Справа № 22ц-187-2008р.                                          Головуючий по 1
23                                                                  Ребрина К.Г.
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06"
лютого 2008 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                Іваненка В.Д.

суддів                           Захарової А.Ф.,
Качана О.В.

при
секретарі               Шанауріній І.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Уманського міськрайсуду Черкаської області від 05 грудня 2007р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги,
судова палата, -

встановила:

В
вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди.

Вказував,
що проживає в АДРЕСА_1, а на відстані півтора кілометра проживає відповідачка,
- по АДРЕСА_2.

Коли
проїжжав 14 липня 2007 року біля 4-х годин ранку по вул. Лисогірська, то бачив,
що горіла солома відповідачки, що знаходилась за 300 метрів від її будинку. Він
їхав в цей час на пасіку, бо працював там охоронцем.

В
зв'язку з тим, що згоріла копиця соломи, відповідачка звернулася до Уманського
РВ УМВС із заявою про те, що це він, позивач, підпалив солому, оскільки вони з
ним в неприязних стосунках.

Постановою
від 25 липня 2007 року органами міліції було відмовлено в порушенні
кримінальної справи за відсутністю в його діях складу злочину, передбачених
ст.ст. 194 і 296 КК України (за ч.2 ст.6 КПК України),

Посилаючись
на те, що такими своїми діями відповідачка спричинила йому моральну шкоду,
оскільки осоромила його як підпалювача перед односельцями, від чого він дуже
переживав, оцінює таку шкоду у 1000 грн.

На
підставі наведеного і ст.23 ЦК
України просив стягнути з відповідачки на його користь на відшкодування
моральної шкоди 1000 грн.

Рішенням
Уманського міськрайсуду Черкаської області від 05 грудня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 просить його скасувати як
необгрунтоване матеріалами справи та ухвалити нове рішення про задоволення його
вимог.

Обговоривши
матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

З
матеріалів справи встановлено, що 14.07.2007 року орієнтовно у 23 год.45 хв. на
вул. Лисогірській, недалеко від будинку АДРЕСА_2, де проживає ОСОБА_2, в
с.Шарино Уманського району почала горіти скирта соломи, належної відповідачці і
в ніч на 15 липня 2007 року згоріло дві скирди соломи, урожай 2007 року, 3000
кг., про що свідчить акт про пожежу на ар.спр.39. 16 липня 2007 року ОСОБА_2
звернулася із заявою на ім.'я начальника Уманського РВ УМВС з проханням вислати
опер, групу для розслідування цієї справи, вважає причиною пожежі навмисний
підпал, (ар.спр. 43).

А в
поясненні працівнику міліції цією ж датою ОСОБА_2 вказує, що причиною пожежі
вважає підпал громадянина ОСОБА_1, який близько 3 год. 15 хв. цього ж дня
проїхав по їх вулиці (на якій відбулася пожежа) на своєму автомобілі «Москвич
412» зеленого кольору (ар.спр.44). Підозрюваним вважає ОСОБА_1 і сусід
відповідачки ОСОБА_3, який допомагав ОСОБА_2 разом із жінкою своєю гасити
пожежу і бачив, як 03-15 год. 15.07.07 року ОСОБА_1 проїзджав цією вулицею (де
горіло) на своєму автомобілі «Москвич-412» (ар.спр.45).

Допитаний
в суді свідком дільничий інспектор Уманського РВ УМВС ОСОБА_4 пояснив, що до
нього звернулася з письмовою заявою ОСОБА_2 про те, що згоріла скирта соломи за
територією її будинковолодіння, що підозрює ОСОБА_1, який проїзджав мимо і на
прохання її та сусіда не зупинився. Коли звернувся до ОСОБА_1, той повідомив
свідку, що їхав на роботу на пасіку та відмовився пояснити, чи він чи ні вчинив
підпал. Свідок пояснив також, що ОСОБА_2 повідомляла йому, що ОСОБА_1 її
неодноразово зачіпає на ринку, на вулиці, коли немає людей. А на питання
відповідачки ОСОБА_4 відповів, що вважає, що у неї були всі підстави
підозрювати ОСОБА_1

Пояснив
свідок також, що відносно ОСОБА_2 йому жодних заяв не поступало, проте відносно
ОСОБА_1 поступали усні прохання від голови села, сусідів з приводу неадекватної
поведінки, на його, міліціонера, зауваження веде себе неадекватно та не реагує.

Таким
чином, в своїх заявах відповідачка не вказує на ОСОБА_1 прямо як на особу, що
скоїла підпал, а підозрює його і просила провести розслідування.

Постановою
органів міліції від 25.07.2007 року в порушенні кримінальної справи відносно
ОСОБА_1 за ст.ст. 194; 296 КК України відмовлено в зв'язку з відсутністю в його
діях складів вище перерахованих злочинів.

Але не
вбачається і в діях відповідачки факту поширення неправдивих відомостей
відносно ОСОБА_1, вона лише висловила свої підозри.

Тому суд
прийшов до правильного висновку про те, що позивач не довів факт заподіяння
йому моральної шкоди з боку відповідачки, не вказав, з яких міркувань виходив,
зазначаючи розмір такої, тобто не доказав обгрунтованності позову, в якому йому
правомірно судом було відмовлено.

Таке
рішення відповідає обставинам справи, вимогам закону і підстав для його зміни
чи скасування не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 303; 304; 307; 308; 314 ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 грудня 2007 року, -
залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі
двохмісячного строку.