справа № 2ц - 2540/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

1
серпня 2008 року   Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської області в складі:

судді
Філіпенко Л.П.
при секретарі                                                             Щербак А.М.

розглянувши
у попередньому відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до  територіальної
громади м.Антрацит про визнання права власності на  самочинно
збудоване нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Свекрухи позивачки - ОСОБА_2 на праві власності належить Ѕ частка
житлового  будинку з належними до нього
службовими та господарськими спорудами, якій розташований за адресою: АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона умерла, потім - ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син, чоловік позивачки
-  ОСОБА_3  За своє життя вони, без згоди відповідного
органу місцевого самоврядування та територіальної громади, біля житлового
будинку   самочинно  прибудували до житлового будинку прибудову
літ.а, ґанок літ.а-1, та побудували
господарські споруди: кухню літ.Б з прибудовою літ.б, ганок літ.б1,  сараї літ. В,Е,З,И,К,Л; душ літ.Д, погріб
літ.Ж, лазня літ.М, споруди - огорожі №1-3. На теперішній час позивачка не може
получити свідоцтво про права власності на спадщину, у зв`язку з тим, що вказані споруди побудовані самочинно.
Відповідно до акту державної приймальної комісії Антрацитівської міської ради
про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом господарських споруд
від  9 червня 2008 року самочинно
збудовані  господарські споруди:
прибудова літ.а, ґанок літ.а-1, кухня літ.Б з прибудовою літ.б, ганок
літ.б1,  сараї літ. В,Е,З,И,К,Л; душ
літ.Д, погріб літ.Ж, лазня літ.М, споруди - огорожі №1-3  прийняті до експлуатації, оскільки
відповідають діючим державним санітарним, протипожежним і будівельним
нормам.  Вищевказаний акт затверджений
рішенням  виконкому Антрацитівської
міської   ради за  № 254/13
від  19 червня  2008 року. Оскільки відповідно до ст.376 ЦК
України тільки суд може визнати право власності на нерухоме майно, яке
самочинне збудоване, якщо це не порушує права
інших осіб, ОСОБА_1  вимушена
звернутися до суду із позовом про визнання права власності на це нерухоме майно з метою захисту свого права на нього.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1  підтримує заявлені вимоги, відповідач - територіальна
громада м.Антрацит - не заперечує проти їхнього задоволення,
просить розглянути справу без їхнього представника (а.с.16).

Вислухавши
ОСОБА_4,  дослідивши  матеріали
справи, зокрема договір
купівли-продажу жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1, якій нотаріально
посвідчений   державним нотаріусом
Антрацитівської державної нотаріальної контори 1 квітня 1983 року реєстр № 1690
(а.с.9-10), акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта від 9 червня 2008 року, якім самовільно  збудовані  господарські
будівлі прийняти   в експлуатацію,
оскільки відповідають діючим державним санітарним, протипожежним і будівельним
нормам (а.с.11), і якій затверджений рішенням виконкому Антрацитівської
міської   ради за   № 254/13
від  19 червня 2008 року (а.с.12),
суд  вважає,  що позов підлягає задоволенню, тому  що сукупність добутих у суді доказів
вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України: ”Право власностi на новостворене
нерухоме майно (житловi будинки, будiвлi, споруди тощо) виникає з моменту
завершення будiвництва (створення майна). Згідно приписів ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності,. тобто позов позивача по справі є позадоговірною вимогою власника майна
про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права
власності на спірне майно,  не з'єднане з
конкретними про повернення майна чи усунення інших перешкод, не зв'язаних
з позбавленням володіння. Даний позов спрямовано на усунення перешкод  у здійсненні власником свого права і виключення
домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому
порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Підставою
такого позову є обставини, що підтверджують право власності на майно та ст. 16
Цивільного кодексу України, яка визначає визнання права, як способу захисту
цивільних прав та інтересів.

Право
власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правила щодо набуття
права власності на новостворене майно та перероблену річ встановлені статтями
331, 332 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже,  збудування ОСОБА_2 господарських
споруд є самочинним, оскільки збудовані вони без належного дозволу та
без належно затвердженого проекту.

Відносини
пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм
власності та їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами
Закону України „Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень”, що визначено ст.1 цього Закону. Відповідно до п.1 ст.4 Закону,
обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що
знаходиться на території України, фізичних і юридичних осіб, держави,
територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних
осіб, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 328 Цивільного
кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені
законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Так, ч.1
ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник    житлового
будинку  має   право використовувати
помешкання  для  власного
проживання,  проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно  ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу
України:" Право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають державній реєстрації".

Тому суд  уважає, що сукупність добутих у справі
доказів достовірно підтверджує законність і обґрунтованість позовних вимог про
визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, яке самочинне
збудоване - на прибудову літ.а, ґанок літ.а-1, кухня літ.Б з прибудовою літ.б,
ганок літ.б1,  сараї літ. В,Е,З,И,К,Л;
душ літ.Д, погріб літ.Ж, лазня літ.М, споруди - огорожі №1-3, оскільки це  не порушує права інших осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.
10,11,60,212-215,224-233,294 ЦПК
України, ст.376 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на самочинно  збудоване нерухоме майно, яке  розташоване
за адресою АДРЕСА_1 -
на  господарські
споруди: прибудова літ.а, ґанок літ.а-1, кухня літ.Б з прибудовою літ.б,
ганок літ.б1,  сараї літ. В,Е,З,И,К,Л;
душ літ.Д, погріб літ.Ж, лазня літ.М, споруди - огорожі №1-3, утвердити у
житловому будинку  літ.А житлову площу
27,4 кв.м.,  загальну площу 59,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду  Луганської області
через Антрацитівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження,  і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя

рішення віддруковано у дорадчій кімнаті