26 листопада 2008 року                                                                   м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
Гуменюка В.І.,                           Барсукової В.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2004 року ОСОБА_1.
звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 2004 року
сталося ДТП за участю автомобіля марки “Ніссан Максима”, державний
номерНОМЕР_1, який належить позивачу, та автомобіля марки “ВАЗ - 2103”,
державний номерНОМЕР_2, за кермом якого знаходився ОСОБА_2. і який належить на
праві власності ОСОБА_3Постановою Краматорського міського суду Донецької
області від 2 серпня 2004 року адміністративне провадження відносно ОСОБА_2
закрито у зв'язку із спливом строку притягнення до адміністративної
відповідальності. Унаслідок ДТП автомобілю позивача завдано матеріальної шкоди
у розмірі 15 999 грн. 78 коп. Крім того, позивач втратив прибуток від здачі
автомобіля в оренду у розмірі 2 600 грн. Ураховуючи викладене, ОСОБА_1. просив
задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідачів солідарно 18 599
грн. 78 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 тис. грн. у
рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 27 грудня 2006 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Донецької області від 27 квітня 2007 року рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 27 грудня 2006 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 339 грн. 93 коп.
у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1 тис. грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_2.,
ОСОБА_3. просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 1187 ЦК України передбачено
відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на
відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє
транспортним засобом.

Відповідно до висновку судової
автотехнічної експертизи від 12 серпня 2005 року свідчення водіїв ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про обставини події, узяті кожні окремо, з технічної точки зору
спростувати не можливо.

Особи, які завдали шкоди спільними
діями, згідно вимог статті 1190 ЦК України, несуть солідарну відповідальність.

При солідарній відповідальності
відшкодування шкоди визначається у відповідній частці залежно від обставин, що
мають істотне значення.

Установлено, що на момент
пред'явлення позову автомобіль ОСОБА_1 було відремонтовано.

На підтвердження витрат на ремонт
автомобіля позивач додав квитанції, на підставі яких сплачено кошти.

Нормами цивільного законодавства
України передбачається відшкодування реальних збитків, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У такому випадку відшкодуванню
підлягає не сума матеріального збитку, яка визначена Актом автотоварознавчого
дослідження від 25 січня 2006 року, а сума матеріального збитку, яка була
реально витрачена на ремонт автомобіля.

Крім того, до збитків, на
відшкодування яких має право особа, якій їх завдано у результаті порушення її
цивільних прав, відноситься, у тому числі, і упущена вигода (статті 22 ЦК
України).

Упущеною вигодою вважаються доходи,
які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене.

Однак, судом не встановлено, чи
після ДТП розірвано договір оренди автомобіля марки “Ніссан Максима”, державний
номерНОМЕР_1, який було укладено 1 червня 2003 року на строк до 31 грудня 2003
року між ОСОБА_1. та ТОВ “Велма”, а також додаткову угоду до договору оренди
цього ж автомобіля, укладену 1 січня 2004 року на строк до 31 грудня 2004 року,
і чи використовувався будь-ким цей автомобіль після ДТП.

Також судом не враховано, що
упущена вигода підлягає відшкодуванню особі, якій завдано збитків, у результаті
порушення її цивільного права.

У статті 1167 ЦК України зазначено,
що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними
рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за
наявності її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті
позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи
моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

При відшкодуванні
моральної шкоди необхідно з'ясовувати чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Отже, судами першої та апеляційної
інстанцій не встановлено характер спірних правовідносин та не досліджено і не
надано належної оцінки всім доказам у справі.

Вияснення цих обставин має значення
для правильного вирішення спору.

Оскільки порушення норм
матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення
справи, рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції
підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 27 квітня 2007 року та рішення Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 27 грудня 2006 року скасувати, а справу направити до суду першої
інстанції для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       М.І.
Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук