Справа № 22ц-523/2008                                            Головуючий у 1
інстанції -Воробйов С.
-18                                                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

24 січня
2008 року                                                                                                        м.  Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі: головуючої- КондратьєвоїО.М. ,  суддів - Могутової Н.Г.,  Шевченко В.Ю.,  при секретарі - Бєжині В.Ю.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного това­риства
комерційний банк „Приватбанк" на ухвалу Красноармійського міськрайонного
суду До­нецької області від 13 листопада 2007 року по цивільній справі за
заявою Закритого акціонер­ного товариства комерційного банку „ПриватБанк"
про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1,  ОСОБА_2 заборгованості за договором кре-диту,
-

ВСТАНОВИВ:

Закрите
акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк" звернулось до Апеля­ційного
суду Донецької області з апеляційною скаргою на ухвалу Красноармійського
міськрай-суду від 13 листопада 2007 року,
якою заявнику відмовлено у прийнятті заяви про видачу судо­вого наказу.

В
апеляційній скарзі представник ЗАТ КБ
„ПриватБанк" просив скасувати зазначену ухвалу,  оскільки вважав,  що з наданих суду матеріалів про видачу
судового наказу на підставі правочину,
вчиненому у письмовій формі,  не
вбачається спору про право. Обов'язок боржника щодо сплати кредитної
заборгованості та право кредитора на відповідну вимогу до боржника передбачено
письмовим правочином та нормами законодавства,
ніяких заяв чи заперечень від боржників щодо наявності спору про право
також не надходило.

Суд першої
інстанції,  відмовляючи ЗАТ КБ „ПриватБанк"
у задоволенні заяви,  вихо­див з
того,  що із заяви та поданих документів
вбачається спір про право,  оскільки в
наказі йдеться про стягнення суми процентів за користування кредитом,  розрахунок суми котрих не погоджено з
боржниками,  що унеможливлює видачу
судового наказу.

Заслухавши
суддю - доповідача,  дослідивши матеріали
цивільної справи,  апеляційний суд
вважає,  що апеляція піддягає
задоволенню,  а ухвала суду - скасуванню
з наступних підстав.

Відмовляючи
в прийнятті заяви,  суд послався на
наявність спору про право і вважав за неможливий розгляд заяви в порядку
наказного провадження.

Апеляційний
суд вважає,  що такий висновок суду
зроблений з порушенням норм проце­суального права.

Згідно з
вимогами п.1 ч.1  ст.  96 ЦПК України,  судовий наказ може бути видано,  якщо заявлено вимогу,  яка ґрунтується на правочині,  вчиненому у письмовій формі.

Як
свідчать обставини справи,  між ЗАТ КБ „ПриватБанк"
та ОСОБА_1 13 лютого 2006 р. був укладений в простій письмовій формі кредитний
договір про надання ОСОБА_1 кре­диту у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48, 00% на рік

на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,  що відповідає строку дії картки.

Відповідно
до умов договору погашення заборгованості здійснюєтьсяв наступному по­рядку:
щомісяця в період сплати боржник повинен надавати банку грошові кошти - щомісяч­ний
мінімальний платіж,  який складається з
нарахованих до сплати процентів та частки забор­гованості за кредитом.

В
порушення норм закону та умов договору боржник зобов"язання за договором
належ­ним чином не виконав і станом на 24.10.2007 р. мав заборгованість: за
кредитом -3263, 06 грн.,  по нарахованим
відсоткам за користування кредитом - 1983, 74 грн.,  а всього 5246, 80 грн.

Крім
того,  зобов"язання за вказаним
договором забезпечено порукою: договір № б/н від 13.02.2006 р. укладений з
поручителем - ОСОБА_2  Пред"явлена
банком до поручителя вимога щодо виконання забезпеченого зобов"язання
залишена без задоволення. На підставі на­веденого ЗАТ КБ „ПриватБанк" просив
суд видати судовий наказ про стягнення з боржників солідарно зазначених сум та
судових витрат.

Викладені
обставини свідчать про відсутність підстав для відмови в прийнятті заяви ЗАТ КБ „ПриватБанк",  оскільки:

укладений у
письмовій формі кредитний договір відповідає вимогам до письмо­вої форми
правочину,  встановленим  ст.
207 ЦК України;
пред"явлено оригінал кредитного договору та договору поруки або їх
належним чином завірені копії;

зміст
кредитного договору та договору поруки підтверджує право грошової ви­моги
заявника-кредитодавця;

вимогу
заявлено до позичальника,  який за
кредитним договором зобов"язаний повернути кредитодавцю грошові кошти та
до особи,  яке несе солідарну відпо­відальність
з позичальником за таким договором;

в
поданих документах чітко зазначено розрахунок грошової вимоги,  яка підля­гає стягненню;

позичальник
прострочив виконання зобов"язання за кредитним договором або не виконав
його,  чи неналежно виконав; вимога була
заявлена протягом строку позовної давності;

із заяви про
видачу судового наказу і поданих документів не вбачається спір про право.
Будь-які відомості про те,  що Єговцеви
заперечували проти заявлених вимог або не по­годжувались з вказаною сумою боргу
з матеріалів справи не вбачаються,
зустрічний позов ними не заявлявся.

Апеляційний
суд вважає,  що подана ЗАТ КБ „ПриватБанк"
заява відповідає вимогам чинного законодавства і підстави для відмови у її
прийнятті у суда були
відсутні.

В разі
подання в подальшому боржником заяви про скасування судового наказу,  суд при наявності підстав для її
задоволення,  згідно з ч.3  ст.
106 ЦПК України,  повинен
роз"яснити,  що заявлені стягувачем
вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних
правил щодо пред"явлення позову.

На підставі
наведеного,  ухвала суду не може бути
залишена без змін і підлягає скасуванню.

Керуючись  ст.
ст.  307,  312,
315 ЦПК України,  Апеляційний
суд,  -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу Закритого акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк"
задовольнити.

Ухвалу
Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2007
року скасувати. Матеріали за заявою ЗАТ КБ
„ПриватБанк" направити до Красноармійсь-

кого міськрайонного суду для вирішення питання про
прийняття заяви про видачу судового на­казу.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпо­середньо
до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.