Справа
Головуючий  у першій інстанції
Категорія - цивільна                                  Бараненко
Доповідач - суддя Горобець Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н
Е М   У К Р А Ї Н И

02 грудня   2008 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ  у складі :

Головуючого
судді
Хромець Н.С.

Суддів:
Горобець Т.В., Демченко Л.М..

При секретарі                                    Вареник
О.М.

З  участюОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2, відповідачаОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ченігові  цивільну справу за  апеляційною
скаргою ОСОБА_1  на рішення
Новгород-Сіверського  районного суду
Чернігівської області від 06 жовтня  2008
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про захист права власності , стягнення моральної шкоди,

В с т а н о в и в :

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог про
зобов”язання відповідачів за власний рахунок відновити каналізаційний стояк до
її квартири та стягнути солідарно 5000 грн. моральної шкоди .

В апеляційній ОСОБА_1 просить це рішення скасувати, як таке, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, позивачка
зазначає, що  рішення ухвалене з
порушенням  ч.3 ст.215 ЦПК України. Крім
того, в скарзі зазначається, що суд безпідставно не застосував при вирішенні
спору ст. 382 та ст. 383 ЦК України. На думку апелянта висновок суду про
недоведеність позивачкою тих обставин, на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог, є помилковим в тому розумінні, що , відповідно до ст.я.2 61 ЦК
України , право спільної сумісної власності на каналізаційне обладнання закріплене
саме ст. 383 ЦПК України, отже доведенню не підлягає, а оскільки факт демонтажу
відповідачами труби судом встановлено, факт порушення права власності позивачки
також не потребує доведенню. В іншій частині апеляційна скарга не містить
доводів правового характеру.

Суд першої інстанції , ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що ОСОБА_1 не
довела в суді належними доказами  факту
порушення її права співвласника
каналізаційної труби, яка проходила через квартиру відповідачів ОСОБА_3
та ОСОБА_6. Недоведеність факту порушення права, покладено в основу рішення про
відмову в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на обставини ,
викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Відповідач ОСОБА_3, та його представник ОСОБА_4апеляційну скаргу не
визнали, просили рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,  апеляційний суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень  ст. 382 ЦК
України, власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального
користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та
інше обладнання за межами , або всередині квартири, яке обслуговує більше
однієї квартири.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили, що
демонтована відповідачами каналізаційна труба, яка знаходилась в їх квартирі,
обслуговувала більше однієї квартири. Навпаки, встановлено, що ця труба обслуговувала
лише квартиру АДРЕСА_1, яка належить сім”ї ОСОБА_3 на праві власності з 1996
року ( а.с.19). Квартира № 14 , в якій проживає ОСОБА_1, стала її приватною
власністю з 1995 року( а.с.17) На момент приватизації квартир , каналізація в
будинку була відсутня ( а.с.20, 66) . Рішенням виконкому Н-Сіверської міської
ради від 22 липня 1993 року АДРЕСА_1 дозволено підключення до міського
самотечного каналізаційного колектора за їх власний рахунок ( а.с.10) . Проте,
впослідуючому, жодних правовстановлюючих документів, які б свідчили, що
каналізація належним чином , тобто,  з
дотриманням всіх санітарних, технічних, екологічних та інших норм була
проведена і підключена до квартири позивачки , як і доказів фактичного  виконання цих робіт та за які кошти робота виконувалась
,  суду не надано. В матеріалах справи
відсутні взагалі будь які  докази , що
каналізаційна труба, встановлена у квартирі ОСОБА_3, в тому числі і труба, з
приводу якої виник спір,   проведена з
дотриманням всіх норм та правил, а також прийнята на баланс відповідних
комунальних служб.

Отже, не надавши суду необхідних
правовстановлюючих та технічних документів , які б свідчили  про створення
спільної сумісної власності на спірну каналізаційну трубу ,
позивачка  ОСОБА_1 не довела таким чином,
що демонтувавши частину цієї труби у своїй квартирі, відповідачі порушили її
право спільної сумісної власності , передбачене ст. 382 ЦК України та діяли
всупереч положень ст. 383 ЦК України.

З наданих суду доказів вбачається, що лише у 2006 році ОСОБА_1 отримала
технічні умови  на підключення до міської
каналізаційної мережі, при цьому її зобов”язано забезпечити герметичність
врізки в каналізаційний колодязь, місцем підключення вказано каналізаційний
колодязь біля житлового будинку, а не каналізаційна труба в квартирі ОСОБА_3.
Крім того, технічні умови є лише підставою для проектування і не дають права
здійснення робіт та підключення до міської каналізаційної мережі ( а.с.22 )

Виходячи з
вищенаведеного,  вимоги ОСОБА_1 про
зобов”язання відповідачів відновити каналізаційний стояк в їх квартирі та
підвести трубу до її квартири,  не
підлягали задоволенню, що обґрунтовано вказав в своєму рішенні суд першої
інстанції. Відхиливши вимоги щодо порушеного права власності, відповідно не
підлягали   задоволенню і вимоги про
стягнення моральної шкоди

Суд першої інстанції повно і
всебічно  дослідив докази, які були
надані сторонами, дав їм належну оцінку, правильно встановив характер спірних
правовідносин, вірно застосував вимоги ст. 60 ЦПК України, оскільки, позивачка
не підтвердила належними доказами ті обставини, на які вона посилалась в позові
та ухвалив законне і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303,304, 307,308,
314-315, 317,319 ,324   ЦПК України,
апеляційний   суд  -

У Х В А Л И В :

Апеляційну  скаргуОСОБА_1
- відхилити.

Рішення
Новгород- Сіверського  районного суду
Чернігівської області від 06 жовтня  2008
року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту набрання законної сили.

Головуючий
Судді: