Справа 22ц-2011 /2008р.
Доповідач: ГУБАР В.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 листопада   2008 року

Місто Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого - судді:

Позігуна М.І.

суддів:

Губар В.С.,
Редьки А.Г.

при секретарі:

Коваленко Ю.В.

З участю:

ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2,ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернігові
цивільну справу   за апеляційною
скаргою ОСОБА_2      на     рішення
Новозаводського   районного суду
м.  Чернігова      від
22 вересня     2008 року    по справі
за позовом  ОСОБА_1 до
ОСОБА_2  про визнання такою, що втратила
право на користування житловим приміщенням і за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
вселення,

в с т а н о в и в :

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове,
яким  в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити, а позовні вимоги її, ОСОБА_2,
задовольнити в повному обсязі.

Оскаржуваним рішення Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 22 вересня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволені, а ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що  рішення суду є незаконним,
оскільки прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального  права, без врахування фактичних обставин
справи, яким дана неправильна оцінка.

Апелянт стверджує,  що судом не
взято до уваги ті обставини,  що
вона,  зареєструвавши  шлюб з ОСОБА_5, була як член його сім”ї у
2001 році прописана  у належну йому квартиру
АДРЕСА_1 в м.Чернігові, де  вони  спільно проживали до лютого 2008 року.  У квітні 2008 року шлюб між подружжям ОСОБА_6
розірваний, проте, на думку апелянта, вона, відповідно до ст.156 ЖК України, як
колишній член сім”ї власника  спірної
квартири,  продовжує мати право
користування цією квартирою.   Апелянт
вважає, що  дарування у 2007 році її
колишнім чоловіком зазначеної квартири його доньці, позивачці ОСОБА_1,  не може бути підставою  для позбавлення її, ОСОБА_2, права
користування цим житлом і зміна власника не може вплинути на її житлові права у
спірній квартирі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного
суду, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши та дослідивши
матеріали цивільної  справи, відмовні
матеріали № 13451 та № 15168 по заявам ОСОБА_2 до органів міліції,  обговоривши
доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

По справі встановлено, що  з
10.02.01. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі,
який  розірваний рішенням Куликівського
районного суду Чернігівської області   14
квітня 2008 року.

З 03
березня 2001 року ОСОБА_2 зареєстрована
у квартирі АДРЕСА_1 в м.Чернігові, яка була  придбана ОСОБА_5 згідно договору
купівлі-продажу 05 листопада 1999 року -
до укладення шлюбу з ОСОБА_2  19
листопада 2007 року ОСОБА_5 подарував належну йому  вищевказану квартиру  своїй доньці - ОСОБА_1.

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2  про визнання її згідно до
ст.ст.71, 72  ЖК України  такою, що втратила право користування  житлом - квартирою АДРЕСА_1 в м.Чернігові,
посилаючись на те, що ОСОБА_2 у квартирі не проживає з 2001 року,  не сплачує за житлово-комунальні послуги, а
наявна реєстрація відповідачки у квартирі
порушує її, ОСОБА_1,  права як
власника квартири.  ОСОБА_2
звернулась  до суду з позовом до ОСОБА_1
про вселення її в належну позивачці квартиру,
обгрунтовуючи свої вимоги
ст.ст.156, 191 ЖК України та ст.ст.396, 405 ЦК України та посилаючись на
те,  що вона має право на користування
спірною квартирою як член сім”ї колишнього власника квартири, ОСОБА_5, проте
потрапити у квартиру та користуватись нею не може.   Ухвалою Новозаводського районного суду
м.Чернігова  справи були об”єднані в одне
провадження (а.с.21).

В
ході розгляду справи у суді першої інстанції,
ОСОБА_1 уточнила  свої позовні
вимоги і поставила питання про  захист
її  права власності не шляхом
визнання  ОСОБА_2 втратившею право
користування житлом за ст.ст.71, 72 ЖК України,
а просила захистити її право власності
згідно до ст.ст.317, 319, 322, 386, 391, 393 ЦК України  шляхом
зняття ОСОБА_2 з реєстрації  у
квартирі АДРЕСА_1 в м.Чернігові.

Під
підставами позову, які згідно зі ст.31
ЦПК України  може змінити лише
позивач,  слід розуміти  відповідно до ст.119 ЦПК  обставини, якими  обгрунтовуються позовні вимоги, а не самі по
собі посилання  позивача на певну норму
закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані
правовідносини.  Отже, як вбачається з
матеріалів справи, предметом позовних вимог
ОСОБА_1 являється захист її права власності на спірну квартиру, яке
вона, уточнивши свої вимоги, просила захистити на підстві   ст.ст.317, 319, 322, 386, 391, 393 ЦК
України  шляхом  зняття ОСОБА_2 з реєстрації  у квартирі АДРЕСА_1 в м.Чернігові.

Задовольняючи   позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції
обгрунтовано  виходив з того, що  право користування  квартирою, яке мала ОСОБА_2  як член сім”ї ОСОБА_5, є похідним від права
власності на квартиру її колишнього чоловіка і воно припиняється разом з
припиненням права власності ОСОБА_5, змінюючи при цьому і  правовий статус користувача - ОСОБА_2, а
отже,   відповідно до ст.ст.317, 319, ,
322, 386, 391, 393 ЦК України  порушене
право власності ОСОБА_1 підлягає захисту заявленим способом захисту  - зняттю з реєстрації ОСОБА_2 у спірній
квартирі, що відповідає вимогам ст.16 ЦК України.

Оскаржуваним рішенням суду  вірно визначено, що   ОСОБА_2 не є членом сім”ї наступного
власника квартири - ОСОБА_1, а тому
посилання ОСОБА_2  на ст.156 ЖК
України і ст.ст.396, 405 ЦК України як на підстави  для вселення її у спірну квартиру є
необгрунтованими і у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено правильно.

Сукупність наявних у справі доказів
приводить  апеляційний суд приходить до
переконання,  що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм дана вірна юридична
оцінка. Доводи апеляційної скарги  не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції
норм матеріального  та процесуального
права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і не
містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення
суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду слід
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 308,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Новозаводського   районного суду м.  Чернігова
від    22 вересня     2008 року  залишити без
змін.

Ухвала  набирає законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України  протягом двох місяців з дня набрання нею
чинності.

Головуючий:                                                        Судді: