Справа №22-ц-799                                                       Головуючий у 1-й інстанції -
Категорія 53                                                                  Суддя - доповідач Сибільова Л.О.
колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської
головуючого  - Маслова В.О.,
суддів             -     Сибільової Л.О., Дубровної В.В.,
секретаря судового засідання  -  Чуприни В.І.
беруть  участь у справі - позивачки
ОСОБА_1., її представника ОСОБА_2, представника відповідача Сумського
державного університету Світайла А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня
у справі за
позовом ОСОБА_1 до Сумського державного університету про стягнення
недоплаченої заробітної плати,
в с т а н о в и л а :
Оскаржуваним рішенням
суду  у задоволенні позову
ОСОБА_1. відмовлено у зв'язку з його
В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення
судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам
справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги  задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що
судом першої інстанції безпідставно застосовано наказ №105 від 10.05.2004 року
Міністерства праці та соціальної політики України, яким затверджено Міжгалузеві
норми чисельності робітників, що обслуговують громадські будівлі, оскільки університет
не є громадським закладом, і зазначений наказ не поширюється на спірні
правовідносини. Вважає, що підлягає застосуванню спеціальний, «відомчий»
нормативний акт - Типові штатні нормативи адміністративно-управлінського
персоналу вищих навчальних закладів
Міністерства вищої освіти СРСР, затверджені наказом Міністра вищої
освіти СРСР від 8 жовтня 1948 року № 1461,
згідно яких норма прибирання на одну прибиральницю становить 550 кв. м,
а не 650 кв. м. Суд не врахував, що Територіальна державна інспекція праці в
Сумській області встановила, що вона до жовтня 1996 року отримувала 30% доплати
до посадового окладу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки
та її представника, які підтримали скаргу з викладених в ній мотивів,
представника  відповідача, який заперечує
проти скарги та вважає рішення суду вірним,
вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Позивачка свої вимоги мотивувала тим, що з 1984 року
працює прибиральницею в Сумському державному університеті, прибирає 6-й поверх
головного корпусу загальною площею 650 кв. м
при нормі прибирання 550 кв.м.  З
1984 року  їй виплачувалась 30%  надбавка до посадового окладу за збільшену
норму прибирання та 10% надбавка до посадового окладу за прибирання чоловічого
та жіночого туалетів. З 1996 року їй припинено виплату 30% надбавки до посадового
окладу. Вона зверталась усно з цього приводу до керівництва відповідача.
Питання не вирішене до цього часу. На її звернення ректор університету  5 березня 2007 року надав відповідь про те,
що відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України №105
від 10.05.2004 року її норма прибирання становить 650 кв.м.  Згідно відповіді на її звернення до
Міністерства праці та соціальної політики України, яку вона отримала 7
листопада 2007 року, відповідно до наказу Міністерства освіти СРСР від 8 жовтня
1948 року № 1461, який діє і на сьогодні, норма прибирання у вищих навчальних
закладах становить 550 кв. м.
Вважаючи  дії  відповідача незаконними, просила стягнути на
її користь недоплачену заробітну плату в розмірі 30%  посадового окладу за період з 01 серпня 1996
року по 30 листопада  2007 року.

Вирішуючи спір та відмовляючи позивачці у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наказу
№105 від 10.05.2004 року Міністерства праці та соціальної політики України
прийнято Міжгалузеві норми чисельності робітників, що обслуговують громадські
будівлі, якими  визначено норми
обслуговування в залежності від площі та заставленості приміщення. Згідно
розрахунків позивачці встановлено норму в 649,6
кв.м., що відповідає нормі прибирання однієї прибиральниці.

Цей висновок узгоджується з матеріалами справи та
відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 60 ЦПК України,  кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом №30-П від
24.02.1984 року була прийнята на роботу прибиральницею
адміністративно-господарської частини Сумського держаного університету з
посадовим окладом 70 рублів.

Наказом №11-IV від
11.02.1991 року «у зв'язку зі збільшеним обсягом робіт працівників АГЧ:
прибиранням додаткових площ, територій, обслуговування додаткового обладнання,
чим передбачено нормами, виконання службових обов'язків меншою чисельністю,
виконання завантажувально-розвантажувальних робіт, і додатковою матеріальною
відповідальністю» встановлені працівникам університету доплати до основного
окладу з 1 січня 1991 року, в тому числі позивачці була встановлена доплата в
сумі  30 рублів. З 15 листопада 1990 року
їй була встановлена  доплата за
прибирання туалетів в розмірі 10%.
Доплата за збільшений обсяг робіт з 1 лютого по 31 березня 1992 року
складала 50%, з 1 квітня по 31 грудня 1992 року складала 30%. Після цього
доплати, крім 10% за прибирання туалетів, не проводились.

Наказом від 27 вересня 1993 року  ОСОБА_1 надали  з 24 червня 1993 року по 21 квітня 1996 року
частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною. Згідно наказу №58-П від
22.04.1996 року ОСОБА_1 вважається такою, що стала до роботи з  22.04.1996 року з посадовим окладом 2032000
крб. З цього часу їй продовжували виплату за шкідливі умови праці 10%.

Наказом №118-П від 12.08.1996 року прибиральницям
приміщень головного корпусу, в тому числі і ОСОБА_1,  були встановлені доплати з 1 серпня 1996 року
до укомплектування штату в розмірі по 20% посадових окладів (по 406000 крб.) за
рахунок госпрозрахункової діяльності АГЧ.

Згідно наказу №162-П від 21.10.1996 року, з прибиральниць
приміщень головного корпусу, в тому числі і позивачки, з 01.10.1996 року  були
зняті раніше встановлені доплати у розмірах 20% посадових окладів.
Позивачка не спростувала доводи відповідача в цій частині, що доплати були
зняті  саме  в
зв'язку з повним  укомплектуванням
штату  прибиральниць. Не заперечує
позивачка і тієї обставини, що площа, яку саме вона прибирає з початку своєї
роботи, не змінювалась.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були
підстави для висновку про те, що відповідач не порушив права позивачки,  яка прибирає 649,6 кв. м  площі, застосувавши при встановленні норми
прибирання  службових приміщень з
врахуванням типів приміщень, коефіцієнтів їх
заставленості 650 кв. м  згідно
Міжгалузевих норм чисельності робітників, що обслуговують громадські будівлі,
затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики  України від 11 травня 2004 року № 105.

Посилання апелянта на те, що їй безпідставно перестали доплачувати в
минулому, 11 років назад, надбавку за збільшені обсяги роботи,  є безпідставним, оскільки вона не спростувала
доводи відповідача про те, що ці доплати проводились не в зв'язку з  прибиранням нею площі, що перевищує норму
прибирання, а в зв'язку з тим, що не був повністю укомплектований штат прибиральниць.
На це є посилання і в листі Територіальної державної інспекції праці в Сумській
області, на який вона посилається як на доказ своїх позовних вимог. Виконання
нею додаткових, крім прибирання,  робіт,
на оплаті яких вона наполягала, не було предметом позовних вимог.

Та обставина, що, як стверджує позивачка, відповідач невірно вирахував  коефіцієнти заставленості приміщень, які вона
прибирає,   не врахувавши  наявність в них  комп'ютерів, телефонів, урн, стендів, дошок,
вішалок, дзеркал, графинів, квітів, не може бути підставою для скасування
рішення суду, оскільки дії відповідача в цій частині вона не оспорювала,
виконуючи один і той самий обсяг робіт по прибиранню з початку прийняття її на
роботу до університету.

Посилання позивачки на ту
обставину, що університет не може вважатись громадською будівлею, для категорії
яких затверджені Міжгалузеві норми чисельності, є необгрунтованим, оскільки
будівля університету не може вважатись ні житловою ні виробничою.

Твердження позивачки про те, що право керівника
встановлювати конкретну площу, яку має прибирати прибиральниця, обмежується все
одно нормою 550 кв. м, не грунтується на вимогах закону.

При розгляді даної справи місцевий суд з'ясував  та перевірив доводи та заперечення кожної
сторони і обгрунтував  висновки,  викладені в рішенні.

Докази, на які посилається позивачка як на підставу для
задоволення своїх позовних вимог, детально перевірені судом, приведені в
судовому рішенні, мають відповідну оцінку.

Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави
для  скасування  постановленого рішення,  яке є законним і обгрунтованим,  а тому підстав для його зміни чи скасування
не вбачається.

Керуючись  ст. ст. 303,
307,   308, 313-315  ЦПК України
колегія суддів

у  х  в
а  л  и
л  а   :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від  29 квітня 2008 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий підпис

Судді             підписи