Справа
№ 2-1417/08
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
міськрайонний суд Волинської області
в складі: головуючого-судді     Лапіна О.Ф.
позивача                      ОСОБА_1
відповідача                  ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в  місті Ковелі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ковельської міської ради
про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю,-
звернувся з позовом до ОСОБА_2. та Ковельської міської ради про визнання
недійсним Державного акту  серія НОМЕР_1
від 30.08.2002 року на право приватної власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1в м.Ковелі, площею 0,0266 га, виданий
Ковельською міською радою ОСОБА_2 , з підстав непогодження внутрішніх
меж між суміжними користувачами, а також з підстав невідповідності визначених в
акті розмірів зовнішніх меж ділянки та її площі фактичним розмірам .
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що   є власником частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 та користується земельною ділянкою, суміжною з земельною ділянкою
відповідачки ОСОБА_2. При видачі ОСОБА_2. Державного акту на право приватної
власності на землю по АДРЕСА_1в м.Ковелі, площею 0,0266 га. завищені
розміри  зовнішніх меж усієї земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в м.Ковелі, відповідно невірно визначена площа земельної
ділянки, а також ОСОБА_2. без погодження з ним, неправомірно, виділено у
власність 0,95 см. зі строни АДРЕСА_1 біля стіни будинку, які згідно схеми
розподілу земельної ділянки  доданого до
рішення  Ковельського міського народного
суду від 11.01.1974 року належать йому і необхідні  для обслуговування своєї частини будинку.
Зазначає, що про порушення свого права він дізнався лише у 2007 році під час
розгляду справи за позовом ОСОБА_2. до нього про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою. Просить зазначений Державний акт на право приватної
власності на землю визнати недійсним.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач
ОСОБА_2. позов не визнала і пояснила, що у 1989 році придбала частину будинку
по АДРЕСА_1 у колишньої дружини позивача, одночасно до неї перейшло право
користування 300 кв.м присадибної земельної ділянки. При виготовленні у 2001
році технічної документації для видачі державного акту на землю проводились
заміри земельної ділянки, про що позивач знав, також при розподілі земельної
ділянки між сторонами вона відмовилась на користь позивача від частини
земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні- зі сторони вулиці Глінки
біля будинку, де розміщена газова труба до частини будинку, що належить
позивачу, погодившись таким чином на зменшення своєї частини земельної ділянки.
Також пояснила, що  ухвалою Ковельського
міськрайонного суду від 18.05.2007 року визнано мирову угоду, укладену  між сторонами, згідно якої, на визначені
позивачем ,як спірні, 0,95 см біля будинку, встановлений сервітут. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Представник  відповідача -
Ковельської міської ради позов не визнала і пояснила, що Державний акт
на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_2.  відповідно до технічної документації
виготовленої державним комунальним підприємством «Ковельгеодезія» та акту
розподілу земельної ділянки між співвласниками будинку на підставі рішення
Ковельської міської ради  від 30.05.2002
року № 2/14 про  безоплатну передачу
земельної ділянки в приватну власність з дотриманням вимог законодавства.   Просить в позові відмовити.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до
висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає.

Як
встановлено судом, ОСОБА_2. на підставі договору купівлі-продажу ,
реєстраційний НОМЕР_2 від 07.03.1989 року, укладено з ОСОБА_4, належить на
праві власності  9/25 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1, право власності зареєстровано у 1989 році на квартиру № 2.

Сторони
не заперечують, що інша частина будинку - квартира № 1 - належить позивачу,
хоча останнім не представлені документи на підтвердження такого права
власності.

Судом  також встановлено, що позивач ОСОБА_1 має
право на користування земельною ділянкою площею 300 кв.м. на підставі рішення
Ковельської міської ради  від 13.04.1970
року № 157 та рішення Ковельського міського народного суду від  11.01.1974 року про поділ між ОСОБА_4та
ОСОБА_1  спільної земельної ділянки
виділеної для користування індивідуальним забудовникам по АДРЕСА_1 по 300
кв.м.  кожному у відповідності з актом
комісії від 25.12.1973 року., що є достатнім документом, що підтверджує право
користування до 01 січня 2005 року.

Придбавши  у 1989 році частину житлового будинку
ОСОБА_2. не набула права користування на виділену ОСОБА_4 частину земельної
ділянки, оскільки  Земельним Кодексом
України 1970 року, чинного на час придбання будинку, не передбачався перехід
права користування присадибною земельною ділянкою у зв'язку з переходом права
власності на будинок ( ст.16 ЗК України). Рішення про надання присадибної
ділянки мало прийматись відповідним органом у встановленому порядку.

Як
пояснила суду відповідачка вона вважала, що наділена правом користування
земельною ділянкою площею 300кв.м. та іншого правовстановлюючого документа на
той час не отримувала.

Суд не
приймає до уваги наявний в справі  витяг
з рішення виконкому Ковельської міської ради від 05.11.1997 року № 351 про
передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку ОСОБА_1по АДРЕСА_1 площею 300 кв.м., ОСОБА_2.
по АДРЕСА_1 площею 300 кв.м., як недопустимий доказ, оскільки  відповідно до положень ЗК в редакції 1990
року, чинного на момент постановлення рішення, відповідно до Постанови ВРУ «Про
прискорення земельної реформи та приватизації землі» від 13 березня 1992 року
№2200-ХІІ, Декрету КМУ від 26.12.1992 року №15-92 , Порядку передачі земельних
ділянок у приватну власність громадянам України, ЗУ « Про місцеве самоврядування»
від 21.05.1997 року   рішення про
передачу земель у приватну власність уповноважені були приймати лише  відповідні ради за місцем розташування цих
ділянок.

Однак,
відповідно до ст.42 ЗК України 1990 року, чинного на момент виготовлення
технічної документації на замовлення ОСОБА_2. для отримання державного акту на
право власності на землю, співвласники житлового будинку мають право на частину
земельної ділянки відповідно до частини власності на житловий будинок.

Встановлення меж
земельних ділянок, що передаються у приватну власність, у натурі виконують
землевпорядні організації на замовлення рад, після чого громадяни одержують акт
на власності на землю.

Співвласники
житлового будинку мають право на частину земельної ділянки відповідно до
частини власності на житловий будинок.

Як вбачається з
акту розподілу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку по
АДРЕСА_1 в м.Ковелі від 19.11.2001 року
ОСОБА_2. визначено - 266 кв.м, ОСОБА_1-360 кв.м., позивач не оспорює  пропорційність такого розподілу.

Відповідно до
п.2 Перехідних Положень Земельного Кодексу України в редакції 2001 року заяви
громадян щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в
дію цього Кодексу ( 01.01.2002 року), реалізовуються органами виконавчої влади
та місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції з додержанням вимог
цього Кодексу.

Як вбачається з
матеріалів справи, оспорюваний державний акт видано ОСОБА_2. 30.08.2002 року на
підставі рішення Ковельської міської
ради від 30.05.2002 року № 2/14 про передачу у приватну власність
земельної ділянки площею 0,0266 га в межах згідно з планом , відповідно до
ст.12, ст.118  ЗК України 2001 року.

З акту про
встановлення границь ділянки в натурі вбачається, що межові знаки, якими
закріплена ділянка, виставлені на місцевості
20.11.2006 року.

Позивачем
оспорюється передача ОСОБА_2. у власність 0,95 см.  зі сторони АДРЕСА_1 біля  стіни будинку, які згідно схеми розподілу
земельної ділянки  доданого до
рішення  Ковельського міського народного
суду від 11.01.1974 року, належать йому і необхідні  для обслуговування своєї частини будинку.

Як вбачається з
схеми розподілу земельної ділянки  від
25.12.1973 року відстань від будинку до АДРЕСА_1 - 4 метри, згідно плану
земельної ділянки  виготовленого ДКП
«Ковельгеодезія» у 2001 році ця відстань становить - 4 м.95 см. Сторони визнали
відповідність останнього визначення фактичному розміру ділянки.

Із схеми
розподілу земельної ділянки  від
25.12.1973 року та рішення Ковельського міського народного суду від  11.01.1974 року про розподіл спільної
земельної ділянки не вбачається, що ці 0,95 см. від будинку, виділені у
користування ОСОБА_1

Окрім того,
ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 18 травня 2007 року  встановлено, що ОСОБА_1 визнав право
власності ОСОБА_2. на дану земельну ділянку і погодився на встановлення  сервітуту.

За змістом
ст.403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим
майном.

Відповідно до
п.3 ст.61 ЦПК України  обставини,
встановлені судовим рішенням у цивільних, господарських або адміністративних
справах, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином,
вимоги позивача про визнання недійсним Державного акту на право приватної
власності на землю серія НОМЕР_1 від 30.08.2002 року з підстав неправомірної
передачі ОСОБА_2. у власність земельної ділянки розміром 0,95 см. зі сторони
АДРЕСА_1 біля  стіни будинку, є
безпідставними.

Другою
підставою позову позивач зазначає невідповідність розмірів зовнішніх меж
ділянки та її площі фактичним розмірам .

Однак
позивач не представив суду доказів на підтвердження даної обставини, суд не має
можливості вирішити питання про відповідність схематичних розмірів фактичним
лише шляхом співставлення  документальних
планів ділянки різного за часом виготовлення.

Відповідно
до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які
вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо
яких у сторін виникає спір.

Таким
чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись  ст. 12, 118,125 ЗК України (2001 р), ст.42 ЗК
України 1990 року , ст 16 ЗК України 1970 року, ст.ст.10,11,60,61,80,82, 88,
209,212,213,214,215 ЦПК  України,суд-

В И Р І Ш И В:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ковельської міської ради про визнання
недійсним Державного акту на право приватної власності на землю - відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський
міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та поданням апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або
шляхом подачі апеляційної скарги без попереднього подання заяви - протягом
строку, встановленого для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.294
ЦПК, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГОЛОВУЮЧИЙ
О.Ф. ЛАПІН