Справа
№ 2-292/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р
А Ї Н И

11 квітня 2008 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької
області у складі:

головуючого судді Мироненко І.П.,

при секретарі Солодько Є.А.,

за участі представника позивача Долженко О.В.,
відповідачки ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2.

розглянувши  у
відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом  Закритого акціонерного товариства „ПроКредит
Банк” до ОСОБА_3, ОСОБА_1, суд -

В С Т А
Н О В И В:

07
березня 2007 року позивач ЗАТ „ПроКредит Банк” звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 9120 гривен 84 копійки за
кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що 20
квітня 2006 року між ЗАТ „ПроКредит Банк” та відповідачкою ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № 8.6856, за яким ЗАТ „ПроКредит Банк” надав
ОСОБА_3 кредит в сумі 10 000 гривен строком на 18 місяців, а остання взяла на себе
зобов'язання повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним у
розмірі 29 % річних в порядку та строки визначенні графіком. Як поручитель по
виконанню ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань по кредиту виступила відповідач
ОСОБА_1, з якою ЗАТ „Про кредит Банк” 20 квітня 2006 року уклав договір поруки
№ 8.6856-ДПІ.

18
липня 2006 року відповідачка ОСОБА_3 припинила виконання взятих на себе
зобов'язань, внаслідок чого станом на 30 серпня 2006 року утворилася
заборгованість за кредитним договором в сумі 9120 гривен 84 копійки, з яких
заборгованість за кредитним договором становить 8591 гривню 34 копійки,  за нарахованими відсотками 304 гривні та
нарахована відповідно до умов договору пеня в розмірі 225 гривен.

Просив
стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним
договором у сумі 9120 гривен 84 копійки, а також понесені при зверненні до суду
судові витрати по оплаті судового збору в сумі 91 гривні 20 копійок, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 гривен.

Рішенням
Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 червня 2007 року
позовні вимоги ЗАТ „Прокредит Банк” задоволені у повному обсязі, з відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у солідарному порядку стягнуто 9 242 гривні 04 копійки.

Ухвалою
суду від 17 жовтня 2007 року, за заявою
відповідачки ОСОБА_1 заочне рішення суду від 20 червня 2007 року
скасовано і справа призначена до розгляду в загальному порядку.

В
судовому засіданні представник позивача Долженко О.В., посилаючись на те, що
заборгованість за кредитним договором не погашена, а відповідачка ОСОБА_3
продовжує користуватися наданими позивачем кредитними коштами, збільшив позовні
вимоги. Просив стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 22 жовтня 2007
року в сумі 17 181 гривні 83 копійок, з яких заборгованість за кредитним
договором становить 8591 гривню 34 копійки, за нарахованими відсотками 3190
гривен 49 копійок, пеню в розмірі 5400 гривен. Також просив стягнути з
відповідачів понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі
171 гривні 81 копійки та витрати по оплаті витрат на інформаційно-технічне
забезпечення в сумі 30 гривен.

Відповідачка
ОСОБА_1 позовні вимоги визнала частково, просила всю заборгованість за
кредитним договором стягнути з відповідачки ОСОБА_3, а відносно неї  у задоволенні позову відмовити. В
обґрунтування своїх заперечень вказувала на те, що укладений нею із ЗАТ
„ПроКредит Банк” договір поруки не відповідав її внутрішній волі, тому як був
підписаний внаслідок обману і зловживання довірою. Як повідомила ОСОБА_3 їй
необхідна невелика сума для придбання товару і попросила виступити її
поручителем, обіцяла, що кредит поверне протягом декількох місяців. Вона
погодилась, оскільки їй пояснили, що банк перевіряє платоспроможність
позичальника. При підписанні договору поруки від неї потребували тільки
паспорт, ніхто не перевіряв її платоспроможність, не повідомив про обсяг
зобов'язань взятих на себе ОСОБА_3 і наслідки їх невиконання. Копію договору
поруки їй не надали, ознайомитися з його змістом при підписанні вона не могла,
оскільки ОСОБА_3 весь час відволікала її увагу.

Представник
відповідачки ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 заперечуючи проти позову посилався на
наступне. Договір поруки був виданий тільки наступного дня, і то не ОСОБА_1, а
ОСОБА_3. Сама  ОСОБА_1 не була
ознайомлена з тим, за що саме вона поручається, оскільки в  договорі
поруки не зазначена сума і строки повернення кредиту, а є лише посилення
на дату і номер кредитного договору. Вирішуючи питання про надання кредиту
працівники банку не належним чином перевірили фінансовий стан ОСОБА_3, остання
не погасила і половини кредиту, який взяла в цьому банку в грудні 2005 року.
Поручителем за цим договором була інша особа, яка як і ОСОБА_3 притягувалася до
кримінальної відповідальності за шахрайство. Крім того, відповідачка ОСОБА_3
мала кредитні зобов'язання і перед іншим банком.

Вважає,
що договір поруки припинився, оскільки останній
платіж мав місце у липні 2006 року, а позивач звернувся до суду лише у
березні 2007 року, що передбачено ст. 559 ЦК України. Що стосується збільшення
розміру позовних вимог, то станом на жовтень 2007 року позивачем пропущений
річний строк позовної давності.

Відповідачка
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, згідно довідки Орджонікідзевського РВ
Маріупольського УМВС України в Донецькій області відносної ОСОБА_3 порушена
кримінальна справа за ч.2 ст. 190 КК України, з грудня 2006 року знаходиться в
розшуку.

Заслухавши
осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши надані письмові
докази, суд вважає, що позов ЗАТ „ПроКредит Банк” підлягає задоволенню частково
з таких підстав.

Відповідно
до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо
договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням),
то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, відповідно до
ч.2 ст. 1050 ЦК України має право вимагати дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати процентів, визначених за договором або
законом.

Як встановлено
судом, 20 квітня 2006 року між ЗАТ „ПроКредит Банк” та відповідачкою ОСОБА_3
був укладений кредитний договір № 8.6856, за яким остання отримала кредит у
розмірі 10 000 гривен та прийняла на себе зобов'язання у 18 місяців повернути
кредит і сплачувати проценти за користування ним у розмірі 29% річних, у строки
встановленні цим договором.

Як
поручитель по виконанню ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань по кредиту
виступила відповідач ОСОБА_1, з якою ЗАТ „ПроКредит Банк” 20 квітня 2006 року
уклав договір поруки № 8.6856-ДПІ. За умовами цього договору ОСОБА_1
(поручитель) взяла на себе зобов'язання перед ЗАТ „ПроКредит Банк” (кредитором)
відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3 (позичальника), які виникають з умов
кредитного договору № 8.6856 від 20 квітня 2006 року, в повному обсязі цих
зобов'язань (п. 1.1 договору поруки).

Пунктом
3.1 договору поруки встановлено, що він набирає сили з часу підписання та діє
до виконання зобов'язання сторонами за цим договором.

Як на
підставу своїх заперечень відповідачка ОСОБА_1 вказувала на те, що ОСОБА_3
ввела її в оману щодо розміру і строків повернення кредиту, а в самому договорі
поруки ці відомості зазначені  не були,
працівники банку не попередили її про наслідки невиконання зобов'язань ОСОБА_3
Проте, суд не може погодитися з цими доводами виходячи з наступного.

Згідно
зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

З
аналізу ст. 553 ЦК України вбачається, що порука - це договір, за яким до
зобов'язання основного боржника приєднується зобов'язання іншої особи, що за
нього ручається.

Порука
віднесена до зобов'язально-правових засобів забезпечення виконання зобов'язань,
що спонукають боржника до належного виконання зобов'язань до нього чи до третіх
осіб, що вступили заздалегідь у договір зобов'язальної вимоги. Порука є
додатковим зобов'язанням, що виникає на підставі договору. Вона покликана
забезпечити належне виконання боржником основного зобов'язання.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що станом на квітень 2006 року
вона працювала кредитним експертом і проводила фінанси-економічний аналіз
платоспроможності ОСОБА_3 На той час остання вже мала кредитні зобов'язання
пере Прокредит Банком. Всі данні вказували на те, що ОСОБА_3 має дохід і тому
експертна комісія прийшла до висновку про можливість надання другого кредиту. З
практики, яка склалася у банку, у заяві зазначалися лише кредитні зобов'язання
в інших установах банку або грошові зобов'язання перед фізичними особами.
Останні два місяці практика змінилася і у заяві про видачу кредиту зазначаються
також і наявні кредитні зобов'язання перед їх банком. Але наявність інших
кредитних зобов'язань не є безумовною підставою для відмови у наданні кредиту,
головне платоспроможність клієнта. Відомості про суму кредиту, проценти та
графік погашення поручитель може отримати від самого позичальника. Банк, у
обов'язковому порядку, знайомить поручителя з наслідками невиконання
позичальником взятих на себе зобов'язань.

Судом
не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідачки ОСОБА_1, що договір поруки
був укладений нею під впливом обману з боку ОСОБА_3 Оскільки, відповідно до ч.2
ст. 555 ЦК України, поручитель не вправі висувати проти вимог кредитора
заперечення пов'язанні з особою боржника.

На
будь-які інші заперечення, які міг би висунути проти вимог кредитора сам
боржник, у даному випадку ОСОБА_3, відповідачка не посилається.

Як
вбачається зі змісту договору поруки
№8.6856-ДПІ від 20 квітня 2006 року, при визначенні обсягу
відповідальності поручителя за зобов'язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором, є
посилення на його номер - № 8.6856 і дату укладення - 20 квітня 2006 року
(п.1.1 договору).

Виходячи
з цього, суд не може погодитися з доводами представника відповідачки ОСОБА_1
щодо невизначеності його істотних умов, оскільки остання при підписанні цього
договору мала реальну можливість з'ясувати у присутності працівника банку у
позичальника умови кредитного договору, але не скористалася цим.

Також
суд не може погодитися з доводами, що позивачем пропущений строк на
пред'явлення вимоги до поручителя, як за первісним позовом, так і у випадку
збільшення розміру позовних вимог. За кредитним договором строк виконання
зобов'язання встановлений на строк у 18 місяців починаючи з 20 квітня 2006 року
і діє до повного погашення позичальником заборгованості за даним договором. Що
стосується припинення оплати поточних платежів, відповідно до встановленого
графіку, то це дає право кредитору на вимогу дострокового погашення кредиту та
відсотків по ньому.

Відповідно
до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і його поручитель відповідають перед кредитором
як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом
2.1 договору поруки встановлена солідарна відповідальність поручителя і позичальника
перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання
позовної заяви.

За
таких підстав, відповідачі ОСОБА_3, яка не виконала взятих на себе зобов'язань
за кредитним договором, і ОСОБА_1, як поручитель, несуть солідарну відповідальність
перед позивачем.

Згідно
наданих позивачем розрахунків заборгованість за кредитним договором складає
8591 гривню 34 копійки; заборгованість за нарахованими відсотками в межах
позовних вимог  складає 3190 гривен 49
копійок.

Відповідно
до абз. 3 п. 2.2 Кредитного договору, з урахуванням положень ст. 611 ЦК
України, за порушення термінів повернення кредиту та відсотків відповідачі
мають сплатити позивачу пеню у розмірі 0,5 %, але не менш подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Виходячи
з графіку кредитного договору сума штрафу за прострочення платежу становить
станом на 22 жовтня 2007 року становить 5400 гривен.

Разом з
тим, виходячи з конкретних обставин справи, матеріального стану відповідачки,
на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України, суд вважає за можливе  зменшити розмір пені до 400 гривен.

Згідно
до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню
витрати по оплаті судового збору відповідно до задоволених вимог в сумі 121
гривні 81 копійки, витрати на інформаційне-технічне забезпеченні в сумі 30
гривен.

Керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 530, 551, 554, 555, 549,
611,1050, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І
Ш И В:

Позовну заяву Закритого акціонерного товариства
„ПроКредит Банк” до ОСОБА_3, ОСОБА_1  про
стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_3, ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь Закритого акціонерного
товариства „ПроКредит Банк” заборгованість за кредитним договором у сумі 8591
гривню 34 копійки, заборгованість по сплаті відсотків у сумі 3190 гривен; пеню
у сумі 400 гривен, судовий збір у сумі 121 гривні 81 копійки, витрати по оплаті
інформаційно-технічного забезпечення в сумі 30 гривен, а всього 12 333 (дванадцять
тисяч триста тридцять три) гривні 64 копійки.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку
до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду
заяви про апеляційне оскарження з подальшим протягом 20 днів з дня надходження
заяви про апеляційне оскарження апеляційної скарги.

Суддя ________________