Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 грудня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати

у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого

Гнатенка А.В.,

Суддів:

Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,

Гуменюка В.І.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та  професійних
захворювань України у Пустомитівському
районі  Львівської області, третя
особа: приватне підприємство “Майя”, про відшкодування  моральної
шкоди,  заподіяної  внаслідок
трудового каліцтва,

в с т а н о в и л а
:

У серпні 2007 року позивачка звернулася до суду із
зазначеним позовом  посилаючись на те, що
під час виконання роботи у ПП ”Майя” з нею стався нещасний випадок на
виробництві. Висновком МСЕК від 11 листопада              2005 року вона визнана інвалідом
другої групи із втратою 50 % професійної працездатності.

Позивачка зазначала, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я
стала інвалідом і, посилаючись на Закон України “Про загальнообов'язкове  державне соціальне страхування від  нещасних випадків  на виробництві та професійних захворювань,
які потягли втрату працездатності”, просила
відшкодувати  моральну  шкоду
у  розмірі  84 000 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29
січня 2008 року позов задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та  професійних  захворювань України у Пустомитівському  районі
Львівської області на користь позивачки 60 000 грн. у рахунок  відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням
апеляційного суду Львівської області
від 5 травня 2008 року  рішення
Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2008 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову у задоволенні позовних
вимог.

У касаційній скарзіОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду апеляційної
інстанції та залишення без змін рішення суду першої інстанції, у зв'язку з
порушенням норм матеріального та процесуального права.

Касаційна  скарга  підлягає задоволенню з  таких
підстав.

Судом встановлено, що під час виконання трудових обов'язків, 12 квітня 2005
року з ОСОБА_1 стався  нещасний  випадок , унаслідок  якого вона отримала виробничу травму.
Висновком МСЕК від 11 листопада 2005 року
їй встановлено 50 % стійкої втрати професійної працездатності з
визначенням ІІ групи  інвалідності.

Скасовуючи рішення суду  першої
інстанції та ухвалюючи  нове рішення  про відмову
у задоволенні  позовних вимог,
апеляційний  суд  виходив
із того,  що позивачкою заявлені
вимоги на підставі ч. 3 ст. 34 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату  працездатності”. Однак  відповідно до
п. 44  розділу  ІІ Закону України  № 107-VІ від 28 грудня 2007 року
“Про Державний  бюджет
України  на  2008 рік та про внесення  змін
до деяких  законодавчих  актів України” у Законі  України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які  спричинили  втрату працездатності”, пункт 3 розділу ХІ
“Прикінцеві положення” після абзацу третього доповнено новим абзацам такого
змісту : “відшкодування  Фондом
соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди  застрахованим і членам їх сімей незалежно від
часу настання страхового  випадку  припиняється з 1 січня 2008 року”.

Проте  погодитися з такими  висновками
суду  апеляційної інстанції не
можна.

За змістом ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України ”Про
загальнообов'язкове державне
соціальне  страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату  працездатності” право на  отримання
потерпілим  страхових  виплат у
разі настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати за моральну  шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй
такої стійкої втрати  працездатності  вперше
висновком МСЕК.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що нещасний випадок на
виробництві з позивачкою стався у 2005 році. Висновком МСЕК від 11 листопада
2005 рокуОСОБА_1 встановлено 50 % втрати професійної  працездатності, а  положення Закону України “Про Державний
бюджет України на 2008 рік”, яким  припинено
з 1 січня 2008 року  виплати моральної
шкоди незалежно від часу настання страхового випадку передбачають лише
виникнення  права  на
такі  виплати та зворотної сили
немає, тому заподіяна позивачці моральна шкода підлягає стягненню незалежно від
часу настання  страхового  випадку.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у
ОСОБА_1 виникло ще до  набрання
чинності  Законом України “Про
Державний  бюджет на 2008 рік”.

Однак, судом не було враховано положень п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про  судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ч. 3
ст. 23 ЦК України та визначивши розмір моральної шкоди суд не в повній мірі
виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.

Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які
зазнала  позивачка у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, а також виходячи із постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року «Про
судову  практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкодиОСОБА_1
слід  зменшити до 20 000 грн.

За таких підстав рішення суду апеляційної інстанції
підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнутої на
користь позивачки моральної шкоди підлягає зміні із ухваленням в цій частині
нового рішення про стягнення на її користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди. В решті рішення суду
першої інстанції залишити  без
змін.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 341 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 5 травня
2008 року скасувати, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29
січня   2008 року в частині стягнутої на
користь ОСОБА_1моральної шкоди змінити та зменшити суму відшкодування моральної
шкоди до                    20 000 грн. У
решті рішення  суду  першої інстанції залишити без змін.

Ухвала оскарженню
не  підлягає.

Головуючий                                                                 А.В. Гнатенко

Судді:                                                                           М.І. Балюк

В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк