АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-401 2008 р.                                               Головуючий
40                                                                       Бащенко
апеляційній інстанції Захарова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2008 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                     Іваненка В.Д.

суддів                                Захарової А.Ф.,
Ювшина В.І.

при
секретарі                    Федьорко М.
Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства (ЗАТ) «Приватбанк» про
скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги
та представника ЗАТ КБ «Приватбанк»,
який на них заперечував, судова палата, -

встановила:

В червні
2006 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Закритого акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 - директор філії
Черкаського головного регіонального управління ЗАТ «Приватбанк» - про визнання
незаконним дисциплінарного стягнення, про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, надання всіх відпусток.

Вказував,
що наказом філії Черкаського ГРУ ЗАТ КБ
«Приватбанк» № 187-0
від 11.07.2005 року він
був незаконно звільнений з посади спеціаліста корпоративного бізнесу відділення
групи Б з виконанням обов'язків юрисконсульта по негативним мотивам згідно п.3
ст. 40 КЗпП
України (за
систематичне невиконання службових обов'язків).

В
порушення ст. 235 КЗпП України наказом філії Черкаського ГРУ ЗАТ КБ
«Приватбанк» № 293-0 від 26.10.2005 року його було без його на те згоди
поновлено на нижче оплачувану посаду спеціаліста з кредитування юридичних осіб
Звенигородського відділення. В порушення вимог наказів ЗАТ КБ «Приватбанк» № с-60 від 07.04.05 року № с-140 від 17.08.2005 року та чинного
законодавства України з метою незаконного звільнення службові особи філії
Черкаського ГРУ ЗАТ КБ «Приватбанк»
наказом № 143 від 06.02.06 року йому в
порушення чинного законодавства незаконно оголошують догану.

В
зв'язку з прийняттям наказу ЗАТ КБ
«Приватбанк» № 203 від 14.02.2006 року «Про
заборону кредитування підприємств сільгоспвиробників і ужорсточення умов
кредитування

2

виробників
сиромолочної продукції» та у зв'язку з погіршенням стану його здоров'я через
захворювання та постійні виклики в судові засідання Соснівського райсуду 30.01.06 p.;
10.02.06 p.;
17.02.06 p.;
21.02.06 p.,
в подальшому 28.02.06
p.; 0603.06 p.;
09.03.06 p.
він звернувся 16 лютого 2006 року із
письмовою заявою на ім'я директора Черкаського ГРУ КБ «Приватбанк»
ОСОБА_2 про надання чергової основної відпустки тривалістю 24 календарних дні
з 21.02.06 p., потім
аналогічними письмовими заявами про надання відпусток звертався 22.02.06 p.; 28.02.06 p.; 03.03.06 р. про надання
відпусток відповідно з 27.02.06
p.; з 02.03.06 p.; з 06.03.06 p.; а коли подав
заяву від 07.03.06 р. про
надання чергової основної відпустки тривалістю 24 дні з 10 березня 2006 року,
копію якої направив Голові правління ЗАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3, в прокуратуру
Черкаської області; голові Черкаської облдержадміністрації, то посадові особи
філії Черкаського ГРУ ЗАТ КБ «Приватбанк» навмисно позбавили його
конституційного права на чергову основну відпустку , залишивши його письмові
заяви без розгляду, без подання оформленого наказу на його звільнення без
проведення розрахунку, без передачі ввіреного йому майна. Керуюча Звенигородського
відділення ОСОБА_4 та працівник служби безпеки ОСОБА_5 біля 16.00 годин 7
березня 2006 року без дотримання установленого порядку звільнення працівника,
змусили його залишити робоче місце та залишити приміщення банку і більше в
банку не з'являтись.

Звільнення
вважає незаконним, поскільки його позбавлено конституційного права на
відпустку, порушуючи ст. ст. 43, 45, 60, 61, 62 Конституції України, грубо
порушено законодавство про працю - ст. ст. 2, 38, 39, 40 ч. 3, 44, 47, 49,
49-2, 74, 75, 79, 83, 147, 148, 149, 235 КЗпП України, грубо порушено ст. 2-
гарантованого надання відпустки визначеної тривалості із збереженням на її
період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги), забороною заміни
відпустки грошовою компенсацією, ст. 6, 10 Закону України «про відпустки».

Відповідно
до ст. ст. 74, 75, 79,
232, 235 КЗпП України та ст. ст. 15, 118, 19 ЦПК України просив:

1) визнати
наказ № 143 від 06.02.06 року про
накладення дисциплінарного стягнення незаконним;

2) визнати
наказ № 70-0 від 07.03.06 року про
звільнення ОСОБА_1 незаконним;

3) поновити
його на роботі на посаді спеціаліста корпоративного бізнесу відділення групи Б
з виконанням обов'язків юрисконсульта;

4) надати
всі дні основної щорічної відпустки встановленої тривалості за період роботи з 18.04.2005 року по 18.04.2006 року;

5) тягнути
із ЗАТ КБ «Приватбанк»
на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 березня 2006 року до дня
поновлення на роботі. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2007 року в

задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ЗАТ КБ
«Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 про скасування наказів, поновлення на
роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 просить його скасувати його як
постановлене з порушення процесуального і матеріального права та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Обговоривши
матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 18.04.2003 року працював на посаді юрисконсульта юридичного відділу
філії Черкаського головного регіонального управління (ГРУ) ЗАТ КБ «Приватбанк», а
з 29 липня 2003 року працював
спеціалістом корпоративного бізнесу відділення групи «Б» у Звенигородському
відділенні Черкаської філії ГРУ ЗАТ КБ
«Приватбанк» (ар. спр.
25, 26).

3

З цієї
посади наказом за №
187-0 від 11.07.2005 року по
Черкаському ГРУ «Приватбанку» ОСОБА_1 був звільнений з 12.07.2005 року за п.3 ст. 40 КЗпП України, -за систематичне
невиконання службових обов'язків (ар. спр.
31).

Проте
наказом за № 293-0 від 26.10.2005 року по
Черкаському ГРУ «Приватбанк» ОСОБА_1 з 12.07.2005 року був поновлений на посаду
менеджера з банківського обслуговування юридичних осіб - спеціаліста з
кредитування юридичних осіб Звенигородського відділення з обов'язками,
передбаченими посадовою інструкцією. До речі, на цю посаду ОСОБА_1 був
переведений згідно поданої ним 20.01.2004
року заяви (т. 1 ар. 172), тому з цих
підстав суд правильно вказав на неправомірність доводів позивача про
протиправність поновлення його на вказаній посаді без його згоди. Наведене
водночас свідчить про необґрунтованість заяви позивача щодо неправомірність
його атестації, до проходження якої підлягали всі категорії співробітників
банку за виключенням таких, що проробили в банку на займаній посаді півроку,
так як ОСОБА_1 працював на посаді, з якої його було звільнено, з 20.01.2004
року.

Встановлено,
що звільнений ОСОБА_1 з посади менеджера по банківському обслуговуванню юридичних
осіб (спеціаліста з кредитування юридичних осіб) Звенигородського відділення 7
березня 2006 року наказом № 70-0 від 07.03.2006 року по Черкаському ГРУ
«Приватбанк» за систематичне невиконання службових обов'язків , згідно п.3 ст.
40 КЗпП України (т. І ар. спр. 140).

За
вказаною нормою - п.3 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником
без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

