Справа №22Ц-4035/2008
Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л.М..
Доповідач у 2 інстанції Яворський М.А.
У Х В А Л А

іменем України

17 листопада  2008
року                                                                                                                              м.
Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді :      Яворського
М.А..

суддів
Ігнатченко Н.В., Олійника В.І.

при секретарі :
Приходько Л.Г,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Апеляційного суду Київської області матеріали цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1  на рішення Рокитнянського районного суду Київської
області від 03 вересня 2008 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Рокитнянський
цукровий завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

установив:

У квітні 2008 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду
із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Рокитнянський цукровий завод»
та просила постановити рішення яким, змінити формулювання її звільнення із п.1
ст. 40 КЗпП України на ст. 39 КЗпП України з підстав  порушення власником законодавства про працю.
Просила також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона працювала у
відповідача з 05 травня 1974 року на посадах інженера-хіміка, старшого інженера
нормировщика, з 8 лютого 1992 року бухгалтера, а з 01 вересня 2003 року на
посаді бухгалтера 1 категорії. У зв'язку із скороченням посади її було
звільнено з роботи наказом №14 від 07.04.2008 року. За ст. 40 п.1 КЗпП України.
Позивачка вважала, що звільнення її з роботи проведено з порушенням норм
Законодавства про працю та просила
змінити підстави звільнення та стягнути моральну шкоду.

Під час розгляду справи ( у травні 2008 року) позивачка
уточнила свої позовні вимоги та просила скасувати наказ про її звільнення з
роботи та поновити її на роботі на посаді бухгалтера, стягнути 5000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, мотивувавши свої доводи тим. що при звільненні
її з роботи не було враховано, що в неї на утриманні знаходить дочка, яку вона
виховує та утримує одна, а тому вона вважала що мала переважне право залишитися
на роботі порівняно з іншими працівниками її відділу, тому просила задовольнити
її вимоги.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області
від 03 вересня 2008 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка по справі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального
законодавства  просить рішення суду
першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про повне задоволення її
позовних вимог .

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог,
відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню  виходячи з  наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.
308 Цивільного процесуального кодексу України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Згідно ст.40 п.1 КЗпП України <nau://ukr/322-08|st40> трудовий
договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в
тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання
підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату
працівників.

З матеріалів справи
вбачається, що у Відкритому акціонерному
товаристві «Рокитнянський цукровий завод» в зв'язку із зменшенням у 2007 році
обсягу робіт в кінці 2007 року та на початку 2008 року було проведено значне
скорочення посад працівників, в тому числі і працівників бухгалтерії,
обумовлене значним зменшенням обсягу роботи відділу бухгалтерії, в тому числі і
у зв'язку з виділенням цеху механізації підприємства в окрему юридичну
структуру ТОВ «Агрофірма «Рокитне-цукор».

6.02.08 р. керівником підприємства був виданий
наказ №06-о про попередження працівників про наступне вивільнення в зв'язку з
скороченням чисельності штату. З вказаним наказом під розписку були попереджені
працівники бухгалтерії, в тому числі і позивачка. 12.02.08 р. керівником
підприємства було направлено подання до профспілкової організації дати згоду на
скорочення з 06.04.08 р. посад вивільнених працівників - працівників
бухгалтерії, яке було розглянуто 19.02.08 р. і дана згода, в тому числі і
позивачки, яка не є членом профспілкової організації.

07.04.08 р. на виконання
попереднього наказу про попередження працівників про майбутнє звільнення був
виданий наказ №14-о про звільнення працівників бухгалтері на підставі ст.40 п.1
КЗпП України, в тому числі і позивачки, але в зв'язку зі знаходженням її у
відпустці - з 18.04.08 року. При цьому звільненим працівникам були виплачені
всі належні в день звільнення виплати та видані трудові книжки.

Доводи позивачки  про
недоцільність скорочення чисельності працівників підприємства  не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд не
вправі обговорювати дане питання.

Суд першої інстанції, вирішуючи
вказаний спір та, відмовляючи у задоволені позовних вимог виходив із того, що
вимоги позивачки по справі є безпідставними та недоведеними .

Колегія суддів вважає даний висновок
суду першої інстанції обґрунтованим та законним виходячи з наступного.

Так з матеріалами справи
підтверджується, що позивачка по справі працюючи на посаді бухгалтера 1
категорії на відміну інших працівників, які залишилися працювати на аналогічних
посадах,  не має бухгалтерської освіти та
являється крім того також пенсіонером.

Від запропонованої посади за фахом -
техніка технолога позивачка відмовилася.

Відповідно до вимог ст. 492
КЗпП України позивачка була персонально повідомлена про наступне звільнення не
пізніше ніж за два місяці

Трудовий договір розірваний за попередньою згодою профспілкового органу.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку
про те, що відповідачем, при звільненні позивача, не були порушені вимоги ст.
492, 43 КЗпП України.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що рішення суду постановлене
з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,

УXВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  відхилити, а рішення Рокитнянського районного
суду Київської області від 03 вересня 2008 року   залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців
з часу набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: