Справа № 2- 1802/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07
листопада 2008р.

Суворовський  районний суд міста Одеси в складі:

головуючого    судді
-          Кисельова В.К.

при секретарі                 -         Голованець Н.Б.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_5

представника відповідача - ОСОБА_6

представника органу опіки та
піклування - ОСОБА_7

розглянувши у
відкритому судовому засіданні  в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах неповнолітнього  ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Комплекс”, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, -

про визнання дійсним договору найму житлового
приміщення, про  зобов'язання укладення
договору найму житлового приміщення, про зобов'язання повернення права
користування жилою площею, про вселення, про виселення, про  стягнення моральної шкоди, про визнання
недійсним ордеру, про визнання права користування жилою площею, про
зобов'язання проведення реєстрації та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся з позовом  в інтересах
неповнолітнього  ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю „Комплекс”, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Суворовського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області про визнання дійсним договору найму житлового
приміщення, про  зобов'язання укладення
договору найму житлового приміщення, про зобов'язання повернення права
користування жилою площею, про вселення, про виселення, про  стягнення моральної шкоди, про визнання
недійсним ордеру, про визнання права користування жилою площею, про
зобов'язання проведення реєстрації та зняття з реєстраційного обліку.

Первісні позовні вимоги були обґрунтовані тим, що покійна
дружина позивача  - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1
р. була прийнята на посаду прибиральниці у МП ЖЕУ "Комплекс".
Адміністрацію підприємства ОСОБА_8 було надано кімнату АДРЕСА_1, у гуртожитку
який перебуває у власності ТОВ „Комплекс”. ОСОБА_8 також був виданий ордер,
однак, у  протиріч п.17 „Примірного
положення про гуртожитки”,  до складу
сім'ї  не був вписаний її син - ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, який постійно проживав разом з нею.

20 червня 1996 р. ОСОБА_8 була звільнена з посади за
власним бажанням, однак продовжувала проживати разом із сином у кімнаті
АДРЕСА_1. При цьому виконувала всі умови проживання у гуртожитку  та
оплачувала житлово-комунальні послуги. На підставі викладеного, позивач
вважає, що між ОСОБА_8 та ТОВ "Комплекс" був укладений договір найму
житлового приміщення, але, у супереч законодавству, договір був укладений в
усній формі. Незважаючи на таке порушення, обов'язки наймодавця та наймача
сторонами продовжували виконуватися у повному обсязі на протязі семи років .

ІНФОРМАЦІЯ_3р. ОСОБА_8 померла. Позивач вважає, що право
на переукладення договору житлового приміщення з ТОВ „Комплекс” мають члени
сім'ї померлого.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 неповнолітній, то першочергове
право на переукладення договору найму житлового приміщення має представник
ОСОБА_2 по закону - його батько  ОСОБА_1.

Позивач також стверджує, що на протязі місяця після
смерті ОСОБА_8, неповнолітній син проживав у спірній  кімнаті. Однак  від укладення договору найму адміністрація
ТОВ "Комплекс" ухилялась, посилаючись на те, що кімната АДРЕСА_1 була
надана ОСОБА_8 як службова. Однак позивач вважає, що вищевказана квартира
ніколи не була службовою, а тому твердження відповідача  про обов'язковість виселення з кімнати  є безпідставним.

За твердженням позивача, на початку 2004 року
неповнолітній - ОСОБА_2  був виселений із
займаного ним житлового приміщення та став безпритульним. Від проживання з
бабкою та дідом він відмовляється, бо вважає, що в нього є житло - кімната
АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, позивач просив визнати дійсним
договір найму житлового приміщення, укладений між ОСОБА_8 та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Комплекс", зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю "Комплекс" укласти договір найму житлового
приміщення з ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження
на кімнату АДРЕСА_2бо іншу рівнозначну кімнату у цьому гуртожитку. (а.с. 4-5)

В процесі розгляду справи позивач змінював та доповнював
позовні вимоги. При цьому позивач  не
відмовлявся  від попередніх вимог, а
підтримав всі заявлені вимоги, що підтвердив в останньому судовому засіданні
представник позивача.

Так, 13.10.2006р. позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов'язати ТОВ
„Комплекс” вернути неповнолітньому ОСОБА_2 право користування кімнатою
АДРЕСА_2, зобов'язати ТОВ „Комплекс” вселити в кімнату АДРЕСА_2 неповнолітнього
ОСОБА_2, зобов'язати ТОВ „Комплекс” виселити із кімнати АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, зобов'язати ТОВ „Комплекс” укласти договір найму житлового приміщення
з ОСОБА_1, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на кімнату АДРЕСА_2,
стягнути з ТОВ „Комплекс” на користь неповнолітнього ОСОБА_2 моральну шкоду у
розмірі 30000 гривень. (а.с. 87-88)

28.05.2008р. позивач надав змінені позовні вимоги в яких він просив визнати
недійсним ордер на вселення ОСОБА_4  та
ОСОБА_3 у кімнату АДРЕСА_2, виселити ОСОБА_4
та ОСОБА_3 із  кімнати АДРЕСА_2,
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4  та
ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_2, надати ОСОБА_2 право користування кімнатою
АДРЕСА_2, вселити ОСОБА_2 в кімнату АДРЕСА_2, зобов'язати Суворовський РВ ОМУ
ГУМВС зареєструвати ОСОБА_2 у кімнату АДРЕСА_2. При цьому позивач пояснив, що
нумерація кімнати змінена з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 (а.с. 253-254)

Необхідно також відзначити, що в матеріалах справи відсутня зустрічна
позовна заява ТОВ „Комплекс”. Суд, під час попереднього судового засідання
пропонував надати представнику відповідача її копію, або подати її заново.
Однак вищевказана зустрічна позовна заява так і не була подана суду. Таким
чином, відповідач не скористався своїм правом щодо подання зустрічного позову,
тому,  враховуючи принцип диспозитивності
цивільного судочинства,  зустрічні
позовні вимоги судом не розглядались.

В судовому засіданні позивач, а також його представник підтримали позові
вимоги та пояснили, що померла ОСОБА_8 проживала у кімнаті АДРЕСА_2 спільно з
неповнолітнім ОСОБА_2. Після того як ОСОБА_8 звільнилась з підприємства, вона
продовжувала проживати у гуртожитку та її ніхто не виселяв із кімнати. Крім
того, неповнолітній ОСОБА_2 не був зареєстрований у квартирі з вини
відповідача, який повинний був вказати його в ордері. Представник позивача
також пояснив, що після смерті матері неповнолітнього він був виселений із
гуртожитку, і фактично залишився без місця проживання. З батьком та родичами
він проживати не бажає, оскільки повинен мати свою житлову площу. Крім того,
із-за незаконних дій відповідача, неповнолітній фактично залишився на вулиці,
жебракує, не бажає вчитися у школі. На підставі викладеного, позивач вважає, що
ТОВ „Комплекс”  повинен повернути у
користування неповнолітнього ОСОБА_2 спірну кімнату, а також виселити із цієї
кімнати  ОСОБА_4  та ОСОБА_3.

Представник органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації
виконавчого комітету Одеської міської Ради просив задовольнити позовні вимоги
та надати неповнолітньому у користування кімнату.

Представники ТОВ „Комплекс” в судове засідання не з'явились, про розгляд
справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Під
час попереднього судового засідання, представник відповідача позовні вимоги не
визнав. В матеріалах справи, є заперечення відповідача, в яких відповідач
стверджує, що померлої ОСОБА_8 надавалась службова кімната у гуртожитку. Крім
того, на час   вселення в гуртожиток
ОСОБА_8 не повідомила, що вона вселяється в кімнату спільно з неповнолітнім
сином.

Представник ОСОБА_4  та ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала та пояснила, що після смерті ОСОБА_8,  позивач забрав речі, які залишились у кімнаті
та здав ключі від кімнати. Після того,  у
кімнаті тривалий час ніхто не проживав, вона перебувала у жахливому стані.  Після того, керівництвом ТОВ „Комплекс” було
вирішено надати вищевказану    кімнату
ОСОБА_4  та ОСОБА_3. У вищевказаній
кімнаті вони проживають по теперішній час, оплачують комунальні послуги,
провели ремонті роботи.

Представники Суворовського РВ ОМУ ГУВМС України в Одеській області в судове
засідання не з'явились,  про розгляд
справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Представники прокуратури Суворовського району м. Одеси в судове засідання
не з'явились,  про розгляд справи були
повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

За клопотанням сторін, суд не викликав в судове засідання свідків, а тому
справа розглядається на підставі наданих доказів сторонами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в
судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий
запис № 162, зареєстрований 08.02.1994р. Суворовським відділом РАГС м. Одеси.
(а.с. 7)

Батьками
неповнолітнього є ОСОБА_1 та ОСОБА_8, шлюб між якими було розірвано
25.07.1995р. (а.с.63)

ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_3року, актовий запис № 11211, зареєстрований 15.12.2003
року, Першим відділом РАГС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси.
(а.с.8)

ОСОБА_8
була прийнята прибиральницею в МП ЖЕУ „Комплекс”, правонаступником якого є ТОВ
„Комплекс”, згідно наказу № 9 від 27.05.1996р. (а.с. 32)

Однак
вже наказом від 01.07.1996р. ОСОБА_8 була звільнена за власною заявою. (а.с.
33)

В
зв'язку з зарахуванням до штату працівників МП ЖЕУ, ОСОБА_8 була виділена у
користування кімната АДРЕСА_1. Згідно ордеру кімната була надана як службова,
та окрім ОСОБА_8 в ордер інші члени сім'ї не вийшли. (а.с. 34).

В той же
час, матеріалами справи дійсно підтверджується той факт, що   неповнолітній ОСОБА_2 проживав спільно зі
своєю матір'ю ОСОБА_8 у кімнаті АДРЕСА_1. (а.с.10-21, 69-72)

При
житті ОСОБА_8 вищевказаний ордер не оспорювала, а також, неповнолітнього
ОСОБА_2 у кімнаті не реєструвала.

Суд
вважає, що видача вищевказаного  ордеру
була здійснена  в порушення норм ЖК
України, а також „Примірного положення про гуртожитки”.

Так,
згідно ст. 118 ЖК України, службові жилі
приміщення    призначаються   для
заселення громадянами,  які у
зв'язку  з  характером
їх  трудових  відносин повинні  проживати
за  місцем роботи або поблизу від
нього.  Жиле приміщення включається
до  числа
службових  рішенням  виконавчого комітету   районної,
міської,  районної  в
місті  Ради  народних депутатів.  Під службові жилі приміщення
виділяються,  як правило, окремі
квартири.

Крім
того, згідно ст. 122 ЖК України, на
підставі рішення про надання службового жилого приміщення
виконавчий  комітет  районної,
міської,  районної  в
місті  Ради народних  депутатів
видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для
вселення у надане службове жиле приміщення.

Однак
сторонами не надано суду доказів того, що кімната, яка була виділена ОСОБА_9 є
службовою.

Необхідно
також відзначити,  що кімната АДРЕСА_1,
яка була виділена ОСОБА_9, знаходилась у гуртожитку, який перебував у
оперативному керуванні МП ЖЕУ „Комплекс”.

Користування
гуртожитком регулюється Главою 4 ЖК України, а також  „Примірним
положенням про гуртожитки”, затвердженим
Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208.

Так, відповідно до  ст. 128, 129 ЖК
України, п. 10  „Примірного  положення про гуртожитки”, затвердженого  Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня
1986 р. N 208 жила площа  в  гуртожитку
надається  за  спільним
рішенням адміністрації
підприємства,   установи,  організації
чи  органу кооперативної або іншої
громадської  організації  та
відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі  рішення  про
надання  жилої  площі в гуртожитку адміністрація
підприємства,    установи,    організації    видає громадянинові  спеціальний
ордер,  який  є
єдиною  підставою для вселення на
надану жилу площу.

Однак рішення про видачу ордеру
ОСОБА_8  адміністрація підприємства та
його профспілкова організація не приймали, документи, які свідчать про
вищевказане рішення відсутні.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_8
була вселена до гуртожитку без належних правових
підстав, а тому кількість років проживання в  гуртожитку, а також
оплата нею  вартості проживання не можуть
бути підставою для збереження права користування вищевказаним приміщенням.

За цих же підстав, суд не приймає до
уваги твердження позивача, що оскільки ОСОБА_8
проживала у кімнаті декілька років, то у неї виникло право на
користування житловою площею, на яке має претендувати інші члени сім'ї.

Так, згідно п. 17  „Примірного
положення про гуртожитки”, затвердженого
Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 громадяни, які
проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні,
вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Пунктом 41
„Положення” встановлено, що з гуртожитку не може бути виселено одиноких осіб,
які проживають спільно з неповнолітніми дітьми. Проте, у разі досягнення
повноліття дітьми, це право втрачається.

Необхідно також відзначити, що
відповідно до ст. 127 ЖК України, для
проживання  робітників,  службовців, студентів, учнів, а також   інших
громадян  у  період
роботи  або  навчання
можуть використовуватись гуртожитки.

Таким чином, надання житлової площі
у гуртожитку, пов'язано з трудовою діяльністю, або навчанням конкретної особи.
При цьому, вищевказане право пов'язано саме з особою, який видається ордер, а
не зі членом її сім'ї. При цьому право користування жилою площею у
гуртожитку  члена сім'ї мешканця
гуртожитку витікає із права користування особи, який був виданий ордер.  В разі втрачання цього права,  вищевказане право втрачають і члени його
сім'ї.

На підставі викладеного, суд вважає,
що оскільки ОСОБА_8 була поселена у гуртожиток без належних правових підстав,
то у неї і не виникало право користування жилим приміщенням у гуртожитку.  В зв'язку з тим, неповнолітній ОСОБА_2 не має
право претендувати на право користування жилим приміщенням у гуртожитку.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та
постійно проживає  у АДРЕСА_3. (а.с. 60)

Згідно ст. 65 ЖК України, ОСОБА_1,
як батько дитини має право вселити та зареєструвати дитину за своїм місцем
проживання без згоди інших членів сім'ї.

Однак позивач в судовому засіданні
не надав зрозумілої відповіді, чому він не вселяє дитину до себе. Представник
позивача в судовому засіданні пояснив, що неповнолітній не бажає проживати
спільно з батьком, а також постійно тікає від нього, жебракує, тікає  зі школи. Всі вищевикладені факти, за думкою
представника позивача, виникли із-за незаконних дій відповідача, який позбавив
неповнолітнього права користування житлом у гуртожитку. Однак із
вищевикладеними висновками погодиться неможливо, оскільки вищевикладені факти,
лише свідчать про неналежне виконання позивачем своїх батьківських обов'язків.

Необхідно також підкреслити, що
позивач просив зобов'язати відповідача укласти саме з ним договір найму
житлового приміщення, а не просить вирішити питання щодо збереження за
неповнолітнім житлової площі. В зв'язку з тим що позивач забезпечений житловою
площею, він не має право претендувати на укладення з ним договору найму.

Крім того, приміщення в якому
розташована спірна кімната є гуртожитком,
а тому укладення договору найму в даному випадку не передбачено, і
відповідно посилання на ст. 822 ЦК України є необґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що
ТОВ „Комплекс” є власником гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, а тому укладення
договорів найму у гуртожитку не передбачено законодавством.  (а.с.37-40,49)

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача про
визнання  дійсним договору  найму житлового приміщення; про  зобов'язання укладення  договору найму житлового приміщення;       про
повернення  та надання  неповнолітньому ОСОБА_2 права користування
кімнатою  АДРЕСА_2;  про зобов'язання  ТОВ „Комплекс” вселити  в кімнату АДРЕСА_2 неповнолітнього ОСОБА_2;
(а.с. 4-5, 87-88, 253-254) не підлягають задоволенню.

Судом також встановлено,  що 18.07.2004р. ОСОБА_3 ТОВ „Комплекс”  був виданий ордер  на зайняття кімнати АДРЕСА_1. В ордер також
ввійшов ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_6 пояснила, що кімната АДРЕСА_1 тривалий час ніким не
обслуговувалась та була закрита. Батько дитини
зібрав речі померлої ОСОБА_9 та здав ключі від кімнати. В зв'язку з тим,
адміністрацію гуртожитку було вирішено надати ордер ОСОБА_3

Суд вважає, що позовні вимоги
позивача про визнання недійсним ордер не підлягають задоволенню. Так, після
смерті ОСОБА_9 кімната залишилась вільною, і в ній ніхто не проживав,  а також не був зареєстрований. Таким чином,
ТОВ „Комплекс” мало право видати ордер на вищевказану кімнату.

В зв'язку з тим,  також не підлягають задоволенню позовні
вимоги про виселення  із кімнати АДРЕСА_2
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Суд також вважає, що не підлягають
задоволенню позовні вимоги позивача про зобов'язання Суворовського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області зняти  з
реєстраційного обліку ОСОБА_4  та ОСОБА_3
з кімнати АДРЕСА_2, а також  про
зобов'язання зареєструвати на вищевказану житлову площу неповнолітнього ОСОБА_2

Так, згідно Закону України  „Про свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні” від 11.12.2003р. №1382-IV зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі
рішення суду про позбавлення
права користування  житловим
приміщенням”.

В зв'язку з тим що  суд не задовольняє позовні вимоги про
виселення ОСОБА_4  та ОСОБА_3 з кімнати
АДРЕСА_2, то відсутні підстави для їх зняття з реєстраційного обліку. Крім
того, відсутні також підстави для реєстрації на вищевказаній житловій площі
ОСОБА_2, оскільки він не набув право користування спірною кімнатою.

Суд
також вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими
та такими, що не  підлягають задоволенню.

Так, згідно ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода,  завдана  фізичній
або  юридичній  особі неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю, відшкодовується
особою,  яка її завдала,  за наявності
її  вини,  крім
випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, підставою для стягнення моральної шкоди є наявність
неправомірних дій, бездіяльності або рішень відповідача. Однак, в судовому
засіданні не встановлено, яких-небудь неправомірних дій зі сторони
відповідачів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона  зобов'язана  довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу
своїх  вимог  і
заперечень.

В судовому засіданні також не
знайшли свого підтвердження твердження представника позивача,  що адміністрація гуртожитку виселила
неповнолітнього ОСОБА_2 зі спірної кімнати. Вищевказаний факт не доведений
жодним доказом, та які-небудь документи з цього приводу в матеріалах справи відсутні

В зв'язку з тим що позивач не довів
в судовому засіданні незаконних дій зі сторони відповідачі, то  позовні вимоги про стягнення моральної шкоди
не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 822, 1167 ЦК України, пп.10,  17
„Примірного  положення про
гуртожитки”, затвердженого  Постановою
Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208 , ст.ст. 65,118,122, 127 -129,
ЖК України, ст.ст.  10, 11, 60, 209,
212-215  ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У
задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах неповнолітнього  ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Комплекс”, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Суворовського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області

про визнання дійсним договору найму житлового
приміщення, про  зобов'язання укладення
договору найму житлового приміщення, про зобов'язання повернення права
користування жилою площею, про вселення, про виселення, про  стягнення моральної шкоди, про визнання
недійсним ордеру, про визнання права користування жилою площею, про
зобов'язання проведення реєстрації та зняття з реєстраційного обліку -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі в
10-ти денний строк з   дня проголошення
рішення заяви  про  апеляційне
оскарження  рішення  суду і поданням після цього  протягом двадцяти днів апеляційної скарги,
або в порядку п. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя