Справа № 2-1740
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

20.10.2008
р.                                                                                                             м. Оріхів

Оріхівський
районний суд Запорізької області у складі судді Шудрик А.А. при секретарі
Борисенко Н.Д. розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні справу
за позовом

ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання  дійсним договору та
визнання права власності на нерухомість, -

В С Т А Н
О В И В :

26.09.2008
р . позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначає, що 12 серпня 2008
року вона на підставі договору купівлі-продажу придбала у громадянина ОСОБА_2
(далі за текстом - Відповідач) нерухоме майно, а саме - садибу, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку житловою площею 33,1
кв.м,  позначеного літерою "А"
та господарсько-побутових будівель та споруд: сіни - літера "а",
літня кухня - літера "Б", сарай - літера "В", гараж -
літера "Г", вбиральня - літера "Д", погріб під літ.
"а" - літера "Пг", паркан - 1, басейн -2, колодязь -3.
Вищезазначена садиба розміщена на земельній ділянці площею 0,5000 га.

Зазначена
садиба належала відповідачеві  згідно
свідоцтва про власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом
Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області серії
НОМЕР_1 від 30.07.2008 року на підставі рішення заНОМЕР_2 від 12.12.1991 року.

Відповідач
отримав право власності на цей будинок та проживав в ньому ще з 1991 року.  З цього ж року відповідач  відкрито та безперервно користувався
земельною ділянкою на якому цей будинок розміщений, сплачував земельний
податок, тощо, а, відтак, він набув право власності і на земельну ділянку, адже
відповідач користувався земельною ділянкою понад сімнадцяти років, що в
контексті вимог ст. 119 Земельного кодексу України вказує на набуття ним права
власності на землю за давністю користування.

У
відповідності до умов п.2.1. Договору купівлі-продажу від 12.08.2008 року
своїми підписами продавець та покупець ствердили, що право власності на садибу
та земельну ділянку переходить до покупця, тобто до неї, після підписання
самого Договору.

Вона ж, в
свою чергу, сплатила всю вартість придбаного майна, свідченням чому є
відповідний підпис продавця - Відповідача на Договорі купівлі-продажу згідно
вимог п. 3.1. Договору купівлі-продажу від 12.08.2008 року та наявність в неї
технічної документації на будинок.

Стаття 328
Цивільного кодексу України передбачає, що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів і відповідно до вимог
статті 334 Цивільного кодексу України переходить до набувача майна з моменту
його передачі.

При
зверненні до бюро технічної інвентаризації для реєстрації права власності на
придбану будівлю їй було роз'яснено, що Відповідач порушив вимоги законодавства
України до укладення таких угод, а саме - ухилився від його нотаріального
посвідчення, хоча у відповідності до умов п. 4.2. Договору Відповідач брав на
себе зобов'язання по нотаріальному посвідченню Договору купівлі-продажу від
12.08.2008 року.

Вказана
обставина перешкоджає їй, як власнику придбаної садиби користуватися своїми
правами, зокрема - зареєструвати своє право власності на придбану нерухомість.

З часу
придбання майна у Відповідача по теперішній час вона відкрито, безперервно
володіє вказаним об'єктом нерухомості, однак у відповідності до вимог Тимчасового
положення "Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме
майно", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за №6/5 від
28.01.03 р., провести державну реєстрацію свого права власності без
правовстановлюючого документу не може.

Статтею
220 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Статтею
377 Цивільного кодексу України, а також статтею 120 Земельного кодексу України
передбачено також і перехід права власності на земельну ділянку, на якій
розміщений будинок, споруда чи будівля (а в даному випадку -  садиба) до набувача - тобто до неї, без зміни
цільового призначення землі. Цільове призначення земельної ділянки вона не буде
змінювати.

Одним із
способів захисту прав як визначено в ст. 16 Цивільного кодексу України, є
визнання цього права.

Пунктом 10
Додатку до Тимчасового положення "Про порядок реєстрації ...." як
правовстановлюючий документ на нерухоме майно визначено рішення суду.

В
попередньому судовому засіданні Представник позивача на позові наполягає і
прохає визнати договір купівлі-продажу від 12.08.2008 року садиби дійсним та
визнати за його довірителем право власності на придбану садибу.

Представник
Відповідача позов визнає, надавши заяву про розгляд позову у його відсутність.

У
відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Суд,
заслухавши доводи Представника позивача та вивчивши матеріали справи,
встановив, що згідно свідоцтва про власності на нерухоме майно, виданого
виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району
Запорізької області серії НОМЕР_1 від 30.07.2008 року на підставі рішення
заНОМЕР_2 від 12.12.1991 року ОСОБА_2 являється власником садиби за адресою:
АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку житловою площею 33,1 кв.м,  позначеного літерою "А" та
господарсько-побутових будівель та споруд: сіни - літера "а", літня
кухня - літера "Б", сарай - літера "В", гараж - літера
"Г", вбиральня - літера "Д", погріб під літ. "а"
- літера "Пг", паркан - 1, басейн -2, колодязь -3, що розміщена на
земельній ділянці площею 0,5000 га.

Відповідач
отримав право власності на цей будинок та проживав в ньому ще з 1991 року.  З цього ж року відповідач  відкрито та безперервно користувався
земельною ділянкою на якому цей будинок розміщений, сплачував земельний
податок, тощо, а, відтак, він набув право власності і на земельну ділянку, адже
відповідач користувався земельною ділянкою понад сімнадцяти років, що в
контексті вимог ст. 119 Земельного кодексу України вказує на набуття ним права
власності на землю за давністю користування.

Право
власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, що
визначено ст. 334 ЦК України.

У
відповідності до ксерокопії договору купівлі-продажу від 12.08.2008 року, що
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно вимог ст.ст. 202, 203, 204, 205, 207
ЦК України, на підставі якого  ОСОБА_2.
продав, а ОСОБА_1. придбала садибу в АДРЕСА_1.

Згідно зі
статтею 377 Цивільного кодексу України, а також статтею 120 Земельного кодексу
України до Позивача перейшло право власності на земельну ділянку, на якій
розміщений будинок без зміни цільового призначення землі.

У
відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

На
підставі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема з правочинів і відповідно до вимог ст. 334 ЦК
України право власності переходить до набувача майна з моменту його передачі.

Відповідач
в поданій заяві прохає суд позов задовольнити, так як вимоги Позивача
обґрунтовані, і претензій до Позивача  не
має.

У
відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і
розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в
порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права
власності, право приватної власності є непорушним.

Факт
виконання договору однією із сторін - ОСОБА_1., стверджується наданою заявою
ОСОБА_2., згідно якої останній зазначив, що претензій фінансового
характеру  не має.

При таких
обставинах, суд вважає, що договір купівлі-продажу від 12.08.2008 року є
дійсним і Позивач є фактичним власником нерухомого майна - садиби та земельної
ділянки в АДРЕСА_1.

Керуючись
ст. 41,55,124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 20, 202, 203, 204, 205, 207,
328, 334, 377, 381 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 119, 212-215
Цивільного процесуального кодексу України, суд, ст.ст.119, 120 Земельного
кодексу України -

В И Р І Ш
И В :

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору та визнання права власності на
нерухомість задовольнити повністю.

Визнати
договір купівлі-продажу від 12.08.2008 року нерухомого майна - садиби, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1
дійсним.

Визнати за  ОСОБА_1
право власності на  нерухоме майно
- садибу розташовану на земельній ділянці загальною площею 0,5000 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1  та
складається з житлового будинку житловою площею 33,1 кв.м,  позначеного літерою "А" та
господарсько-побутових будівель та споруд: сіни - літера "а", літня
кухня - літера "Б", сарай - літера "В", гараж - літера
"Г", вбиральня - літера "Д", погріб під літ. "а"
- літера "Пг", паркан - 1, басейн -2, колодязь -3 з правом реєстрації
в органах БТІ.

Визнати
за  ОСОБА_1  право власності на земельну ділянку площею
0,5000 га за адресою: АДРЕСА_1 за цільовим призначенням "для ведення
особистого селянського господарства" з правом виготовлення  Державного
акта  на право власності на земельну
ділянку на своє ім'я.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:                                                                                                           Шудрик
А.А.