У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 грудня 2008 року                                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого          Григор'євої Л.І.,

суддів:                      Барсукової В.М., Данчука В.Г.,

Косенка
В.Й., Луспеника Д.Д., -

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 листопада 2007 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1
звернувся в суд зі вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 вересня 2005
року з вини водія ОСОБА_2, який керував належним на праві власності
ОСОБА_3автомобілем «Пежо», державний номер НОМЕР_1, в районі перехрестя вулиць
Набережна-Заводська і Павлова у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок чого автомобілю «Рено», державний номер НОМЕР_2, яким він
управляв на підставі довіреності ОСОБА_4, завдані механічні пошкодження, а йому
завдані моральні страждання та нервові переживання.

З урахуванням наведеного позивач
просив стягнути солідарно з відповідачів 32634,97 грн. матеріальної шкоди та
5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 12 листопада 2007 року позов ОСОБА_1задоволено
частково. На його користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто майнову шкоду
в розмірі 31482 грн. і моральну шкоду в розмірі 5000 грн., розподілено судові
витрати.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня 2008 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 частково задоволені, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов
ОСОБА_1задоволено частково. На його користь з ОСОБА_3 стягнуто майнову шкоду в
розмірі 31482 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн., розподілено судові
витрати. В задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3.
просить ухвалені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення про
відшкодування шкоди ОСОБА_1. з ОСОБА_2, відмовивши в позові до нього.

Касаційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов
ОСОБА_1 і стягуючи на його користь шкоду солідарно з відповідачів, суд першої
інстанції помилково виходив з того, що винними в дорожньо-транспортній пригоді
є водій ОСОБА_2, який порушив Правила дорожнього руху України, та ОСОБА_3.,
який є власником автомобіля та передав управління ним ОСОБА_2 без належного
оформлення повноважень.

Скасовуючи рішення місцевого суду
та ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди позивачу з ОСОБА_3, суд
апеляційної інстанції вірно виходив з того, що оскільки винний в ДТП ОСОБА_2
керував автомобілем за усним дорученням власника автомобіля ОСОБА_3 без
належного оформлення повноважень на управління, тому відповідати за заподіяну
позивачу шкоду має власник джерела підвищеної небезпеки.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального права.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, який
керував належним на праві власності ОСОБА_3автомобілем за його усним дорученням
та в його відсутності, тобто без правового оформлення повноважень на управління
автомобілем.

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК
України відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки ОСОБА_3. усно передав
управління автомобілем ОСОБА_1. і належним чином не оформив відповідні
повноваження на такі дії, тому він залишається власником транспортного засобу і
несе відповідальність за шкоду, завдану ним.

Зазначені висновки апеляційного
суду відповідають роз'ясненням, даним у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27 березня 1992 року (з відповідними змінами) «Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

У відповідності до ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення
ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                          Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                      В.М.
Барсукова

В.Г.
Данчук

В.Й. Косенко

Д.Д.
Луспеник