Справа №2-39/2008 рік
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ
УКРАЇНИ

18 березня
2008 року
Ананьївський районний суд Одеської області

в
складі: головуючого судді         -           Дорош В.В.

при секретарі                 -            Гула О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ананьєві справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства фінансів
України, Головного Управління державного казначейства України, Державної
судової адміністрації України, Управління юстиції в Одеський області,
Територіального управління державної судової адміністрації Одеської області про
стягнення заборгованості по заробітній платі ,

УСТАНОВИВ:

Позивач
посилається на те, що відповідно до ст.130 Конституції України держава
забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності
суддів. Матеріально-технічне забезпечення суддів згідно ст. 19 Закону України “
Про судоустрій ” організовує Міністерство юстиції України. Відповідно до п.1
Положення “ Про міністерство фінансів України ” , затвердженого Указом
Президента України від 26.08.1999 року № 108199,  Міністерство фінансів України є центральним
органом виконавчої влади, підпорядкованим Кабінету Міністрів України.    Згідно до п.2 вказаного положення
Міністерство фінансів України може обмежувати або припиняти фінансування з
державного бюджету лише за наявністю фактів незаконного витрачення коштів та
порушення звітності.  Він, позивач по
справі , працює на посаді судді апеляційного суду Одеської області з
квітня  2004 року. В період часу з
22.06.1987 року по 31.03.2004 року працював на посаді голови Любашівського
районного суду Одеської області. За період своєї роботи на посаді голови
Любашівського районного суду Одеської області, з 1999 року по 2002 рік
відповідачі порушували діюче законодавство України і не виплачували йому
заробітну плату в повному розмірі. У відповідності до п.1 ст. 44 Закону України
“ Про статус суддів ” заробітна плата суддів складається з посадового окладу,
премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавки за вислугу років та інших
надбавок. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року №39 (
зі змінами та доповненнями ) , керівникам судів в межах встановлених фондів
оплати праці та граничній чисельності працюючих було надано право преміювати
працівників суддів відповідно до його особистого вкладу в загальні результати
роботи, спрямовуючи на цю мету кошти в розмірі 4- місячного фонду заробітної
плати. Однак в порушення зазначених вимог нормативних актів йому не
виплачувались премії в 1999-2002 роках довідка додається .

Згідно з
Указом Президента України “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів
” від 10.07.1995 року керівникам судів надано право надавати суддям матеріальну
допомогу для вирішення соціально-побутових питань, спрямовуючи на це кошти в
розмірі місячного фонду заробітної плати, однак матеріальна допомога надавалась
йому в неповній мірі, а також в неповній мірі виплачено в 1999-2002 роках за
інтенсивність і вислугу років.

У відповідності
до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в постанові від 30.05.1997
року “Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина ” невиконання
або неналежне виконання ст. 130 Конституції України відповідними органами чи
посадовими особами слід розцінювати як порушення конституційних принципів
незалежності судової влади.

Також вважає
за необхідне стягнути компенсацію втрати заробітної плати у зв`язку з
порушенням термінів її виплати, що знаходиться у відповідності з ст. 34 Закону
України “Про індексацію грошових доходів населення ”, а також  Положення “Про порядок компенсації
працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її
виплати ”  Постанова КМУ від 20.12.1997
року№1427 із змінами від 23.04.1999 року №692, що також вказано в п. 22 абзац
1 п.п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999року №13.

Крім
того позивач вважає, що Міністерство фінансів України , скорочуючи
видатки на утримання суддів України, порушує вимоги ст. 130 Конституції
України, якою передбачено, що саме держава забезпечує фінансування та належні
умови для функціонування судів і діяльності суддів. Позивач вважає, що
невиплачена йому частина заробітку, премії, матеріальна допомога за
інтенсивність і вислугу років повинні бути стягнені з Міністерства фінансів.

Таким чином, сума , яка підлягає стягненню
становить 22186 гривень 66 копійок. Розмір цієї заборгованості підтверджено
довідкою управління юстиції в Одеської області, яке на той час здійснювало
фінансування судів області.

Відповідно до ч.2. ст 233 КЗпП України  працівник має право звернутися з позовом про
стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Просить прийняти до провадження його
позовну заяву та розглянути її в його відсутність і стягнути з Міністерства
фінансів України шляхом списання коштів
з розрахункового рахунку Головного управління державного казначейства
України при Міністерстві фінансів України на його користь заробітну плату,
матеріальну допомогу, та інші надбавки на суму 22186 гривен 66 копійок.

Позивач в судове засідання не з'явився,  в позовній заяві є вимога  про розгляд
справи у його відсутність.

Представник відповідача - Міністерства Фінансів України ( за дорученням)
пред'явлений позов  не визнав , про що
надіслали письмове заперечення ,письмову заяву, в судове засідання не
з'явились, просять справу  розглянути у
їх відсутність.

В письмових запереченнях посилаються на
те, що Міністерство фінансів України розглянуло позовну заяву ОСОБА_1 до
Міністерства фінансів України, Головного управління Державного казначейства
України, Державної судової адміністрації. Управління юстиції в Одеській
області, Територіального управління державної судової адміністрації України
Одеської області про стягнення заборгованості по заробітній платі за 2000-2007
роки і відхиляє вимоги позивача з наступних підстав.

Статтею 95 Конституції України
встановлено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законом про Державний
бюджет України.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України «Про оплату праці» основною заробітною платою є винагорода за
виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку,
обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних
ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для
службовців.

Законами України Про Державний бюджет
України на 2000-2007 роки видатки для судів на фінансування основної заробітної
плати були передбачені в повному обсязі, оскільки такі виплати є обов'язковими.

Поряд з цим, згідно з частиною 2 статті 2
Закону України «Про оплату праці» винагорода за працю понад установлені норми,
за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає
доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним
законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій е
додатковою заробітною платою і носить необов'язковий характер, оскільки
встановлювати її розмір являється пріоритетом керівників установ у межах фонду
заробітної плати, затвердженого для бюджетних установ у кошторисах на
відповідний бюджетний період.

Так, відповідно до положень частини 2
Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення
суддів» від 19.09.1996 року № 856/96, Указу Президента України «Про деякі
заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку з додатковим навантаженням»
від 05.03.2002 №220/2002, Указу Президента України «Про надбавки до посадових
окладів за кваліфікаційні класи суддів і арбітрів» від 17.10.1994 року №614/94,
Указу Президента України «Про розміри надбавок до посадових окладів суддів за
кваліфікаційні класи» від 21.08.1999 року №1048/99. постанови Кабінету
Міністрів України «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів,
органів прокуратури, судів та інших органів» від 13.12.1999 року №2288
зазначені виплати державні органи та інші бюджетні установи і організації
здійснюють на підставі рішень керівників цих установ у межах бюджетних асигнувань,
виділених на їх утримання.

Крім того зазначаємо, що видатки,
передбачені в Державному бюджеті України на 2000-2007 роки на оплату праці
суддів, були фактично здійснені Державним казначейством України на 100% від
плану.

Разом з цим, бюджетні кошти використовуються
на цілі, визначені бюджетними призначеннями (підпункт 8) частини першої
статті 7 Бюджетного кодексу України). Бюджетні призначення встановлюються
законом про Державний бюджет України (частина друга статті 23 Бюджетного
кодексу України).

Відповідно до законів України про
Державний бюджет України щорічно затверджуються асигнування для головних
розпорядників коштів.

Пунктом 2 Указу Президента України «Про
заходи щодо забезпечення наповнення державного бюджету та посилення
фінансово-бюджетної дисципліни» від 28 лютого 1997 року №187/97 визначено, що
витрачання коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами,
іншими організаціями, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України,
бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, здійснюється на підставі
їх кошторисів доходів і видатків, які затверджуються у встановленому порядку.

Згідно із Порядком касового виконання
державного бюджету за видатками, затвердженим наказом Державного казначейства
України від 22 січня 2001 року №3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 5 лютого 2001 року за №104/5295, Порядком обслуговування державного
бюджету за видатками, затвердженим наказом Державного казначейства України від
25 травня 2004 року №89, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10
червня 2004 року за №716/9315, виділення коштів з державного бюджету,
здійснюється шляхом перерахування органами Державного казначейства на основі
затверджених для цього кошторисів видатків бюджетних установ. Асигнування, що
передбачаються кошторисами, надаються головним розпорядникам бюджетних коштів,
які здійснюють безпосередній розподіл коштів між відповідними установами.

До 2003 року головним розпорядником коштів
для судів було Міністерство юстиції України, яке відповідно до
підпункт}' 45) пункту 4 Положення про Міністерство юстиції, затвердженого
Указом Президента України від ЗО лютого 1997 року № 1396/97, затверджувало
кошторис на утримання судів та здійснювало фінансування судів.

З 01 січня 2003 року головним
розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання
судів загальної юрисдикції, є Державна судова адміністрація України, яка
несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду (стаття
120 Закону України «Про судоустрій України» від 07 лютого 2002 року №3018-111).

Згідно із підпунктом 10) пункту 1 статті 126
Закону України «Про судоустрій України» Державна судова адміністрація України
здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі
суддів у відставці, а також працівників апарату судів.

Відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2004 рік» головним розпорядником коштів,
передбачених на оплату праці суддів судів загальної юрисдикції, с Державна
судова адміністрація України, яка здійснює подальший розподіл вказаних коштів
між розпорядниками нижчого рівня.

Водночас, згідно із статтею 19 Конституції
України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 32
Бюджетного кодексу України проект закону про Державний бюджет України розробляє
Кабінет Міністрів України. Міністр фінансів України відповідає за
складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні
організаційно-методичні засади бюджетного планування, які використовуються для
підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного
бюджету України.

Стаття 35 Бюджетного кодексу України
визначає умови розроблення бюджетного запиту, за яким головні розпорядники
бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання
Міністерству фінансів України. Головні розпорядники бюджетних коштів несуть
відповідальність за своєчасність, достовірність та зміст поданих Міністерству
фінансів України бюджетних запитів, які мають містити всю інформацію, необхідну
для аналізу показників проекту Державного бюджету України, згідно з вимогами
Міністерства фінансів України.

Згідно з Положенням про Міністерство
фінансів України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27
грудня 2006 року № 1837, Міністерство фінансів України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом
Міністрів України і основним його завданням є розроблення і проведення
єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової політики та розроблення
проекту Державного бюджету України.

Бюджетний кодекс України та Положення
про Міністерство фінансів України не передбачають підстав для стягнення з
Міністерства фінансів України на користь позивача заборгованості по заробітній
платі, матеріальної допомоги та інших надбавок. Тому позовні вимоги до
Міністерства фінансів України задоволенню не підлягають.

Разом з тим, згідно із статтею 95
Конституції України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами і територіальними громадами (частина перша
статті 95) та збалансованості бюджету України (частина третя статті 95),
усі суспільні потреби, які тягнуть за собою видатки з Державного бюджету
України, мають бути задоволені виходячи з фінансових можливостей держави.

Матеріальне забезпечення суддів знаходиться
не на належному рівні, проте вирішувати зазначене питання з порушенням норм
чинного законодавства є неприпустимим.

Враховуючи викладене, керуючись частиною
третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, просять в
позові до Міністерства фінансів України відмовити, справу розглянути без участі
представника, копію постанови направити на нашу адресу.

Представник відповідача - Управління юстиції в Одеській області ( за
дорученням) пред'явлений позов  не визнав
, про що надіслали письмове заперечення ,письмову заяву, в судове засідання не
з'явились, просять справу  розглянути у
їх відсутність.

В
письмових запереченнях посилаються на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до Міністерства фінансів України, Державної судової
адміністрації України, Головного управління державного казначейства України,
Територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області,
Головного управління юстиції в Одеській області про стягнення заборгованості по
заробітній платі, матеріальної допомоги та інших надбавок у розмірі 22186,66
грн.

Головне управління юстиції в Одеській
області (далі - управління юстиції) позовну заяву ОСОБА_1 не визнає у повному
обсязі на підставах, викладених нижче.

ОСОБА_1 працює на посаді судді апеляційного
суду Одеської області з квітня 2004 року. В період з 22.06.1987 по 31.03.2004
працював на посаді голови Любашівського районного суду Одеської області.

В своїй позовній заяві позивач звертається
з вимогою стягнення заробітної плати, матеріальної допомоги та інших надбавок
на загальну суму 22186,66грн.

24 червня 1999 Конституційний Суд України
розглянув справу за конституційним поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 19, 42
Закону України „Про державний бюджет України на 1999 рік" (справа про
фінансування судів). Конституційним Судом України встановлено, що відповідно до
подання Міністерства фінансів України щодо обмеження видатків
розпорядників коштів Державного бюджету України було скорочено, зокрема,
фінансування витрат на утримання судів.

Такі події призвели до утворення заборгованості
на утримання судів й, зокрема, по заробітній платі, матеріальній допомозі та
іншим надбавкам.

Рішенням Конституційного Суду України
визнано неконституційним обмеження видатків з Державного бюджету України на
утримання судових органів України без урахування передбачених статтею 130   Конституції України конституційних гарантій
їх фінансування.

1. Управлінням юстиції, відповідно до
затвердженого кошторису на оплату праці працівників судів та наданих коштів,
проведено оплату праці без утворення заборгованості.

Довідки,
надані позивачам, не є підтвердженням наявності заборгованості управління
юстиції, а лише видана в тому, що згідно з розрахунком за відповідні роки по
заробітній платі, при наявності повного та належного фінансування слідувало б
виплатити додатково оспорюванні суми. Розрахунок оспорюванні суми проводився з
урахуванням щомісячної індексації за 1999 на підставі постанови Кабінету
Міністрів України від 21.01.1993 № 39 „Про умови оплати праці працівників
судів", за 2000 - 2002 на підставі постанови Кабінету Міністрів України
від 13.12.1999 № 2288 „Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів,
органів прокуратури, судів та інших органів", указу Президента України від
19.09.1996.

Зазначені постанови та указ передбачають
право керівників встановлювати надбавки, преміювати, шляхом видання
відповідних наказів та надавати матеріальну допомогу, але, вважаємо за
необхідне зауважити, що при   обмеженості   видатків
на   утримання   судів,
відповідні   накази керівниками
судів не видавались.

Пунктом
2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 39 встановлено, що
преміювання керівників судів, надання їм матеріальної допомоги і встановлення
надбавок до посадових окладів здійснюється за рішенням вищестоящих органів у
межах наявних коштів на оплату праці.

Пунктами 2 та 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 13.12.1999 № 2288 „Про впорядкування умов оплати праці
працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх
виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів"
визначено, що преміювання здійснюється у межах наявних коштів на оплату праці.

В пункті 2 Указу Президента України від
19.09.1996 № 856/96 вказано, що виплати, встановлені цим указом здійснюються в
межах асигнувань, передбачених на утримання судів.

Враховуючи посилання в нормативних актах на
те, що оплата здійснюється в межах асигнувань, передбачених на утримання судів,
управління юстиції не мало права виходити за межі затвердженого
кошторису на оплату праці та видавати накази про преміювання та надбавки, по
яким виплати виходили б за межі, установлені фондом оплати праці. Видання
наказів про преміювання і надбавки та наступне нарахування відповідних виплат,
при відсутності фінансування, було б порушенням фінансової дисципліни, оскільки
у такому випадку необхідно було б відраховувати внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та на загальнообов'язкове державне страхування на
випадок безробіття з сум, які нараховувались би, але не виплачувались, що в
свою чергу зменшило б розмір виплачуваної заробітної плати.

2. Статтею 130 Конституції України,
статтею 3 Закону України „Про статус суддів", статтею 118 Закону України
„Про судоустрій України" передбачено, що фінансування та належні умови для
функціонування судів забезпечує держава. Забезпечення функціонування судової
влади передбачає: окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на
фінансування судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і
незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону; законодавче
гарантування повного і своєчасного фінансування судів.

Рішенням Конституційного Суду України від
24.06.1999 визнано неконституційним обмеження видатків з Державного бюджету
України на утримання судових органів України без урахування передбачених
статтею 130 Конституції України конституційних гарантій їх фінансування.

Відповідно до статті 39 Закону України
"Про власність" державні установи (організації), які утримуються за
рахунок державного бюджету, відповідають за своїми зобов'язаннями лише
коштами, які є в їх розпорядженні.

Керівники бюджетних установ здійснюють
фактичні видатки на грошове утримання лише в межах фонду видатків кошторису.

Згідно
зі статтею 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного
призначення.

Міністерство юстиції України та його
територіальні органі фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету в межах
затвердженого кошторису.

Відповідачем за позовом про стягнення
коштів може бути та установа, організація чи підприємство, з вини якої виникли
відповідні зобов'язання. Згідно з пунктом 1 статті 21 Бюджетного кодексу
України управління юстиції с розпорядником коштів нижчого рівня. Порядком
виконання Державного бюджету України за видатками за умови функціонування
внутрішньої платіжної системи, затвердженого наказом Державного казначейства
України від 10.08.2001 № 140, Головне управління юстиції в Одеській області
віднесено до розпорядника коштів 2-го рівня. Розпорядником коштів першого рівня
є Міністерство юстиції України, а розпорядником коштів вищого рівня є
Міністерство фінансів України. Стаття 35 Бюджетного кодексу України передбачає,
що головні розпорядники бюджетних коштів, до 1 січня 2003 Міністерство юстиції
України, а після 1 січня 2003 - Державна судова адміністрація України,
організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України.

Виходячи зі змісту статті 26 Закону України
„Про бюджетну систему України" (стаття 36 Бюджетного кодексу України)
Міністерство фінансів України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого
голошиїми розпорядниками, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності,
а також ефективності використання бюджетних коштів, На основі результатів
аналізу Міністр фінансів України приймає рішення про включення бюджетного
запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України перед поданням його на
розгляд Кабінету Міністрів України.

На основі аналізу бюджетних запитів, що
подаються відповідно до статті 26 Закону України „Про бюджетну систему
України" (стаття 35 Бюджетного кодексу України), Міністерство фінансів
України готує проект Закону України „Про Державний бюджет України".

Із наведеного випливає, що Міністерство
юстиції України повинно було подати до Міністерства фінансів України бюджетний
запит, тобто розрахунки необхідних витрат судової влади, для закладення їх до просісту Закону України „Про Державний
бюджет України", а Міністерство фінансів України повинно було прийняти
рішення про включення до проекту Державного бюджету бюджетного запиту
Міністерства юстиції України, який складається відповідно до запитів
територіальних управлінь юстиції. Не зважаючи на бюджетні запити,
управління юстиції не отримувало в повному обсязі коштів на оплату праці
працівників судів.

Враховуючи вищевикладене вважаємо, що
Міністерством фінансів України порушено статтю 130 Конституції України, статтю
3 Закону України

„Про
статус суддів" щодо фінансування та забезпечення належних умов для
функціонування судів в частині підготовки проекту Державного бюджету України
перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів України.

Тому, на їх погляд, вина Міністерства
фінансів України полягає в діях щодо не врахування бюджетного запиту
Міністерства юстиції України (управління юстиції) в ході підготовки проекту
Державного бюджету України перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів
України.

Як вбачається, недостатність коштів в
управлінні юстиції (недостатнє фінансування судової влади) виникла не з вини
самого управління юстиції та не з вини Міністерства юстиції України.

Згідно з Законами України „Про державну
службу" та „Про статус суддів" заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу
років та інших надбавок.

Фінансування, тобто умови та розмір,
здійснюється відповідно до Конституції України та Закону України „Про
судоустрій України". Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України
від 24.12.1999 № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці" визначено, що „умови та розмір оплати праці працівників установ і
організацій, які фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів
України". Президентом України видано Указ від 19.09.1996 № 856/96
„Про додаткові заходи матеріального забезпечення суддів" (не підлягає
опублікуванню), Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 21.01.1993 №
39 „Про умови оплати праці працівників судів" та від 13.12.1999 № 2288
„Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої
влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури,
судів та інших органів". Відповідні акти прийнято на виконання Законів
України „Про державну службу" та „Про статус суддів".

Крім іншого в пункті 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 „Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці" зазначено, що при вирішенні спорів про
виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років,
надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими
визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені
нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір
останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими
актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може оми
відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю
певних коштів чи фінансування.

Управлінням юстиції, відповідно до
затвердженого кошторису на оплату праці працівників судів та наданих коштів,
проведено оплату праці без утворення заборгованості. Довідки, надані позивачам,
видані в тому, що згідно з розрахунком за відповідні роки по заробітній платі,
при наявності повного та належного фінансування слідувало б виплатити додатково
оспорювану суму. У зв'язку з тим, що Міністерство фінансів України при
підготовці проекту Державного бюджету України перед поданням його на розгляд
Кабінету Міністрів України не врахувало в повній мірі бюджетний запит
Міністерства юстиції України (управління юстиції), то, у відповідності до
законів та постанови Кабінету Міністрів України, відповідні накази не
видавались, оспорювана сума не нараховувалась та не виплачувалась, а
преміювання здійснювалось у межах наявних коштів на оплату праці.

На підставі викладеного, керуючись статтями
27, 44, 214 Цивільного процесуального кодексу України просять відмовити в
задоволені позову ОСОБА_1 в частині вимог,

пред'явлених
до Міністерства юстиції України. Справу просимо розглянути в нашу відсутність.

Представник відповідача - територіального управління державної судової
адміністрації в Одеській області
пред'явлений позов  не визнав ,
про що надіслали письмове заперечення ,письмову заяву, в судове засідання не
з'явились, просять справу  розглянути у
їх відсутність.

В письмових запереченнях посилаються на те, що позивачем пред'явлено
адміністративний позов до Управління юстиції в Одеській області, Міністерства
фінансів України, Державного казначейства України. Державної судової
адміністрації України, Територіального управління державної судової
адміністрації в Одеській області про стягнення недоплаченої заробітної плати та
компенсації за її затримку за період з 1999 по 2002 р.

Територіальне
управління державної судової адміністрації в Одеській області даний позов не
визнає та вважає його необгрунтованим на підставі наступного.

Державна судова адміністрація України
утворена Указом Президента України від 29.08.2002 року № 780/2002 „Про Державну
судову адміністрацію України"; є центральним органом виконавчої влади зі
спеціальним статусом, що здійснює організаційне забезпечення діяльності судів
загальної юрисдикції, а також інших органів та установ судової системи, як
передбачено ст. 125 Закону України „Про судоустрій України".

Відповідно до п. 20 розділу VII „Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України „Про судоустрій України" Державна
судова адміністрація утворюється до 1 січня 2003 року. До утворення Державної
судової адміністрації зберігається існуючий порядок організаційного
забезпечення та фінансування діяльності судів. До 1 січня 2003 року
фінансування і матеріально-технічне забезпечення місцевих та апеляційних судів
здійснюється в обсязі, передбаченому Законом України „Про Державний бюджет
України на 2002 рік". Тобто, згідно Закону України „Про судоустрій
України" від 5 червня 1981 №2022-Х (ст. 19), організаційне забезпечення
діяльності судів на той час здійснювали Міністерство юстиції України, Головне
управління юстиції в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське і
Севастопольське міські управління юстиції.

Здійснення організаційного забезпечення
діяльності судів загальної юрисдикції, а також інших органів і установ судової
системи, державною судовою адміністрацією, почалося з 1 січня 2003 року, що
передбачено у Законі України „Про Державний бюджет України на 2003 рік".

Матеріально-технічне
забезпечення судів та матеріальне, соціально-побутове забезпечення діяльності
суддів у період до 1 січня 2003 року здійснювало Міністерство юстиції України.

Відповідно
до роз'яснення Міністерства юстиції України від 04.05.2000 р. № 30-44-671
питання правонаступництва центральних органів влади вирішуються в указах про
затвердження Положення про кожний конкретний центральний орган виконавчої влади
з урахуванням покладених на нього функцій. В Указі Президента України від 3
березня 2003 року № 182/2003 „Про Положення про Державну судову адміністрацію
України" не зазначено, що Державна судова адміністрація України с
правонаступником іншого центрального органу виконавчої влади.

Оскільки Державна судова адміністрація
України щодо питань організаційного забезпечення діяльності судів загальної
юрисдикції, а також інших органів та установ судової системи не є правонаступни
ком Міністерства юстиції України, то територіальне управління державної судової
адміністрації в Одеській області не може нести відповідальність за події, що
відбувались до 1 січня 2003 року.

Таким чином, у адміністративному позові до
територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області
необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч.2
ст.19 Конституції України, ст.24 та п.20 розділу 7 Закону України "Про
судоустрій України" та Указом Президента України „Про Положення про
Державну судову адміністрацію України", а також ст. 76, 109 Кодексу
адміністративного судочинства України просять у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Територіального управління державної

судової
адміністрації в Одеській області відмовити. Розглянути справу без участі
представника територіального

управління.

Представники Головного управління державного казначейства України та
Державної судової адміністрації України в судові засідання не з'являлися, хоч
сповіщалися належним чином про час, місце та дати судових засідань по даній
цивільній справі, причини неявки не повідомлялись, заяв до суду не
надходило.

Суд розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши письмові заперечення проти позову не
з'явившихся в судове засідання відповідачів, дослідивши матеріали справи  , приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають  задоволенню з
наступних підстав.

До справи надані документи які  свідчать про :  видання територіальним управлінням державної
судової адміністрації в Одеській області наказу № 12-ос від 23.03.2004 року про
відрахування ОСОБА_1 із штату Любашівського районного суду Одеської області з
01.04.2004 року у зв'язку із обранням на посаду судді апеляційного суду
Одеської області безстроково ( а.с.3) ; про витяг листа державного комітету
статистики України від 08.01.2004 року № 13-2-8/351 « Індекси споживчих цін
(індекси інфляції) по Україні за 1991 -2003 роки ( а.с.4-5); розрахунок
позивачем  суддею ОСОБА_1 боргу по
заробітній платі ( а.с.6) ; ксерокопією довідки (розрахунку) виданої голові
Любашівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 за 1999- 2002 роки
зробленої на підставі особистих рахунків ( а.с.7) Як вбачається,  заналізу  відповідних розрахунків, заборгованість перед
позивачем по заробітній платі, включаючи доплату за
кваліфікаційний клас, надбавку за інтенсивність праці, надбавку за досягнення в
праці, надбавку за вислугу років, щомісячні премії, відпускні, матеріальну
допомогу та додатковий посадовий оклад, становить відповідно - 22186 гривень 66 копійок,

При таких обставинах і з
урахуванням  встановлених правовідносин,
які підтверджують виникнення права
позивача на отримання відповідної суми заробітної плати , то є всі
підстави на визнання за позивачем права
отримання даної суми заборгованості по заробітній платі .

Відповідно до статті 13О Конституції
України та статті 118 Закону України " Про судоустрій України" від 7
лютого 2002 року передбачено, що фінансування та належні умови для
функціонування судів і діяльності суддів забезпечує держава. Забезпечення
функціонування судової влади передбачає: окреме визначення у Державному бюджеті
України видатків на фінансування судів не нижче рівня, що забезпечує можливість
повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону; законодавче
гарантування повного і своєчасного фінансування судів; гарантування достатнього
рівня соціального забезпечення суддів.

Відповідно до ст. 44 Закону України
"Про статус суддів", заробітна плата суддів складається з посадового
окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу
років та інших надбавок.

Стаття 35 Бюджетного кодексу України
передбачає, що головні розпорядники бюджетних коштів, до 1 січня 2003 року
Міністерство юстиції України, а після 1 січня Державна судова адміністрація
України, організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству
фінансів України.

Виходячи зі змісту статті 36
Бюджетного кодексу України Міністерство фінансів України проводить аналіз
бюджетного запиту, поданого  головним
розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті,
пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі
результату аналізу Міністр фінансів України приймає рішення про включення
бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України перед
поданням його на розгляд  Кабінету
Міністрів України.

На основі аналізу бюджетних
запитів, що подаються відповідно до статті 35 Бюджетного кодексу України,
Міністерство фінансів України готує проект Закон^іцза», Державний бюджет
України.

З наведеного випливає , що
Міністерство юстиції України повинно було подати до Міністерства фінансів
України бюджетний запит, тобто розрахунки необхідних витрат судової влади,
визначених відповідно до Закону України " Про статус суддів", для
закладення їх до проекту закону "Про Державний бюджет України", а
Міністерство фінансів України повинно було прийняти рішення про включення до
проекту Державного бюджету бюджетний запит Міністерства юстиції України.

Конституційний суд України в
рішенні від 20 березня 2002 року у справі за конституційним поданням 55
народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (
конституційності) положень статей 58, 60 Закону України " Про державний
бюджет України на 2001 рік" та Верховного Суду України щодо відповідності
Конституції України ( конституційності) положень пунктів 2,3,4,5,8,9 частини
першої статті 58 Закону України " Про державний бюджет на 2001 рік і підпункту
1 пункту 1 Закону України " Про деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів " ( справа щодо пільг , компенсацій і гарантій" вказав на те,
що видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені
безпосередньо Конституцією України і положення частини першої статті 129,
частини першої статті 130 Конституції України у взаємозв'язку із положенням
статей 11, 44 Закону України " Про статус судів" створюють механізм
захищеності судової влади, який Верховна Рада України повинна враховувати ,
приймаючи Державний бюджет України на відповідний рік.

Конституційний суд України в п.4 свого
рішення від 11.10.2005 року №8 -рп/2005 ( справа № 1-21/2005) роз'яснив, що « …
згідно зі ст..22 Конституції України, закріплені нею права не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або
внесені змін до чиних законів не допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав та свобод..»

Підтвердженням тому є також рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, яким положення п.13 ст.71
Закону України « Про державний бюджет на 2007 рік» визнано неконституційним.

А тому норми про матеріальне та
побутове забезпечення суддів, їх соціального захисту, встановлені відповідно
статтями 44 Закону України " Про статус суддів" не можуть бути
скасовані чи знижені без відповідної компенсації.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП
України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що позивач працює суддею
Апеляційного суду Одеської області.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачу через недофінансування, недовиплачена заробітна плата,
тобто, позивач отримував заробітну плату в розмірі
меншому, ніж той, на який він мав право за законом, а тому порушені права позивача підлягають захисту.

За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ст.34 Закону України
"Про оплату праці", позивач має право на компенсацію втраченої
частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати з
урахуванням індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, яка
провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на
послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Кошти для виплати позивачу
заборгованості по заробітній платі повинно було виділити Міністерство фінансів
України, яке відповідно до ст. 35 Бюджетного Кодексу України готує проект
Закону про державний бюджет України, а Державне казначейство України повинно
було перерахувати ці кошти для їх безпосередньої виплати.

Виходячи з наведеного заборгованість по
заробітній платі слід стягнути з Міністерства фінансів України шляхом списання
коштів з розрахункового рахунку Головного управління Державного казначейства
України.

Оскільки позивач та відповідачі
Міністерство фінансів України та Державне казначейство України звільнені від
сплати судового збору, судовий збір відповідно ст. 88 ЦПК
України віднести за рахунок Державного бюджету України.

На підставі ст.130 Конституції України,
ст.44 Закону України "Про статус суддів", ст. 34 Закону України
"Про оплату праці", ст.ст. 35, 36 Бюджетного кодексу України, ст.126
Закону України "Про судоустрій України",  ст.ст. 10,11,60,88,209,212-215 ЦПК
України, суд -,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позивача задовольнити .

Стягнути з Міністерства фінансів України
шляхом списання коштів  з розрахункового
рахунку Головного управління державного казначейства України при Міністерстві
фінансів України на   користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі, матеріальній допомозі та інших надбавок на
суму 22186 гривен 66 копійок за період роботи з 1999 по 2002 роки, на посаді
голови Любашівського райсуду Одеської області.

На рішення може бути подано заяву про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.

Головуючий
суддя:
В.В.Дорош