У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 грудня 2008
року

м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого    Яреми А.Г.,

суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,  Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності
та договору купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а :

У червні 2006 року ОСОБА_1
звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1, з 19 вересня по 15 жовтня 2005 року він
перебував на стаціонарному лікуванні, переніс дві операції, такі обставини
призвели до погіршення стану його психічного здоров'я, з 4 жовтня 2005 року він
перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері. У зв'язку з таким
хворобливим станом він не міг керувати своїми діями, але 16 квітня 2006 року
від ОСОБА_4 він дізнався, що ОСОБА_3, діючи на підставі довіреності, продав
його квартиру ОСОБА_2

ОСОБА_1 зазначав, що наміру
продавати квартиру він не мав, не пам'ятає, щоб видавав довіреність на право
продажу квартири ОСОБА_3, під час видачі довіреності не розумів значення своїх
дій та не міг керувати ними, грошей за квартиру не отримував, іншого житла не
має, вважає, що саме ОСОБА_4 фактично готував продаж його квартири, заволодівши
правовстановлюючими документами на неї.

Позивач просив визнати недійсною
довіреність, видану 29 листопада 2005 року від його імені ОСОБА_3, визнати
недійсним договір купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1, укладений 1 грудня 2005
року між ОСОБА_3, що діяв від його імені на підставі довіреності, та ОСОБА_2,
визнати за ним право власності на квартиру.

Під час розгляду справи ОСОБА_1
доповнив позов, як на підставу недійсності угод посилався також на те, що
договір купівлі-продажу укладено в результаті зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою стороною, зазначаючи, що саме     ОСОБА_4 забезпечував укладення
оспорюваного договору та вів переговори з покупцем ОСОБА_2, ОСОБА_3 не виконував
представницьких функцій, на прохання ОСОБА_4 лише зазначений у договорі як
представник продавця, в свою чергу
ОСОБА_2, будучи обізнаним з тим, що представником продавця є ОСОБА_3,
передав гроші за квартиру теж ОСОБА_4.

Рішенням Бердянського
міськрайонного суду від 10 квітня 2007 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 10 липня 2007 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 грудня 2007 року
касаційну скаргу ОСОБА_1відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

У лютому 2008 року ОСОБА_1
звернувся до апеляційного суду з заявою про перегляд рішення цього суду в
зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Апеляційного суду
Запорізької області від 16 квітня 2008 року в задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити нову ухвалу про
задоволення його заяви, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви
ОСОБА_1про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, апеляційний
суд виходив із того, що доводи такої заяви не можуть розцінюватися як
нововиявлені обставини, оскільки висновки апеляційного суду, викладені в
рішенні від 10 липня 2007 року не залежали від наявності чи відсутності
зазначених  ОСОБА_1 у заяві обставин.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу
у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для
справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі,
яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як
нововиявлені розглядаються
ті обставини, що обгрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше
істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час
постановлення рішення, але про них не знав і не міг знати заявник.

Під час розгляду справи за позовом
ОСОБА_1судом було встановлено, що                   29 листопада 2005 року
ОСОБА_1 видав ОСОБА_3 довіреність на право продажу його майна й визначення на
власний розсуд суми, термінів та інших умов продажу. 1 грудня 2005 року між
ОСОБА_3, що діяв від імені ОСОБА_1., та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу квартириАДРЕСА_1.

Також установлено, що квартиру
ОСОБА_1фактично продавав не
ОСОБА_3, а ОСОБА_4, який діяв через ОСОБА_3, саме ОСОБА_4 узгоджував із
ОСОБА_2 як покупцем умови купівлі-продажу квартири, він же, а не ОСОБА_3,
одержав відОСОБА_2. 14000 доларів США за квартиру й видав покупцю розписку про
те, що передасть гроші продавцю до 15 січня 2006 року.

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів, що на час підписання
довіреності від 29 листопада 2005 року він не усвідомлював значення своїх дій
та не міг керувати ними, а також не довів, що договір купівлі-продажу квартири
було укладено в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони
- ОСОБА_3 з другою стороною - ОСОБА_2

В обґрунтування заяви про
перегляд такого рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ОСОБА_1
зазначав, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2008
року, постановленим у справі за позовом ОСОБА_5ОСОБА_6., ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10. про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, було встановлено, що ОСОБА_4 у змові з ОСОБА_3
продали квартиру Ситосенків, а гроші за продану квартиру присвоїли; крім того,
згідно з постановою слідчого Бердянського МВ УМВС України в Запорізькій області
від 19 грудня 2006 року ОСОБА_4 звинувачений у шахрайстві по чотирьох епізодах,
у тому числі й щодо нього, ОСОБА_1.

Заявник посилався на те, що з
урахуванням зазначеного рішення та постанови підтверджені обставини, які
свідчать про змову ОСОБА_3 з ОСОБА_4 з метою систематичного та протиправного
заволодіння майном громадян, а також про зловмисність намірів покупцяОСОБА_2. з
шахраями - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, й зазначені обставини є нововиявленими для
перегляду рішення.

Апеляційний суд на положення
статті 361 ЦПК України належної уваги не звернув, у достатньому обсязі не
перевірив обґрунтування вимог ОСОБА_1у заяві про перегляд
рішення в зв'язку з нововиявленими обставинами, в
ухвалі не зазначив мотивів, за яких дійшов до висновку про відсутність таких
обставин з огляду на конкретні доводи заяви ОСОБА_1та
обставини й факти, що стали підставою для ухвалення апеляційним судом рішення
від 10 липня 2007 року.

Суд фактично не перевірив чи є
вказані заявником обставини істотними для правильного вирішення справи, чи
існували вони на час постановлення рішення, коли про такі обставини стало
відомо й чи могли вони бути відомими заявнику на час розгляду справи.

За таких обставин ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених пунктом                 другим статті 342 ЦПК України.

Керуючись статтею 336 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного
суду Запорізької області від 16 квітня 2008 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М.
Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л.
Сенін