Справа №2-417/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2008р.
м.Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі судді Гриценко І.Г.

при секретарі Нишпорка Т.В.

за участю позивача ОСОБА_1., відповідача ОСОБА_2.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниця цивільну справу
за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення 4090 грн. боргу, -

Встановив:

ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом  до ОСОБА_2.
про стягнення 4090 грн. боргу за договором позики.

В
судовому засіданні відповідач ОСОБА_2. позов визнав частково та суду показав,
що в 2007р. домовився з позивачем що буде піднаймати раніш найняту ОСОБА_1., як
посередником квартиру. Оплата щомісячно складала 250 доларів США. Оплативши за
квартиру за місяць чи півтора, відповідач зустрівся з позивачем та господаркою
квартири, яка почала вимагати оплати за квартиру наперед. Квартира йому
сподобалася і він погодився, але заздалегідь оговорив, що може в подальшому
відмовитися від найму за квартиру і сплачувати платежі не буде, про що
повідомить ОСОБА_1. З цим вони погодилися і він підписав розписку виконану власноруч
позивачем, що нібито бере в нього гроші, які він був винен сплатити за квартиру
у позику у позивача.  В зв»язку з
вказаним позов визнає частково, тому що він в подальшому не проживав в найнятій
квартирі.

Позивач
ОСОБА_1. позов підтримав та суду показав, що 13.12.2007р. відповідач взяв у
нього в борг під оплату квартири в піднайм суму 810 доларів США, що по курсу
НБУ складають 4090 грн. Вказану суму ОСОБА_2. забов»язався віддати в строк до
22.12.2007р., про що написав розписку. Однак в зазначений термін борг за
позикою відповідач не повернув, виселився з квартири, в зв»язку з чим він був
змушений звернутися до суду.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд встановив
наступне.

За усною
домовленістю між ОСОБА_1. та ОСОБА_2., позивач здійснив посередницькі послуги
на користь відповідача надавши останньому житлове приміщення для здійснення
піднайму за обумовлену суму в 250 доларів США за місяць проживання.

В
зв»язку з частковим не виконанням відповідачем оплати згідно домовленості, він
не оплатив частину свого проживання та заборгував певну суму власнику квартири
і наслідок чого між сторонами утворилася домовленість про укладення правочину
грошового боргу за несплату за попередній період і наперед.

13.12.2007р. ОСОБА_2.  в
підтвердження укладення боргу між відповідачем та позивачем підписав виконаний
ОСОБА_1. текст боргової розписки на суму 810 доларів США, що складають 4090
грн. в національній валюті.

За
текстом розписки відповідач зобов»язався повернути позивачу борг в сумі 810
доларів США в строк до 20.01.2008р., однак зобов»язання не виконав по
теперішній час.

Відповідно до  ст.1047 ЦК України договір позики укладається
в письмовій формі, якщо його сума не менш як в 10 разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли
позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладання договору позики та
його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми позики або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України
позичальник забов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій
кількості,такого самого роду та такої самої якості, що були передачі йому   позикодавцем) у строк та у порядку, що
встановлені договором.

Як
встановлено по справі, позивачем грошова сума, що є предметом правочину позики
фактично відповідачу не передавалася. Борг було проведено через погашення
позивачем  боргу за найм житлового
приміщення, що проводився ОСОБА_2.

Враховуючи, що реальна передача грошових коштів, що складають предмет
правочину позики відбулась лише в сумі 2045 грн., суд вважає, що відповідно до
суті ст.ст.1047,1049 ЦК України правочин позики, не може вважатися таким, що
відбувся.

Відповідачем визнано факт передачі ОСОБА_1. власнику квартири коштів в
частині 2045 грн., іншу суму боргу ОСОБА_2. не визнав, оскільки оплата була
проведена позивачем за час, коли житлове приміщення відповідачем вже не
наймалося.

Оскільки,
решта суми позовних вимог встановлено судом, що як позика ОСОБА_1. ОСОБА_2. не
передавалась, а між сторонами щодо цих вимог склалися правовідносини, які
регулюються іншими нормами ЦК України, а не ст.ст.1047, 1049 ЦК України, що
регулюють відносини по позиці, та позивач наполягає тільки на вимогах згідно
позики, то в задоволенні решти суми позовних вимог ОСОБА_1. необхідно
відмовити.

Враховуючи визнання відповідачем проведення реальної оплати його боргу
за найм квартири в сумі 2045 грн., суд вважає, що позов ОСОБА_1 . є доведеним в
сумі 2045 грн., яка визнана відповідачем.

Згідно ст.88 ЦК України суд присуджує
судові витрати стороні на користь якої виноситься рішення в разі їх
документального підтвердження.

До судових витрат
суд таким чином, відносить витрати позивача на оплату державного мита та послуг
ІТЗ в загальній сумі 85 грн.,які підлягають до стягнення з відповідача.

Керуючись ст..ст.525, 611, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.15, 30,
60, 61, 88, 212, 214, 215, 219  ЦПК
України,-

ВИРІШИВ:

Позов
задоволити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 2045 грн. і 85 грн. в повернення судових витрат, а
всього 2130 грн.

В задоволенні
решти суми позову відмовити.

Рішення може
бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: