Справа № 22ц-2105/2008
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Лакіза Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого-судді:

Коренькової
З.Д.

суддів:

Лакізи
Г.П., Шевченка В.М.

при секретарі: з участю:

ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2, позивачаОСОБА_3 та її представника -
адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ТОВ „Земля і Воля” на рішення Бобровицького районного
суду від 29 вересня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ „Земля і
воля” про стягнення орендної плати, -

в с т а н о в и в:

На рішення Бобровицького районного суду від 29 вересня 2008 року, яким
задоволені позовні вимогиОСОБА_3, подана апеляційна скарга відповідачем - ТОВ
„Земля і Воля”, в якій він просить скасувати рішення і ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, адже суд стягнув орендну плату у період, за
який відповідач не використовував земельну ділянку. Не дав правової оцінки суд
ст. 21 Закону України „Про оренду землі” і п.п. 2.2. договору оренди земельної
частки (паю), відповідно до яких орендна плата може бути сплачена або стягнута
за умови дійсного користування об'єктом оренди. За доводами апеляційної скарги,
суд також вийшов за межі заявлених позовних вимог, а частину позовних вимог не
вирішив.

Оскаржуваним рішенням стягнуто з ТОВ „Земля і Воля” на користьОСОБА_3
орендна плата в сумі 808 грн. 76 коп., індексація в сумі 273 грн. 83 коп., пеня
в сумі 935 грн. 35 коп., витрати на оплату послуг адвоката в сумі 400 грн.,
судові витрати в розмірі 58 грн. 50 коп., а всього 2486 грн. 44 коп. Суд першої
інстанції прийшов до висновку, що між сторонами був укладений договір оренди,
відповідно до умов якого за користування земельною ділянкою орендар
зобов'язаний сплачувати орендну плату, а також у разі несвоєчасної оплати
індексацію та пеню. За цим договором земля передається орендарю не тільки у
користування, але й у володіння, а тому не використання земельної ділянки не
позбавляє обов'язку сплачувати орендну плату. Також, при визначенні сум
орендної плати, індексації та пені, суд врахував те, що позивачці 24.07.2007
року був виданий Державний акт на право власності на землю, а тому з цієї дати
припиняється дія договору оренди.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд
вважає,  що  апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між власником земельної частки (паю) ОСОБА_3 і ТОВ
„Земля і воля” 21.03.2005 р. був укладений договір оренди земельної частки
(паю) розміром 7,17 умовних кадастрових гектарів терміном на 10 років
(а.с.7-8). За умовами договору відповідач щороку повинен нараховувати орендну плату
у розмірі 1 440 грн. за користування вказаною в договорі часткою. Указаний
договір був належним чином зареєстрований (а.с.28).
Під час судового розгляду справи сторони підтвердили, що цей договір виконували
протягом 2005-2006 років. Особливості оренди земельних часток (паїв)
урегульовані Указом Президента
України   від  3
грудня  1999  р.
N  1529/99 "Про невідкладні
заходи щодо прискорення реформування аграрного
сектора  економіки"  та
постановою  Кабінету Міністрів України
від 24 січня 2000 р. N 119 "Про затвердження  Порядку реєстрації договорів оренди земельної
частки (паю)". Згідно з повідомленням начальника відділу земельних
ресурсів у Бобровицькому районі, при укладанні договору оренди земельної частки
(паю) акт прийому-передачі земельної ділянки не складається, оскільки земельна
ділянка не винесена в натуру (а.с.47). За наведених обставин посилання в
апеляційній скарзі на відсутність передбаченого ст.17 Закону України ”Про
оренду землі”   акту приймання-передачі,
не може бути підставою для скасування рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд з посиланням на Закон України „Про оренду
землі”, виходив з того, що за договором оренди земля передається орендарю у
користування та володіння, і це покладає на орендаря обов'язок  сплачувати орендну плату. Відповідач протягом
2007 року не сплачував орендну плату, а тому вона підлягає стягненню з
останнього, з врахуванням індексації та пені за період з 01.01.2007 по
24.07.2007 рік.

Відповідно до  п.3 Указу Президента
України від 3 грудня 1999 р. N 1529, п.17 розділу Х „Перехідні положення”
Земельного кодексу України,  сертифікат
на право на земельну частку (пай) вважається

правовстановлюючим  документом,  що
засвідчує   право   володіти,

користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою; сертифікат є дійсним до
виділення власнику земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) земельних
ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю. З
часу отримання державного акта на право приватної власності на землю особа
набуває статусу власника земельної ділянки. Відповідно до положення п.8 розділу
Х „Перехідні положення” Земельного кодексу України та розділу ХІ „Перехідні
положення” Закону „Про оренду землі”, припинення дії договору оренди
допускається лише у випадках, зазначених Законом „Про оренду землі”; після
виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток
(паїв) договір оренди може бути переукладеним вже відповідно до державного акта
на право власності на земельну ділянку - на тих самих умовах, що і раніше
укладений договір оренди земельної частки (паю). Відповідно до п.2.3
Типового договору оренди земельної частки (паю), орендні відносини можуть бути
припинені після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання Державного акту на право приватної власності на землю. Таким чином,
висновок суду першої інстанції про те, що договір оренди слід вважати
припиненим з часу отримання Лужанською Державного акту на право приватної
власності на землю, тобто з 24.07.2007 р. (а.с.9), є вірним та обґрунтованим.

Доводи відповідача про те, що він з об'єктивних причин не міг
використовувати земельну частку (пай), що належить позивачеві, обґрунтовано не
взяті судом першої інстанції до уваги, виходячи з наступного.

Як слушно зазначив суд першої інстанції, за договором оренди земля
передається орендарю не тільки у користування, але й у володіння, а тому не
використання земельної ділянки не позбавляє останнього обов'язку сплачувати
орендну плату. Це випливає із загального правила, встановленого ст. 792 ЦК
України. Крім того, умовами договору, зокрема п.3, передбачений обов'язок
орендодавця  не втручатися у виробничу
діяльність орендаря і не створювати йому будь-яких перешкод  при виконанні умов договору.

Відповідно до статей 526, 530 ч.1 ЦК України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.  Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В зв'язку з цим, судом першої інстанції із законних підстав та обґрунтовано
стягнув з відповідача орендну плату за період з 01.01.2007 по 24.07.2007 року,
пеню та індексацію.

Оскільки суть заявлених позивачем вимог полягала у стягненні саме орендної
плати, що в позовній заяві нею вказано розмір орендної плати як в натуральному,
так і в грошовому вигляді, що під час судового розгляду справи позивач просила
стягнути орендну плату у грошовому виразі, і що відповідно до умов договору
оренди (пункт 2-2) виплата орендної плати за спірний період повинна бути
виплачена саме у грошовому виразі, доводи апеляційної скарги про вихід суду
першої інстанції за межі позовних вимог слід визнати безпідставними.

Дійсно, позивачем були заявлені вимоги про стягнення орендної плати за весь
2007 рік, а суд стягнув орендну плату за період з 01.01.2007 по 24.07.2007
року, і не стягнув таку плату за період після 24.07.2007 року, проте за період
після 24.07.2007 року, за який орендна плата не стягнута, рішення суду не
оскаржується.

Відповідно до припису ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки її доводи не спростовують правильності
наведених вище висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307,
308,  313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ТОВ „Земля і Воля” -
відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду
від 29 вересня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: