Справа № 22ц-1633/2008
Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.Г.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

Бойко О.В.

суддів:

Губар В.С.,
Лазоренка М.І.

при секретарі:

Зіньковець О.В.,
Пільгуй Н.В.

за участю:

ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду  апеляційну
скаргу ОСОБА_1   на  рішення Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області  від 17 липня 2008
року по справі за позовом  ОСОБА_2
доОСОБА_1     про  стягнення матеріальної  шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2
звернувся  в суд з  цим
позовом  і після уточнення позовних
вимог просив стягнути з  ОСОБА_1  спричинену внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди  матеріальну шкоду у сумі 60138
грн.78 коп. Позивач стверджує,  що
дорожньо-транспортна пригода  11.06.06. о
15-00 годині на автодорозі Ніжин-Мала Кошелівка сталася по вині 16-річного  сина відповідача, ОСОБА_5, який незаконно
керував належним відповідачеві
автомобілем  ВАЗ-21061 та, за
відсутності навиків керування,   порушив
Правила дорожнього руху, створивши
аварійну ситуацію,  внаслідок якої
пошкоджено належний позивачеві
автомобіль „Рено Меган”.  Позивач
зазначив,  що внаслідок незнання Правил
дорожнього руху, ОСОБА_5 при повороті праворуч виїхав на полосу зустрічного
руху та створив аварійну ситуацію, змусивши його, ОСОБА_2,  змінювати напрямок руху, а він, щоб уникнути
зіткнення з автомобілем та зберегти водієві життя,  змушений був з”їхати в кювет, оскільки не мав
іншої можливості уникнути зіткнення,
тому вважає, що пошкодження автомобіля „Рено Меган”  знаходиться у причинно-наслідковому зв”язку з
винними діями ОСОБА_5

Справа у судах розглядалась
неодноразово.

Рішенням Ніжинського  міськрайонного суду Чернігівської області від
17 липня 2008 року позов задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
стягнуто матеріальну шкоду у сумі 50000 грн.,
витрати по сплаті судового збору у сумі 436 грн. та витрати з
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у сумі 24 грн., а всього
- 50460 грн. В задоволенні решти позову - відмовлено.

В апеляційній скаргі  ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати  та ухвалити нове рішення, посилаючись  на
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального права,  неповне з”ясування обставин, що мають
значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що  постановою Ніжинського
міськрайонного суду від 27.03.08. встановлено наявність у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди вини обох учасників дорожнього руху.

Відповідно до  п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України за наявності вини
всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці залежно від обставин справи. Апелянт
заперечує висновок оскаржуваного рішення про те, що  ступінь вини позивача у створенні ДТП
незначний порівняно зі ступенем вини відповідача і  вважає
завищеною частину  стягнутої на
користь позивача матеріальної шкоди у сумі 50000 грн., посилаючись на
п.п.6,7,8  висновку  судової автотехнічної експертизи  від 11 лютого 2008 року № 1821Ц, де, зокрема,
зазначено, що водій ОСОБА_2 мав технічну можливість  уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ шляхом
застосування екстренного гальмування з моменту настання небезпеки для руху.

На думку апелянта,   водій ОСОБА_2, який рухався зі швидкістю 60
км/год.,  мав можливість зупинити
керований ним автомобіль до місця зупинки автомобіля ВАЗ, проте продовжив рух
автомобіля, а тому висновок суду  про
незначний ступінь його вини  суперечить
дійсним обставинам справи, що має істотне значення при визначенні розміру
відшкодування завданої шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,  пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали  цивільної справи та  адміністративної справи № 3-3 і відмовний
матеріал № ЖРЗПЗ 1673 по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце
11.06.06. на автодорозі Ніжин-Мала Кошелівка,
апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Задовольняючи частково  позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що  постановою
Ніжинського  міськрайонного суду від
27.03.08.  встановлена  наявність у скоєнні ДТП вини обох учасників
дорожнього руху і  зазначив, що ОСОБА_2
порушені вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху і в його діях вбачається
склад  адміністративного правопорушення,
передбачений ст.124 КУпАП. За висновком суду,
ОСОБА_5 порушені п.п.10.1, 10.4., 10.5., 10.6.,  вказаних Правил,  що змусило іншого учасника  дорожнього руху Купрія різко змінити напрямок
руху, а тому   в його  діях
вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого  ч.4 ст.122 КУпАП. Суд  першої інстанції  вважає, що
ступінь вини позивача незначний порівняно із ступенем вини
відповідача,  який незаконно передав
керування транспортним засобом неповнолітній
особі і порушення ОСОБА_5 правил дорожнього руху  знаходиться у причинно-наслідковому зв”язку з
дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а тому  розмір відшкодування завданої позивачеві
шкоди судом  визначено у сумі 50000
гривень.

Проте з  висновками суду першої інстанції в частині
визначення ступеня вини учасників ДТП  та
розміру відшкодування матеріальної шкоди
не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст.213, 214 ЦПК України
рішення суду  повинно бути законним і
обгрунтованим.  Обгрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні. При ухваленні рішення суд з"ясовує наявність  обставин, якими обгрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявність інших
фактичних  даних, які мають значення для
вирішення справи, а також доказів на їх підтвердження; правовідносин, які випливають
із встановлених обставин; правових норм, які регулюють ці правовідносини.

В порушення зазначених вимог
процесуального закону, висновки  суду
першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Вірно визначивши,  що у даному конкретному випадку згідно до
ст.1188 ЦК України  суб”єктом
відповідальності є власник транспортного засобу - ОСОБА_1, суд неправильно
встановив як незначний ступінь вини у скоєній ДТП водія ОСОБА_2 та не
обгрунтував належним чином, з яких критеріїв він виходив, визначаючи  позивачеві
розмір відшкодування матеріальної шкоди у сумі 50000 гривень.

Апеляційним судом з дослідженої
адміністративної справи № 3-3 встановлено, що
відповідно до постанови
Ніжинського міськрайонного суду від 27.03.08.  в даній дорожній обстановці  ОСОБА_2
повинен був з моменту наближення керованого ним автомобіля РЕНО на
відстань безпечної дистанції  до
автомобіля ВАЗ застосувати службове гальмування для зменшення швидкості руху
щонайменше до величини швидкості руху автомобіля ВАЗ, який рухався  попереду нього, незалежно від дій водія
ОСОБА_5, тобто діяти відповідно до вимог п.13.1.Правил дорожнього руху
України.  Однак ОСОБА_2  для підтримання  безпечної дистанції своєчасно службове  гальмування не застосував, а продовжив рух
прямо. У подальшому, при зміні напрямку руху автомобіля ВАЗ праворуч, ОСОБА_2
своєчасно не застосував екстреного гальмування, а зманеврував праворуч, чим
порушив вимоги п.12.3 Правил (в частині застосування маневру праворуч замість
екстреного гальмування). Як встановлено судом,
водій ОСОБА_2  контролював рух
автомобіля  до моменту виникнення ДТП. В
діях ОСОБА_2, який порушив вимоги п.12.3 Правил, судом вбачається склад
адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В зазначеній постанові судом також
встановлено, що ОСОБА_5 на виконання вимог п. п.10.4., 10.5. Правил, маючи
технічну можливість, повинен був перед поворотом праворуч зайняти крайнє праве
положення на проїзній  частині (що
виключає рух будь-яких попутних транспортних засобів праворуч від нього) і з
цього положення  виконувати маневр  правого повороту. Порушивши вимоги
зазначених  пунктів Правил, ОСОБА_5
маневр правого повороту почав не від правого краю проїзної частини дороги. При
цьому він, маючи  можливість, не
впевнився у безпечності маневру зміни напрямку руху, тобто порушив і вимоги
п.п.10.1, 10.6. Правил дорожнього руху України. Судом також  встановлено, що  в умовах даної ДТП автомобіль ВАЗ не
перестроювався на сусідню смугу, а перетинав її у поперечному напрямку зліва
направо, а тому в його діях  суд не
знаходить порушення п.10.3 Правил дорожного руху.  Зважаючи, що ОСОБА_1 порушені п.п.10.4.,
10.5., 10.6., 10.1. Правил, суд в його діях вбачає склад адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.
Оскільки на час розгляду у суді
зазначеної адміністративної справи скінчився передбачений ст.38 КУпАП
строк, протягом якого можливе
притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності,
провадження по справі судом закрито (а.с.152-158). Участники ДТП  вищевказану постанову суду  не оскаржували і вона набула законної сили.

Відповідно до ст.61 ЦПК України
зазначені обставини ДТП,  встановлені
постановою по адміністративній справі, є преюдиціальними для суду при вирішенні
даної цивільної справи.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд,
враховуючи  сукупність обставин, за яких
ДТП скоєна,  приходить до висновку, що
водії обох транспортних засобів мали реальну можливість діяти в межах,
визначених вищенаведеними  пунктами
Правил дорожнього руху України, а отже і мали можливість уникнути
дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків, а тому вина їх у скоєній ДТП є
обопільною, а  ступені  вини  -
рівними.  Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - зміні відповідно до
п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України. На підставі ст.ст.1187, 1188 ЦК України з
відповідача на користь позивача необхідно стягнути, враховуючи ступінь вини
учасників ДТП, половину вартості матеріального збитку внаслідок пошкодження
його автомобіля, що становить: 60138 : 2 = 30070 грн.  Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь
позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі     за інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у сумі 15 грн. та судового збору у сумі 271 грн. В іншій
частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 309,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.ст.1187, 1188 ЦК України, апеляційний суд,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області  від 17 липня
2008 року змінити, стягнувши зОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
сумі 30070 грн. і в повернення  витрат за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 15 грн. та судового
збору у сумі 271 грн., а всього - 30356 грн.

В іншій
частині рішення залишити без змін.

Рішення   набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного
Суду України  протягом двох місяців з дня
набрання ним чинності.

Головуючий:                                               Судді: