3 грудня 2008 року                                                              м. Київ
Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Бориспіль”, третя особа - ОСОБА_2, про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою державного підприємства
“Міжнародний аеропорт “Бориспіль” на рішення апеляційного суду м. Києва від 25
в с т а н о в и л а:
У червні 2007 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначав, що наказом відповідача від 16 травня 2007 року його було звільнено з
посади першого заступника директора державного
підприємства (далі - ДП) “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” на підставі  пп. 1, 4 ч. 1 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням посади першого заступника директора та його
відмовою від переведення на іншу роботу, вчинення одноразового грубого
порушення трудових обов'язків, а саме вчинення дій від імені підприємства з
перевищенням наданих прав і повноважень, та прогулу. Вважає своє звільнення
незаконним, оскільки в період звільнення він перебував на лікарняному,
відповідачем не вказано, які саме порушення він вчинив, коли допустив прогул, а
також йому нічого не було відомо про скорочення посади першого заступника директора підприємства
та існування такого наказу.
Посилаючись на викладене, позивач просив скасувати наказ
відповідача про його звільнення від 16 травня 2007 року, поновити його на
роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та
10 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30
листопада 2007 року позов задоволено частково. Скасовано наказ виконуючого
обов'язки директора ДП “Міжнародний аеропорт “Бориспіль”            ОСОБА_2 від 16 травня 2007 року №
Н-11-07-423/п у частині звільнення першого заступника директора ОСОБА_1 на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
Змінено дату звільнення з роботи першого заступника директора ОСОБА_1 на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме з 16 травня 2007 року на                 1 червня 2007 року. Стягнуто з
ДП “Міжнародний аеропорт “Бориспіль” на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 16 травня 2007 року до 31 травня 2007 року
включно.                        У
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2008
року зазначене рішення районного суду в частині зміни дати звільнення,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмови в задоволенні
позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано
незаконним і скасовано наказ виконуючого обов'язки директора ДП “Міжнародний
аеропорт “Бориспіль” ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на
роботі на посаді першого заступника директора ДП “Міжнародний аеропорт
“Бориспіль” і стягнуто з підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 125 926 грн. 16 коп. У іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У обґрунтування касаційної скарги ДП
“Міжнародний аеропорт “Бориспіль” посилається на невідповідність висновків
апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм
матеріального права, порушення норм процесуального права та ставить питання про
скасування рішення апеляційного суду й залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Скасовуючи
рішення Дарницького районного суду м. Києва від                 30 листопада 2007 року в
частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову про звільнення з роботи на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлюючи його на роботі зі стягненням
середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд установив, що у
відповідача не мало місце скорочення штату працівників, звільнення позивача з
указаних підстав відбулось у період тимчасової непрацездатності останнього та з
недотриманням строку попередження про наступне вивільнення.

При розгляді справи апеляційним судом не були порушені норми матеріального
й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність
висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, тому колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України не знаходить підстав
для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства “Міжнародний
аеропорт “Бориспіль” відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2008
року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді Верховного Суду України:

Т.Є. Жайворонок

Н.П. Лященко
В.С. Перепічай

М.П. Пшонка