Справа № 22-ц-5776 2008р.                               Головуючий
Категорія: виселення
11 грудня 2008р. судова колегія судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого       - Овсяннікової А.І.
суддів                  - Коваленко
при секретарі      - Ніколаєнко Ю.В.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова
від 26 вересня 2008 р. по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства
«Трест Житлобуд-1» до ОСОБА_1 - про виселення та зняття з реєстрації, -
У червні 2008 року ВАТ «Трест Житлобуд-1» звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_1 про виселення та зняття з реєстрації.
В обгрунтування позову позивач вказав, що він є власником гуртожитку, який
знаходиться за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1.
З 1988 року в кімнаті № 71 цього гуртожитку проживає ОСОБА_1
В 1998 році у неї народився син - ОСОБА_2, який також зареєстрований і
проживає в цій кімнаті.
ОСОБА_1 ніколи не перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Трест
Житлобуд-1»; рішення профкому та адміністрації на виділення цієї кімнати не
приймалося і ордер на вселення ніколи не видавався.
Виходячи з цього просить виселити ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином з
гуртожитку без надання іншого житла та зняти їх з реєстрації за цією адресою.
Відповідачка позов не визнала. Не заперечує, що ніколи не працювала у
позивача. Однак, вона вселилась у гуртожиток у 1988 році, зареєструвалася;
сплачує відповідні платежі за проживання, атому в позові слід відмовити за
пропуском позовної давності.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2008 року позовні
вимоги задоволені: ОСОБА_1 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_2 виселена з
кімнати № 71 гуртожитку, який знаходиться в м. Харкові, АДРЕСА_1 без надання
іншого житла.

Зобов`язано органи реєстрації Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській
області зняти з реєстрації ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 за цією адресою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ВАТ
«Трест Житлобуд-1» судові витрати у розмірі 16 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд до того ж суду, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, які мають значення для справи.

Судова колегія, вислухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 16
листопада 1988 року була заселена  в
гуртожиток ВАТ «Трест Житлобуд-1» за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1.

Даний гуртожиток призначено для проживання одиноких громадян і ОСОБА_1
займала койко-місце, що не заперечується нею самою в суді апеляційної
інстанції.

У 1990-х роках за  домовленістю з
комендантом гуртожитку відповідачка зайняла кімнату № 71, що підтверджують
сторони.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог і виселення відповідачки з
дитиною без надання іншого житла суд першої інстанції обгрунтовано виходив з
вимог ст.ст. 128, 129, 132 ЖК України.

Вище зазначеними нормами закону передбачено, що жила площа в гуртожитку
надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи,
організації та відповідного профспілкового комітету.

На підставі такого рішення адміністрація підприємства видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 ніколи не працювала ні у тресті
«Житлобуд-1» ні в ВАТ «Трест «Житлобуд-1».

ОСОБА_1 працювала медичною сестрою в МСЧ № 3 і на підставі листа-клопотання
від 03.10.1988 року вона була вселена в гуртожиток з наданням ліжко-місця;
прописана у гуртожитку без вказівки кімнати, що підтверджується і формою А-6 і
штампом у паспорті ОСОБА_1 (а.с. 6, 30).

Отже, оскільки ОСОБА_1 вселена в гуртожиток з порушенням порядку такого
вселення, то суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення про виселення її
з дитиною без надання іншого житла.

Як і суд першої інстанції так і апеляційна інстанція виходять саме з
порушення порядку вселення відповідачки в гуртожиток (а не в кімнату     № 71), оскільки, як вказує і представник
позивача вони не вважають самовільним вселення в кімнату № 71, оскільки таке
вселення дійсно було з усного дозволу коменданта гуртожитку. Позов заявлено про
виселення саме з гуртожитку.

Посилання відповідачки, що вона проживає з неповнолітньою дитиною і не може
бути відповідно до вимог ст. 125 ЖК України виселена без надання іншого житла
обгрунтовано не прийнято судом першої інстанції і не приймається судовою
колегією, оскільки вимоги ст. 125 ЖК України стосуються лише робітників і
службовців, що припинили трудові відносини з підприємством, яке надавало їм
гуртожиток саме за наявності таких трудових відносин і знаходження гуртожитку у
віданні (розпорядженні, власності) саме цього
підприємства.

ОСОБА_1 ніколи не працювала у ВАТ «Тресті «Житлобуд-1»; гуртожиток їй
надавався не у зв'язку з наявністю трудових відносин з цим підприємством, а
тому і надавати їй будь-яке інше житло не повинно.

Доказів відповідачкою, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, про
надання їй ордеру на вселення - не надано. Такі ордери є бланками суворої
звітності і з наданої довідки позивача вбачається, що такий ордер не видався і
відповідне рішення про його видачу не приймалося.

Безпідставне посилання відповідачки і на необхідність відмови у задоволенні
позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки, як вона
посилається, позивач ще з 1988 року знав про її незаконне вселення у
гуртожиток.

Сторонами не заперечується, що відповідачка і до цього часу проживає у
гуртожитку, тобто, порушення права продовжується, а тому вважати, що сплинула
позовна давність не можна.

Доводи апелянта на порушення процесуальних вимог, а саме: не притягнення до
участі у справі органа опіки та піклування, оскільки позов пред'явлено і про
виселення неповнолітнього, а також не притягнення ВГІРФО Дзержинського РВ ГУ
МВСУ в Харківській області, оскільки ставиться питання про зняття їх з
реєстрації судовою колегією також не приймаються.

Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону
України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних
дітей» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за
додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав
дітей та охоронюваних законом їх інтересів.

У даному випадку відчуження житла, належного дитині, не проводиться. Право
дитини на проживання у гуртожитку похідне від такого права його матері. При
цьому мати права на житло у гуртожитку не набула.

Не притягнення ВГІРФО нічиїх прав не зачіпає; у даному випадку вони як
реєструючий орган на підставі рішення суду проводять зняття з обліку за місцем
проживання.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення постановлено з
дотримання матеріального та процесуального права; підстав для його скасування
не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України, судова колегія вважає
можливим, враховуючи обставини по справі, необхідність дитини закінчити
навчальний рік, надати відстрочку виконання рішення суду до 01 серпня 2009
року.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1; 308;  313; 314 ч. 1 п. 1; 315, 317; 319; 325 ЦПК
України, судова  колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2008 року -
залишити без зміни.

Надати ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 відстрочку виконання
рішення суду до 01 серпня 2009 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий                                    -
підпис

Судді                                                         -
підписи

Вірно: суддя                                    -