апеляційний суд одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня
2008 року                                                                                        м.  Одеса

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в -

складі:

головуючого                               Ткачук О.О.

суддів                                Косогор Г.О. Ісаєвої Н.В.

при
секретарі                             Ісаєвої
Ю.С.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м.
Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,  Виконавчого комітету Одеської міської ради на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси 23 квітня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради,  КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права
власності,  зобов'язання зареєструвати
право власності,

встановила:

У квітні
2007 року
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської
ради,  КП «ОМБТІ та РОН» про визнання
права власності на нежитлове приміщення №7
площею 35, 7 кв.м.
,  розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
зобов'язання зареєструвати право власності.

В обґрунтування
своїх позовних вимог АДРЕСА_2 посилалась на те,
що їй на правів приватної власності належить АДРЕСА_1,
а тому вважала,  що
вона має право на виділ спірного приміщення у її приватну власність.

У
судовому засіданні суду першої інстанції представник позивачка підтримав свої
позовні вимоги.

Представники
відповідачів позов не визнали.

Рішенням
Приморського районного суду м.  Одеси 23 квітня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

На дане
рішення принесені апеляційні скарги Представництвом по управлінню комунальною
власністю Одеської міської ради та Виконавчим комітетом Одеської міської
ради,  в яких ставляться питання про
скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Заслухавши
доповідача,  яка доповіла зміст
оскаржуваного рішення,  доводи
апеляційної скарги,  вивчивши матеріали
справи,  перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду,  судова
колегія вважає,  що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних підстав. .

Згідно  ст. 308 ЦПК України,  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції без зміни,  якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Справа
№22ц-381/2008 р.                                          Головуючий
1- ої інстанції

Шенцева
О.П.

Категорія:
5                                                                 Доповідач:
Ткачук О.О.

2

Згідно  ст.  10
п. 3 ЦПК України,  кожна
сторона повинна довести ті обставини,  на
які вона посилається,  як на підставу
своїх вимог та заперечень,  а суд
згідно  ст. П п.1 ЦПК України розглядає
цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як вбачається з
матеріалів справи,  ОСОБА_1 на підставі
ддгов.ору купівлі-продажу від 9
листопада 2001 р.
належить АДРЕСА_1.

Згідно
ч. 2  ст.
382 Цивільного кодексу України,
власникам квартири у двох- або багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального
користування,  опорні конструкції
будинку,  механічне електричне,  сантехнічне та інше обладнання за межами або
в середині квартири,  яке обслуговує
більше однієї квартири,  а також
споруди,  будівлі,  які призначенні для забезпечення потреб усіх
власників квартир,  а також власників
нежитлових приміщень,  які розташовані у
житловому будинку.

Таким
чином,  суд першої інстанції зробив
вірний висновок про те,  що ОСОБА_1,  наряду зі всіма іншими власниками квартир,  розташованих в будинку за адресою: АДРЕСА_1,
є співвласницею всіх допоміжних приміщень будинку.

Згідно п. 2  ст.  10 Закону України
«Про приватизацію державного житлового фонду»,

власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних
приміщень будинку,

технічного обладнання,  елементів
зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у

загальних витратах,  пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до

своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки,  сараї і т. ін.) передаються у

власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Положенням
пункту 2 статті 10 дано офіційне
тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року по справі № 4-рп/2004,  згідно з яким допоміжні приміщення
(підвали,  сараї,  кладовки,  горища,  колясочні
та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення
додаткових дій,  зокрема створення
об'єднання співвласників багатоквартирного будинку,  вступу до нього,  а питання щодо згоди співвласників допоміжних
приміщень на вчинення будь-яких дій стосовно допоміжних приміщень вирішується
відповідно до законів України,  які
визначають правовий режим власності.

Право
власності на усі допоміжні приміщення будинку,
у тому числі і на спірне нежитлове приміщення належить всім власникам
квартир будинку,  розташованому за
адресою: АДРЕСА_1.

Таке право
власності не потребує будь-якого додаткового посвідчення або оформлення.

Згідно  ст.  ст.  364,
370 ЦК України,
співвласник має право на виділ в натурі частки з майна,

що є у спільній сумісній власності.

Як видно
з письмової згоди сусідів АДРЕСА_2,  вони
не заперечували проти виділу спірного приміщення у приватну власність
позивачки. Таким чином,  угода між
співвласниками та позивачкою щодо виділу спірного нежилого приміщення у
приватну власність ОСОБА_1 не суперечить вимогам чинного законодавства.

Згідно  ст. .321 ЦК України,  право власності є непорушним.  Ніхто не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно
п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»,  до
створення Єдиної системи органів реєстрації прав,  а також до формування Державного реєстру прав
у складі державного земельного кадастру,
- реєстрація
об'єктів нерухомості проводиться КП «МБТІ та РОН». Тому,  КП «ОМБТІ та РОН» зобов'язане зареєструвати
право власності на нежитлове приміщення.

Суд
перевірив усі докази,  які навели
позивачі у підтвердження своїх вимог,  а
відповідачка -у
підтвердження своїх заперечень,  навів у
рішенні фактичні обставини,  які були
встановлені судом при розгляді справи,
вірно застосував правові норми,
що регулюють ці правовідносини,
та зробив

3

вірний висновок
про те,  що виділ спірного нежилого
приміщення у приватну власність АДРЕСА_2 не порушує права інших співвласників
та відповідає чинному законодавству,  а
тому позов ОСОБА_1 про визнання права власності та * зобов'язання
зареєструвати право власності підлягає задоволенню у повному обсязі.

Посилання в
апеляційних скаргах на те,  що суд
помилково не залучив до участі у справі Представництво по управлінню
комунальною власністю Одеської міської Ради і вирішив питання про їх права та
обов'язки без них не береться судовою колегією до уваги,  оскільки спірне приміщення,  як допоміжне не є самостійним об'єктом
цивільно -правових відносин,  є спів
власністю усіх власників багатоквартирного будинку і ніякого відношення до
комунальної власності не має. З цих же причин судова колегія не бере до уваги
посилання в апеляційній скарзі на те,  що
спірне приміщення Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської
міської Ради передано в оренду Одеській
-обласній організації Спілки журналістів України,  оскільки як Представництво,  так і Виконком Одеської міської ради не
будучи власником спірного напівпідвального приміщення,  було позбавлено повноважень щодо
розпорядження ним шляхом здачі в оренду. Такі права за правилом  ст.  761 ЦК України належать
лише власнику,  чи уповноваженій ним
особі,  тому цей договір не створює для
позивачки,  як і для інших співвласників
квартир зазначеного будинку цивільних прав,
та обов'язків,  та не
позбавляє,  належних їм прав,  що випливають з їх права власності. Позивачка,  як і інші співвласники спірного
напівпідвального приміщення,  не були
стороною у цьому договорі,  договір не
створив для неї прав,  та обов'язків.
Згідно правової позиції колегії суддів судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 21 грудня 2005 року у справі про усунення перешкод
у користуванні будинком,  відповідно до
якої права особи,  яка вважає себе
власником майна,  не підлягають захисту
шляхом визнання недійсною угоди,
стороною в якій така особа не є,
незалежно від відповідності спірної угоди закону.

Судова колегія
не бере до уваги посилання в апеляційній скарзі на те,  що будівля за адресою АДРЕСА_1 є пам'яткою і
занесено до списків пам'яток архітектури і містобудування м.  Одеси,
та взято під охорону,  оскільки
визнаючи статус напівпідвального приміщення суд першої інстанції вірно визначив
його належністю до основної речі,  якою є
житлова квартира,  тому доля
напівпідвального приміщення наслідує долю основної речі,  разом з переходом права власності на
квартири,  за не5ю слідує і її
належність.

Виходячи з
принципів цивільного процесу щодо забезпечення однакового застосування норм
права судами,  згідно рішення судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 березня 2006 року,  за яким попередні наймачі квартир,   приватизувавши їх,  набувають право власності на напівпідвальне
приміщення,  яке не залишається у
комунальній власності,  тому місцева Рада
підлягає виключенню з числа власників на це нерухоме майно.

Виходячи з
вищевикладеного,  судова колегія не бере
до уваги посилання в апеляційній скарзі на те,
що до участі у справі потрібно було залучити Управління з питань охорони
об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради. Крім того,  якщо вищевказана установа вважала,  що її права зачіпаються рішенням суду,  повинна була ,   г . сама звертатися
з апеляційною скаргою.

З цих же підстав
не береться до уваги і посилання в апеляційній скарзі на те,  що суд першої інстанції не мав права
визнавати право власності на допоміжне приміщення за одним власником,  оскільки ніхто з власників квартир не має
переважного права користуватися і розпоряджатися цими приміщеннями. Окрім того,  співвласники надали згоду на передачу у
власність позивачці вищевказане приміщення і рішення суду не оскаржують.

Інших
доводів,  які б спростовували висновки
суду першої інстанції та які б мали правове значення,  у апеляційних скаргах не наведено.

4

Таким чином,  судова колегія дійшла до висновку,  що суд першої інстанції в межах заявлених
вимог повно І всебічно розглянув справу,
дав належу оцінку наданим доказам,
постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись  ст.  308,
313-315 ЦПК України,
судова колегія,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради
- відхилити.

Апеляційну
скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради - відхилити.

Рішення
Приморського районного суду м.  Одеси 23 квітня 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена;на
протязі двох місяців з дня проголошення до Верховного Суду України.