Справа
№ 2-2820/087р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008р. Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області

в складі:
головуючої  судді Стоілової Т.В.

при
секретарі  Коваленко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі  суду
м.  Красноармійська справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Вугільна компанія
«Краснолиманська» про стягнення заробітної плати за роботу в надурочний час.,

В С Т А Н О В И В :

11.08.2008р.
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача.

В обґрунтування позову вказав,
що  перебував в трудових відносинах з
відповідачем з 17.07.1997р,  працював на
посаді гірничого майстра. Звільнився  з
роботи  згідно наказу  №1318
від 6.08.2008 року  за власним
бажанням, ст. 38  КЗпП  України.

З 2001року на підприємстві. введена
автоматизована система обліку робочого часу. Під час виконання  ним службових обов'язків, з незалежних від
нього обставин виникали надурочні роботи, за які відповідач не нарахував
заробітну плату. Ці дії відповідача позивач вважає незаконними, оскільки
відповідно до ст.106 КЗпП України при почасовій системі оплати праці, робота в
надурочний час повинна оплачуватися в подвійному розмірі.

Позивач вважає, що працював
понаднормово з січня 2003р. по 06.08 2008р., що складає: з січня  2003 року по березень 2006 року - 341годину ,
що  в грошовому вигляді  складає 4791,33 грн., компенсація  вказаної суми   складає-2824,06 грн.  Виконані
ним  надурочні  роботи
за період  з квітня  2006 року
по серпень  2008 року становлять -
за  2006 рік 101 год.3 хв.,  за 2007 рік-22 год.18 хв. , за  2008 рік 10 год.11хв,  відповідно
оплата  за роботу  в надурочний час разом  з компенсацією втрати частини  заробітку
у  зв'язку  з невчасним розрахунком складає 3977,28 грн.
Всього позивач  просить стягнути  з відповідача
11592,67 грн. - оплати за роботу
в надурочний  час,  що
позивач зазначив  в позовній  заяві
та двох доповненнях  до
неї(л.с.50,146).

В
судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх
задовольнити.

Представник
відповідача ДП  ВК  "Краснолиманська" -  Дружбіна
А.М.,  що діє  за
дорученням,  позовні  вимоги не визнала, просила відмовити в
задоволенні позову  з тих підстав, що
вони є необґрунтовані та не відповідають вимогам закону, оскільки  підприємство
не  притягувало позивача  до
виконання надурочних робіт, його затримки  в шахті
були викликані невмінням організовувати свою  роботу. Крім того, оскільки мова іде  про трудовий
спір, позивач пропустив  3-
місячний термін  позовної давності  для звернення
до суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини по справі
та  перевіривши їх доказами, дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають  задоволенню з
таких підстав.

Згідно ст.106 КЗпП України, коментарю до цієї статті та Постанови Пленуму
Верховного  Суду  України від 24 грудня  1999 року за
№13  "Про практику  застосування
судами законодавства  про
оплату  праці", п.16, оплаті в
підвищеному  розмірі підлягає робота
понад нормальний робочий час у зв'язку з неможливістю її припинення  з виробничо-технічних причин або нез'явлення
змінника  при безперервному  виробничому процесі, в такому  випадку відпрацьований  ним час
слід  розглядати  як виконану за  розпорядженням  адміністрації
надурочну  роботу.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1. працював в ДП ВК
"Краснолиманська" на посаді
гірничого майстра  з 17.07.1997
року  до 6.08.2008 року.  Звільнений
з роботи  за власним  бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП  України (Л.с.53,54).

Згідно п.1.2 Посадової  інструкції
гірничого майстра  дільниці підготовчих
робіт №3 ДП   "Вугільна компанія
"Краснолиманська" гірничий
майстер є безпосереднім керівником
трудового колективу, організатором
праці та  виробництва.  Головним його
завданням  є  забезпечення виконання планових завдань  по проведенню
гірничих  виробіток.(л.с.152-157).

Як  пояснили  в судовому
засіданні  сторони,  позивач
офіційно ( тобто наказом) не залучався до виконання надурочних робіт,
його робочий день складає 7 годин,  з
яких  6 годин - підземних робіт  і  1
година - ходові.  Із розрахункових  листів (л.с.10-94) вбачається,  що
позивач  отримав  повністю
заробітну  плату  за виконані роботи.

Разом  з тим, позивач  наполягає,
що  він виконував надурочні  роботи, оскільки повинен був слідкувати  за підлеглими йому  робітниками,
щоб  вони  закінчили роботу  та
не  допустили  порушень
техніки  безпеки, іноді  затримувався
на робочому  місці, оскільки
вчасно  не зміг  піднятись
на  поверхню, чекав шахтну  карету
для  підйому.  Протягом
значного  часу  з  2003
року  до серпня  2008
року  він  не звертався
до  адміністрації  шахти,
щоб  часи  затримки
в  шахті  йому
були  визнані  надурочними
роботами, дізнався  про  наявність наднормових годин  тільки
6  травня  2008 року, коли отримав  відповідну довідку  на підприємстві, крім того в наданих
суду  табелях  обліку
використання  робочого часу за
період з 2003  до  2008 року зазначено кількість часу,  що  ним
були затрачено  на  виконання
його роботи.

Суд  не може  погодитись
з такими доводами  позивача,
оскільки  затримки  позивача
в шахті не були пов'язані з неможливістю припинення роботи з
виробничо-технічних  причин  чи
нез'явлення  змінника  на
роботі  вчасно  при безперервному  процесі
роботи,  а є, на думку суду,
неналежною організацією роботи зі сторони гірничого майстра, тобто  позивача.

Із табелів  обліку використання
робочого часу  позивача  за  період  з 2003
до  2008 року вбачається, що
дійсно позивачем  було затрачено в деякі
дні більше часу  для  виконання ним своїх посадових обов'язків, ніж
передбачено законом, але затримка  на
роботі  для  виконання
своїх  функціональних обов'язків
та  виконання надурочних робіт, на
думку  суду, це різні поняття і ці
табелі  не можуть бути доказами
виконання  позивачем надурочних робіт.

Це
ж стосується  і довідки, що
долучена  до матеріалів справи(л.с.8) від
6.05.2008 року, яка була видана позивачеві
на підставі  контрольних табелів
спуску  в шахту, тобто підтверджує  час спуску
та  підйому  з
шахти, але не виконання надурочних робіт.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
вимоги позивача необґрунтованими і такими ,  що не
відповідають вимогам закону, а тому
в їх задоволенні слід відмовити.

Крім того, кожен день виконання
наднормових  робіт, якщо такі мали
місце,  мав бути погоджений з
адміністрацією шахти  безпосередньо  після їх виконання, або оскаржений  в судовому
порядку  в разі  відмови адміністрації оплатити надурочні
роботи,  що позивачем не було  зроблено.

Оскільки мова іде про трудовий спір, відповідно до ст.233 КЗпП  України
працівник  може  звернутись з заявою про вирішення трудового
спору безпосередньо до районного, міського чи
міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він  дізнався
або повинен був дізнатись  про
порушення  свого права, а  у справах
про звільнення -  в місячний  строк
з дня  вручення  копії
наказу  про звільнення  або з дня
видачі  трудової  книжки.

Суд не може погодитись  з доводами
позивача про те, що він не знав  про
наявність надурочних робіт до 6 травня 2008 року, тобто до часу коли йому
була  видана відповідна довідка, оскільки
це не відповідає обставинам справи, позивач не міг  не знати,
про затримки  на робочому  місці на час більший  ніж
встановлено нормами, тому  суд
вважає,  що  пропуск 3-місячного терміну позовної давності
для звернення до суду є ще однією
самостійною  підставою для  відмови
в позові.

Керуючись  ст.ст. 106,
233 КЗпП  України, Пленумом  Верховного суду  України від 24 грудня  1999 року №13
„Про практику  застосування  судами
законодавства  про оплату  праці,
ст.ст.5, 10, 11, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, , суд -

В И Р І
Ш И В:

Відмовити  ОСОБА_1 в задоволенні позову до ДП ВК
«Краснолиманська» про стягнення заробітної плати за роботу в надурочний час.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку  до Апеляційного
суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.

Суддя: