АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-320-2008р                                              Головуючий
спори, що                                                        Казидуб
із житлових                                                  Доповідач
в апеляційній інстанції
правовідносин                                                                Адаменко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2008 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                    Адаменко Л.В.

суддів                                Бородійчука Г., Корнієнко Н.В.

При
секретарі                   Макарчук Н.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2007р.
по справі за позовом ОСОБА_2 в її та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа: орган опіки і піклування про вселення та усунення перешкод
в користуванні житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання втративши ми право користування жилим
приміщенням, -

встановила:

15 січня 2007 року ОСОБА_2
звернулась до суду в своїх інтересах та в інтересах її неповнолітньої сестри
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, який являється їх рідним батьком, з позовом про
встановлення порядку користування житлом в будинку АДРЕСА_1.

Змінивши
свої позовні вимоги, позивачка просила вселити її та її неповнолітню сестру
Олену 1991 року
народження, опікуном якої вона являється на підставі рішення виконкому
Придніпровської районної ради м. Черкаси №462
від 21 грудня 2005 року, у
вищевказане житло, а також зобов'язати відповідача усунути перешкоди в
користуванні житлом.

Свої
позовні вимоги та вимоги її сестри ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що вони були
членами сім'ї відповідача, постійно проживали та були зареєстровані в будинку АДРЕСА_1. З того часу,
як їх мати ОСОБА_5 змушена була виїхати на заробітки, їх батько-відповідач по
справі, в кінці 2004 року поставив питання про їх виселення з її сестрою -
інвалідом дитинства із будинку. Після їх виселення, вони неодноразово
намагались вселитись у цей будинок, відповідач, який на той час створив іншу
сім'ю і проживав за іншою адресою, перешкоджав та продовжує перешкоджати їм у
вселенні в будинок №16, в якому
вони постійно проживали.

2

12 лютого 2007 року ОСОБА_1
звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
позовом про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим
приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачі більш ніж
півтора року не проживають в належному йому на підставі договору дарування від 18 травня 1996 році
будинковолодінні АДРЕСА_1, що
підтверджував актом обстеження житлових умов, не виконують свої обов'язки, що
витікають із договору найму житла, не оплачують комунальні послуги.

Відповідно
до ст. 71 ЖК України, оскільки відповідачі не проживають понад 6 місяців без
поважної причини у зазначеному будинковолодінні ОСОБА_1 просив визнати
відповідачів втратившими право на житло.

Заочним
рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2007 року позов
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задоволений. Ухвалено вселити ОСОБА_3 та її опікуна
ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1.

Зобов'язано
ОСОБА_1 надати ключі опікуну ОСОБА_3 -
ОСОБА_2 від будинку та не чинити перешкоди в користуванні житлом.

Позов
ОСОБА_1 задоволений частково. Визнано ОСОБА_4 «таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

В
частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими,
що втратили право на користування жилим приміщенням» відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить «змінити рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення яким в позові ОСОБА_2 в її та в позові в інтересах
ОСОБА_3 до «нього» про вселення відмовити». Його «позов до них про визнання» їх
втратившими «право користування житловим приміщенням задоволити», а в решті
рішення суду залишити без змін, посилаючись на допущені порушення вимог процесуального
законодавства.

Заслухавши
учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді, колегія суддів приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а ухвалене по
справі судове рішення до скасування з ухваленням нового рішення по даній справі
із слідуючих підстав.

В
порушення вимог ч.2 ст. 224 ЦПК України про те, що заочний розгляд справи у
участі у справі кількох відповідачів можливий у випадку неявки в судове
засідання всіх відповідачів, місцевим судом спір між сторонами вирішений у
порядку заочного провадження, не дивлячись на те, що ОСОБА_1, як відповідач був
присутній при розгляді позову ОСОБА_2 в її інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом,
а ці особи приймали участь у цьому ж судовому засіданні як відповідачі по
справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 про визнання їх та інших осіб втратившими
право на користування житлом.

При
вирішенні спору в частині визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 втратившими право на житло в будинку АДРЕСА_1 суд першої інстанції частково відмовляючи ОСОБА_1 в
позові, невірно застосував норми матеріального права, зокрема положення ст. 71
ЖК України так, як відповідачі ОСОБА_2,ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були членами сім'ї
власника житла, які проживали разом з ним та були в ньому зареєстровані.
Позивачу 51/100 частина
домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 належить на підставі договору дарування зареєстрованого 18 травня 1996 року приватним
нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу за реєстром №1474. В цьому випадку
суд повинен був керуватись вимогами ч.2 ст. 405 ЦК України відповідно до

3

якої «член сім'ї
власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності
члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла або законом».

Крім
цього, ухвалюючи рішення про вселення позивачів, суд 1-ої інстанції у
своєму рішення вказав про їх вселення в будинок АДРЕСА_1 та про усунення перешкод в користуванні ним, не
врахувавши при цьому, що ОСОБА_1 на праві власності належало лише 51/100 частина цього
будинку. Внаслідок цього таке рішення було не виконуваним.

Судом
вірно встановлено, що ОСОБА_2,ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у належному ОСОБА_1
будинковолодінні не проживали понад строк, передбачений вищеназваним законом з
поважної причини: дочки позивача -
у зв'язку з тривалими конфліктами та вимогою їх батька про виселення із
спірного житла, а ОСОБА_5 -бувша
дружина ОСОБА_1, яка перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі до 12 квітня 2006 року - в зв'язку з
необхідністю виїзду на заробітки за кордон так, як сім'я перебувала у важкому
матеріальному становищі. Після їх виселення ОСОБА_1 чинить дітям перешкоди у
вселенні у житло, не дає їм ключі від будинку.

Крім
цього, необхідно врахувати, щоОСОБА_3, як на час вимушеного виселення із
спірного житла так і на час вирішення спору є неповнолітньою та являється
інвалідом дитинства, проте ОСОБА_1 ніякої участі у її вихованні та утриманні не
приймав і не приймає, внаслідок цього на підставі рішення Придніпровської
районної ради м. Черкаси №462
від 21 грудня 2005 року ОСОБА_2
(яка навчається у вищому учбовому закладі і також має право на надання допомоги
від батька) була призначена піклувальником неповнолітньої сестри. Обидві ж
дочки позивача, як достовірно встановлено в судовому засіданні, живуть та
навчаються лише за допомогою їх матері ОСОБА_5, яка змушена була у 2004 року виїхати в
Італію на заробітки.

Не
заперечуючи вищезазначені обставини, відповідач ОСОБА_1 і на час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції не визнає за позивачами, як членами його
сім'ї право на користування житлом.

Відповідно
до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником його. Ч.2 цієї ж статті передбачає, що «на вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно».

За
наведених обставин підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання
втратившими право на користування житлом вищевказаних осіб немає.

Проте в
суді першої інстанції було достовірно встановлено, що відповідач за зустрічним
позовом ОСОБА_4 в будинковолодінні, належному ОСОБА_1 на праві власності, без
поважної причини не проживає в термін понад рік. ОСОБА_1 доводив, що з
належного йому будинковолодіння ОСОБА_4 вибув понад десять років назад без
поважної причини і намірів повернутись у нього не було. ОСОБА_4 не надав суду
ніяких доказів про те, що він з поважної причини у спірному житлі не проживає,
його сестри ОСОБА_2 таОСОБА_3 доводи позивача по зустрічному позову не
спростовували також.

Рішення
суду першої інстанції про визнання його втратившим право на користування житлом
ОСОБА_4 не оскаржував. Його доводи в суді апеляційної інстанції про те, що
позов був розглянутий у його відсутність безпідставні так, як в зв'язку з його
неодноразовою неявкою в судове засідання, відповідно до ст. 74 ЦПК України він
викликався в суд через оголошення в газеті «Нова доба». Крім цього, з'явившись
в перше засідання апеляційного суду та отримавши повістку про виклик в повторне
судове засідання, ОСОБА_4 19
лютого 2008 року в
засідання колегії не з'явився, про причини неявки не повідомив.

На
підставі викладеного відповідача ОСОБА_4 необхідно визнати втративши право на
житло відповідно до ст. 405 ЦК
України так, як він у спірному житлі не проживав понад рік без поважної
причини.

4

Відповідно
до ст. 309 ЦПК України наведені вище доводи дають підстави для скасування
рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушеннями та неправильним
застосуванням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового
рішення по даній справі.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 309,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Заочне
рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2007 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов
ОСОБА_2 в її та в інтересах ОСОБА_3 задоволити.

Вселити
ОСОБА_2 таОСОБА_3 в 51/100
частину жилого будинку АДРЕСА_1 в м.
Черкаси, належну ОСОБА_1 на праві власності.

Зобов'язати
ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житлом у 51/100 частині жилого
будинку АДРЕСА_1 та
передати ключі від неї ОСОБА_2.

Позов ОСОБА_1
задоволити частково.

Визнати
ОСОБА_4 втративши право на користування житлом в 51/100 частині жилого будинку №16, розташованого по провулку Тімірязєва в м. Черкаси та
належного на праві власності ОСОБА_1.

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
такими, що втратили право на користування 51/100 частиною жилого будинку
АДРЕСА_1, належній на праві власності ОСОБА_1.

Рішення
може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання законної сили.