні  йому  не
було  видано  трудову
книжку, що  призвело  до
не  можу  працевлаштуватися  і  це  негативно
відображається  на  матеріальному
стані.  Не проведення  розрахунків
при  звільненні та  неможливість
працевлаштуватися  призвело  до
моральних  страждань. Завдану  моральну
слухання  справи  позивачем
були  збільшені  позовні
вимоги  відповідно  до яких
він  просить  стягнути
заборгованість  по заробітній
належать  до  виплати, середній  заробіток
за  період  затримки
розрахунку  станом  на 01.10.2007 року  на
моральну  шкоду, заподіяну  несвоєчасним
проведенням  розрахунків  при
звільненні  та  невидачею
Рішенням
Кіровського  районного  суду міста
Кіровограда   від 15 квітня  2008 року, позов було задоволено  частково
та  стягнуто  з Кіровоградського  обласного
Фонду  підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі на
користь  ОСОБА_1  заборгованість  по
заробітній  платі  в  сумі
7650 грн. 57 коп.  та  821 грн.
суми  індексації, загалом 8472
грн. 45 коп.,  грошову  компенсацію
за  невикористані  щорічні
і  додаткові відпустки  в
сумі  2967  грн. 48
коп., кошти  по  лікарняному
листу  в  сумі 201 грн.,  середній
заробіток  за  час
вимушеного  прогулу  в
зв'язку  із  затримкою
видачі  трудової  книжки
в  сумі  14987 грн. 70 коп.,  середній
заробіток  за  час
затримки  розрахунку  при
звільнені  в  сумі
3153 грн. 15 коп.  та  1000
грн.  в рахунок  відшкодування
моральної  шкоди

В  решті
позовних  вимог  відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції,  позивач просить  його змінити
в  частині  нарахування
середнього  заробітку  за
час  затримки  розрахунку
при  звільненні    та в
частині  стягнення  моральної
шкоди з тих підстав, що рішення
постановлено  із  порушенням
норм  матеріального  та
процесуального  права  і
постановити  нове  рішення, яким
додатково  стягнути  з
Кіровоградського  обласного  Фонду
підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
середній  заробіток  за
час  затримки  розрахунку
при  звільнені  з 01
січня  2007 року  по
день  винесення  рішення,
із  розрахунку 50 грн. 55  коп.
середньоденного  заробітку,  та
50000 грн.  моральної  шкоди.

Апелянт
-ОСОБА_1 зазначив, що  при  проведенні
підрахунку  суми середнього  заробітку
за  час  затримки
розрахунку,   суд  допустився
помилки  і  значно
занизив  суму  стягнення, яка  має
дорівнювати  13345 грн.20
коп.  без
врахування  індексу  інфляції. Крім  того
суд  задовольняючи  позов
в частині  стягнення  моральної
шкоди  частково  і
стягуючи  1000 грн.  не
врахував  характеру  та
обсягу  страждань  позивача. Не
врахував  стан  здоров'я,
тяжкість  вимушених  змін
у  його  життєвих
стосунках, ступінь  зниження  престижу
та  ділової  репутації.

Не
погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції,  відповідач   просить
його  скасувати  з
мотивів  неповного  з'ясування
обставин  справи  та
неправильному  застосуванні  норм
матеріального  права.

Апелянт  - Кіровоградський  обласний
Фонд  підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі в
скарзі  зазначив,  що
висновок  суду першої  інстанції про
порушення  відповідачем  ст.. 47
КЗпП  України  зроблений
помилково  без  врахування
всіх  обставин  справи, а
саме  факту  відмови
позивача  отримати  трудову
книжку  безпосередньо  в день
звільнення  та подальшого  вилучення
трудової  книжки  слідчими
органами. Суд  безпідставно   не
взяв  до  уваги
доводи  відповідача, що  відпустки
позивачу, який  працював у  відповідача
на  посаді  голови,
не  надавалися  з
його  особистої  вини.
Суд  при  розрахунку
компенсації  за  невикористану
відпустку  за  2006 рік
завищив  суму, оскільки  зробив
розрахунок  за  24
календарних  дні  щорічної
відпустки, в той  час  як
позивача  було  звільнено
з 11 серпня  2006,  тобто
розрахунок  мав  вестися
із  15  днів
щорічної  відпустки  та 7 днів
додаткової.  Судом  не
застосовано строк  позовної  давності
звернення  до  суду
та  не  звернуто
увагу, що  заборгованість  по
заробітній  платі  виникла
в  час  коли
позивач  очолював
Кіровоградський  обласний  Фонд
підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі.
Моральну  шкоду  суд
стягнув  при  недоведеності
будь яких  моральних  страждань
позивача.

Перевіряючи
законність  і  обґрунтованість рішення  суду
першої  інстанції  в
межах  доводів  апеляційної
скарги,  колегія  суддів
заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляції та матеріали справи
дійшла висновку, що апеляції ОСОБА_1та
Кіровоградського  обласного  Фонду
підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
підлягають  задоволенню
частково  із  наступних
підстав.

Задовольняючи  позов
в  частині   стягнення
із  відповідача  на
користь  позивача  середнього
заробітку  за  час
вимушеного  прогулу  в
зв'язку  з  затримкою
видачі  трудової  книжки,
суд  дійшов  висновку, що
Кіровоградським  обласним  фондом
підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
порушено  вимоги  ст. 47 КЗпП
України.

Визначаючи   у
зв'язку  із  цим
суму, що  підлягає  стягненню,
суд  першої  інстанції дійшов  висновку,
що  із  часу
звільнення  позивача  до
виїмки  трудової  книжки
ОСОБА_1.  слідчими  органами,
було  достатньо  часу
для  її  вручення
позивачу.  Суд  першої
інстанції  встановив  і
це  підтверджується  матеріалами
справи, що  09 листопада 2007
року  та
26  грудня  2007 року,
після  повернення  трудової
книжки  від  слідчих
органів   до  відповідача,
останнім    направлялися  листи
на  адресу  ОСОБА_1.
із  запрошенням  до
Фонду  для  отримання
трудової  книжки. Позивач  за
трудовою  книжкою  з'явився
і  отримав  її
19  лютого  2008 року.
У  зв'язку   із
тим, що  позивач, із  часу
отримання  листа -
запрошення,   мав  достатньо
часу  для  отримання
трудової  книжки, суд  першої
інстанції  визнав  за
можливе  вважати  часом
видачі  трудової  книжки
не  19 лютого 2008 року,  а 31
грудня  2007 року.

Колегія
суддів
погоджується  із  висновком
суду  першої  інстанції
щодо встановленого  факту  порушення
відповідачем  статті 47  КЗпП
України.

Крім  того,
колегія  суддів  встановила, що відповідачем  також порушено пункт 4.2  Інструкції про  порядок
ведення  трудових  книжок
працівників, яка  затверджена   наказом
Міністерства  праці України,
Міністерства  юстиції  України, Міністерства  соціального
захисту  населення   України
від 29 липня 1993 року  за № 110
(далі  по
тексту Інструкція), відповідно  до
якого,  якщо  працівник
відсутній  на  роботі в
день  звільнення, то  власник
або  уповноважений  ним
орган  в  цей
день  надсилає  йому
поштове  повідомлення  із
вказівкою  про  необхідність
отримання  трудової  книжки.

Доказом  відсутності  позивача
на  роботі,  у
день  звільнення,  є
табель  обліку  виходу
на  роботу ( т.1 а.с. 97, 98)  та
відсутність  нарахування  заробітної
плати  за   травень - серпень  2006 року.

Згідно  частини 4 статті 235  КЗпП
України  у  разі
затримки  видачі   трудової
книжки  з  вини
власника  або  уповноваженого  ним
органу  працівникові  виплачується
середній  заробіток  за
весь  час  вимушеного
прогулу.

Доводи
апелянта - Кіровоградського
обласного  Фонду  підтримки
індивідуального  житлового  будівництва
на  селі,  що
позивач, після  звільнення,  відмовився
від  отримання  трудової
книжки  не  ґрунтуються
на  наданих  сторонами
доказах.

Разом  із
тим,  колегія  суддів
не  погоджується  із
визначеним  судом  першої
інстанції  терміном,  за
який  стягується  середній
заробіток  за  час
вимушеного  прогулу  та
стягнутою  сумою.

Відповідно  до
вимог  положень   вищезазначеної  частини 4
статті 235  КЗпП  України
обов'язковою  умовою  стягнення
із  власника  або
уповноваженого  ним  органу
середнього  заробітку  за  час  вимушеного
прогулу  є  вина
даної  особи  у
затримці  видачі  трудової
книжки.

Виною  відповідача
є  порушення   пункту
4.2  Інструкції,  а саме
не надіслання  ОСОБА_1   в
день  звільнення  поштового
повідомлення  із  вказівкою
про  необхідність   отримання
трудової  книжки  та
не  прийняття  мір
по  отриманню  позивачем
трудової  книжки  до
вилучення  її  працівниками
міліції.

Невидачу  трудової
книжки  на  звернення
ОСОБА_1.  до  Фонду,
у  час  коли
трудова  книжка  у
відповідача  була  відсутня
і  знаходилася  в
правоохоронних  органах ( т.1 а.с.
18),  колегія   суддів
не  визнає  затримкою
із  вини  Фонду.

Оскільки,  після
повернення  трудової  книжки
до Фонду (т.1 а.с. 216),  відповідачем   двічі
09 листопада 2007 року, в день отримання
трудової  книжки  від
правоохоронних  органів, та  26
грудня  2007 року,  було
направлено  листи  на
адресу  ОСОБА_1.  із
запрошенням  до  Фонду
для  отримання  трудової
книжки, однак  позивач  за
трудовою  книжкою  з'явився
і  отримав  її
лише 19  лютого  2008 року,
колегія  суддів  не
вбачає  підстав  для
стягнення  середнього  заробітку
за  час  вимушеного
прогулу  за  період
із  09.11.2007  року
по  час  отримання
позивачем  трудової  книжки, тобто
по 19.02.2008 року.

Враховуючи  вищевикладене
колегія  суддів  дійшла
висновку, що  стягненню  на
користь  ОСОБА_1.  підлягає
сума  за  період
вимушеного  прогулу  із
12  серпня 2006 року  по  11  вересня
2006 року, тобто  за  21
робочий  день.

Оскільки  судом
першої  інстанції  середньоденний   заробіток
було  вирахувано  у
відповідності  до  положення
Про  порядок  обчислення
середньої  заробітної  плати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів  України
від 08 лютого 1995 року  № 100 (зі
змінами, внесеними  постановою  Кабінету Міністрів  України
від 16  травня 1995 року  № 348), колегія  суддів
відхиляє  вимогу  позивача
щодо  визначення  середньоденного  заробітку
у  сумі  50 грн. 55 коп., так  як
вона  не  ґрунтується
на  Законі  і
погоджується  із  визначеним
судом  першої  інстанції
розміром  середньоденного  заробітку
у сумі  40 грн. 95 коп.

Таким  чином
стягненню  із Фонду  на
користь  позивача   за
вимушений  прогул підлягає   859 грн. 95 коп. (21 роб. день  х  40
грн. 95  коп.).

Стягуючи  із
Фонду  на  користь
ОСОБА_1. 2967 грн. 48 коп.
компенсації  за  невикористані   відпустки
суд  нарахував  компенсацію, як  за
відпрацьований  час  у
році  звільнення  так
і  за  минулі
роки.

Однак  із  визначеною  судом
сумою  компенсації  погодитися
не  можна  із
наступних  підстав.

Згідно  частини 1 статті  75
КЗпП  України  щорічна
основна  відпустка  надається
працівникам  тривалістю  не
менше  як  24
календарних  дні  за
відпрацьований  робочий  рік, який
відлічується  з  дня
укладення  трудового  договору.

Визначаючи  кількість
днів  невикористаної  відпустки
за  минулі  роки,
суд  не  застосував
даних  положень  і
зробив  невірні  розрахунки
суми  компенсації.

Згідно  довідки - розрахунку, наданої  відповідачем
на  вимогу  суду
апеляційної  інстанції (т.2 а.с.
108-110) за  період з  01.12.2000 року  по
01.12.2001 року    кількість  днів
невикористаної  відпустки  складає
14  днів  додаткової
відпустки, а  компенсація  складає 156 грн. 17 коп.  За період
з 01.12.2001 року  по 01.12.2002
року  кількість  днів
невикористаної  відпустки  складає 17
днів  основної  та
14  днів  додаткової
відпустки, а  компенсація  становить 433 грн. 13  коп.
За  період  з 01.12.2002 року  по  01.12.2003 року  кількість
днів  невикористаної  відпустки
складає  24  дні
основної  та 14  днів
додаткової  відпустки, а  компенсація
становить  574  грн. 68 коп.
За  період  з 01.12.2003 року  по 01.12.2004 року  кількість
днів  невикористаної  відпустки
складає 24  дні  основної
відпустки  та 7 днів  додаткової
відпустки, а  компенсація  становить
670  грн. 51  коп. За
період  з 01.12.2004 року  по 01.12.2005 року  кількість
днів  невикористаної  відпустки
складає  24  дні
основної  відпустки, 7  днів
додаткової  відпустки, а  компенсація
становить  545 грн. 62  коп.

При  розрахунку
компенсації  за  невикористану
відпустку  у  рік
звільнення, суд  першої  інстанції
не  звернув  увагу, що
позивач  до  дня
звільнення  пропрацював  не
повний  робочий  рік,
а  отже суд  безпідставно
нарахував  компенсацію  за
відпустку  тривалістю  24
календарні  дні.  Компенсації
підлягає  сума  за
16  днів  основної
відпустки  та  5
днів  додаткової  відпустки,
і  яка  становить
327  грн. 50  коп.

Загальна  сума
компенсації  за  невикористані
відпустки  , як  за
відпрацьований  час  у
році  звільнення  так
і  за  минулі
роки  становить  2707
грн. 61  коп.  і
саме  ця  сума
підлягає  стягненню  на
користь  позивача.

Суд  першої
інстанції  правильно  послався
на  постанову  Пленуму
Верховного  Суду  України
від 24 грудня  1999 року  № 13
«Про  практику  застосування
судами  законодавства  про
оплату  праці»  та
статтю  238  КЗпП
України.

Колегія  суддів
не  може  прийняти  доводи
Фонду  щодо  безпідставності  стягнення
такої  компенсації  із
підстав  того, що  позивач
працював  головою  Фонду
і  сам  вирішував
питання  щодо  надання
відпусток,  оскільки, як  вбачається
із  довідки -  розрахунку,
наданої  відповідачем (т.1 а.с.
49,50), самим  Фондом  було
прийнято рішення  про  нарахування
та  виплату  даної
компенсації.  Компенсація  за
невикористані  відпустки  за
2004, 2005, 2006  роки  була
бухгалтерією  Фонду  нарахована
та  стягнута із  позивача в
рахунок   погашення   його
заборгованості  перед  Фондом методом  «червоного
сторно».

Колегія  суддів
не погоджується  також  із
рішенням  суду  першої
інстанції  в  частині
стягнення  із  відповідача
на  користь  позивача
середнього  заробітку  за  час
затримки  розрахунку  при
звільненні.

Згідно  частини 1
статті 117  КЗпП  України,
у  разі невиплати  з
вини  власника  або
уповноваженого  ним  органу
належних  звільненому  працівникові
сум  у строки, зазначені  в статті 116
цього  Кодексу, при  відсутності
спору  про  їх
розмір  підприємство, установа,
організація  повинні  виплатити
працівникові  його  середній
заробіток  за  весь час
затримки  по день  фактичного
розрахунку.

Частиною
1 статті 116  КЗпП  України
передбачено, що  при  звільненні
працівника  виплата  всіх
сум, що  належать  йому
від  підприємства, установи  організації
проводиться  в  день
звільнення.  Якщо  працівник
в  день  звільнення
не  працював, то  зазначені
суми  мають  бути
виплачені  не  пізніше
наступного  дня  після
пред'явлення  звільненим  працівником
вимоги  про  розрахунок.

Оскільки,
як  вже
встановлено  судом,  позивач
в  день  звільнення
не  працював, то  всі
суми, що  належать  йому
від  підприємства  мали
бути  виплачені  не
пізніше  наступного  дня
після  пред'явлення  звільненим
працівником  вимоги  про
розрахунок.

Доказів  того, що
позивач  звертався  до
підприємства  із  такими
вимогами, крім  подачі    позову
до  суду,  сторонами
не  надано.

В  той
же  час  колегія
суддів  погоджується  із
висновком  суду  першої
інстанції  щодо  наявності
завданої  позивачу  моральної
шкоди  та  визначеною
сумою  компенсації.

Визначаючи  розмір
компенсації  за  завдану
моральну  шкоду,  суд
першої  інстанції  правильно
встановив  рівень  та
тяжкість  моральних  страждань
позивача, рівень  втрати  нормальних
життєвих  зв'язків  та
рівень  додаткових   зусиль
позивача  для  організації
свого  життя.  А
отже   підстав  для
зменшення  чи  збільшення
присудженої  судом  першої
інстанції  суми  колегія
суддів  не  вбачає.

Крім  того,
колегія  суддів   вважає
також  безпідставними  доводи
Фонду  щодо  пропуску
позивачем  строків на  звернення
до  суду передбачених  статтею 233 КЗпП  України.

Відповідно  до
ст.ст. 233  та  238 КЗпП
звернення  із  позовом
про  стягнення  належної
працівникові  заробітної  плати
строком  не  обмежується, як  не
обмежується  строком  і
право  суду  винести
рішення  про  виплату
працівникові  належних  йому
сум  при  розгляді
спорів  про  грошові
вимоги.

Що  стосується
вимог  позивача  про
стягнення  із  відповідача
середнього  заробітку  за
час  затримки  видачі
трудової  книжки,  та
за  час  затримки
розрахунку  при  звільненні, стягненні  компенсації
за  завдану  моральну
шкоду  то  в
даному  випадку  позивачем
не  порушено  строку
на  звернення  до
суду  за  захистом
своїх  порушених  прав.

Щодо    вимог
про  стягнення  заборгованості  по
заробітній  платі  та
індексації, стягнення   коштів  за
лікарняним  листком  то
в  цій  частині
рішення  суду  сторонами
не оскаржується.

Враховуючи  вищенаведене,
колегія суддів дійшла переконання, що
при  вирішенні спору  між
ОСОБА_1 та  Фондом  підтримки
індивідуального  житлового  будівництва
на  селі судом  першої
інстанції  у  деяких
питаннях  неправильно  застосовано
норми  матеріального  права.

Згідно
вимог п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового рішення є
порушення або неправильне застосування норм матеріального та
процесуального права.

Тому
рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким   позов
належить  задовольнити  частково.

На
підставі  ст. ст. 47, 116, 117, 83,
182-І, 233, 237-І, 238   КЗпП України,
Інструкції про  порядок  ведення
трудових  книжок  працівників, яка  затверджена
наказом  Міністерства  праці України, Міністерства  юстиції
України, Міністерства
соціального  захисту  населення
України  від 29 липня 1993
року  за № 110, Положення  Про
порядок  обчислення  середньої
заробітної  плати,
затвердженого  постановою Кабінету
Міністрів  України  від 08 лютого 1995 року  № 100 (зі змінами, внесеними  постановою
Кабінету Міністрів  України  від 16
травня 1995 року  № 348),  керуючись ст.ст.307,309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В  И
Р  І  Ш
И  Л  А :

Апеляцію
ОСОБА_1та  Кіровоградського  обласного
Фонду  підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
задовольнити  частково.

Рішення   Кіровського районного  суду міста
Кіровограда від 15  квітня  2008 року, скасувати.

Позов
ОСОБА_1  до Кіровоградського  обласного
Фонду  підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
про визнання  дій  неправомірними, стягнення заборгованості  по
заробітній  платі, витребування  трудової
книжки  та  відшкодування
моральної  шкоди  задовольнити
частково.

Стягнути  з
Кіровоградського  обласного  фонду підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
на  користь  ОСОБА_1
заборгованість  по  заробітній платі  у сумі 7650 грн. 57 коп.  та 821
грн. 88 коп.  суми  індексації.

Стягнути  із
Кіровоградського  обласного  Фонду
підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
на  користь  ОСОБА_1
2707 грн. 61  коп.  грошової
компенсації  за  невикористані
щорічні  основні  та
додаткові  відпустки.

Стягнути  з
Кіровоградського  обласного  фонду підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
на  користь  ОСОБА_1
кошти  по  лікарняному
листку  в сумі 201 грн. 88 коп.

Стягнути  з
Кіровоградського  обласного  фонду підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
на  користь  ОСОБА_1
859 грн. 95 коп.  середнього  заробітку
за  час  вимушеного
прогулу  в  зв'язку
з  затримкою  видачі
трудової  книжки.

Стягнути  з
Кіровоградського  обласного  фонду підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
на  користь  ОСОБА_1
1000 грн. в рахунок
відшкодування  моральної  шкоди.

В  задоволенні
решти  вимог  відмовити.

Стягнути  з
Кіровоградського  обласного  фонду підтримки  індивідуального  житлового
будівництва  на  селі
на  користь  держави
державне  мито  в сумі 51 грн.  та
витрати  на ІТЗ   в
сумі  7 грн. 50  коп.

Рішення  суду  в
частині  стягнення  заробітної
плати  звернути  до
негайного  виконання  в  межах  суми
платежу  за  один
місяць  в  сумі 900 грн. 90 коп.

Рішення
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двох
місяців до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: