РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

10.12.2008р. Справа №2-894-08.

Заводський районний суд м.Запоріжжя в складі:

Головуючого: Марченко Н.В.

При секретарі: Фурдак В.И.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
,
ОСОБА_3
про визнання угоди удаваною, визначення частки у спільному майні подружжя та визнання права власності на ј частку квартири.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2
,
ОСОБА_3
про визнання угоди удаваною, визначення частки у спільному майні подружжя та визнання права власності на ј частку квартири . В позові вона указала указав , що перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2
. з 27.04.96 року. В період шлюбу ними була придбана квартира
НОМЕР_1
в
АДРЕСА_1
в м. Запоріжжі. Право власності було зареєстроване за
ОСОБА_2
. в ЗМБТІ.
Підставою для оформлення права власності був договір дарування, який посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_6
. 02.10.2002 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1
. Дарувателем за договором був
ОСОБА_3
.

Зазначений договір дарування являвся удаваним правочином, так як фактично відбулася угода купівлі-продажу квартири.
ОСОБА_3
. від продажу квартири отримав від
ОСОБА_2
. 5700 доларів США (еквівалент 30381 грн. за курсом НБУ станом на 02.10.2002 р.), що підтверджується розпискою, наданою
ОСОБА_3
.

Відповідно до ч.2 ст. 58 ЦК УРСР ред.. 1963 р., який був чинним на час укладення угоди, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Спірну квартиру було придбано частково за наші спільні кошти, розмір яких склав в розмірі 17480 грн., та кошти, отримані від продажу квартири, яка належала бабці відповідача -
ОСОБА_4
Як видно з договору купівлі-продажу квартири
НОМЕР_5
в
АДРЕСА_2
в м. Запоріжжя, укладеного між
ОСОБА_4
. та
ОСОБА_5
., посвідченого 02.10.2002 р. приватним нотаріусом
ОСОБА_6
.,
НОМЕР_2
продаж квартири було вчинено за 15 567 грн. Частину з отриманих від продажу грошей, а саме 500 доларів США, що є еквівалентом 2665 грн.,
ОСОБА_4
. подарувала своєму сину -
ОСОБА_5
, іншу частину в розмірі 12900 грн. вклала в придбання спірної квартири.

Таким чином, частка наших з
ОСОБА_2
. спільних коштів в загальній вартості придбаної ними квартири складає 1/2

частку.

Так як насправді зазначену квартиру було придбано
ОСОБА_2
. за договором купівлі-продажу під час перебування його в зареєстрованому шлюбі з позивачкою то вищезазначена 1/2

часка даної квартири є спільним сумісним майном подружжя.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.. 70 Сімейного кодексу України, у разі розділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки чоловіка та дружини являються рівними. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на ј частину зазначеної квартири.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов , суду пояснила , що в період шлюбу ними з відповідачем була придбана квартира
НОМЕР_1

АДРЕСА_1
. Позивачка не була присутня при укладенні угоди, тому не знала яка саме угода була укладена , а зі слів чоловіка знала , що квартира була куплена. Данна квартира була придбана за їх з позивачем спільні кошти та гроші бабусі позивача
ОСОБА_4
. І тільки після розірвання шлюбу , коли в суді почалось слухання справи з приводу визначення місця проживання дитини, вона дізналась про те , що насправді квартира була придбана відповідачем по договору дарування. До цього вона не цікавилась цим питання і не знала про підставу придбання квартири. Позивачка просить визнати угоду дарування удаваною та визнати за нею право власності на ј частину спірної квартири.

Відповідач
ОСОБА_2
. позов не визнав, суду пояснив, що спірна квартира була повністю придбана за гроші бабусі, які вона передала
ОСОБА_3
., але фактично було оформлено договір дарування між ним та
ОСОБА_3
. Позивачка на укладенні угоди не була присутня, але знала про те що укладався договір дарування. Бабуся в нотаріальній конторі передала гроші
ОСОБА_3
., а
ОСОБА_3
. оформив з ним договір дарування цієї квартири. Бабуся
ОСОБА_4
. продала свою квартиру , та гроші отриманні від цього продажу надала для придбання квартири для їх сім*ї.

Відповідач
ОСОБА_3
. суду пояснив , що він отримав від
ОСОБА_4
. за продаж його квартири гроші в сумі, яку він не пам*ятає, але десь 15000 грн. , а фактично угоду було оформлено як договір дарування. В 2008 році він написав розписку в якій указав про обставини оформлення угоди та сумму отриману ним за продаж квартири. Він не оспорює зміст розписки.

Свідок
ОСОБА_5
. в судовому засіданні підтвердив , що його мати
ОСОБА_4
. продала свою квартиру. Взамін вона купила іншу квартиру , де жили
ОСОБА_2
. та
ОСОБА_1
, а також
ОСОБА_4
. до своєї смерті. З продажу квартири у
ОСОБА_4
. залишились гроші – 500 доларів США, які вона віддала йому.

Свідок
ОСОБА_7
. суду пояснила , що
ОСОБА_2
. та
ОСОБА_1
в період шлюбу придбали квартиру, обоє працювали, батьки позивачки допомагали сім*ї продуктами. Пізніше вони купили собі квартиру, яка сума була внесена сім*єю
ІНФОРМАЦІЯ_2
вона не знає, але знає , що вони збирали гроші на придбання квартири.

Свідок
ОСОБА_8
суду пояснила , що вона купила у
ОСОБА_4
. її квартиру.
ОСОБА_4
. пояснювала , що вона хоче купити та подарувати квартиру свому онуку.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким , що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачка перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2
. з 27.04.96 року (а.с. 7). Як встановлено в судовому засіданні в період шлюбу ними була придбана частина квартири
НОМЕР_1
в
АДРЕСА_1
в м. Запоріжжі. Право власності на всю квартиру було зареєстроване за
ОСОБА_2
. в ЗМБТІ.
Підставою для оформлення права власності був договір дарування, який посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_6
. 02.10.2002 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.6). Дарувателем за договором був
ОСОБА_3
. Як пояснили
ОСОБА_2
. та
ОСОБА_3
. вони уклали договір дарування , але фактично це був договір купівлі продажу , оскільки
ОСОБА_6
. передала
ОСОБА_3
. гроші за цю квартиру. Пізніш 21.01.08
ОСОБА_3
. написав розписку у підтвердження того , що фактично відбулась угода купівлі продажу та вказана сума продажу квартири, а саме 5700 долларів США (а.с.5) . Правильність та дійсність цієї розписки
ОСОБА_3
. в судовому засіданні не оспорював , але пояснив , що вже забув яку конкретно суму він отримав за цю квартиру. Як підтвердила в судовому засіданні позивачка, суми для купівлі-продажу квартири , що могла надати їм
ОСОБА_6
. було недостатньо . Позивачка стверджує , що частина суми за яку була придбана квартира , була добавлена з їх з відповідачем сімейних заощаджень , але не знає конкретно яка то була сума, коли її чоловік їхав на укладення угоди , він брав гроші .

Суд вважає , що сума яка була добавлена з заощаджень сім*ї
ІНФОРМАЦІЯ_2
може бути визначена шляхом підрахунків.
ОСОБА_3
. від продажу квартири отримав від
ОСОБА_2
. 5700 доларів США -еквівалент 30381 грн. за курсом НБУ станом на 02.10.2002 р., що підтверджується розпискою, наданою
ОСОБА_3
. Як видно з договору купівлі-продажу квартири
НОМЕР_5
в
АДРЕСА_2
в м. Запоріжжя, укладеного між
ОСОБА_4
. та
ОСОБА_5
., посвідченого 02.10.2002 р. приватним нотаріусом
ОСОБА_6
.,
НОМЕР_2
продаж квартири було вчинено за 15 567 грн.(а.с.28) Частину з отриманих від продажу грошей, а саме 500 доларів США, що є еквівалентом 2665 грн.,
ОСОБА_4
. подарувала своєму сину -
ОСОБА_5
., про що він сам пояснив в судовому засіданні, таким чином іншу частину в розмірі 12900 грн. вклала в придбання спірної квартири. Сума яку було добавлено для покупки квартири сім*єю
ІНФОРМАЦІЯ_2
складає 30381-12900=17481 грн.

Таким чином, частка спільних коштів сім*ї
ІНФОРМАЦІЯ_2
в загальній вартості придбаної ними квартири складає більш ніж 1/2

частку. Суд не може брати до уваги пояснення відповідача
ОСОБА_2
. та його представника про те що сім*я
ІНФОРМАЦІЯ_2
не могла заощадити кошти , оскільки як пояснили
ОСОБА_2
. та
ОСОБА_1
в судовому засіданні вони обоє працювали , перед придбанням квартири два роки жили у
ОСОБА_4
.., та оплачували тільки комунальні послуги, крім того свідок
ОСОБА_7
. підтвердила , що сім*я її доньки збирала кошти на придбання квартири, тому суд вважає , що вони мали реальну можливість заощадити ці кошти.

Відповідно до ч.2 ст. 58 ЦК УРСР ред.. 1963 р., який був чинним на час укладення угоди, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Так як насправді зазначену квартиру було придбано
ОСОБА_4
. та
ОСОБА_2
. за договором купівлі-продажу під час перебування
ОСОБА_2
. в зареєстрованому шлюбі з позивачкою то вищезазначена 1/2

частка даної квартири є спільним сумісним майном подружжя.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.. 70 Сімейного кодексу України, у разі розділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки чоловіка та дружини являються рівними. Суд вважає за необхідне визнати за нею право власності на ј частину зазначеної квартири.

Суд не може взяти до уваги пояснення представника відповідача
ОСОБА_2
. та самого
ОСОБА_2
. про те , що позивачка пропустила строк звернення до суду з позовом про визнання угоди удаваною з наступних причин. Як підтвердили сторони в судовому засіданні позивачка не була присутня при укладені договору на спірну квартиру. Вона знала , що її чоловік брав гроші , що були заощаджені їх сім*єю на придбання квартири, вважала , що квартиру було саме за договором купівлі-продажу. Договір вона не читала , про те що укладено договір дарування замість договору купівлі-продажу дізналась в 2007 році коли почались судові засідання з приводу визначення місця проживання дитини.

Керуючись ст.ст.208,209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 22, 28 КпШС, ст. ст. 60, 63,70 СК України, ст.. 58 ч. 2 ЦК України 1963 року суд,-

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.

Визнати, що угода, укладена 02.10.2002 року між
ОСОБА_2
та
ОСОБА_3
у формі договору дарування

квартири №
НОМЕР_1
в
АДРЕСА_1
в м. Запоріжжя, посвідченого

приватним нотаріусом
ОСОБА_6
. 02.10.2002 року,
ІНФОРМАЦІЯ_1
, є удаваною

угодою і являє собою договір купівлі-продажу квартири №
НОМЕР_1
в
АДРЕСА_1
в м. Запоріжжя укладену між
ОСОБА_3
, який був продавцем квартири з одного боку та
ОСОБА_2
і
ОСОБА_4
, які були покупцями з іншого боку.

Визначити належну
ОСОБА_1
частку у спільному майні

подружжя в розмірі
1/2
частки.

Визнати за
ОСОБА_1
право власності на 1/4

частку квартири №
НОМЕР_1
в
АДРЕСА_1
в м. Запоріжжя.

Стягнути з
ОСОБА_2
на користь
ОСОБА_1
витрати на правову допомогу в сумі 1250 грн., витрати на оплату держмита 73,87 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 30 грн. .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду набирає чинності після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: