ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
Справа № 2 - 440/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12   листопада
2008 року

Суддя  Ялтинського міського суду  АР Крим
Білюнас В.Ю., при секретарях- Іваненкової
К.В., Пархоменко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в м. Ялта  цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2до ОСОБА_3про  визнання договору
дарування недійсним,  виселенні і
відшкодуванню моральної  шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивачи звернулися до суду з позовом, в якому просять суд визнати
недійсним договір дарування  кожним з них
по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3., удостовірений державним нотаріусом Першої
Ялтинської державної нотаріальної контори Михалінчук А.В.  13 вересня 2005 року, реєстровий №
4-2036,  висилити ОСОБА_3. з зазначеної
квартири і стягнути з неї  моральну шкоду
у розмірі 10000 грн.

Вимоги мотивовані тим, що  вони
уклали договір дарування квартири на вимоги племінниці ОСОБА_3., оскільки
знаходилися в тяжкому положенні: є престарілими людьми, потребують сторонньої
допомоги, смостійно обходитися не можуть, близьких родичів не мають, отримують
невилику пенсію і звернулися до неї за допомогою. Після укладення договору та
безкоштовної передачі права власності на нерухоме майно ОСОБА_3поїхала в
Россію, де знаходилася протягом 9 місяців. За цей час ніякої допомоги не
надавала, а в кінці літа 2006 року  переїхала
до них жити. Однак, незваєжаючи на проживання разом, ОСОБА_3 свої обіцянки не
виконує, допомоги не надає, заперечує користуватися купленими нею продуктами,
не сплачує комунальні послуги та склала неможливі для нормального проживання
умови, забороняє використовувати ванну, туалет, провокує сварки, погрожує
висилити з квартири, що негативно відібражається на стані їх здоровья. Після
консультації з юристом ім стало відомо, що відповідачка не має по відношенню до
них зобовязків по їх довічного утримання, про можливість складання такого договору
нотаріус їх не повідомив, тому договір дарування був укладений на крайні
невигідних умовах, передали едіне житло, іншого не мають.Вважають визнати цей
договір недійсним на підставах ст. ст.229 ч.1п.2, 230 ч.1 ЦК України.

Відповідач, та її представник вимоги не визнали, вважають позов є
необгрунтованим та надуманим, не підтвердженим якимось доказами по справі, крім
того по цієї угоди є тлумачення суду.

Вислухавши сторони,  представників
сторін, вивчивши матеріали справи, обозрівши матеріали цивільної справи № 2-627
за 2007 рік, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити
цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а так само моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності;  волевиявлення
участника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені
ним.

У чинність ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна зі сторін або інша зацікавлена особа заперечує
його дійсність на підставах, встановленим законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Спірне нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1

Зазначене нерухоме майно перебувало у власності  в рівних частках у позивачів ОСОБА_1 . та
ОСОБА_2 . на підставі  свідоцтва № 16983
-1 про право власності  на житло від
22.12.1999 року, виданного виконавчим комітетом
Ялтинської міської ради.

13 вересня 2005 року ОСОБА_1 . та ОСОБА_2 . подарували кожний свою частину
квартири ОСОБА_3., що підтверджується договором дарування, реєстровий № 4-2036,
удостовіреним  державним нотаріусом
Першої Ялтинської державної нотаріальної контори Михалінчуком А.В.(л.с.10-11).

Судом встановлено, що договір
дарування ОСОБА_1 . та ОСОБА_2 . квартири АДРЕСА_1 своїй племінниці, ОСОБА_3 .
був укладений  при розумінні його
значення і умови цієї угоди та її правові наслідки, підтвердили дійсність
намірів. Цей договір не приховує іншу угоду, відповідає їх інтересам,
волевиявленню, є вільним, усвідомленним та таким, що відповідає реальній
домовленності сторін, договір відповідає дійсним намірам сторін створити для
себе юридични наслідки, які обумовлені в даному договору. Крім
того, позивачі самі підтвердили, що у момент підписання оспорюваного договору
їм було відомо, що вони підписують саме договор дарування, а не договір
довічного утримання.

До такого висновку суд прийшов
дослідивши  всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність,
допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності.

Частиною 1 ст.229 ЦК України встановлено, що правочин,
який вчинено особою яка помилялася щодо обставин, які мали істотне значення,
може бути визнаний судом недійсним. У ст.230 ЦК України встановлено, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману, щодо обставин, які
мали істотне значення, таких правочин також може бути визнаний судом недійсним.
Суд приймає до уваги, що ці підстави для визнання недійсним правочину на які
посилаються позивачи по справі є взаємовиключні і не підтверджуються
якими-небудь доказами по справі.

Згідно ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.Будь-яких безперечних доказів, що договір
дарування під умовою надання матеріальної допомоги та здійснення догляду за
дарувальниками, позивачами яки помилялися щодо обставин, які мали істотне
значення, чи навмисно були введени в оману відповідачкою ОСОБА_3 ., відповідно
до ст.60 ЦПК України, надано не було , як не було надано й доказів того, що
договор дарування був укладений внаслідок цих обставин.

Суд приймає до уваги висновки Апеляційного суду вказані у
рішенні від 12.06.07 року в яких суд визнав угоду дарування дійсною і  не прийняв до уваги доводи  позивачів, що вони фактично мали намір
укласти договір довічного утримання (л.с.38-39).

На  підставі
викладеного  та  керуючись ст.ст.4,10, 60,209, 212-216,218,223
ЦПК України, ст. ст.16, 23,203,209,215,229,230 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В
позові ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3про
визнання договору дарування недійсним,
виселенні і відшкодуванню моральної
шкоди  -  відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного
суду АРК через Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст.
294-296 ЦПК України.

Суддя