Справа №2-462/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е  М       У К Р А Ї Н И

22 вересня 2008 року Роздільнянський районий
суд Одеської області в складі:

судді - Теренчук Ж.В.,

при секретарі -
Ніколас С.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні м. Роздільна цивільну справу за позовом Роздільнянської
райспоживспілки до Роздільнянської міської ради , ОСОБА_1, ОСОБА_2про визнання
незаконним рішення виконкому Роздільнянської міської ради та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

В
листопаді 2002 року позивач Роздільнянська райспоживспілка   звернулась в суд з позовом  до Роздільнянської міської  ради , ОСОБА_1., ОСОБА_2. та просила визнати
незаконним рішення виконкому Роздільнянської міської ради від 17 грудня 1998
року  №57 в частині приватизації жилої
площі  кв.АДРЕСА_1 на ім”я ОСОБА_2., а
також недійсним свідоцтво про право власності
її на вказану квартиру, видане
виконкомом 21 грудня 1998 року ,
поновити при цьому строк на звернення до суду, як пропущений по поважній
причині.

Відповідачі ОСОБА_2., ОСОБА_1.  позов не визнали.

В обґрунтування позову представник
Роздільнянської райспоживспілки пояснював, що зазначена квартира  була надана сім”ї ОСОБА_2.  на підставі рішення правління   профспілки Роздільнянського РПС від 10
лютого 1998 року при вирішення питання про розподіл житла в 20 квартирному
жилому будинку, який будувався за кошти райспоживспілки і на земельній ділянці,
яка була виділена Роздільнянській РПС в передбаченому законом порядку.

ОСОБА_2.
було надано трикімнатну квартиру
в зв”язку з виконання договору
від 20 листопада 1989 року , укладеному між ОСОБА_2. та Роздільнянською
РПС, по якому ОСОБА_2. передавала Роздільнянській РПС належну їй квартиру
по  АДРЕСА_2 взамін отримувала
трикімнатну квартиру у новозбудованому
будинку.

Однак
відповідач Роздільнянська міська рада , не прийнявши до уваги , що даний
будинок  не відноситься до державного
житлового фонд, порушивши вимоги Закону України “Про споживчу кооперацію”,
Закону України “Про власність”, вийшовши за межі повноважень, наданих їм
Законом України “Про місцеве самоврядування” , дозволили приватизацію та
передали   рішенням виконкому №10 від
19.02.1998 року  спірну квартиру у
приватну власність  ОСОБА_2., на підставі
цього рішення відповідачами було оформлено свідоцтво про право власності та
зареєстровано в БТІ.

Тому
просили суд задовольнити їх позов, визнати незаконним рішення виконкому
Роздільнянської  міської ради №10 від
19.02.1998 року  та недійсним свідоцтво
про право власності на квартиру .

Заперечуючи проти позову представник
відповідачів ОСОБА_3. суду пояснила, що позивач необґрунтовано пред”явив позов
до ОСОБА_1. та ОСОБА_2., так як ОСОБА_2.
на законних підставах по договору отримали квартиру від Роздільнянської
райспоживспілки , це право її  було
підтверджено рішенням правління та профсоюзу Роздільнянської райспоживспілки .
Вселились в дану квартиру законно на підставі ордеру і своїми силами закінчили
будівництво квартири. Після цього за клопотанням Роздільнянської райспоживспілки
вже на закінчену будівництвом квартиру отримали свідоцтво про право власності
на загальних умовах, а не по праву приватизації.  На теперішній час всі квартири в будинку
приватизовані, не дивлячись на те,  що
Роздільнянська райспоживспілка не здала будинок в експлуатацію і на має на
будинок правовстановлюючих документів. Крім цього свідоцтво про право власності
видано на квартиру в грудні 1998 року , позов подано по закінченню  строку звернення в суд, а тому просили
застосувати до позивача строк позовної давності і в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в позові
Роздільнянської райспоживспілки до відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_1. належить
відмовити.

Висновок суду ґрунтується на наступних
доказах.

Судом встановлено, що до 1989 року ОСОБА_2. та
члени її сім”ї  проживали  в квартиріАДРЕСА_1 по договору найму.

Відповідно
до ст..31, 43 ЖК України жилі приміщення в будинках державного і громадського
житлового фонду надаються громадянам у порядку,
встановленому законом.

На підставі договору  від 20 листопада 1989 року , укладеного між
ОСОБА_2. та Роздільнянською рай споживспілкою за згодою Роздільнянської міської
ради , ОСОБА_2. передала квартиру АДРЕСА_2
Роздільнянськкій РПС для відселення сім”ї ОСОБА_4з будинку, який  попав під знесення  по вул..Котовського під будівництво нового
20-квартирного житлового будинку.

За цим договором правління Роздільнянського
РПС зобов”язалаись надати ОСОБА_2. на сім”ю з 5-ти чоловік трикімнатну квартиру
в новому житловому будинку. (а.с.5).

Таким чином
поліпшення житлових умов сім”ї ОСОБА_2. проводилось на підставі  виконання цивільно-правових зобов”язань по
договору від 20.11.1989 року , а не в порядку, передбаченому нормами житлового
кодексу.

Згідно
договору від 20 листопада 1989 року , укладеного між Роздільнянським РПС
та ОСОБА_4., ОСОБА_5., квартира АДРЕСА_2 надавалась їм тимчасово на період
відселення з будинку, який підлягав знесенню під будівництво нового
20-квартирного житлового будинку.(а.с.6)

Дана квартира знаходилась на балансі
Роздільнянського ПУЖКХ і на баланс Роздільнянського РПС не передавалась, що
підтверджується довідкою №328 від 11 квітня 2002 року, виданою Роздільнянським
виконкомом.

Сім”я
ОСОБА_4проживала в квартирі ОСОБА_1 більше 10 років, тоді як сім”я ОСОБА_1
вимушена була проживати в гуртожитку Механізованої колони №61, так як
будівництво нового 20-квартирного будинку поАДРЕСА_1 в зв”язку з відсутністю
коштів було законсервовано.

В 1998
році  на підставі договору від 20.11.1989
року  рішенням спільного засідання
правління Роздільнянської райспоживспілки та профсоюзного комітету   (протокол від 10 лютого 1998 року ) ОСОБА_2.
було передано  квартиру №4 в 20-ти
квартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 40,38 кв.м, про що
ОСОБА_2. було повідомлено письмово.(а.с.7,9,29).

На
підставі даного рішення та рішення виконкому Роздільнянської міської ради №10
від 19.02.1998 року ОСОБА_2. було видано ордер №81 від 24.02.1998 року  на вселення в дану квартиру. (а.с.199)

На
момент видачі ордеру даний будинок був незавершений  будівництвом і не зданий в експлуатацію.

Судом
встановлено, що фактично ОСОБА_2. дала згоду прийняти за ордером для поліпшення
житлових умов квартиру в недобудованому будинку,  і таким чином
дала згоду на закінчення
будівництва квартири власними силами.

Після
вселення ОСОБА_2.  за клопотання
Роздільнянської райспоживспілки від 19 листопада 1998 року за вих №162  (а.с.28) рішенням виконкому Роздільнянської
міської ради  №57 від 17 грудня 1998 року
(а.с.29) за ОСОБА_2 було визнано право особистої власності на квартируАДРЕСА_1.

На
підставі даного рішення 21 грудня 1998 року ОСОБА_2. було видано свідоцтво про
право власності на спірну квартиру..(а.с.30)

В ході розгляду справи судом встановлено,  що на момент видачі свідоцтва про право
власності виконкомом Роздільнянької міської ради на квартиру ОСОБА_2. , як і на
теперішній час правове становище і власник будинку поАДРЕСА_1 був не визначений
.

Так дійсно
Роздільнянській райспоживспілці була виділена земельна ділянка під
забудову будинку поАДРЕСА_1м.Роздільна Одеської області (а.с.57-60),
будівництво велось за їх кошти  , даний
будинок знаходиться на балансі райспоживспілки (а.с.14, 62) , облікується по
бухгалтерському обліку як об”єкт  незавершеного
будівництва.

Однак  у Роздільнянської райспоживспілки як на
момент видачі свідоцтва , так і на час розгляду справи у суді , був відсутній
правовстановлюючий документ на будинок , тобто свідоцтво про право власності,
державна реєстрацію   даного будинку не
проводилась, так як будинок незавершений будівництвом і в установленому порядку
не зданий в експлуатацію..

Тому передана рішенням Роздільнянської
міської ради квартира АДРЕСА_1 не була придатною для проживання,  приміщення можна визнати жилим тільки
після  прийняття будинку в
експлуатацію  , а тому набуття права
власності на дану квартиру , не може вважатись законним, так як свідоцтво про
право власності ОСОБА_2.   видано
передчасно до введення будинку в експлуатацію.

Як ст..71 ЦК України 1963 року так і ст..257
ЦК України 2004 року встановлений строк для захисту порушених прав, загальна
позовна давність  в три роки.

Згідно
зі ст..6 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу
України 2004 року правила нового цивільного кодексу про позовну давність
застосовуються до позовів,  строк
пред”явлення яких установлений законодавством, що було чинним раніше, не сплив
до набрання чинності  цим Кодексом.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення
виконкому Роздільнянської міької ради винесено 17 грудня 1998 року, свідоцтво
про право власності на квартиру видано ОСОБА_2. 21 грудня 1998 року.

Початок строку позовної давності слід вважати
22 грудня 1998 року.

Нині оспорювані позивачем рішення виконкому
та свідоцтво про право власності   видані
виконкомом Роздільнянської міської ради за письмовим клопотанням позивача, як
власника будинку по АДРЕСА_1   від 19
листопада 1998 року (а.с.28), підписаним керівником Роздільнянської РПС та
головою профспілки. В данному клопотанні Роздільнянська РПС  визнавала за ОСОБА_2. право власності на
спірну квартиру і просила  його оформити
, таким чином Роздільнянська РПС знала про порушення даного права ще в момент
його порушення,  тому підстав вважати, що
позивач дізнався про порушене право в квітні 2002 року з  листа виконкому Роздільнянської міської рад
від 11.04.2002 року (а.с.12)  у суду не
має.

Таким
чином позов  пред”явлено за спливом
трирічного строку позовної давності (
позов пред”явлено 6 листопада 2002 року, строк позовної давності
закінчився  22 грудня 2001 року )

Поважними
причинами пропуску позовної давності вважаються такі обставини, за яких
своєчасне звернення до  суду  про захист прав стає неможливим або
утрудненим.

На
порушення вимог ст..30 ЦПК 1963 року позивачем не надано будь-яких доказів на
підтвердження поважності  причин пропуску
позовної давності , не встановлені вони й судом.

Крім
цього позивач є юридичною особою, і зазвичай підстав не має будь-яких причин,
які б перешкоджали  би пред”явленню
позову та які можна було б визнати поважними стосовно юридичних осіб.

Відповідно
до ст..80 ЦПК України закінчення строку позовної давності для звернення до суду
з позовом є підставою для відмови в позові.

Тому суд вважає, що в позові Роздільнянської
райспоживспілки належить відмовити в зв”язку з закінченням строку для звернення
до суду за захистом порушених прав.

Судовий збір по справі 8,50 грн сплачено при
зверненні до суду.

На підставі
ст.  31, 43  ЖК України, ст..71, 80  ЦК України 1963 року ,  керуючись
ст.ст. 10,11,209,212, 214-215 ЦПК України,

В и р і
ш и в:

В задоволенні позову Роздільнянської
райспоживспілки до Роздільнянської міської ради , ОСОБА_1, ОСОБА_2про визнання
незаконним рішення виконкому Роздільнянської міської ради та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на квартиру відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку в Одеський апеляційний суд через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної
скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295
ЦПК України.

Суддя: