Справа
№ 2-380/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

16 травня 2008 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької
області у складі:

головуючого судді Мироненко І.П.,

при секретарі Новіковій Г.О.,

розглянувши  у
відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1,
діючої в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_2  діючої в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному сумісному майні;
зустрічному позову  ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2  діючої в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_ 3про визначення порядку користування жилим приміщенням,
поділ лицьових рахунків; третя особа: Житлово-комунальне підприємство «Азовжилкомплекс»,
суд -

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2007 року позивачі звернулися до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_4 про припинення права власності на ј частину
квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування заявлених вимог позивачка ОСОБА_1 вказувала
на те, що з 1973  по 2000 роки перебувала
у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
Від цього шлюбу мають повнолітню дочку ОСОБА_2 і неповнолітнього онука
ОСОБА_3, 1992 року народження. Всі вони проживали у спірній квартирі, яку
приватизували у травні 2001 року, набувши право власності у рівних частках,
кожний по ј частині.

Після розірвання шлюбу і неможливістю спільного
проживання в одній квартирі, вона з дочкою і онуком змушена була виїхати за
межі міста Маріуполя. Відповідач в 2001 році уклав шлюб з іншою жінкою і
перейшов жити до неї. Він відібрав в них ключі від спірної квартири, і без їх
відома і згоди, став здавати її в найом. Отриманні гроші привласнив і не
оплачував комунальні послуги. Внаслідок чого утворилися значні заборгованості
по оплаті комунальних послуг. ОСОБА_4 вимагав щоб вони з дочкою погашали
заборгованість, тому як його частка є незначною і складає ј частину, а їм
належить  ѕ частини.

В серпні 2007 року відповідач повернувся до спірної
квартири разом зі своєю сім'єю і має намір проживати в ній, ігноруючи їх,
співвласників, законні інтереси.

Відповідач ОСОБА_4 має на праві власності інше житло
спадковий будинок АДРЕСА_2, його дружина також забезпечена житлом. Враховуючи,
що його частка у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі,
а спільне користування житлом є неможливим, вважають, що припинення права
власності на його частку не заподіє суттєвої шкоди інтересам співвласника.

Просили припинити право власності ОСОБА_4 на ј частину
квартири АДРЕСА_1, стягнути з них на його користь грошову компенсацію, і
визнати за ними право власності на квартиру в цілому.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, діюча від свого
імені та в інтересах ОСОБА_2, підтримала заявлені ними вимоги, зустрічний позов
ОСОБА_4 не визнала. Пояснила, що має намір повернутися в Маріуполь і проживати
в спірній квартирі, у дочки сімейне життя не склалося і вона також може
повернутися до України. Частка відповідача у спірній квартирі становить 10,95
кв.м і виділення йому кімнати площею 13,34 кв.м порушить права інших
співвласників. Вважає, що твердження ОСОБА_4 щодо спадкового будинку  не заслуговують на увагу. Він є власником Ѕ
частини жилого будинку, отже забезпечений житлом, а той факт, що там мешкають
інші особи значення не має.

Позивачка ОСОБА_2, діюча в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за їх
відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, звернувся до
суду із зустрічним позовом про визначення порядку користування жилим
приміщенням, поділ лицьових рахунків. В обґрунтування своїх вимог вказував на
те, що в 1976 році йому на сім'ю, у тому числі дружину та дочку були надані дві
суміжні кімнати, площею 18, 71 та 11,73 кв.м в квартирі АДРЕСА_1. В 1988 році,
він як працівник комбінату «Азовсталь», в цій же квартирі отримав і ізольовану
кімнату площею 13, 34 кв.м. Таким чином, їх сім'я стала проживати в
трикімнатній квартирі.

В грудні 2000 року їх шлюб з ОСОБА_1 було розірвано, а
24травня 2001 року спірна квартира була приватизована на всіх членів сім'ї в
рівних частках. 26 травня 2001 року ОСОБА_1 знялася з реєстрації і разом із
дочкою та онуком виїхали на постійне місце проживання до Києва, де проживає до
цього часу. Дочка з онуком виїхала на постійне місце проживання до Швейцарії.

Він проживає в спірній квартирі з часу вселення, з 1976
року і по цей час, іншого житла не має. Виходячи з розміру житлової площі
квартири, його частка становить 10,95 кв.м, що на 2,39 кв.м менш площі
ізольованої кімнати, а отже його частка не незначною.

Йому дійсно на праві власності на підставі свідоцтва про
спадщину від 1995 року належить  Ѕ
частина жилого будинку АДРЕСА_1. Однак, він в цьому будинку з 1976 року не
проживав. Будинок має жилу площу 40 кв.м, в ньому разом зі своїми сім'ями
проживають двоє синів його сестри, якій належала друга Ѕ частина. Його вселення
в цей будинок разом зі своєю сім'єю є неможливим.

Просив у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, відмовити.
Визначити порядок користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, виділити
йому у користування ізольовану кімнату площею 13, 34 кв.м, а відповідачам
суміжні кімнати площею 18, 71 та 11,73 кв.м, підсобні приміщення залишити у
спірному користуванні. Зобов'язати житловий орган поділити лицьові рахунки
відповідно до встановленого порядку користування жилим приміщенням.

Представник третьої особи ЖКП «Азовжилкомплекс» в судове
засідання не з'явився, суду надана заява про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі,
допитавши свідків, дослідивши наданні докази, суд вважає, що первісний позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню
з таких підстав.

Як встановлено матеріалами справи, квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4,ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 2001 року.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, подружжя ОСОБА_4
розірвали шлюб 05 грудня 2000 року, про що Орджонікідзевським відділом РАЦС
міста Маріуполя зроблений актовий запис № 583.

Згідно свідоцтва про одруження, ОСОБА_1 17 лютого 2001
року уклала шлюб з ОСОБА_5, про що відділом РАЦС Залізничного районного
управління юстиції у місті Києві зроблений актовий запис № 91, дружині
присвоєне прізвище ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_1, в графі батьки зазначені батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_2.

За даними паспорту громадянина України ОСОБА_2 змінила
прізвище на ОСОБА_2 на підставі реєстрації шлюбу 12 січня 2001 року з
громадянином ОСОБА_6.

За даними лицьового рахунку в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_4, дочка ОСОБА_2, онук ОСОБА_3 Дружина ОСОБА_1 знята з
реєстрації за даною адресою 26 травня 2001 року.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на
частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в
натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є
неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

З технічного паспорту вбачається, що квартира АДРЕСА_1
складається з трьох кімнат загальною площею 65,7 кв.м, жилою площею 43,78 кв.м.

Сторонами в судовому засіданні не оспорювався той факт,
що їх частки у праві власності на спірну квартиру є рівними, отже по ј частині.

За висновками судової будівельно-технічної експертизи
виділити в натурі ј частину, з утворенням двох квартир, які відповідали би
вимогам діючих будівельних норм, не уявляється можливим.

Згідно довідки БТІ, будинок АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про спадщину від 27 вересня 1995 року належить на праві власності
ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Як вбачається з технічного плану будинок АДРЕСА_1
загальною площею 65,6 кв.м, складається з чотирьох суміжних жилих кімнат
загальною площею 40 кв.м. Будинок в натурі не поділений.

За даними дільничного інспектора в будинку АДРЕСА_1
проживають: ОСОБА_8, 1976 року народження; ОСОБА_9, 1987 року народження, які
згідно домової книги зареєстровані за даною адресою у якості членів сім'ї. Крім
того, за даною адресою проживають
ОСОБА_10, 1985 року народження; ОСОБА_11, 2002 року народження,
ОСОБА_12, 2004 року народження.

Відповідач ОСОБА_4 категорично заперечував той факт, що
змінював місце проживання і не проживав у спірній квартирі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав,
що є сусідом сторін. ОСОБА_4 постійно проживав і проживає в спірній квартирі,
квартирантів він там не бачив.

Сторона позивача будь-яких доказів на спростування цих
обставини суду не надала.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про
неможливість припинення права власності ОСОБА_4 на ј частину в квартирі
АДРЕСА_1, оскільки ця частка не є незначною, спірна квартира є його постійним
місцем проживання.

Той факт, що ОСОБА_4 на праві власності належить Ѕ
частина жилого будинку АДРЕСА_1 не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки
за своїми технічними характеристиками для проживання двох окремих сімей,
потребує значних переобладнань.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
припинення права власності ОСОБА_4 на ј частину квартири АДРЕСА_1  задоволенню не підлягають.

Грошові кошти в сумі 73 210 гривен, що знаходяться на
депозитному рахунку Державної судової адміністрації Донецької області повернути
ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 364 ЦК України та  роз'яснень,
викладених у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 “Про
застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок”, у разі неможливості поділу в натурі жилого будинку
(квартири), що знаходиться у спільній власності, суд може за відповідним
позовом установити порядок користування сторонами цією частиною, при якому
відособленні приміщення передаються їм у користування відповідно до частки
кожної  з них у праві власності, а інші
приміщення і будівлі залишаються у спільному користуванні.

За таких підстав, виділення у користування ОСОБА_4
ізольованої жилої кімнати площею 13,34 кв.м має незначний (по 0,80 кв.м на
кожного з інших співвласників) відступ від їх часток у цій квартирі. Однак це
не суперечить вимогам закону і не порушує прав інших співвласників, яким має
бути виділені дві кімнати   жилою площею
18,71 та 11,73 кв.м. Підсобні приміщення, коридор, ванну кімнату, туалет, кухню
залишити у спільному користуванні сторін.

Виділені сторонам жилі кімнати відповідають вимогам ст.
63 ЖК України і можуть бути предметом окремого договору найму.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе зобов'язати
ЖКП «Азовжилкомплекс» поділити лицьовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 відповідно
до порядку користування житловим приміщенням.

На підставі  ст.
ст. 317, 319, 364, 365 ЦК України,п.6 Постанови верховного Суду України № 7
«Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на
жилий будинок», п.14 Постанови Пленуму верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст. ст.
63, 104 ЖК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, діючої в своїх
інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 діючої в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку в спільному
сумісному майні, відмовити.

Грошові кошти в сумі 73 210 (сімдесят три тисячі двісті
десять) гривен, що знаходяться на депозитному рахунку Державної судової
адміністрації Донецької області № 1000 код 26288796 УДК у Донецькій
області 834016, повернути ОСОБА_1.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,  діючої в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3про визначення порядку користування жилим приміщенням,
поділ лицьових рахунків, задовольнити.

Виділити у користування ОСОБА_4 ізольовану кімнату жилою
площею 13,34 кв.м в квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, виділити у
користування у цій же квартирі кімнати жилою площею 18,71 кв.м та 11,73 кв.м.

Підсобні приміщення, коридор, ванну кімнату, туалет,
кухню залишити у спільному користуванні сторін.

Зобов'язати Житлово-комунальне підприємство
«Азовжилкомплекс» поділити лицьовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до
порядку користування житловим приміщенням.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку
до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги.

Суддя
________________