У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К
Р А  Ї Н И

20 листопада 2008 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Хилевича
С.В.

з участю секретаря
судового засідання Колесової Л.В.,

осіб, які
беруть участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 27 червня 2008 року у справі за позовом
Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2, до ОСОБА_1 про знесення
самочинного будівництва,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 27 червня 2008 року задоволено
позов Виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2, до ОСОБА_1 про
знесення самочинної реконструкції господарської будівлі у дворі житлового
будинку на АДРЕСА_1 за рахунок відповідачки.

Крім того, з ОСОБА_1 на користь держави стягнено 8,5 грн. судового збору.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідачка посилається на те,
що, вирішуючи спір, суд не притягнув до участі у справі Рівненську міську раду,
яка відповідно до ст. 12 ЗК України вправі розпоряджатися землями
територіальної громади міста, та не врахував положень ст. 377 ЦК України. Суд
першої інстанції задовольнив позов виконкому, незважаючи на те, що не встановив
в її діях грубого порушення будівельних норм і правил при проведенні реконструкції
господарської будівлі, а також прав інших мешканців будинку, не уточнив в
ухваленому рішенні яку частину реконструйованої будівлі слід знести.

Покликаючись на ці обставини, відповідачка просить апеляційний суд рішення
місцевого суду  скасувати й ухвалити у
справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що відповідачка, самовільно зайнявши близько 15 кв.м
прибудинкової території, на місці старої господарської будівлі без будь-яких
погодження і дозволів компетентних органів шляхом добудови до належної їй на
праві приватної власності квартири № 3, що розташована у чотириквартирному
будинку АДРЕСА_1, який перебуває на балансі й обслуговуванні ЖКП «Центральне»,
проводить самочинну реконструкцію квартири.

У зв*язку із самовільним зайняттям земельної ділянки та самовільним
будівництвом ОСОБА_1 двічі притягувалася до адміністративної відповідальності
за ст.ст. 53-1 і 97 КпАП України та була попереджена про необхідність
припинення самовільних дій.

Проте незважаючи на це, відповідачка своїх неправомірних дій не припинила.

Статтею 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок,  будівля,
споруда,  інше нерухоме майно
вважаються  самочинним  будівництвом,
якщо  вони  збудовані
або будуються  на  земельній
ділянці,  що  не була відведена для цієї мети,  або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Звідси будівництво відповідачки є самочинним.

Згідно з ч. 2 і 3 згаданої статті особа,
яка  здійснила  або здійснює самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути  за
рішенням суду визнане за особою,  яка
здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена
для цієї мети,  за  умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Проте така земельна ділянка відповідачці в установленому законом порядку не
надавалася.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо
власник  (користувач)  земельної
ділянки  заперечує проти  визнання
права власності на нерухоме майно за особою,  яка здійснила
(здійснює)  самочинне  будівництво
на  його  земельній ділянці,  або
якщо  це  порушує права інших осіб,  майно підлягає знесенню особою,  яка здійснила (здійснює) самочинне  будівництво, або за її рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що пред*явивши даний позов до відповідачки,
позивач як виконавчий орган Рівненської міської ради, який згідно з главою 2
Закону України «Про місцеве самоврядування» наділений відповідними власними та
делегованими повноваженнями,  заперечує
проти визнання права власності на нерухоме майно за відповідачкою, яка здійснює
самочинне будівництво.

Тому за таких обставин відповідно до закону місцевий суд прийшов до
цілком  правильного висновку про те, що
самочинна реконструкція господарської будівлі у дворі житлового будинку на
АДРЕСА_1 підлягає знесенню за рахунок відповідачки.

Доводи апеляційної скарги правильності зробленого судом першої інстанції
висновку не спростовують.

У зв"язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції, повно і всебічно з”ясувавши всі дійсні обставини спору
сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу
згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення
поданої  апеляційної скарги, виходячи з
меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 27 червня 2008 року залишити без
зміни.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,
однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: