Апеляційний суд Кіровоградської області
-----------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №22-1491
Головуючий у першій інстанції
Категорія 46                    Доповідач  Черниш Т.В.
21 жовтня 2008 року     Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
головуючого - Кривохижі В.І.,
суддів - Черниш Т.В.,
секретарі  Дімановій Н.І.  ,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною  скаргою
ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду від 27 травня
22 травня 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 за
участю третьої особи-органу опіки та піклування виконкому Світловодської
міської ради про визначення місця проживання їхнього з відповідачкою
неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, з ним, позивачем,
посилаючись на те, що дитина виявила таке бажання, категорично відмовляється
проживати з матір»ю .Він, позивач, має всі необхідні умови та належне матеріальне
забезпечення для його виховання, а примусове змушування дитини проживати з
відповідачкою за відсутності його згоди на це створює загрозу для  психічного здоров'я дитини.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 27 травня 2008 року позов
задоволено: визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права,
зокрема, ст.161 Сімейного кодексу, та порушення норм процесуального права і
ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Зазначала, зокрема, що  суд
порушив рішення суду від 6 липня 2006р., яким визначено місця проживання сина
разом з нею; не врахував її доводів про те, що заявлений позивачем позов
ґрунтується не на інтересах дитини; син фактично проживає  не з позивачем, а з його батьками, які
негативно впливають на психіку дитини, позбавляють його спілкування з матір'ю.

В судових засіданнях апеляційної інстанції відповідач та її
представник  доводи апеляційної скарги
повністю підтримали. Позивач ці доводи заперечував.

Перевіривши за матеріалами справи законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, заслухавши пояснення сторін,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалюючи рішення і задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої
інстанції керувався тим, що орган опіки і піклування Світловодської міської
ради, визнавши що обоє з батьків мають матеріальну можливість створення нормальних
умов для утримання та виховувати сина, вважає за необхідне при визначенні місця
проживання  дитини врахувати її думку, а
оскільки хлопчик не бажає проживати з матір'ю, проявляє виключну прихильність
саме до батька, і той спроможний забезпечити
належні умови для виховання і розвитку дитини, суд прийшов до висновку
про доцільність в інтересах малолітнього ОСОБА_3 визначити місце його
проживання разом з батьком, з яким він постійно проживає з літа 2006р.

Обґрунтування правового висновку,
покладеного в основу рішення, повною мірою узгоджується з нормами ст. ст.160,
161  Сімейного кодексу України, ст. 6
Європейської конвенції про здійснення прав дітей, не суперечить принципу 6
Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідає обставинам справи,
які суд достатньо повно з'ясував, ґрунтується на  належно оцінених доказах.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновку суду про
наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини разом з
батьком. Посилання відповідача на наявність
рішення Світловодського міськрайонного суду від 6 липня 2006р., яким
визначено місце проживання дитини разом з матір'ю, було предметом дослідження
при вирішенні даного спору. Суд встановив, що
примусово виконати зазначене рішення в частині відібрання дитини від
батька не вдалося саме через небажання хлопчика повертатись до матері. Про це
свідчать дані відповідних актів державного виконавця від 17, 19 липня , 22
серпня, 14 вересня 2006 року(а.с.15-17,110). Позов ОСОБА_2 мотивований якраз цією
обставиною та досягненням сином 10-річного віку, його думкою щодо місця
проживання. Представник органу опіки і піклування підтвердила, що при
складанні  письмового висновку враховані
результати обстеження житлових умов кожного з батьків, їхні особисті якості,
позитивні характеристики, а також думку і бажання неповнолітнього ОСОБА_3, який
досяг 10-річного віку, його прихильність до батька, їх цілковите
взаєморозуміння та  повага один до
одного, відношення ОСОБА_2 до навчання та виховання сина, його всебічного
духовного та фізичного розвитку.

Твердження  апеляційної скарги про
те, що  позовні вимоги позивача
обумовлені лише небажанням сплачувати
аліменти, безпідставні. Рішення суду від 6 липня 2006 року про стягнення
з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 виконується, не зважаючи на те, що
дитина протягом півтора років постійно проживає з позивачем, перебуває на його
утриманні. Не ґрунтуються на доказах та не є суттєвими і інші викладені в
апеляційній скарзі відповідача та висловлені її представником в судовому
засіданні доводи, зокрема,  про
порушення  оскаржуваним рішенням
інтересів дитини, позбавлення її материнського спілкування..

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його
скасування чи зміни відсутні, а тому

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,

У Х  В
А  Л  И
Л  А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27
травня 2008 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України
протягом двох місяців.

Головуючий

Судді