Справа № 2-1724/2008 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2008 року
м. Сімферополь

Київський
районний суд м. Сімферополя Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючої судді:
Кагітіної І.В.,

при секретарі:              Картавих А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Сімферополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, як такий, що діє в своїх інтересах та
в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, Служба у справах дітей Сімферопольської
міської Ради, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, вселення,
-

В с т а н о в и в :

У грудні
2007 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом  до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні домоволодінням, вселенні. Позовні вимоги мотивовані
тим, що ОСОБА_1 є власницею 1/6 частки домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.05.1971 року. Власниками 46
частки домоволодіння є ОСОБА_3, 16 частки - ОСОБА_4. Сторони по справі
зареєстровані у домоволодінні. Відповідачі перешкоджають позивачці та її сину
користуватись власністю, замінили ключі, завели собаку, погрожують вбивством.
Завезені позивачами меблі були викинуті. ОСОБА_2, на цей час, ніде жити.
Поділити домоволодіння з виділенням часток не можливо, про що свідчать судові
рішення.  На підставі викладеного,
позивачі просять усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням у
домоволодінні АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди, надати
ключі від  хвіртки воріт та дверей
будинку та вселити у домоволодіння.

У
судовому засіданні позивачі підтримали позов, просили його задовольнити у
повному обсязі. ОСОБА_1 зазначила, що у добровільному порядку відповідачі
перешкоджають їй у користуванні власністю, що порушує її право. На цей час,
вона та син ОСОБА_2 проживають АДРЕСА_2, який належить її чоловікові. Позивач
ОСОБА_2 зазначив, що оскільки він має реєстрацію у домоволодінні АДРЕСА_1, то у
нього є право користування жилим приміщенням. Постійно за зазначеною адресою
він проживав після народження, коли його доглядала повтори року бабушка. Після
цього, він провідував бабушку, інколи залишався на ніч. У домоволодінні маються
його речі у вигляді кружки. Конфлікт стався у грудні 2003 року, коли йому було
відмовлено у наданні можливості переночувати. Після цього, ним та ОСОБА_1 були
завезені речі у вигляді тумбочки, табуретки, відра, які відповідачі виставили.
Після цього, у них постійно відбуваються конфлікти, у зв'язку з чим є звернення
до органів міліції.

Відповідачі
позов не визнали. ОСОБА_3 посилається на те, що домоволодіння було побудовано
нею та її чоловіком, тому вона може вирішувати питання про те, кому з дочок з
нею проживати. ОСОБА_1 можливо виплатити компенсацію, оскільки усі разом вони
проживати не зможуть. Представник позивачки ОСОБА_8 наполягав також на
застосуванні позовної давності, оскільки право позивачів було порушено ще у
2003 році.

Відповідачка ОСОБА_4. не спростовує
наявність права власності на домоволодіння у ОСОБА_1. Проте, в наслідок
стосунків, що між ними склались, необхідно вирішувати питання про надання їй у
користування зі сплатою відповідно суми кімнату, яка за площею більша, ніж її
частка. Крім того, просила врахувати, що ОСОБА_2 ніколи не проживав по вулиці
Коммунарів, позивачі, як родина, мають свій будинок, який у належному стані.

Відповідачка
ОСОБА_5 пояснила, що вона зареєстрована та проживає  у домоволодінні зі своїм чоловіком ОСОБА_6 та
дитиною, надає допомогу ОСОБА_3 Дійсно ними були замінені ключі від дверей,
оскільки позивачами були забрані усі ключі та вони постійно вчинять сварки, що
негативно впливає на дитину.

Залучені до
участі у справі ухвалою Київського районного суду м. Сімферополя від 14.04.2008
року треті особи -  ОСОБА_6, як такий що
діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, та Служба у справах
дітей сім'ї та молоді Сімферопольської міської ради у судове засідання не
з'явились. ОСОБА_5 повідомили, що вона у повному обсязі захистить у судовому
засіданні права свого чоловіка та дитини.

Заслухавши
сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом
встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності: 16 частка
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 06.05.1971
року; 12 частки ОСОБА_3 на підстві договору дарування від 25.11.1963 року, 1/6
частка на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.05.1971 року; 1/6
частки ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від
06.05.1971 року.

У даному
домоволодінні також зареєстровані син позивачки ОСОБА_1. - ОСОБА_2, та донька
відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5. На цей час, у домоволодінні проживає ОСОБА_3,
ОСОБА_4., ОСОБА_5 разом з чоловіком ОСОБА_6та малолітнім сином ОСОБА_7.

У сторін по
справі з грудня 2003 року склались неприязні стосунки з питання можливості
користування власністю ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2. Вони не можуть
користуватись належною ОСОБА_1 часткою у домоволодінні, оскільки замінені
замки. У добровільному порядку зазначене питання не вирішується, все
супроводжується суперечками, зверненнями до органів внутрішніх справ.

Для можливого
врегулювання спору ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом про розділ домоволодіння
та земельної ділянки  у натурі, у свою
чергу ОСОБА_3, ОСОБА_4. до ОСОБА_1. про припинення права спільної часткової
власності. Зазначені позовні вимоги були залишені без задоволення рішенням
Київського районного суду м. Сімферополя від 27.04.2005 року, яке набрало
законної сили.

До цього часу,
позивачка ОСОБА_1 не реалізує своє право на користування  16 частки домоволодіння, що не
спростовується сторонами та не підлягає доказуванню.

Відповідно
до  ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який
має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою
особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які
можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Згідно до ст. 391
ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на
викладені вимоги закону та встановлені факти, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1. про усунення перешкод з боку відповідачів у користуванні власністю є
обгрунтованими.

При вирішенні
питання усунення встановлених перешкод шляхом вселення, суд не визначає
конкретну кімнату, оскільки зазначені вимоги позивачкою не заявлялись,
відповідної зустрічної заяви відповідачами також. Зустрічна позовна заява
відповідачів, яка не була прийнята судом ухвалою від 22.08.2008 року до
спільного розгляду з первісним позовом, свідчить про намір відповідачів
припиняти право власності ОСОБА_1. на частку у домоволодінні, а не встановлювати
порядку користування. На підставі викладеного, порушене право ОСОБА_1. на
користування власністю підлягають задоволенню у повному обсязі у заявлених
межах. Разом з тим, сторони по справі, не позбавлені можливості визначити
порядку користування спільною частковою власністю у добровільному порядку з
урахуванням інтересів осіб, які проживають у домоволодінні, а також звернутись
до суду з відповідною позовною заявою про встановлення порядку користування
власністю.

Суд  не приймає до уваги посилення представника
позивача ОСОБА_3 про сплив строку позовної давності, оскільки дійсно право
позивачки ОСОБА_1. було порушено у грудні 2003 року, а позов про усунення
перешкод у користуванні нею поданий тільки у грудні 2007 року. Між тим, з
матеріалів справи убачається, що питання про можливість реалізації права
власності на 1/6 частку домоволодіння вона спочатку бажала шляхом виділу частки
спільної власності, про що у справі маються судові рішення судів першої,
апеляційної та касаційної інстанцій, датовані 27.04.2005р., 05.09.2005р,
03.10.2007 р. Зазначені дії позивачки ОСОБА_1. свідчать на переривання перебігу
строку позовної давності та на відсутність його спливу у сенсі  ст. 264
ЦК України.

Щодо позовних
вимог ОСОБА_2 про усунення порушеного, на його думку, права користування
домоволодінням АДРЕСА_1 та вселенні, то вони не можуть бути задоволені з
наступних підстав.

Частина 1 статті
33 Конституції України, що гарантує кожному вільний вибір місця проживання, не
пов'язує з наявністю прописки певних переваг у будь-якої особи.

Відповідно до ч.
2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України  «Про застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть
бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка
там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Як встановлено
судом з пояснень сторін відповідач ОСОБА_2 у домоволодінні АДРЕСА_1 проживав
тільки 1, 5 роки після народження. Після цього, у житлове приміщення він не
вселявся, його особистих речей там не існує, крім кружки. Має постійне місце
проживання на житловій площі у домоволодінні АДРЕСА_2, що належить його
батькові. Згоди співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4. на
вселення ОСОБА_2 не надавали, що є необхідною умовою відповідно до ч. 1 ст. 358
ЦК України здійснення права спільної часткової власності.

Відповідно до
положень статті 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому
числі,  і питання щодо розподілу між
сторонами у пропорційному порядку судових витрат, а саме: судового збору,
витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі
викладеного, керуючись статтею 33 Конституції України, статтями 358, ч. 2 ст.
386, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, -

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні домоволодіння, вселення - задовольнити.

Усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_1 житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1.

Зобов'язати
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні жилим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 та надати їй ключі від
хвіртки воріт та дверей домоволодіння.

Вселити ОСОБА_1
у домоволодіння АДРЕСА_1.

В задоволені
позовних вимог ОСОБА_2 про усуненні перешкод у користуванні домоволодінням та
вселенні - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1
(однієї) гривні 40 (сорока) копійок з кожної, витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 1 (однієї) гривні 25 (двадцяти п'яти)
копійок з кожної.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через
Київський районний суд м. Сімферополя АРК
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви  про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя: