УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2008р.                                                                                  м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в               цивільних
справах Апеляційного суду Івано-

Франківської області в складі:

головуючої:                                                        Пнівчук
О.В.,

суддів:                                                                 Бойчука
І.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря:                                                           Сем"янчук
С. Й.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Івано-Франківського бюро техінвентаризації, третя особа виконавчий
комітет Івано-Франківської міської ради про визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним та зобов'язання зареєструвати право власності за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 листопада 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_1
звернулася з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу АДРЕСА_7 укладеного міжОСОБА_4 та ОСОБА_3 16.08.2000
року та зобов'язання Івано-Франківське ОБТІ зареєструвати за ОСОБА_2 право
власності спірної квартири.

Свої
вимоги мотивувала тим, що мати її бувшого чоловіка ОСОБА_2ОСОБА_4 незаконно без
згоди сина приватизувала в 1994 році квартиру і в 2000 році незаконно продала
її ОСОБА_3, чим порушила законні права неповнолітнього ОСОБА_2 20.10.1999 року.

Справа № 22-ц-69/2008р.                                   Головуючий у
І інстанції Антоняк Т.М.

Категорія
5                                                            Доповідач:
Пнівчук О.В.

2

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 08
листопада 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На дане
рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом
порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам справи.

Апелянт
зазначила, що судом в порушення ч.3 ст. 212 ЦПК України не дано оцінку її
поясненням щодо прописки ОСОБА_2,
наявності заповіту, відсутності висновку органу опіки і піклування та
обгрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Судом не
вирішено питання про забезпечення доказів, судом необгрунтовано відмовлено в
задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної
експертизи для з'ясування обсягу дієздатності ОСОБА_4 на момент укладення
договору купівлі-продажу квартири.

На думку
апелянтки судом не враховано, що ОСОБА_2 не був прописаний в спірній квартирі в
зв'язку з тим, що на час приватизації перебував в місцях позбавлення волі, його
мати ОСОБА_4 приватизувала квартиру тільки на себе, побоюючись її конфіскації,
так як ОСОБА_2неодноразово притягався до кримінальної відповідальності.

Крім
того, ОСОБА_2був звільнений з місць позбавлення волі в лютому 2007 року, а тому не
міг скористатися своїм правом щодо звернення з позовом до суду, а після його
смерті таке право перейшло до його правонаступника - сина ОСОБА_2.

З
наведених підстав апелянт просила рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення її позову.

В засіданні
апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 Та її представник ОСОБА_5 доводи апеляційної
скарги підтримали.

Відповідачка
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 заперечили вимоги апеляційної скарги.

Вислухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Постановляючи
рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції
правильно виходив із того, що на час продажу 16.08.2000 року спірної квартири ОСОБА_3,ОСОБА_4 була єдиним її
власником. АДРЕСА_1 належала їй на підставі свідоцтва про право на житло,
виданого Агентством по приватизації держаного житлового фонду від 28.03.1994 року.

3

ОСОБА_1
пред'явила позов і інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 посилаючись на
те, що при відчуженніОСОБА_4 спірної квартири порушено права її сина на
зазначену квартиру.

Однак,
на підтвердження своїх вимог не представила суду належних доказів,
неповнолітній ОСОБА_2 народився 20.10.1999
року після оформлення права власності на квартиру, в зазначеній квартирі
ніколи не проживав.

Посилання
апелянтки на те, що її колишній чоловік та син ОСОБА_4 - ОСОБА_2, мав право на
приватизацію спірної квартири не заслуговують на увагу, так як свідоцтво про
право власності на квартиру видане Агентством по приватизації держаного
житлового фонду у встановленому законом порядку не оспорено.

Таким
чином, ОСОБА_1 не представила суду доказів, щоОСОБА_4 відчуживши ОСОБА_3
належну їй квартиру порушила при цьому майнові чи житлові права неповнолітнього
ОСОБА_2

Зібраним
доказам по справі, суд першої інстанції дав належну правову оцінку, рішення
суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків рішення
суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія судді не
вбачає.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 08
листопада 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу набрання законної сили.