АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-371 2008 р.                                              Головуючий
44                                                                       Фетісова
апеляційній інстанції Захарова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2008 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                    Іваненко В.Д.

суддів                                Захарової А.Ф.,
Качана О.В.

при
секретарі                   Макарчук Н.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного
комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» на рішення Черкаського районного
суду Черкаської області від 08 листопада 2007 р. по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного інноваційного банку (АКТ) «УкрСиббанк»,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Черкаського міського
нотаріального округу Романій Н.В. про визнання договору іпотеки № 02/9-03 від
02.03.2006 року недійсним, об'єднану в одне провадження з позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, Акціонерного комерційного, інноваційного банку «УкрСиббанк», третя особа
відділ державної виконавчої служби Черкаського рай управління юстиції про
визнання договору іпотеки № 02/9-03 від 02.03.2006 року недійсним, визнання
права власності на частину спільно нажитого майна подружжя, виключення майна з
акту опису та арешту.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши представника АКІ «УкрСиббанк», який підтримав
доводи апеляційної скарги, та представників ОСОБА_1, ОСОБА_3, які заперечували
на доводи апеляційної скарги, судова палата, -

встановила:

В
березні 2007 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного
банку (АКІ «УкрСиббанк») про визнання договору іпотеки нікчемним.

В
обґрунтування позовних вимог вказувала, що 02.03.2006 року між нею та АКІ «УкрСиббанк» було укладено договір
іпотеки нерухомого майна, предметом якого є житловий будинок з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1.

Даним
договором забезпечувалося виконання грошових зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним
договором № 29/633 МКК від 02 березня 2006 року перед
відповідачем.

2

05 березня 2007 року вона
довідалася про невиконання третьою особою ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним
договором, оскільки отримала повідомлення відповідача. Також цим повідомленням
її було попереджено про можливість звернення стягнення в місячний термін на
предмет іпотеки.

Вказуючи
, що на момент
укладення договору іпотеки в будинку окрім неї проживали ще три особи, а це її
бувший чоловік ОСОБА_3, донька ОСОБА_5, 1983
року народження, неповнолітній син ОСОБА_2 , 1994 року народження -
дитина, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи , дозвіл від
органу опіки і піклування в інтересах якого на час укладення договору іпотеки в
порушення прав неповнолітнього не був витребуваний, як і згода бувшого
чоловіка, в зв'язку з чим суттєво порушені права цих осіб, що залишаються без
житла, позивачка просила на підставі ст. ст. 71, 224, 216 ЦК України визнати
договір іпотеки № 02-9-03 від 02.03.2006 року нікчемним.

ОСОБА_4
запевнив її. що всі необхідні документи зібрані, звернення на предмет іпотеки
не буде, а цей договір є тільки формальністю і необхідний тільки для отримання
кредиту. Стосовно надання дозволу на укладення договору іпотеки від органу
опіки і піклування вона не повідомлялась, хоча вважає, що і нотаріус і
відповідач не могли не знати про необхідність надання такого дозволу, оскільки
відповідна норма передбачена чинним законодавством.

Просила
залучити в якості третіх осіб до справи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 Анатолійовича, ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В.

В липні 2007 року ОСОБА_3
звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, АКІ «УкрСиббанк» про
визнання договору іпотеки нікчемним, визнання права власності на частину
спільно нажитого майна подружжя, виключення майна з акту опису й арешту.

Вказував,
що з ОСОБА_1 він перебував в зареєстрованому шлюбі з 1982 року і в 2002 році шлюб було
офіційно розірвано, але вони продовжували жити разом, вели спільне
господарство, ростили дітей, через деякий час зрозуміли, що розлучення було
помилкою і почали проживати однією сім'єю. За час шлюбу для спільного
проживання у 1987 році
ними було придбано старий житловий будинок в АДРЕСА_1, хоча договір
купівлі-продажу оформлений був 07.08.1987
року на ОСОБА_1 Гроші допомагали збирати батьки з обох сторін. Потім вони
зруйнували старий будинок і на цьому місці збудували новий, який є їх спільною
сумісною власністю.

В травні
місяці 2007 року він дізнався, що дружина, не повідомивши його, уклала договір
іпотеки № 02/9-03 від 02.03.2006 року, яким забезпечувалося виконання грошових
зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором № 29/633/МКК від 02.03.2006 року
перед «УкрСиббанком». Також дізнався, що даним договором вона передала в
іпотеку будинок, частина якого належить йому.

Він
категорично не згідний з цим договором і вимушений поставити питання про визнання
часток в жилому будинку, належному їм на праві спільної сумісної власності.

02.04.2007 року ухвалою
судді було накладено арешт на домоволодіння, а 03.04.2007 року даний арешт зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна, про що отримано витяг.

05.07.2007 року державним
виконавцем відділу ДВС Черкаського рай управління юстиції Погонюк І.В. було
складено акт АА № 623107
опису і арешту майна, що є предметом позовної заяви - будинок по
АДРЕСА_1. В акті зазначено, що описане майно, а саме будинок, в якому є його
частка, буде передане для реалізації після 16 липня 2007
року, що унеможливить виконання рішення суду про визнання за ним права
власності на частину спільного майна подружжя, і тому воно має бути виключене з
опису й арешту майна від 05.07.2007
року.

3

На
підставі викладеного, ст. ст. 203,
215, 355, 369, 321 ЦК України, ст. ст. 60,
63, 68 СК України, просив виключити нерухоме майно, а саме
житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1, - з акту
опису і арешту майна серія АА № 623107, складеного 05.072007 року державним
виконавцем відділу ДВС Черкаського рай управління юстиції. Визнати договір
іпотеки № 02/9-03 від 02.03.06 року . укладений між ОСОБА_1 та АКІ банком
«УкрСиббанк» нікчемним. Визнати будинок по АДРЕСА_1 Черкаської області спільним
майном подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3, визнати за ним право власності на 1/2 частину
вказаного житлового будинку.

Заявою
від 15.10.2007 року про
уточнення позовних вимог ОСОБА_3 просив визнати недійсним зазначений вище
договір іпотеки, виключити будинок з акту опису та арешту майна, визнавши його
спільним майном подружжя і визнати за ним право власності на 1/2 його частину.

Заявою
від 05.11.2007 року
ОСОБА_1 доповнила позовні вимоги тим, що просила позов вважати заявленим в
інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2.

Рішенням
Черкаського районного суду від 08
листопада 2007 року
позов задоволено.

Визнано
недійсним договір іпотеки №
02-9-03 від 02.03.2006
року, укладений
між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Визнано
будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 як такою, що придбаний в шлюбі з ОСОБА_1.

Визнано
за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 Черкаського
району Черкаської області.

Виключено
будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1 Черкаського району Черкаської області з акту арешту і
опису майна від 05.07.2007
року №АА623107.

Судові витрати
по справі залишені за сторонами.

В
апеляційній скарзі на це рішення Акціонерний Комерційний інноваційний банк
«УкрСиббанк» просить його скасувати як постановлене з порушенням норм
процесуального і матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, визнавши право власності на спірний будинок тільки
за ОСОБА_1.

Обговоривши
матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Судом
встановлено, що 02 березня 2006 року між ОСОБА_1
та Акціонерним комерційним інноваційним банком (АКІ) «УкрСиббанк» було укладено
договір іпотеки нерухомого майна № 02/09-3, яким забезпечувалось виконання
грошових зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором № 29/633/МКК від 02.03.2006
року перед відповідачем.

На
момент укладення договору іпотеки в будинку по АДРЕСА_1 і області проживали
крім позивачки ще троє осіб :чоловік позивачки ОСОБА_3 , донька ОСОБА_5, 1983
року народження, син ОСОБА_2, 1994 року народження, який являється
неповнолітнім і дитиною, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи.

Будучи
допитаною в якості свідка, секретар Червонослобідської сільської ради ОСОБА_6
пояснила, що працює на даній посаді з 13.04.2006 року і їй відомо з
реєстраційних документів, які наявні по сільській раді, що ні дитина позивачки
ОСОБА_2, ні її чоловік ніколи не виписувались з зазначеного будинковолодіння і
постійно там проживають.

4

Прокуратурою Черкаського району 21.07.2007 року
винесена

Постанова
про порушення кримінальної справи по факту шахрайства з фінансовими ресурсами
за ознаками злочину, передбаченого ст. 222 ч. 2 КК України (ар. спр. 135), з
якої вбачається, що приватним підприємцем ОСОБА_4 02.03.2006 року отримано
кредит а АКІБ «УкрСиббанк» на суму 126, 25 тис
грн. , внаслідок представлення його поручителем ОСОБА_1 фіктивної
довідки про склад сім'ї і щодо не проживання її неповнолітнього сина ОСОБА_2 та
чоловіка в зареєстрованому на неї будинку по АДРЕСА_1, відносно якого нею
укладений договір іпотеки від 02.03.06
року з метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_4

Такі
дані заперечують на доводи апеляційної скарги про те, що на момент укладення
спірного договору іпотеки ні ОСОБА_3 (чоловік позивачки) ні неповнолітній їх
син ОСОБА_2 не проживали в спірному будинковолодіння ОСОБА_1 по АДРЕСА_1.

Відповідно
до ст. 29 ЦК України місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання
її батьків чи одного з них, або осіб, що їх замінюють.

Тому,
виходячи з обставин справи, місцем проживання ОСОБА_2 неповнолітньої дитини
подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 являється спірний будинок, з чого правомірно і
виходив суд.

Законом
України «Про охорону дитинства» ( ст. 17) передбачається, що батьки або особи,
яки їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування
укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовляється від належних дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою,
видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону органи опіки і
піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих
приміщень та купівлі нового житла. Аналогічну вимогу містить і ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей».

Проте, в
порушення наведених норм і п. 40
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року № 20/5, за яким у разі
укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, зокрема, договорів щодо поділу, обміну жилого будинку,
квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус
перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких
договорів, - в даному
випадку цього дотримано не було. Спірний договір іпотеки від 02.03.06 року
укладений без дозволу органу опіки і піклування, і тому такий правочин згідно з
ч. 1 ст. 224 ЦК України є нікчемним, і, звідси, відповідно до ст. 215 ЦК
України цілком обгрунтовано визнаний судом недійсним у задоволення позову
ОСОБА_1

По
справі встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з 1982 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який в 2002 році було
розірвано, але вони продовжували мешкати разом, вели спільне господарство, майно
не ділили, разом виховували дітей і через деякий час сімейні відносини
відновилися.

В період
шлюбу для спільного проживання та подальшого будівництва ними було придбано
старий житловий будинок в АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу від 07.08.1987
року було оформлено на ОСОБА_1 як і всі документи в послідуючому. Зруйнувавши
старий будинок, подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 збудували на його місці новий житловий
будинок, який разом ввели в експлуатацію. 30.12.2005
року на ім'я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нього (ар. спр. 97), однак, фактично,
як правильно визнав суд, будинок являється спільною сумісною власністю
подружжя, в зв'язку з чим судом на підставі ст. ст. 69-70 СК України
обгрунтовано задоволено вимоги ОСОБА_3 про визнання будинку по АДРЕСА_1

5

Слобода спільним майном
подружжя, визнання за ним права власності на 1/2 частину зазначеного будинковолодіння.

Згідно
ст. 68 СК
України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно
за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Судом
встановлено , що
договір іпотеки було укладено ОСОБА_1 02
березня 2006 року , а довідка
сільради про те, що ОСОБА_3 хоч і зареєстрований, але не проживає в
будинковолодінні АДРЕСА_1, видана
03 березня 2006 року, тобто на
момент укладення договору іпотеки у нотаріуса даних щодо проживання ОСОБА_3 в
наявності не було , як і не
було його нотаріально посвідченої згоди на виселення у разі звернення стягнення
на предмет іпотеки у відповідності до п. 2.4.8
вказаного договору.

Виходячи
з наведеного, враховуючи, що право спільної сумісної власності між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 не припинено, суд правомірно прийшов до висновку про те, що укладення
договору іпотеки між ОСОБА_1 і Акціонерним комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» без його відома та згоди грубо суперечить вимогам закону відносно
розпорядження спільним майном, а тому є незаконним і тому договір іпотеки має
біти визнано недійсним, в зв'язку з чим вимоги ОСОБА_3 в цій частині підлягають
до задоволення.

Враховуючи
викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги АКІ «УкрСиббанк»
про те, що ОСОБА_3 не проживав в спірному будинковолодіння на час укладення
договору іпотеки і що ОСОБА_1 є єдиним власником будинку АДРЕСА_1.

Виходячи
з встановлених обставин справи, керуючись роз'ясненнями Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з
акту опису» № 6 від 27.08.1978 року в редакції
від 25.05.1998 року, де
зазначено, що, встановивши, що описане майно, на яке не може бути звернено
стягнення за виконавчими документами або за даними вимогами, суд виключає це
майно з опису незалежно від заявлених позивачем вимог, - суд правильно
виключив будинковолодіння по АДРЕСА_1 з акту опису і арешту майна від 05.07.2007 року за №АА 623107.

Рішення
суду відповідає зібраним доказам, вимогам закону і підстав для його зміни чи
скасування та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308,
314 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення
Черкаського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2007 року , - залишити без
змін.

Ухвала
може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі
двохмісячного строку.