Справа № 2-552/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 листопада 2008 р.
Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі:головуючої
судді
Ігнатової  Г.В.

при секретарі
Піх Р.Я.

позивачка
ОСОБА_1.

відповідачів
ОСОБА_2., ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Підгайці
цивільну справу за   позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні присадибною земельною ділянкою та повернення земельної
ділянки,-

Встановив:

ПозивачкаОСОБА_1. пред'явила позов  до ОСОБА_2., ОСОБА_3 до  про усунення перешкод в користуванні
присадибною земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної
ділянки, посилаючись на те ,що відповідачі захватила частину присадибної
земельної ділянки, яка раніше належала її матері до 1976р. зокрема в двох
відокремлених площах: від краю дороги вулиці. Тиха, по межі присадибної ділянки
на ширину 2 м. та довжиною 5,20 м вверх до краю
жилого будинку ОСОБА_2, в якому відповідачі проживають та з нижньої
частини краю будинку самовільний захват становить  на ширину 2м. довжиною 11,5 м. вверх до
городу,

Вважає,
що спірна земельна ділянка повинна належати їй та входити в склад землі
присадибної ділянки, де вона проживає виходячи з того що  будинок в якому проживають відповідачі
побудовано на місці старої хати в якій проживала  раніше її мати , отже мала частку в майні
колгоспного двору. В даний час позивачка, вважає, що її право порушено, як
спадкоємця  відносно, спірних земельних
ділянок, та тим самим створено відповідачем перешкоди в належному користуванні
ними. Просить усунути зазначені перешкоди в користуванні земельною ділянкою
та  повернути її

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала
просить позов задоволити. Позивачка вказала, що фактично розмір  присадибної ділянки  відповідачів не відповідає плану забудови є
значно більшим. Враховуючи те, що раніше
до 1976р. її мати проживала в одному будинку з відповідачами, який був
умовно розділений на дві частини, отже в даний час їй як спадкоємиці майна, що
залишилось після смерті матері, повинна належати земельна ділянка яка припадала
на частину будинковолодіння матері в 1976р.та яка в даний час належить
відповідачам.

Далі позивачка вказала, що з 1976 р. її мати разом з своєю
сімєю залишила будинок, і з того часу фактично вони з відповідачами проживали
по сусідству,мали суміжні присадибні ділянки. Вважає, що спірна частина
присадибної земельної ділянки. яка повинна належати їй , а фактично є власністю
відповідачів, отже  вважає , що такими
діями останні здійснюють перешкоди в користуванні їй присадбною земельною
ділянкою, самовільно зайнявши ці ділянки.

Відповідачі позовні вимоги не визнала вважають їх
безпідставними оскільки жодним чином ними не порушено права позивачки, щодо
користування та володіння її присадибною ділянкою. При цьому вказала, що  спірна земельна ділянка на яку претендує
позивачка в присадибну земельну ділянкуОСОБА_1.
ніколи не входила. На час існування колгоспного двору  права власності на частину будинку мати
позивачки немала, в тому числі на частину присадибної земельної, а тому
позивачка не може претендувати на спірну
присадибну земельну ділянку .

Дана ділянка їм виділена в установленому законом порядку і
постійно відносилася до земель присадибної земельної ділянки  сімї ОСОБА_2, якою на протязі 30 років вони
користуються.. Крім того їх присадибна земельна ділянка відмежована від
земельної ділянки яка належить позивачці, встановлені межові знаки присадибних
ділянок існують непорушно роками в зв'язку з цим просять відмовити в
задоволенні позову.

Суд вислухавши пояснення сторін, свідків  приходить до висновку,що позов до задоволення
не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.95
Земельного Кодексу України відновленню (захисту) підлягають порушені права
землекористувачів.

Суд виходить з того, що сімї  ОСОБА_2 та ( ОСОБА_4) - мати ОСОБА_2
проживали в одному будинку який був умовно розділений на дві частини до 1976р.

а з
1976р. сімя ОСОБА_4- ОСОБА_2. залишила будинок, і з того часу фактично вони з
відповідачами проживали по сусідству, та мали суміжні присадибні ділянки. Даний
факт підтверджено сторонами.

Відповідно до ст.17,19
Земельного Кодексу України у редакції Закону, який був чинним на момент
виникнення правовідносин передача земельних ділянок у власність і надання їх у
користування є компетенцією. сільських, селищних та міських районного
підпорядкування рад.

Відповідно до ст.22 ЗК України
право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними організаціями меж такої ділянки в натурі (на
місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право.

На підставі рішення  виконавчого комітету Мужилівської сільської
ради депутатів трудящих від 10 червня 1972 р. відповідачу ОСОБА_3. відведено
присадибну земельну ділянку на забудову з визначенням розміру та її меж. Про що
свідчить план забудови садиби та
свідоцтво  на забудову
індивідуальної садиби ОСОБА_2.

Таким
чином ОСОБА_3. правомірно набув право власності на спірну присадибну  земельну ділянку .

Відповідно зі ст.10 ЗК України
до відання сільських рад у галузі регулювання земельних відносин на території
належить надання земельних ділянок у користування.

Виходячи
з даної норми закону суд не приймає до уваги твердження позивачки  проте, що після попереднього
землекористувача, яким була її мати  до
1976р., спірна земельна ділянка повинна
перейти в  її користування за
правом спадкування , оскільки це суперечить нормам закону.

Рішення виконкому Мужилівської
сільської ради  про надання спірної
земельної ділянки, в користування чи власність - ОСОБА_4 , матері позивачки та
самій позивачці  не приймалось і з
приводу надання в користування даної земельної ділянки ніхто з них  заявою не звертався, крім того дану земельну
ділянку члени родини не обробляли та некористувались нею з 1976р.. Ці обставини
не заперечила позивачка.

Заслуговує
на увагу суду те, що розміри присадибної земельної ділянки відповідача не
змінено про що засвідчили допитані в судовому засіданні свідки.

Як видно з карти аерофотозйомки від
1962 року с. Мужилів  Підгаєцького району
за  господарством № 814 головою якого  в даний час
відповідач ОСОБА_3.  зареєстровано
0,29 га землі. Вказана присадибна земельна ділянка  на якій розташовані будинок та споруди
ОСОБА_2,  відмежована від присадибної
земельної ділянки позивачки ОСОБА_2.,стежкою. Дані обставини підтвердили
сторони. Що стосується земельної ділянки яка надана позивачці - її площа
становить  0,35 га.

В даний час відповідно до
земельно-кадастрової документації позивачка . користується земельною ділянкою
площею 0,35 га з них 0,03 га для будівництва і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та 0,32 га
присадибна ділянка,  відповідно
відповідачі користуються земельною ділянкою площею 0,29 га з них 0,04 га для
будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та 0,25
га  присадибна ділянка, що відповідає
розмірам земельної ділянки карти аерофотозйомки , отже порушень не допущено.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до вимог ст. 44 ЗК України поновленню підлягають тільки порушені
права власників і землекористувачів, суд вважає залишити позовні вимоги
ОСОБА_2. без задоволення. Оскільки відповідачі користуються спірною земельною
ділянкою відповідно до рішення сесії законно і підстав для вилучення у них та
повернення позивачу суд не вбачає і таких доказів позивачем не надано, а судом
не здобуто..

Керуючись ст.158,160 Земельного Кодексу України, ст.10, 60,
213-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні присадибною земельною ділянкою та повернення земельної
ділянки відмовити.

Рішення    набирає
законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Заява про апеляційне оскарження рішення Підгаєцького
районного суду подається в апеляційний суд
Тернопільської області через Підгаєцький районний суд протягом дес'яти
днів з дня проголошення ухвали, а апеляційна скарга протягом десяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження , або без попереднього подання такої
заяви в строк встановлений для її подання.

Головуюча:                      Г.В.Ігантова