По
справі встановлено, що наказом по ЧГРУ за №
1413 від 02.12.2005 року у
відповідності до ст. 40 КЗпП
України призначена була атестація спеціалістів з кредитування юридичних осіб,
які в силу різних об'єктивних причин не пройшли її у 2005 році. Серед них
був вказаний і ОСОБА_1 Ознайомившись з наказом 05.12.2005 року, ОСОБА_1 до виконання цього наказу віднісся вкрай
безвідповідально. Він не виконав наказ в частині надання атестаційній комісії
необхідних (вказаних в наказі) документів, а також вивчення в системі дистанційного
навчання професійних курсів за своїми посадовими обов'язками і здачі по ним
екзаменаційних тестів. Прибувши на засідання атестаційної комісії 25.01.2006
року, ОСОБА_1 вів себе зухвало, на конкретні запитання почав розповідати про
речі, що не мають відношення до теми розмови, кричав, усіх перебивав, всіляко
намагався відвести увагу присутніх від основного - з'ясування рівня професійних
знань. На поставлені питання не було отримано від нього жодної позитивної
відповіді, що вказує на вкрай низький рівень знань і небажання їх підвищувати
через існуючу в банку систему дистанційного навчання . В 2005 році ОСОБА_1
виявився єдиним співробітником, що не виконав вимоги Головного банку щодо
професійного навчання. Не дочекавшись оголошення рекомендацій, ОСОБА_1 залишив
приміщення засідання комісії, нікого не попередивши, - про що був
складений акт членами атестаційної комісії (ар. спр. 162
т. І). Про те, що ОСОБА_1 подав неправдиву інформацію в службовій записці
від 24.01.06 року (напередодні атестації) на ім'я начальника відділу кредитного
обслуговування корпоративних клієнтів відносно виконаної ним роботи вказує
службова записка керуючої Звенигородським відділенням банку на ім'я заступника
директора Черкаського ГРУ «Приватбанк» від 25.01.06 р. на ар. спр. 161 т. І.,
згідно якої за період з 26.10.2005 року з ініціативи ОСОБА_1 не було відкрито
ні єдиного рахунку юридичної особи, чи приватного підприємця, не укладено
жодної угоди, не підготовлені до розгляду на кредитному комітеті матеріали ні
по одному позичальнику, не проводив ніякої роботи для повернення проблемного
кредиту по ПСП «Старобудянське» відділення банку та таке інше.

4

З цієї
посади наказом за №
187-0 від 11.07.2005 року по
Черкаському ГРУ «Приватбанку» ОСОБА_1 був звільнений з 12.07.2005 року за п. 3 ст.
40 КЗпП України, -за систематичне
невиконання службових обов'язків (ар. спр.
31).

Проте
наказом за № 293-0 від 26.10.2005 року по
Черкаському ГРУ «Приватбанк» ОСОБА_1 з 12.07.2005 року був поновлений на посаду
менеджера з банківського обслуговування юридичних осіб - спеціаліста з
кредитування юридичних осіб Звенигородського відділення з обов'язками,
передбаченими посадовою інструкцією. До речі, на цю посаду ОСОБА_1 був
переведений згідно поданої ним 20.01.2004
року заяви (т. 1 ар. 172), тому з цих підстав
суд правильно вказав на неправомірність доводів позивача про протиправність
поновлення його на вказаній посаді без його згоди. Наведене водночас свідчить
про необґрунтованість заяви позивача щодо неправомірність його атестації, до
проходження якої підлягали всі категорії співробітників банку за виключенням
таких, що проробили в банку на займаній посаді півроку, так як ОСОБА_1 працював
на посаді, з якої його було звільнено, з 20.01.2004 року.

Встановлено,
що звільнений ОСОБА_1 з посади менеджера по банківському обслуговуванню
юридичних осіб ( спеціаліста з кредитування юридичних осіб) Звенигородського
відділення 7 березня 2006 року наказом № 70-0 від 07.03.2006 року по
Черкаському ГРУ «Приватбанк» за систематичне невиконання службових обов'язків ,
згідно п.3 ст. 40 КЗпП України (т. І ар. спр. 140).

За
вказаною нормою - п. 3 ст.
40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником
без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або
правилами внутрішнього розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

По
справі встановлено, що наказом по ЧГРУ за №
1413 від 02.12.2005 року у
відповідності до ст. 40 КЗпП
України призначена була атестація спеціалістів з кредитування юридичних осіб,
які в силу різних об'єктивних причин не пройшли її у 2005 році. Серед них
був вказаний і ОСОБА_1 Ознайомившись з наказом 05.12.2005 року, ОСОБА_1 до виконання цього наказу віднісся вкрай
безвідповідально. Він не виконав наказ в частині надання атестаційній комісії
необхідних (вказаних в наказі) документів, а також вивчення в системі
дистанційного навчання професійних курсів за своїми посадовими обов'язками і
здачі по ним екзаменаційних тестів. Прибувши на засідання атестаційної комісії
25.01.2006 року, ОСОБА_1 вів себе зухвало, на конкретні запитання почав розповідати
про речі, що не мають відношення до теми розмови, кричав, усіх перебивав,
всіляко намагався відвести увагу присутніх від основного - з'ясування рівня
професійних знань. На поставлені питання не було отримано від нього жодної
позитивної відповіді, що вказує на вкрай низький рівень знань і небажання їх
підвищувати через існуючу в банку систему дистанційного навчання . В 2005 році ОСОБА_1
виявився єдиним співробітником, що не виконав вимоги Головного банку щодо
професійного навчання. Не дочекавшись оголошення рекомендацій, ОСОБА_1 залишив
приміщення засідання комісії, нікого не попередивши, - про що був
складений акт членами атестаційної комісії ( ар. спр. 162
т. І). Про те, що ОСОБА_1 подав неправдиву інформацію в службовій записці
від 24.01.06 року (напередодні атестації) на ім'я начальника відділу кредитного
обслуговування корпоративних клієнтів відносно виконаної ним роботи вказує
службова записка керуючої Звенигородським відділенням банку на ім'я заступника
директора Черкаського ГРУ «Приватбанк» від 25.01.06 р. на ар. спр. 161 т. І.,
згідно якої за період з 26.10.2005 року з ініціативи ОСОБА_1 не було відкрито
ні єдиного рахунку юридичної особи, чи приватного підприємця, не укладено
жодної угоди, не підготовлені до розгляду на кредитному комітеті матеріали ні
по одному позичальнику, не проводив ніякої роботи для повернення проблемного
кредиту по ПСП «Старобудянське» відділення банку та таке інше.

5

Крім
того, наказом від 19.01.2006
року за № 63 по
Черкаському ГРУ ОСОБА_1 було зобов'язано до 25.01.2006 року вивчити і надати в СДО «Прометей» тести, необхідні для виконання його
посадових функцій, проведення факторингових операцій, і чого позивач не
виконав, що встановлено атестаційною комісією.

27.01.2006 року позивачу
було запропоновано керівництвом ГРУ надати пояснення з приводу самовільного
залишення засідання атестаційної комісії, і неналежної поведінки , проте ОСОБА_1
таку пропозицію проігнорував, пояснення не надав, про що свідчить акт на ар.
спр. 160 т. І.
датований 02.02.2006 року.

На
підставі зазначеного 06.02.2006
року був виданий наказ за №
143 по Черкаському ГРУ «Приватбанку, яким за невиконання наказу по ЧГРУ від 02.12.2005 року № 1413 «Про проведення
комплексної оцінки ефективності (атестації менеджерів по банківському
обслуговуванню юридичних осіб/спеціалістів по кредитуванню юридичних осіб»,
надання неправдивої інформації про результати своєї роботи, самовільне
залишення засідання атестаційної комісії ОСОБА_1 було оголошено догану.

Оцінюючи
наведені обставини , суд, на
думку судової палати, прийшов до правильного висновку про те. що негативним та
зверхнім ставленням до самопідготовки ОСОБА_1 порушив вимоги наказу № 1413 від
02.12.2005 року про атестацію менеджерів, вимоги посадової інструкції та
профілю посади, які зобов'язують менеджера по банківському обслуговуванню
юридичних осіб знати нормативні акти, інструктивні матеріали та вміти
користуватися ними ( ар. спр. 166, 173-1, 174-1) і тому наказ № 443 від

06.02.2006           року про оголошення ОСОБА_1 догани обгрунтовано визнав
правомірним.

Крім
цього, 13.02.2006 року, як встановлено, розпорядженням керуючого

Звенигородським
відділенням ОСОБА_1 під розпис було доведено завдання по роботі з клієнтами в
межах його посадових обов'язків терміном виконання до 01 березня 2006 року.
Однак, поставлене завдання працівником ОСОБА_1 не виконано по жодному з
доведених пунктів. За лютий місяць 2006 року інша робота, що входить в коло
обов'язків працівника, не виконувалась також, - на що звертається увага в
доповідній записці керуючого Звенигородським відділенням банку від 02.03.2006
року на ар. спр. 151 т. І, який просить прийняти міри дисциплінарного впливу до
ОСОБА_1, поведінка якого має «диструктивний вплив на колектив відділення
банку».

На
підтвердження об'єктивності зазначеної доповідної записки керівника вказують
доповідна записка провідного експерта ДБ по ЧГРУ від 22.02.2006 року про
стабільне невиконання з боку ОСОБА_1 покладених на нього службових обов'язків
(т. І, ар. спр. 150) та колективний лист працівників Звенигородського
відділення банку від 22.02.2006 року з проханням вивести із штату відділення
ОСОБА_1 в зв'язку з невиконання ним своїх професійних обов'язків, що тягне за
собою недовиконання в цілому по відділенню нормативів продуктивності праці ( т.
І. ар. спр. 149), протокол зборів трудового колективу від 27.02.06 року
аналогічного змісту (т. І ар. спр. 152).

За
з'ясованих обставин суд правильно вказав, що наказ ЗАТ КБ «Приватбанк» № 203
від 14.02.2006 року «Про заборону кредитування підприємств сільгоспвиробників
сиро-молочної продукції» не міг перешкодити ОСОБА_1 у виконанні абсолютно всіх
завдань і розпоряджень, позаяк завдань, що полягали не в кредитуванні
вищевказаних виробників.

Оцінюючи
наведене, судова палата вважає необхідним погодитись з висновками суду про те,
що своєю бездіяльністю ОСОБА_1 порушив п. п. 5.1; 5.2 посадової інструкції (т.
І, ар. 174), тому його звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України згідно з наказом №
70-0 від

07.03.2007 року за
систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків,

покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового

розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи
дисциплінарного чи

громадського стягнення -
слід визнати обгрунтованим. ОСОБА_1 керівництвом

пропонувалось 02.03.06 року надати письмові пояснення з приводу невиконання
ним

розпорядження керуючої відділенням від 13.02.06 року, відсутність
показників в роботі на

протязі
січня-лютого 2006 року, проте ОСОБА_1 від дачі пояснень відмовився, про що є

6

акт на ар. 154 т. I. На ар. спр. 155 т. І є акт
про те, що 07.03.06 року
ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом
про його звільнення в присутності працівників банку, було надано для
ознайомлення і копію наказу №
70-0 від 07.03.2006 року.
Однак позивач ставити свій підпис в наказі про ознайомлення з ним відмовився, документ
поклав у портфель і зник з ним. Коли ж о 16-00
год. головний бухгалтер ОСОБА_6
по телефону повідомив ОСОБА_1 про необхідність отримати розрахункові кошти,
той прийти у відділення банку і отримати розрахункові кошти відмовився. Але
згідно акту від 10.03.2006
року на ар. спр. 156
т. І ОСОБА_1 все ж таки розрахункові кошти отримав.

Встановлено
судом, що трудова книжка позивачем після поновлення його на роботі в жовтні 2005 року ним
відповідачу не надавалась.

Таким
чином, порядок звільнення працівника відповідачем додержано в даному випадку,
тому підстав для визнання незаконним наказів № 143 від 06.02.06
року (про винесення догани) та №
70-0 від 07.03.06 року не
вбачається, як і для задоволення позову в цілому.

З'ясовував
суд питання і щодо правомірності ненадання позивачу відпустки на його вимогу в
кінці 2005 року на
початку 2006 року.
Встановлено було, що в установі існує графік відпусток працівників
Звенигородського відділення, складений з врахуванням побажань працівників, в
тому числі і ОСОБА_1 ( ар. спр. 139 т. І), якому планувалась відпустка в травні
або у вересні місяцях. Оскільки ОСОБА_1 не відноситься до категорії
працівників, яким, за їх бажанням, надається відпустка в зручний для них час,
позивачу цілком обґрунтовано було відмовлено в наданні відпустки в
лютому-березні 2006 року. З
акту на ар. спр. 138 т. І
слідує, що позивач знайомий з графіком відпусток, проте відмовився поставити
свій підпис про це.

Відповідно
до ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про
звільнення, - в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової
книжки.

Як
свідчать матеріали справи, з позовними вимогами ОСОБА_1 звернувся тільки в
червні 2006 року ( ар. спр. 1 , т. І), тобто
суттєво пропустивши строк звернення до суду і не вказавши поважних причин
цього.

Таким
чином, рішення суду про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному
обсязі відповідає матеріалам справи, вимогам закону і підстав для його зміни чи
скасування та задоволення апеляційної скарги, - не вбачається.

Керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308,
312, 314, 317, 218 ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2007
року, - залишити
без змін.

Ухвала
може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі
двохмісячного строку.