Справа № 2-1990/2008р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня
2008р. Київський районний суд м. Сімферополя у складі:

Головуючого -
судді Діденка Д.О.,

при секретарі
- Куліковій Т.В.,

за участю
адвокатів: ОСОБА_1 ., ОСОБА_2 .,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Сімферополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_3до ОСОБА_4, ОСОБА_5про визнання недійсним договору доручення та визнання
недійсним договору дарування жилого будинку, треті особи - приватний нотаріус
Сімферопольського міського нотаріального округу Шофаренко О.О., державний
нотаріус  третьої державної нотаріальної
контори Чернявська Н.О.,-

встановив:

Позивачка звернулася до суду с позовом до ОСОБА_4.,  ОСОБА_5.
про визнання недійсним договору доручення та визнання недійсним договору
дарування жилого будинку, мотивуючи тим, що у 2006 р. вона дізналася, що
ОСОБА_4. у 2004 р. шляхом обману отримала від неї довіреність на ім'я своєї
доньки ОСОБА_5. на право розпорядження будинком по АДРЕСА_1, в якому вона
проживала і який нікому дарувати не збиралася, бо це єдине житло, яке вона
мала. В подальшому відповідачі уклали між собою договір дарування будинку, що
не відповідає її інтересам. В зв'язку з викладеним просить визнати недійсним на
підставі ст..230 ЦК України договір доручення - довіреність від 15.09.2004 р.
на ім'я ОСОБА_5.  та договір
дарування,  укладений між   ОСОБА_5. за дорученням від ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. 22.10.2004 р.

В судовому засіданні позивачка та її адвокат вимоги
підтримали та пояснили, що внаслідок смерті протягом року двох синів ОСОБА_3.
знаходилася у важкому психологічному стані. ОСОБА_4. , яка є її родичкою,
запропонувала свою допомогу та підтримку. За її пропозицією вони їздили до
нотаріуса ніби для того, щоб оформити довіреність для отримання  допомоги на поховання. Коли  прибули до нотаріуса, вона (ОСОБА_3) з машини
не виходила, нотаріус сама виходила на вулицю та передавала їй на підпис
документи, питала, чи довіряє вона своїй двоюрідній сестрі. Текст довіреності
вона не читала бо  забула вдома окуляри.
У 2005 р. від сусідки дізналася, що будинок їй вже не належить. Про укладення
договору дарування будинку їй не було відомо, про що свідчить те, що з 2004 р.
по 2006 р. вона сплачувала комунальні послуги за електроенергію та
водопостачання, укладала договір страхування будинку. Іншого житла вона не має
та нікому дарувати будинок не мала наміру. Просили визнати договори доручення
та дарування  недійсними, в зв'язку з
тим, що вони укладені внаслідок обману на підставі ст..230 ЦК України.

Відповідачка та її адвокат у судовому засіданні позов не
визнали та пояснили, що у квітні 2004р. вона
допомагала ОСОБА_3. у похованні її синів та весь час після того
доглядала за нею. У вересні 2004 р. позивачка видала довіреність, яку вони
оформляли у нотаріуса Шофаренко О.О., про доручення ОСОБА_5. бути її (ОСОБА_3)
представником з питань дарування належного позивачці будинку по АДРЕСА_1.
Зазначена довіреність друкувалася в присутності позивачки секретарем нотаріуса,
про її зміст ОСОБА_3. було відомо. Після чого, у жовтні 2004р. вони оформили
договір дарування зазначеного будинку на ім'я ОСОБА_4. ОСОБА_3. на їх думку
звернулася до суду в зв'язку з конфліктами, яки виникли останнім часом через
квартирантів, яких впустила ОСОБА_3, які
зловживають спиртним, б'ють її.
За комунальні послуги ОСОБА_3 платила самостійно з коштів, які платили
квартиранти. Документи на будинок вона передала їй добровільно, саме для
переоформлення будинку.

Відповідачка ОСОБА_5. пояснила, що почала проживати у
врімянці по АДРЕСА_1 з чоловіком з 2005р. ОСОБА_3 знала, що будинок  подарований
ОСОБА_4., добровільно передала документи на будинок та видала
довіреність. Мати весь час після смерті синів позивачки  підтримувала її та надавала всіляку допомогу,
тому ОСОБА_3  на її думку не хотіла, щоб
будинок дістався іншій особі.

Приватний нотаріус Сімферопольського міського
нотаріального округу Шофаренко О.О. в судове засідання не з'явилася,
повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно листу,
наданому суду приватним нотаріусом Шофаренко О.О., 15.09.2004 р. за реєстром №
2032, нею була посвідчена довіреність від імені ОСОБА_3., за якою ОСОБА_5.
надано право укласти договір дарування жилого будинку по АДРЕСА_1 гр..
ОСОБА_4., примірник довіреності
зберігається у нотаріальній справі.

Державний нотаріус
третьої державної нотаріальної контори Чернявська Н.О. в судове
засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, причини неявки суду не
повідомила.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає з наступного.

Судом встановлено, що домоволодінняАДРЕСА_1 належало на
праві власності  ОСОБА_3 , що
підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю № 8040 від
23.11.1987р.

15.09.2004 р. ОСОБА_3. довіреністю (серія ВВК № 834884),
посвідченою приватним нотаріусом Шофаренко О.О.,  уповноважила ОСОБА_5 бути її представником з
питань дарування гр.. ОСОБА_4 належного їй на праві власності домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Дії нотаріуса, стосовно їх неправомірності при укладенні
договору доручення 15.09.2004 р. позивачкою не оскаржувалися.

22.10.2004р. ОСОБА_5., діюча на підставі зазначеної
довіреності від імені ОСОБА_3., та ОСОБА_4. уклали договір дарування жилого
будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 Зазначений
договір посвідчений державним нотаріусом Чернявською Н.А.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин,  які мають істотне значення (частина  перша статті
229  цього  Кодексу),
такий  правочин  визнається
судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення має
помилка щодо природи правочину,  прав та
обов'язків сторін,  таких властивостей і
якостей речі,  які значно знижують
її  цінність  або
можливість  використання  за
цільовим призначенням.
Помилка  щодо  мотивів
правочину  не має істотного
значення, крім випадків, встановлених законом.

В якості доказів того, що договір доручення 15.09.2004 р.
був укладений внаслідок обману, позивачка посилалася на покази свідків  ОСОБА_6.,
ОСОБА_7. та ОСОБА_8., які були допитані у судовому засіданні та на те,
що іншого житла вона не має, весь цей час сплачувала послуги ВАТ „Крименерго”,
укладала договори страхування будинку, що свідчить про те, що наміру дарувати
будинок вона не мала та про оскаржувані угоди не знала до 2005 р.

Так, свідок ОСОБА_6. показала, що  вона дружить з позивачкою з 1989 р. У 2006 р.
їй, зі слів позивачки стало відомо, що та знайшла документи, з яких побачила,
що будинок їй не належить.

Свідок ОСОБА_7. пояснила, що  у 2006 р. до неї звернулася ОСОБА_4. з
проханням вмовити ОСОБА_3. переїхати жити до неї наАДРЕСА_2 , бо в неї в
будинку на вул.. Сакській дуже холодно, крім того, вона сказала, що будинок
належить їй, а не ОСОБА_3. і в неї вже є покупці на цей будинок. Вона приїхала
до ОСОБА_3. і та їй повідомила, що коли оформляли довіреність, ОСОБА_4.
відвезла її до нотаріуса на автомобілі, з якого вона не виходила, а все робила
ОСОБА_4., вона тільки підписала довіреність.

Свідок ОСОБА_8 . показала, що у 2006 р. ОСОБА_4.
повідомила їм, що свій будинок ОСОБА_3. їй подарувала, а переїжджати до неї
жити вона не хоче, питала, чи не хоче вона взяти ОСОБА_3. жити до себе. Після
цього, ОСОБА_3. розповіла, що вона давала ОСОБА_4. довіреність на оформлення
допомоги на поховання, а не на дарування будинку.

Пояснення зазначених свідків не приймаються судом в
якості доказів недійсності договору доручення, бо обставини які повідомлені
свідками стали їм відомі зі слів позивачки ОСОБА_3., при укладенні договору
вони присутніми не були, про те що договір доручення  був укладений вони дізналися через 2 роки
після його укладення.

Той факт, що ОСОБА_3.
сплачувалися  послуги ВАТ
«Крименерго» у період з вересня 2004 р. по лютий 2006 р. та нею був укладений в
2004 р. договір страхування будинку, не оспорювався сторонами та не приймається
судом в якості доказу обману позивачки та необізнаності щодо переоформлення
будинку. Як пояснила відповідачка ОСОБА_4. - ОСОБА_3. проживала у спірному
будинку та здавала його в оренду, а тому самостійно оплачувала зазначені
послуги.

Страхування житла, в якому проживає позивачка не
суперечить закону та не приймається в якості доказу того, що ОСОБА_3. не знала
про суть виданої довіреності та укладення договору дарування.

Також судовим розглядом встановлено, що  25.10.2004 р. відповідачкою ОСОБА_4. було
укладено договір з ВАТ «Крименерго» про користування електричною енергією за
адресою: АДРЕСА_1  На ім'я ОСОБА_4. було
видано абонентську книжку, згідно якої
відповідачкою сплачувалася абонплата
за послуги енергопостачання  у
2005 р.

22.05.2005 р. працівниками ВАТ «Крименерго» було складено
акт за порушення  правил користування
електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1, в присутності споживача ОСОБА_3.
Зазначений акт було розглянуто комісією ВАТ «Крименерго»  за участю ОСОБА_4. 26.05.2005 р. та було
нараховано у  відшкодування збитків 2817
грн. 05 коп. Згідно заяви ОСОБА_4. на ім'я голови комісії ВАТ «Крименерго»
Ковтун Т.А., вона є власницею будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
проте в ньому  мешкає її родичка
ОСОБА_3., в зв'язку з чим, вона відмовляється сплачувати  нараховані збитки. Ці обставини свідчать про
те, що ОСОБА_4. право власності на будинок не приховувала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9. показала,
що  вона мешкала у будинку з ОСОБА_3. до
2005р.  - орендувала кімнату. У 2004р.
після смерті її синів, ОСОБА_3. повідомила їй, що переписала будинок на
ОСОБА_4., також у її присутності перед тим передала ОСОБА_4.  папку з документами та пояснила, що це  для оформлення будинку. У 2005 р. при
перевірці працівниками ВАТ «Крименерго» було встановлено порушення правил
користування електроенергією і ОСОБА_3. повідомила працівникам ВАТ
«Крименерго», що вона не є власницею будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 . показала,
що вона працює техніком СМБРТІ і 24.09.2004р. перевіряла наявність самовільних
будівель по АДРЕСА_1  та робила технічний
паспорт на зазначений будинок. ОСОБА_3. особисто розповіла їй, що бажає
подарувати будинок, на що вона порадила їй укласти замість цього договір
довічного утримання, назву цього договору вона записала позивачці на старому
техпаспорті, який надано суду.

Частиною 3 статті 10 та статтею  60 ЦПК України передбачено, що  кожна сторона зобов'язана  довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи  в
межах заявлених  вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінюючи докази, на які в обґрунтування своїх  вимог посилалася позивачка, суд дійшов
висновку про їх непереконливість та недостатність для задоволення позовних
вимог.

При цьому, пояснення свідків ОСОБА_9 ., ОСОБА_10 .,
свідчать про те, що ОСОБА_3. знала про всі істотні обставини, що мали значення
при укладенні правочину та ці дії відповідали її волі. Застосування обману з
боку відповідачів при  укладенні договору
доручення між ОСОБА_3. та ОСОБА_5. й договору дарування між ОСОБА_5. та
ОСОБА_4. в судовому засіданні не встановлено, позивачем не доведено.

На підставі  ч. 1
ст.. 230, ст. ст.1000-1004, ст.. 717 ЦК України, керуючись ст..ст. 10, 11,
60,   209, 212 - 215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору доручення та
визнання недійсним договору дарування жилого будинку - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в
Апеляційний суд Автономної Республіки Крим через Київський районний суд м.
Сімферополя протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: