Красногвардійський районний суд
справа 2-0055-2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

26
липня 2008 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого
- судді                                                                   Руденко М.А.

за
участю адвокатів
Марченка Ю.Ф.

Короваєвої В.О.

при
секретарі                                                                               Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: Управління земельних ресурсів м. Дніпропетровська про встановлення
земельного сервітуту, -

В С Т А
Н О В И В :

17
січня 2006 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила
винести рішення, яким встановити земельний сервітут у вигляді права
безкоштовного користування частиною земельної ділянки ОСОБА_2, у вигляді
проїзду на транспортному засобі до житлового будинку, позначеного на плані літ
В-1 АДРЕСА_1, призначити по справі судову експертизу для визначення меж
користування земельною ділянкою власниками домоволодінь з урахуванням порядку,
що складається до 2004 року для розташування проїзду по земельній ділянці
відповідача.

В
обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на підставі свідоцтва
про право на спадщину належить 17/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1. На
земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 розташовано три житлових будинки А-1
побудови 1954 року; Б-1 побудови 1974 року, та В-1 прийнятий в експлуатацію в
1960 році. Будинок під літ В-1 належав спочатку родичам померлого чоловіка, а
потім їй. В 1959 році відповідно до рішення виконавчого комітету їй було
заборонено будувати новий будинок замість старого, а було отримано дозвіл на
проведення реконструкції старого будинку, зважаючи на великий відсоток існуючої
забудови на земельній ділянці. На підставі викладеного вона вважає, що члени
сім'ї ОСОБА_4 з 1920 року користувались спільною земельною ділянкою, в тому
числі для проїзду до будинку вантажного, автомобільного та мото-транспорту,
виконання різних навантажувально-розвантажувальних робіт, підвезення
будівельних матеріалів, меблів в будинок тощо. Визначений порядком  користування земельною ділянкою вони
використовували до 2004 року. В 2004 році відповідач  ОСОБА_2 приватизував свою частину земельної
ділянки та на даний момент забороняє проїзд
до належного їй будинку, вона не згодна з цим оскільки вважала, що після
приватизації залишиться існуючий порядок користування земельною ділянкою. У
зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає проїзду до її будинку
транспорту, вона позбавлена можливості
викликати лікаря та їздити в лікарню.

В
судовому засіданні представник позивачки за довіреністю ОСОБА_5 заявлені
позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Пояснив суду,
що проїзд до будинку позивачки завжди існував та розташовувався він перед
будинком відповідача ОСОБА_2, ширина
проїзду була 2,5 метри, довжина 30 метрів. Позивачка не знала, що при
приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 буде порушено існуючий порядок
користування земельною ділянкою та їй буде заборонено в проїзді до будинку.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та
просив відмовити в їх задоволенні вказав на те, що до будинку ОСОБА_1 проїзду
не було. Він за власним бажанням давав дозвіл сину ОСОБА_1 проїзджати та
зупинятись коло будинку, що належить йому (ОСОБА_2), оскільки до будинку його
матері проїзду ніколи не існувало. В подальшому у нього з сином позивачки
почали виникати суперечки, оскільки він залишав бруд та сміття біля його
будинку та він вимушений був заборонити ставити машину. У нього з            ОСОБА_1 спорів з приводу
користування земельною ділянкою не виникало, при оформлені приватизації його
земельної ділянки та співвласника домоволодіння ОСОБА_3, ОСОБА_1 добровільно
підписала погодження меж земельних ділянок.

Відповідач
ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що в спірному домоволодінні
він проживає з 1961 року. Поїзду до будинку ОСОБА_1 не має, оскільки у спірному
домоволодінні велика скупченість забудов та зелених насаджень. До будинку
позивачки є доріжка, яка проходить мимо його будинку та ОСОБА_2, однак
автомобілі до будинку позивачки по ній не їздили, у неї автомобіля не має.
Приїжджав її син, який зупинявся біля будинку ОСОБА_2 а потім пішком проходив
до будинку своєї матері. Будинок ОСОБА_1 знаходиться на земельній ділянці, що
розташована нижче по межі, уклін пішохідної доріжки складає приблизно 30
градусів. Заперечував проти встановлення земельного сервітуту   запропонованого за варіантом експертизи,
оскільки останній передбачає знесення та перенесення  його туалету.

Представник
управління земельних ресурсів Олійник Л.Л. пояснила суду, що земельні ділянки
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було приватизовано в 2000 році, при приватизації було
погодження меж відводу земельних ділянок від усіх співвласників земельної
ділянки, в тому числі ОСОБА_1

Свідок
ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є братом позивачки ОСОБА_1 В даний
момент проїзду не має, оскільки територія двору забудована, збудовано гаражі до
будинку сестри дорога їде під уклоном. В 1959 році проводилась реконструкція
будинку             ОСОБА_1 і проїзд був.
До сестри він приходить, дзвінок є тільки у ОСОБА_2 і він мене пропускає до
будинку сестри.

Вислухавши сторони, свідка, представника третьої особи, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Як
встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 належить на підставі свідоцтва про
право на спадщину, після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, за законом
17/100 частин домоволодіння, що знаходиться АДРЕСА_1 розташовано на земельній
ділянці прощею 1011 кв. м. по фактичному користуванню. Відповідно до свідоцтва
про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом
Красногвардійської районної ради від 25 березня 1998 року (а.с.48) - 67/100
часток вищевказаного домоволодіння належать ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі
договору дарування від 20.08.1976 року належить 26/100 частини від всього
домоволодіння.

Відповідно
до акту ідеальних часток від 01.11.1997 року, підписаного всіма співвласниками,
та посвідченого підписом та печаткою голови квартального комітету (а.с.39-40) у
фактичному користуванні ОСОБА_2 на 01.11.1997 року знаходилось: житловий
будинок Б-1, житлова прибудова Б-1-2, сіни б-2, мансарда Б-1, крильце з
козирком «б», сіни б-1-1, гараж Д, погріб Г, вбиральня К, водоколонка №1,
огорожа № 3, 4, 7, 8, 9, 10, 11, 12 мостіння 1, що складало 67/100 частин від
усього домоволодіння. Померлому ОСОБА_5 на підставі  свідоцтва про право на спадщину від
15.03.1984 року та свідоцтва про право власності від 29.06.1976 року належало
30/100 частин від всього домоволодіння, а в фактичному користуванні знаходилось
- житловий будинок В, сіни в-1, сарай Е, 1/2 частина вбиральні І, 1/2 частина №
2, 5, 6, паркан №13, що складало 17/100 частин усього домоволодіння. У                    ОСОБА_3 в фактичному користуванні
знаходилось житловий будинок А-1, сіни а-1, сіни-1 (самовільні), під а-1
погріб,  1/2 частина вбиральні, 1/2
частина № 2,5,6, що складає 16/100 частини усього домоволодіння.

Співвласники
домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизували земельні ділянки, відповідно до
часток, що належали їм у спірному домоволодінні, що підтверджується  державними актами про право приватної
власності на землю, виданим на ім'я ОСОБА_3 за № 032717 на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради за № 2426 від 21.09.2000 року про передачу в
приватну власність земельної ділянки площею 0,0236 га та державним актом на
право приватної власності на землю виданого на ім'я ОСОБА_2 за № 028385 на
підставі рішення Дніпропетровської міської ради за № 2551 від 18.11.1999 року
про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0741 га. При проведенні
приватизації було управлінням земельних ресурсів розроблено проект розподілу
земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1, з котрим погодились та підписали усі
співвласники домоволодіння, в тому числі і позивачка. Відповідно до вищевказаного
проекту територією загального користування усіх співвласників визначено 62 кв.
м., вищевказаною територією жоден із співвласників не має права розпоряджатись
на свій розсуд без згоди інших співвласників (а.с.41-46).

Відповідно
до листа Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів від
15.05.2006 року за № 5484-12 (а.с.105) звернуто увагу суду на те, що ОСОБА_1 не
набуло в установленому законом порядку права володіння на земельну ділянку у
домоволодінні АДРЕСА_1. Тому керуючись положеннями цивільного та земельного
законодавства України, розгляд питання щодо встановлення права земельного
сервітуту до набуття права власності на земельну ділянку вважають передчасним.

Згідно
до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою. Відповідно до п. б ст. 99 ЗК України
власники або землекористувачі можуть вимагати встановлення земельного сервітуту
у вигляді права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Відповідно
до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на
земельну ділянку виникає після одержання її власником або землекористувачем
документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування
земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної
ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Правовстановлюючих документів на ім'я
ОСОБА_1 про право власності чи право постійного користування суду надано не
було. Посилання представника позивачки на карту видану житловим відділом
міськкомунгоспу від 17 серпня 1923 року за № 219 про те, що у власність ОСОБА_7
та ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 04 квітня 1931 року перейшла 13-та
частина домоволодіння, розташованого АДРЕСА_1, суд до уваги не приймає,
оскільки в склад домоволодіння згідно вимогам діючого цивільного законодавства
земельна ділянка не входить, також вищевказаний документ підтверджує, що
особисто статус ОСОБА_1 стосовно земельної ділянки на якій розташовано її
частка домоволодіння визначений не був.

За
ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі було
проведено експертизу, відповідно до висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 07.02.2007 року за № 1898, складеному експертом Жердєвою Л.Г,
виділити та встановити в натурі межі земельної ділянки ОСОБА_1 не можливо із-за
надмірної забудови земельної ділянки яку вони займають разом з ОСОБА_3 Окрім
того, вказала на те, що проїзд до будинку ОСОБА_1 можна виконати в подальшому
через вже існуючий проїзд ОСОБА_2 завширшки 2,6 м. та довжиною 31 м.. Також
вказала на те, що оскільки земельні ділянки                 ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
знаходяться на різних рівнях, необхідно виконати пандус для зручності в'їзду на
земельну ділянку ОСОБА_1, при цьому вбиральню під літ. «І», яка знаходиться в
спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перенести в інше місце. Експерт також
вказала на те, що прийшла до висновку про можливість встановлення земельного
сервітуту.

Однак суд з висновками експерта не погоджується
з наступних підстав, в самому висновку експертизи вказано, що для того щоб
встановити можливість проїзду в майбутньому необхідно провести переобладнання,
тому експерт підтвердив, що на час проведення експертизи проїзду з вулиці
Канатної до будинку В-1, що знаходиться у власності ОСОБА_1 не має, а
законодавством передбачено встановлення права проїзду на транспортному засобі
по наявному шляху. Окрім того, відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
категорично заперечував проти знесення
вбиральні, що знаходиться у нього та ОСОБА_1 в спільному користуванні.
Як видно з матеріалів справи, фото таблиць, наданих за різні роки (а.с.50-54)
можливості проїзду безпосередньо до будинку позивачки не має, що
підтверджується також поясненнями свідка ОСОБА_6

На підставі викладеного і керуючись  ст. 98, 99, 125, 126 ЗК України ст. ст. 10,
60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,
-

В И Р І
Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, третя особа: управління
земельних ресурсів про встановлення
земельного сервітуту - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                                                          М.А.
Руденко