Справа № 22ц-177 2008 р.                                                                  Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 14                                                                                       Нерушак Л.В.
апеляційній інстанції Магда Л.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2008
p. колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                   Магди Л.Ф.

суддів                             Качана О.В. Скіця М.І.

при секретарі        Пономаренко Ю.І. з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
розірвання договору довічного утримання, вивчивши матеріали справи,-

встановила:

ОСОБА_4, ОСОБА_5 31 травня 2007 р. звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору довічного
утримання. В позовній заяві вказували, що 25 липня 2006 р. заключили з відповідачами договір довічного утримання, помилившись в суб'єкті набувача майна, оскільки після підписання
договору відповідачі забрали у них ключі від
квартири та всі документи на квартиру, заявивши, що тепер можуть
вселитися у всякий час, хоча мають власну квартиру в цьому
ж будинку поверхом нижче.

2

Крім того, стали
поводити себе відносно позивачів грубо і зухвало, не виконували умови договору,
зокрема не надавали кошти на їх утримання, придбання ліків та харчування в
розмірі 200 грн. на місяць. За весь час поштою надіслали їм 100 грн., що
позивачі вважали знущанням над ними.

Останнім часом
ставлення відповідачів до них ще погіршилося, вони стали відноситися до
позивачів вороже, відверто погрожують фізичним знищенням, не надають жодної
допомоги. Тому позивачі вважали, що формальне збереження договірних стосунків з
відповідачами шкодить їхнім інтересам, тому просили суд ухвалити рішення про
розірвання договору довічного утримання.

Відповідачі
проти позовних вимог заперечували, посилаючись на належне виконання з їх боку
умов договору.

Під час розгляду
справи в суді ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_5 помер, ОСОБА_4 подала до
нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після його смерті.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 21 листопада 2007 р. позов задоволено,
розірвано договір довічного утримання, укладений 25 липня 2006 р. між ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3

Не погоджуючись
з рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять про
скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права, невірну оцінку зібраних у справі доказів.

Вислухавши
суддю-доповідача, апелянта - представника відповідачів, який підтримав
апеляційну скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_4,
адвоката ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Судом в ході
розгляду справи встановлено, що договір довічного утримання, укладений між
сторонами 25 липня 2006 p.,
виконувався відповідачами неналежним чином, що підтверджується зібраними у
справі доказами і що відповідно до ч. 1 ст.
755 являється підставою для його розірвання.

Так, згідно з
умовами договору, відповідачі зобов'язані були надавати позивачам матеріальне
забезпечення з утримання (догляду) у розмірі 100 грн. на місяць, зокрема
повинні були забезпечити їх триразовим калорійним харчуванням, наданням
побутових послуг (прання білизни, послуги перукаря, ремонт побутової техніки),
забезпеченням належними лікувальними засобами, середньою вартістю 30 грн. на
місяць, або 360 грн. на рік.

Однак ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, стверджуючи під час розгляду справи, що   належним
чином  виконували  умови
договору,   відповідних  доказів
на

3

підтвердження своїх доводів не
надали. З матеріалів справи вбачається, що протягом дії договору після ухвалення Уманським міськрайонним судом рішення
від 12 січня 2007 р. і по день розгляду справи в
суді 21 листопада 2007 p., тобто протягом 10 місяців, позивачі
отримали від відповідачів грошові перекази в січні - квітні 2007 р.
всього на суму 390 грн.

Докази про сплату квартирної плати, яка за договором перейшла у їх
власність, та понесені в червні 2006 р. витрати на поховання дочки ОСОБА_4, надані відповідачами, суд обґрунтовано не прийняв до
уваги, бо ці витрати не були передбачені умовами договору. Крім того, витрати
на поховання дочки ОСОБА_4 були понесені відповідачами
ще до укладення договору, на них посилались відповідачі та суд в рішенні від 12 січня 2007
р.

Поясненням свідків, допитаних судом за клопотанням відповідачів, на підтвердження їх доводів про належне виконання умов
договору суд дав належну оцінку, оскільки з пояснень цих
свідків не вбачається, що умови договору виконувались в повному об'ємі, частина
їх свідчень відноситься до періоду дії договору,
який вже був предметом розгляду суду в січні 2007 р.

Доводи відповідачів з приводу того, частково договір не виконувався з вини ОСОБА_4, яка відмовлялася від отримання грошей та
продуктів харчування, які вони їй надавали,
суд обґрунтовано не прийняв до уваги, оскільки
згідно з ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання
може бути розірваний на вимогу відчужувача в
разі неналежного виконання набувачем своїх обов'язків
незалежно від його вини.

Позивачі зі свого боку наполягали на розірванні договору не тільки через невиконання його умов, а й зв'язку з ворожим ставленням
до них з боку відповідачів, посилаючись на погрози
з їх боку фізичним знищенням, про що свідчать їх
звернення до прокурора вже в вересні 2006 p., тобто через 2 місяці після укладення договору, подання до суду позовів про
розірвання договору в листопаді 2006 р. і двічі в травні
2007 р. Зазначені обставини також були враховані судом
при задоволенні позову, бо суд правильно вважав, що при наявності таких стосунків, які склалися між сторонами, виконання умов
договору в подальшому є неможливим.

В апеляційній скарзі на рішення суду відповідачі наводять ті ж доводи
відносно виконання ними умов договору, що і під час розгляду справи, які перевірялись
судом і їм дана відповідна оцінка.

Стосовно доводів апелянтів про те, що суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права в частині
задоволення позову про розірвання договору довічного
утримання з ОСОБА_5, який помер у вересні 2007 р., то вони не можуть бути прийняті до уваги з наступних
підстав.

4

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання за
свого життя і його інтереси в суді представляла його мати ОСОБА_4 за
довіреністю, оскільки він був інвалідом 1 групи і за
станом здоров'я не міг особисто приймати участь у розгляді справи.

Питання про закриття провадження у справі в зв'язку з його смертю вирішувалось судом за заявою відповідача ОСОБА_2 і
ухвалою суду від 21 листопада 2007 р. в задоволенні заяви відмовлено, ОСОБА_4
була залучена до участі у справі як правонаступник
ОСОБА_5 Зазначена ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Погодитися з доводами апеляційної скарги на рішення суду про те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, не
можна, зважаючи на те, що позов про розірвання договору заявлений ОСОБА_5 за
життя, звернення до суду мало на меті
повернення квартири відчужувачу, яка за договором
перейшла у власність відповідачів, тобто позовні вимоги носять матеріальний
характер і допускають правонаступництво.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального
та процесуального права.

А тому керуючись ст.ст. 307, 308,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити, рішення Уманського міськрайонного суду від 21 листопада 2007 р. залишити без змін.

Ухвала судової палати набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців з моменту її проголошення.