У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 листопада 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І., Барсукової В.М.,

Данчука В.Г., Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) “Запорізькій виробничий
алюмінієвий комбінат”, закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ)
“Корпорація “Теком” про визнання договору недійсним, за касаційними
скаргами ВАТ “Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат” та ОСОБА_1
на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 13 лютого 2008 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним
позовом, посилаючись на те, що він є акціонером ВАТ “Запорізькій виробничий
алюмінієвий комбінат” і володіє 58036 акціями, що згідно Закону України “Про
господарські товариства” дає йому право на управління даним товариством,
отримання дивідендів та право на частку в майні товариства. 2 липня 1999 року
між ВАТ “Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат” та ЗАТ “Корпорація
“Теком” був укладений договір №1123Д(99)/№78/07 про спільну діяльність на
території України без створення юридичної особи. У відповідності з цим
договором контрагенти повинні були передати у спільну діяльність обладнання,
зазначене в додатках № 1-3 до договору та використовувати його для організації
спільного виробництва та збуту алюмінію, отриманого на створених за рахунок
учасників 20-ти електролізерах. На думку позивача цей договір є недійсним та
суперечить закону, оскільки підписаний від імені комбінату лише головою
правління та не підписаний другою посадовою особою, яка наділена спеціальними
повноваженнями на підписання зовнішньоекономічних договорів.

У зв'язку з цим позивач просив суд визнати недійсним
договір від

2 липня 1999 року №1123Д(99)/№78/07, укладений між ВАТ
“Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат” та ЗАТ “Корпорація “Теком”,
арбітражне застереження, яке міститься в ст. 10 цього договору, застосувати до
договору наслідки недійсної угоди, передбачені ч. 2 ст. 48 ЦК України 1963
року, до розгляду справи по суті постановити ухвалу про застосування заходів по
забезпеченню позову, якими заборонити ВАТ “Запорізькій виробничий алюмінієвий
комбінат” та ЗАТ “Корпорація “Теком” до розгляду справи по суті вимагати
виконання та виконувати договір від 2 липня 1999 року                               № 1123Д(99)/№78/07.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя
від

13 жовтня 2003 року позов задоволено частково.
Постановлено визнати недійсним договір від 2 липня 1999 року №1123Д(99)/№78/07
про спільну діяльність на території України без створення юридичної особи,
укладений між ВАТ “Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат” та ЗАТ
“Корпорація “Теком”, та арбітражне застереження, яке міститься в ст.10 цього
договору.               У задоволенні
інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької області від 13 лютого 2008 року рішення
суду першої інстанції в частині відмови у застосуванні ч. 2 ст. 48 ЦК України
до визнаного недійсним договору від 2 липня 1999 року № 1123Д(99)/№78/07
скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов'язано ВАТ
“Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат” повернути ЗАТ “Корпорація “Теком”
майно перелічене в додатку № 1 до договору від 2 липня 1999 року
№1123Д(99)/№78/07, яке відповідно до п. 5.5 цього договору змонтовано, введено в
експлуатацію та взято на облік ВАТ “Запорізькій виробничий алюмінієвий
комбінат”, а в разі неможливості повернути отримане майно в натурі відшкодувати
його вартість, визначену в п. 5.1. зазначеного договору.

ВАТ “Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат”
звернулося до Верховного Суду України із касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм матеріального права, зокрема: ст.ст. 212, 213 ЦПК
України і ст. 48 ЦК УРСР.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із
касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та
передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на
порушення судом норм процесуального права, зокрема ст.ст. 2, 5, 10, 74, 305 ЦПК
України.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до правил ст. 6 Закону України  “Про зовнішньоекономічну діяльність” і
Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів)
зовнішньоекономічний договір укладається у письмовій формі та підписується
двома особами: особою, яка володіє таким правом згідно посади у відповідності
до установчих документів, та особа, уповноважена довіреністю, виданою за
підписом керівника суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності одноособово, якщо
установчими документами не передбачено інше.

Так судом було встановлено, що оспорюваний договір був
підписаний лише головою правління ВАТ “Запорізькій виробничий алюмінієвий
комбінат” і не підписаний позивачем, який був наділений спеціальними
повноваженнями на підписання таких договорів (правом другого підпису за
довіреністю), що призвело до порушення прав і законних інтересів останнього.

Вирішуючи спір у порядку цивільного судочинства і
задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд, з яким частково погодилась
і апеляційна інстанція, виходив із того, що для операцій, форма і зміст яких не
відповідають вимогам чинного законодавства, а також укладених без урахування
рішення Конституційного суду України № 16-рп/98 від 26 листопада 1998 року
(справа про порядок підписання зовнішньоекономічних договорів), повинні
наступати наслідки, передбачені ст. 6 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність”
і ст. 48 ЦК України, відповідно до яких у разі визнання договору недійсним
застосовується двостороння реституція. При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що оскільки спільна діяльність за договором не велася і
зобов'язання за договором сторони не виконували, а тому позовні вимоги в
частині застосування двосторонньої реституції задоволенню не підлягають через
відсутність предмета спору. З рішенням суду в цій частині не погодилася
апеляційна інстанція і вказала на необхідність застосування двосторонньої
реституції, оскільки по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути
другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в
натурі відшкодувати його вартість у грошовій формі, якщо інші наслідки
недійсності угоди не передбачені законом.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
загальної юрисдикції розглядають в порядку цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що
виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а
також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з правилами ч.1 ст. 1, ст.ст. 2, 12 Господарського
процесуального кодексу України (далі - ГПК України) справи, у яких сторонами є
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи та громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності,
розглядаються господарськими судами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та наявних у
справі матеріалів, спір виник між двома юридичними особами з приводу
правомірності укладеного між ними договору про спільну діяльність, який за
домовленістю сторін підлягав розгляду Міжнародним комерційним арбітражним судом
при Торгово-промисловій палаті України (справа АС № 216у/2003 слухається
арбітражним судом з липня 2003 року - т.1 а.с. 128). Не зважаючи на це,
у вересні 2003 року позов про визнання зазначеної угоди недійсною був поданий
до суду загальної юрисдикції від імені фізичної особи - ОСОБА_1, який не був
стороною в договорі, є акціонером і комерційним директором ВАТ “Запорізькій
виробничий алюмінієвий комбінат”, хоча останнє не уповноважувало вказану
фізичну звертатися в інтересах товариства з таким позовом до суду.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, Запорізьким
апеляційним господарським судом 11 грудня 2007 року було розглянуто апеляційну
скаргу ЗАТ “Корпорація “Теком” на рішення Орджонікідзевського районного
суду            м. Запоріжжя від 13
жовтня 2003 року (т. 2 а.с. 131-132). Припиняючи провадження по апеляційній
скарзі та направляючи справу за підвідомчістю до апеляційного суду Запорізької
області, господарський суд зазначив, що даний спір не випливає з корпоративних
відносин, оскільки не стосується відносин щодо виникнення, зміни або припинення
корпоративних прав ОСОБА_1 у ВАТ “Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат”.
Тобто суд указав на відсутність порушення корпоративних прав ОСОБА_1 як
акціонера ВАТ “Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат” та відсутність у
цієї фізичної особи права на пред'явлення позову про визнання недійсною
укладеної між двома юридичними особами угоди.

Таким чином, з урахуванням характеру спору та складу
сторін у спірних правовідносинах, даний спір має розглядатися не судами
загальної юрисдикції, а господарським судом, відповідно до правил підсудності,
визначеної ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд першої
інстанції повинен був закрити провадження у справі в зв'язку з тим, що справа
не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У порушення згаданих норм процесуального права, суд
першої інстанції помилково розглянув непідвідомчий йому спір, а апеляційна
інстанція при перегляді рішення суду першої інстанції на це уваги не звернула,
залишивши частково у силі рішення, помилково ухвалене за правилами цивільного,
а не господарського судочинства.

За таких обставин, відповідно до ст. 340 ЦПК України
ухвалені судами першої та апеляційної інстанції судові рішення підлягають
скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 336, 340 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги відкритого акціонерного товариства
“Запорізькій виробничий алюмінієвий комбінат” та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя
від

13 жовтня 2003 року та колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 13 лютого 2008 року
скасувати, а провадження в справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко