Справа № 2-678/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У
К  Р А Ї Н И

02 квітня  2008
року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької
області у складі:

головуючого судді Мироненко І.П.,

при секретарі Солодько Є.В.

розглянувши  у
відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючих в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, Маріупольської міської ради,
виконавчого комітету Маріупольської міської ради про поділ будинку в натурі,
визначення ідеальних часток, визнання частково недійсним рішення виконавчого
комітету, державного акту на землю, визначення порядку користування земельною
ділянкою, знесення прибудови та арки, відшкодування понесених витрат; треті
особи Управління земельних ресурсів Маріупольської міської ради, Бюро технічної
інвентаризації, суд -

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2006 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
даним позовом до відповідачів. В обґрунтування заявлених вимог вказувала на те,
що їй на праві власності належить 53/120 частки будинку АДРЕСА_1, з яких 13/40
частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого
1984 року та 7/60 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом
від 14 жовтня 1989 року. Відповідачі у справі
є співвласниками 67/120 частки будинку
на підставі договору міни, укладеним з її братом ОСОБА_5 25 листопада
1999 року. До укладення договору міни, будинок і земельна ділянка були поділені
за взаємною згодою між нею та братом ОСОБА_5 Про що відповідачам ОСОБА_2 було
відомо і вони були з ним згодні. Натомість у 2000 - 2001 роках відповідачі
ОСОБА_2, скориставши її відсутністю, заклали вікно  у належній їй жилій кімнаті 1-1 і самовільно
прибудували до цього приміщення свою кімнату. Тим самим відповідачі позбавили
її можливості користуватися  кімнатою 1-1
як жилою і ввели прибудову в експлуатацію без її згоди. Також відповідачі в
односторонньому порядку поділили земельну ділянку, на якій розташований будинок,
і приватизували її. Про поділ і приватизацію земельної ділянки їй нічого не
було відомо, оскільки вона знаходилася на лікуванні. Крім того, відповідачами
встановлена виноградна арка по середині спільного входу, що призвело до
зменшення його на половину.

Просила поділити будинок АДРЕСА_1 в натурі, визнати
частково недійсним рішення виконавчого комітету про передачу відповідачам у
приватну власність частини земельної ділянки, визнати недійсним державний акт
на землю, визначити порядок користування земельною ділянкою виходячи з їх
часток у праві власності на будинок. Зобов'язати відповідачів знести прибудову
та арку. В рахунок відшкодування моральної шкоди, яка полягає в тому, що
на  протязі тривалого часу не може встановити
лічильник, оскільки колонка знаходиться на стороні відповідачів, а кімната 1-1
з жилої перетворилася на чулан, просила стягнути по 2500 гривен з кожного з
відповідачів.

Відповідач
ОСОБА_2, діючий від свого імені і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 та на
підставі довіреності від імені ОСОБА_3, позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково.
Не заперечував проти поділу будинку, але вказував на те, що приміщення 1-1 на
час міни знаходилося у користування брата позивачки ОСОБА_1. Останній запевнив
його, що сестра також згодна продати свою частку будинку. Зі згоди позивачки
вони побудували прибудову до приміщення
1-1. Також провели стяжку всього будинку і перекрили кровлю. З часом
відносини між ними та позивачкою погіршилися, і в 2002 році на вимогу ОСОБА_1
вони передали їй приміщення 1-1, заклавши прохід на свою частину. Однак такий
порядок користування будинком має значний відступ від ідеальних часток. У разі
передачі їм приміщення 1-1, згоден сплатити позивачці грошову компенсацію за
відступ від ідеальної частки і нести витрати по переобладнанню будинку на
частині позивачки. Решта позовних вимог позивачки є необґрунтованими. Крім
того, ОСОБА_1 пропущений строк позовної давності щодо визнання приватизації
земельною ділянки недійсною.

Представник
виконкому Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, суду
надана заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник
управління земельних ресурсів Маріупольської міської ради Титов Д.В., діючий за
довіреністю, позовні вимоги не визнав. Державний акт на землю на ім'я
відповідачів ОСОБА_2 був виданий на підставі рішення виконавчого комітету №
278/4 від 16 серпня 2000 року. Вважає, що приватизація земельної ділянки була
проведена відповідно до діючого законодавства.

Представник
Бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з'явився, суду надана заява
про розгляд справи за їх відсутністю

Заслухавши
пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши наданні докази, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Матеріалами
справи встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету № 278/4 від 16
серпня 2000 року (п.1.1.2) на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_2 був виданий
державний акт на право приватної власності на землю № 1801 від 15 вересня 2000
року площею 0,0273 га АДРЕСА_1.

Правовідносини між сторонами
виникли до набрання чинності Цивільного кодексу у редакції 2004 року, тому суд
вважає, що підлягає застосування положення Цивільного кодексу України в
редакції 1963 року.

Статтею 71 ЦК України
встановлений загальний строк позовної давності у три роки, протягом якого
особа, право якої порушене, може вимагати примусового здійснення або захисту
свого права шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачка
ОСОБА_1 не заперечувала, що дізналася про приватизацію відповідачами ОСОБА_2
земельної ділянки, ще у 2000 році. Вперше до суду з позовом про визнання
приватизації земельної ділянки недійсною звернулася у жовтні 2002 року, але
ухвалою від 12 грудня 2005 року позовна заява була залишена без розгляду.
Вдруге з даним позовом вона звернулася вже у січні 2006 року, а у 2007 році
доповнила позовні вимоги про визнання частково недійсним рішення виконкому
Маріупольської міської ради, на підставі якого була проведена приватизація
земельної ділянки.

За
таких підстав, суд вважає, що строк позовної давності на звернення ОСОБА_1 з
вимогами про визнання частково недійсним рішення виконкому Маріупольської
міської ради і державного акту на землю, підлягає поновленню.

З
досліджених в судовому засіданні матеріалів, на підставі яких була проведена
приватизація земельної ділянки площею 0,0273 га АДРЕСА_1 вбачається, що порядок
користування земельною ділянкою не визначався, а узгодження з співкористувачем
ОСОБА_1 не проводилось. При цьому, суд не може прийняти до уваги наявний акт
про неможливість отримати згоду ОСОБА_1, оскільки остання у встановленому
законом порядку не визнана недієздатною.

За
таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають
задоволенню, а  п.1.1.2 рішення
виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 278/4 від 16 серпня 2000
року щодо надання у приватну власність ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 земельної
ділянки, яка перебуває у їх користуванні згідно з договором купівлі-продажу
жилого будинку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд
площею 0,0273 га АДРЕСА_1, визнанню недійсним.

Також підлягає визнанню недійсним держаний акт на право
приватної власності на землю від 15 вересня 2000 року № 1801 про надання  відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 у
приватну власність земельної ділянки площею 0,0273 га АДРЕСА_1 для обслуговування
житлового будинку та господарських споруд.

Відповідно
до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна,
що є у спільній частковій власності.

Якщо
згода про виділ в натурі не досягнута, то за позовом співвласника майно поділяється
в натурі, якщо  це можливо зробити без
шкоди його  господарському призначенню.

Як
роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 квітня
1991 року із змінами та доповненнями “Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок”,
у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на
будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру
їх часток у праві власності.

Якщо
виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника,
суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних
часток і присудження грошової компенсації учаснику спільної власності, частка
якого зменшилась.

Судом встановлено,
що позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом
після смерті ОСОБА_6 (реєстр № 933 від 21 лютого 1984 року) належить 7/20
частки жилого будинку з господарськими спорудами. На підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 (реєстр № 5534 від 14 жовтня
1989 року) ОСОБА_1 належить 13/40 частки цього будинку. Ідеальна частка
позивачки складає 53/120 жилого будинку АДРЕСА_1.

67/120
ідеальних частки спірного будинку належало на праві власності на підставі
свідоцтв про право спадщину за законом і договору дарування брату позивачки
ОСОБА_5.

25
листопада 1999 року між ОСОБА_5 та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_2, діючими від
свого імені і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, був укладений
договір міни. Згідно якого, належна ОСОБА_5 67/120 частки будинку АДРЕСА_1
перейшли у власність ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках, а у
власність ОСОБА_1. передана квартира АДРЕСА_2.

Договір
міни посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального
округу Чичековою О.А. (реєстр № 3414) і зареєстрований в БТІ за № 19187 від 25
листопада 1999 року.

Слід
відзначити, що у правовстановлюючих документах позивачки ОСОБА_1 та  відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, у
тому числі і попереднього власника ОСОБА_1., не зазначено, які саме будівлі і
споруди входять до ідеальних часток 53/120 та 67/120 будинку АДРЕСА_1.

Позивачка
ОСОБА_1 в судовому засіданні стверджувала, що спірна кімната, позначена в
технічному паспорті 1-1, знаходилася в її користуванні.  Вона давала дозвіл на користування цією
кімнатою своєму братові ОСОБА_5, а не відповідачам ОСОБА_2. Відповідачам, при
укладені договору міни ці обставини були відомі. У користуванні ОСОБА_2 кімната
1-1 знаходилася один рік з 1999 року, потім вона її забрала.

Ці
обставини підтвердив допитаний за ініціативою позивачки свідок ОСОБА_5 Він
пояснив, що при укладенні договору міни з відповідачами ОСОБА_2 попереджав їх,
що більша частина приміщення належить його сестрі ОСОБА_1, він тільки
користується цим приміщенням. Також, передав відповідачам дозвіл на будівництво
прибудови до приміщення 1-1, але попереджав, що сестра проти цього заперечує. В
будинку сестри він проживає з 2002 року і займає дві кімнати, у тому числі
приміщення 1-1, тому зацікавлений у передачі цього приміщення сестрі.

Відповідач
ОСОБА_2 вказував на те, що кімната 1-1 знаходилася в їх користуванні до 2002
року, потім на вимогу позивачки вони передали їй цю кімнату, заклавши прохід.

Кожна
із сторін в судовому засіданні наполягала на передачі їй кімнати, позначеної в
технічному паспорті літ. 1-1.

При
визначенні варіанту поділу будинку в натурі суд виходить із наступного.

Як
вбачається із правовстановлюючих документів, досліджених в судовому засіданні
(матеріали цивільної справи №  2-1160/05
та інвентарної справи) спірне приміщення 1-1 в 1982 році повністю входило до
ідеальної частки ОСОБА_6. Після смерті ОСОБА_1. зазначене приміщення в рівних
частках перешило в користування ОСОБА_8, позивачки ОСОБА_1, брата позивачки
ОСОБА_1., тобто кожному по 1/3 частці кожному. Після смерті ОСОБА_8 в 1989 році
13 частина даного приміщення перейшла у користування ОСОБА_9 та ОСОБА_10. В
цьому ж, 1989 році ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подарували 1/3 частину спірного
приміщення ОСОБА_5 (брату позивачки).

Таким чином,
із правовстановлюючих документів вбачається, що до ідеальної частки позивачки
ОСОБА_1 входить 1/3 частина спірного приміщення 1-1, а її брата ОСОБА_1.
входило 2/3 частки.

Крім
того, сторонами не заперечувався той факт, що на час укладення договору міни,
фактично приміщенням 1-1 користувався брат позивачки ОСОБА_5.

За
таких підстав, суд вважає за доцільне обрати варіант поділу будинку,
запропонований експертом ДНДІСЕ (висновок № 5424/23 від 02 березня 2007 року),
за яким спірне приміщення 1-1 переходить у користування відповідачів.

Згідно
запропонованого експертом варіанту провести поділ житлового будинку АДРЕСА_1
наступним чином.

Позивачці
ОСОБА_1 виділити з жилого будинку літ. А-1 приміщення 1-2 площею 12,2 кв.м,
приміщення 1-3 площею 6,0 кв.м.;  нежилої
прибудови літ А2-1 приміщення 2-1 площею 7,5 кв.м, приміщення 2-2 площею 5,0
кв.м, приміщення 2-3 площею 6,0 кв.м; погріб літ. А2/п, уборну літ. В-1, що
становить 31/100 ідеальні частки, всього на загальну суму 57 521 гривню 50
копійок.

ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виділити з жилого будинку
літ. А-1 приміщення 1-4 площею 14,3 кв.м, приміщення 1-5 площею 7,7 кв.м; жилої
прибудови літ. А”-1 приміщення 1-6 площею 17,20 кв.м; сіни літ. а”-1 приміщення
1-1 площею 6,2 кв.м; нежилої прибудови літ А3-1 приміщення 1-7 площею 12,0
кв.м; сіни літ. а2; гараж літ. Г-1, що становить 69/100 ідеальних частки,
всього на загальну суму 130 778 гривен 50 копійок.

В спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 залишити огорожу літ. № 1, замощення літ.1.

Для кожної із квартир вже існують окремі входи. При цьому
варіанті реконструкція жилого будинку з виділом в натурі двох квартир не
наносить непорівнянної з вартістю конструкцій будинку шкоди будівлі.

Згідно
до ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого приміщення,
належного громадянину на праві приватної власності, допускається за згодою
виконкому місцевої ради депутатів.

Колегія
Орджонікідзевської районної адміністрації рішенням № 56/2 від 27 лютого 2008
року визнала за можливе провести розподіл будинку АДРЕСА_1 згідно пропозицій
ДНДІСЕ.

Для
виконання ізоляції приміщень і утворення окремих квартир необхідно провести
переобладнання, а саме: закласти дверну пройму між приміщеннями 1-1 та 1-2;
виконати віконної пройми в приміщенні 1-1; виконати дверну пройму між
приміщеннями 1-6 та 1-1 з установкою дверного блоку.

Проведення переобладнань покласти на відповідачів ОСОБА_2
за їх згодою.

При варіанті поділу будинку, згідно до якого спірне
приміщення 1-1 залишається у позивачки ОСОБА_1, відсутня необхідність проводити
переобладнання будинку. Про те, суд не може з ним погодитися, оскільки в цьому
разі відступ від ідеальної частки ОСОБА_1 буде більше на 5/120, а частки
відповідачів ОСОБА_2 відповідно менш на 5/120 частки. Тоді як, при передачі
приміщення 1-1 відповідачам, відступ від ідеальної частки ОСОБА_1 буде менш на
3/120, а відповідачів ОСОБА_2 відповідно більш на 3/120 частки, тобто кожного
1/120 частку.

Оскільки
поділ будинку супроводжується  відступом
від ідеальної долі, частки сторін мають бути перераховані. Позивачці
ОСОБА_1  замість 53/120 частки фактично
виділено 31/100 частина, а відповідачам ОСОБА_2
замість 67/120 частини виділено 69/100 частки.

За таких підстав за позивачкою ОСОБА_1 має бути визнано
право власності на 31/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

За відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 має бути
визнано право власності на 69/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Ринкова
вартість будинку АДРЕСА_1, без врахування самочинної споруди сараю літ. Б та
належних на праві власності відповідачам ОСОБА_2 гаражу літ Г-1, не житлової
прибудови літ А3-1, становить 145 968 гривен. Позивачці ОСОБА_1 виділені
приміщення на загальну суму 57 521 гривню 50 копійок, крім того Ѕ частина
спільної сумісної власності вартістю 4093 гривні 50 копійок, що на 6947 гривен
70 копійок менш ніж приходиться на ідеальну частку 53/120. Відповідачам ОСОБА_2
виділені приміщення на загальну суму 130 778 гривен 50 копійок, крім того Ѕ
частина спільної сумісної власності вартістю 4093 гривні 50 копійок, що на 6947
гривен 70 копійок більш ніж приходиться на ідеальну частку 67/120.

У зв'язку з цим, з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
діючих в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, на корить
ОСОБА_1 в рахунок компенсації за відступ від ідеальної частки підлягає
стягненню 6947 гривен 70 копійок.

З
наданих експертом пропозицій щодо визначення порядку користування земельною
ділянкою, суд вважає за можливе обрати варіант № 3 (додаток № 3 (а)), згідно
якого:

В спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
залишити земельну ділянку площею 70 кв.м: від точки О, розташованої на
перехресті огорожі вулиці АДРЕСА_2 на відстані 3,15 кв.м вздовж існуючої
огорожі по АДРЕСА_2 до точки А; від точки А паралельноАДРЕСА_2 (вздовж
прибудови літ. А3-1 і сіней літ. а-1) на відстані 7,45 м до точки Д; далі від
точки Д паралельно межи з домоволодінням АДРЕСА_2 на відстані 2, 4м до точки Ж;
далі від точки Ж паралельноАДРЕСА_2 на відстані 10,65м до точки В; далі від
точки В вздовж існуючої межи з домоволодінням АДРЕСА_2 на відстані 13,5 м до
точки О. Від точки Л, розташованої на перехресті огорож провулка Чигоріна і
домоволодіння АДРЕСА_3 на відстані 7,6 м вздовж існуючої межи з домоволодінням
АДРЕСА_3 до точки П; далі від точки П паралельноАДРЕСА_2 на відстані 1,2 м до
точки Н; далі від точки Н паралельно межи з домоволодінням АДРЕСА_3 на відстані
7,6 м до точки М; далі від точки М на відстані 1,2 м вздовж існуючої огорожі по
АДРЕСА_2 до точки Л.

ОСОБА_1 (на 53/120) виділити у користування земельну
ділянку площею 206 кв.м, з них Ѕ частину дільниці спільного користування площею
35 кв.м, дільниці під забудовами площею 50,9 кв.м, дільниці, незайнятою
забудовами площею 120,1 кв.м

В користування ОСОБА_3 ОСОБА_2, ОСОБА_4 (на 67/100)
виділити земельну ділянку площею 261 кв.м, з них Ѕ частину дільниці спільного
користування площею 35 кв.м, дільницю під забудовами площею 128,8 кв.м.,
дільницю, незайнятою під забудовами площею 97,2 кв.м.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в частині знесення арки і прибудови, позначеної на
технічному плані літ А3-1, оскільки остання прийнята в експлуатацію і введена
до складу домоволодіння.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України та роз'яснень, що
містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995
року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Неправомірними діями відповідачів, які обмежили позивачку
у праві користування земельною ділянкою, їй були спричиненні душевні
страждання, чим заподіяна моральна (немайнова)
шкода. Однак, стягнення моральної (немайнової) шкоди навіть у
мінімальному розмірі буде чрезмірним.

У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне застосувати
норми Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), а
також рішення Європейського суду по справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік),
яке більш змістовно розкриває поняття справедливої сатисфакції (ст. 41
Конвенції).

Враховуючи, що Конвенція є частиною національного
законодавства, а відповідні рішення прецендентними, то є можливість послатися
на зазначене рішення як джерело права.

Так, у рішенні «Тома проти Люксембургу» (2001 рік) при
визначені розміру моральної (немайнової) шкоди Європейський Суд використав
принцип, по якому сам факт визнання порушених прав є достатнім для справедливої
сатисфакції.

Таким чином, суд вважає за можливе відмовити у задоволені
позову у частині стягнення моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3
та ОСОБА_2, діючих в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4
підлягають стягненню понесені позивачкою ОСОБА_1 і документально підтверджені
судові витрати по наданню правової допомоги в сумі 300 гривен і оплаті судового
збору в сумі 51 гривні.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, на
підставі ст. ст. 364, 376 ЦУ України, ст. 152 ЖК України, п.п.  Постанови Пленуму Верховного Суду України №
20 від 22 грудня 1995 рок зі змінами та доповненнями “Про судову практику у
справах за позовами про захист права приватної власності” та  Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7
від 04 квітня 1991 року із змінами та доповненнями “Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий
будинок”, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючих в
своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, Маріупольської міської
ради, виконавчого комітету Маріупольської міської ради про поділ будинку в
натурі, визначення ідеальних часток, визнання частково недійсним рішення
виконавчого комітету, державного акту на землю, визначення порядку користування
земельною ділянкою, знесення прибудови та арки, відшкодування понесених витрат,
задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності.

Визнати недійсним п.1.1.2 рішення виконавчого комітету
Маріупольської міської ради № 278/4 від 16 серпня 2000 року щодо надання у
приватну власність ОСОБА_3 ОСОБА_2, ОСОБА_4 земельної ділянки, яка перебуває у
їх користуванні згідно з договором купівлі-продажу жилого будинку для
обслуговування житлового будинку та господарських спору площею 273 кв.м
АДРЕСА_1.

Визнати недійсним держаний акт на право приватної
власності на землю від 15 вересня 2000 року № 1801 про надання   ОСОБА_3 ОСОБА_2, ОСОБА_4 у приватну
власність земельної ділянки площею 0,0273 га АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку та господарських споруд.

Провести поділ житлового будинку АДРЕСА_1 наступним
чином.

Виділити ОСОБА_1 з жилого будинку літ. А-1 приміщення 1-2
площею 12,2 кв.м, приміщення 1-3 площею 6,0 кв.м.;  нежилої прибудови літ А2-1 приміщення 2-1
площею 7,5 кв.м, приміщення 2-2 площею 5,0 кв.м, приміщення 2-3 площею 6,0
кв.м; погріб літ. А2/п, уборну літ. В-1, що становить 31/100 ідеальні частки,
всього на загальну суму 57 521 гривню 50 копійок.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 31/100 частину
житлового будинку АДРЕСА_1.

Виділити   ОСОБА_3
ОСОБА_2, ОСОБА_4 з жилого будинку літ. А-1 приміщення 1-4 площею 14,3 кв.м,
приміщення 1-5 площею 7,7 кв.м; жилої прибудови літ. А”-1 приміщення 1-6 площею
17,20 кв.м; сіни літ. а”-1 приміщення 1-1 площею 6,2 кв.м; нежилої прибудови
літ А3-1 приміщення 1-7 площею 12,0 кв.м; сіни літ. а2; гараж літ. Г-1, що
становить 69/100 ідеальних частки, всього на загальну суму 130 778 гривен 50
копійок.

В спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 залишити огорожу літ. № 1, замощення літ.1.

Визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 право власності на
69/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок
компенсації за відступ від ідеальної частки 6947 (шість тисяч дев'ятсот сорок
сім) гривен 70 копійок.

Для
здійснення варіанту розділу будинку зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_2 провести
переобладнання: закласти дверну пройму між приміщеннями 1-1 та 1-2; виконати
віконної пройми в приміщенні 1-1; виконати дверну пройму між приміщеннями 1-6
та 1-1 з установкою дверного блоку.

Визначити порядок користування земельною ділянкою,
розташовано АДРЕСА_1.

В спільному користуванні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 залишити земельну ділянку площею 70 кв.м: від точки О, розташованої на
перехресті огорожі вулиці АДРЕСА_2 на відстані 3,15 кв.м вздовж існуючої
огорожі поАДРЕСА_2 до точки А; від точки А паралельноАДРЕСА_2 (вздовж прибудови
літ. А3-1 і сіней літ. а-1) на відстані 7,45 м до точки Д; далі від точки Д
паралельно межи з домоволодінням АДРЕСА_2на відстані 2, 4м до точки Ж; далі від
точки Ж паралельноАДРЕСА_2 на відстані 10,65м до точки В; далі від точки В
вздовж існуючої межи з домоволодінням АДРЕСА_2на відстані 13,5 м до точки О.
Від точки Л, розташованої на перехресті огорож провулка Чигоріна і
домоволодіння АДРЕСА_3на відстані 7,6 м вздовж існуючої межи з домоволодінням
АДРЕСА_3до точки П; далі від точки П паралельноАДРЕСА_2 на відстані 1,2 м до
точки Н; далі від точки Н паралельно межи з домоволодінням АДРЕСА_3на відстані
7,6 м до точки М; далі від точки М на відстані 1,2 м вздовж існуючої огорожі
поАДРЕСА_2 до точки Л.

ОСОБА_1 (на 53/120) виділити у користування земельну
ділянку площею 206 кв.м, зних Ѕ частину дільниці спільного користування площею
35 кв.м, дільниці під забудовами площею 50,9 кв.м, дільниці, незайнятою
забудовами площею 120,1 кв.м

В користування ОСОБА_3 ОСОБА_2, ОСОБА_4 (на 67/100)
виділити земельну ділянку площею 261 кв.м, з них Ѕ частину дільниці спільного
користування площею 35 кв.м, дільницю під забудовами площею 128,8 кв.м.,
дільницю, незайнятою під забудовами площею 97,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування понесених нею судових витрат по оплаті правової допомоги в сумі
300 гривен, судового збору (державного мита) в сумі 51 гривні.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької
області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в
10-дений строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.
295 ЦПК України.

Суддя
________________