Справа
№ 2-2390/08
06 жовтня 2008 року               Ленінський
районний  суд  м.
головуючого судді                                            Ольховського
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну
справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл сумісно нажитого майна, 3-і особи: орган опіки та піклування
Ленінської районної в м. Харкові ради, Управління комунального майна та
приватизації Харківської міської ради,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності , -
В квітні 2008 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_1, який зазначив, що з
07.08.1999 року по 21.03.2008 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 Під час
шлюбу, в серпні 2002 року ними було за спільні кошти придбано квартиру
АДРЕСА_1. Просить від суду визнати за ним право власності на Ѕ частину
зазначеної квартири.
ОСОБА_2 позов не визнала. Подала зустрічний позов в якому вказала, що
01.09.2000 року її батько подарував їй 1-о
кімнатну квартиру АДРЕСА_2. Цю квартиру було продано 06.08.2002 року за
надано її батьками. З огляду на те, що спірна квартира була придбана на кошти
ОСОБА_2 остання просить  суд визнати за
нею право власності на всю квартиру АДРЕСА_1.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на
підстави викладені в позовній заяві, проти зустрічного позову заперечував,
зазначивши що вартість проданої
однокімнатної квартири при купівлі спірної квартири не враховувалась,
оскільки існувала домовленість між батьками сторін про зарахування вартості 1
-о кімнатної квартири та вартість зробленого ремонту в спірній квартирі. Гроші
що не вистачало на купівлю спірної квартири надавали батьки ОСОБА_1
Представник 3-ї особи: органу опіки та піклування в судове засідання не
з'явився, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Надали суду
письмову заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність.
Представник Управління комунального майна та приватизації Харківської
міської ради в судовому засіданні 26.06.2008 року покладався на рішення суд
посилаючись на відсутність самостійних вимог до сторін в справі.
Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив
07.08.1999 року сторони уклали шлюб який рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова було розірвано 21.03.2008 року (с.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 і її батьком згідно до свідоцтва про
народження зазначено ОСОБА_4 (с.с.28).
01.09.2000 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 1 кімнатну квартиру АДРЕСА_2
(с.с.32), яку згідно до договору купівлі-продажу від 06.08.2002 року було
15.08.2002 року ОСОБА_2 придбала за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1
Згідно до вимог ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку спадкування. Суд погоджується з твердженням
квартири  є її особистою приватною
власністю і вона повинна враховуватись як сума внесена особисто ОСОБА_2 на
купівлю спірної квартири, оскільки це ґрунтується на вимогах закону.
Таким чином різниця від вартості квартир в розмірі 3860 грн. є на думку
суду спільною сумісною власністю подружжя, оскільки посилання сторін,
підтверджені свідками з обох сторін, про те, що саме батьками кожного з них
надавалась зазначена недостатня сума -
судом не приймається, як такі що є упередженими, та такими що зроблені
свідками з метою допомогти кожній стороні при розгляді справи у суді.
Посилання ОСОБА_1 про те що ним особисто робився ремонт в спірній квартирі,
в зв'язку з чим значно збільшилась її вартість судом не враховуються, оскільки
витрачені на ремонт кошти є спільними коштами подружжя так як на час здійснення
ремонту шлюб не було розірвано.
Згідно до ч.2 ст. 357 ЦК України якщо розмір часток у праві часткової
власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він
визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.
Суд не маючи спеціальних познань у галузі будівельно-технічних питань
позбавлений самостійно визначити розмір часток кожного з подружжя у
відповідності до їх вкладу у придбанні майна.
Враховуючи вимоги ст. 143 ЦПК України про те, що суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у справі, судом в відповідності до вимог ч.4
ст. 10 ЦПК України було запропоновано сторонам заявити клопотання про
призначення експертизи з метою визначення розміру частки кожного в спільній
частковій власності від чого сторони письмово відмовилися.
З огляду на вищевикладене, та враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України про
диспозитивність судового розгляду суд вважає за неможливе задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею право власності на всю спірну
квартиру, так само як і вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на Ѕ
частину зазначеної квартири.
Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за ненаданням доказів,
суд роз'яснює йому право на повторне звернення до суду після отримання таких ( розмір
частки у відповідності до дійсної вартості майна на час розгляду
справи).
Відмовляючи в задоволенні обох позовів суд відмовляє в вимогах про розподіл
судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.
10,11, 27, 31, 60, 88, 174, 209, 212 , 214-215 ЦПК України, ст. 357 ЦК України,
ст. 57 Сімейного Кодексу України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісно нажитого майна, та зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - залишити без
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295
ЦПК України.

Суддя                                             підпис            Є.Б.
Ольховський