Справа № 22Ц-4192/2008 р.                              Головуючий в 1
інстанції Усатов Д.Д.
Доповідач Корзаченко І.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада
2008 року  колегія судової
палати  в цивільних справах апеляційного
суду Київської області в складі :

головуючого       Лащенка В.Д.,

суддів                  Корзаченко
І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі      Терех Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні
в місті Києві цивільну справу  за
апеляційною скаргою  Державного
підприємства "Чорнобильсервіс" на рішення Києво-Святошинського
районного суду від 12 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Чорнобильсервіс", управління праці та соціального
захисту населення Іванківської районної державної адміністрації, треті особи:
Головне управління Державного
казначейства України у Київській області, Державний департамент
Адміністрація зони відчуження і зони обов'язкового (безумовного
відселення)  про захист та поновлення
порушеного права на заробітну плату, визначену законом,

встановила:

У квітні 2007 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до відповідачів про захист та поновлення
порушеного права на заробітну плату, визначену законом. Позов обгрунтовувала
тим,  що
ДП «Чорнобильсервіс» порушує її право на отримання доплати належного
розміру за роботу на території зони відчуження, передбаченої ч.3 ст. 39 Закону
України  «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою
Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 137. Після уточнення
позовних вимог позивачка просила стягнути з ДП «Чорнобильсервіс» доплату до
заробітної плати за роботу у зоні відчуження за період з 1 січня 2003 року до
31 грудня  2005 року в сумі  210 052,35 грн.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду від 12 липня 2007 року позов задоволено. Постановлено стягнути з
Державного підприємства «Чорнобильсервіс» на користь позивачки невиплачену
частину заробітної плати за роботу в зоні відчуження  з 1 січня 2003 року до 31 грудня  2005 року в сумі  210 052,35 грн.

Відповідач
ДП «Чорнобильсервіс» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду з
підстав порушення норм матеріального права і неповного з'ясування обставин
справи.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України
суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших
відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності віднесено до компетенції адміністративних
судів.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1
ст. З КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на
вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією
зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські
функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Суб'єктом владних
повноважень відповідно до п. 7 ч. 1 ст. З цього Кодексу є орган державної
влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Встановлено, що вимоги
позивачки зводяться до визнання неправомірними дій суб'єктів владних
повноважень щодо встановлення розміру та виділення коштів для виплати  доплати за роботу в зоні безумовного
(обов'язкового) відселення в 2003-2005 роках, а також стягнення такої доплати з
роботодавця.

Підставою позовних вимог
визначено ч. З ст. 39 Закону від 28 лютого 1991 року № 796- XII та постанову
Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 137, якою встановлено
доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного
(обов'язкового) відселення після повного відселення жителів.

Відповідно до ст. 62 Закону
від 28 лютого 1991 року № 796- XII роз'яснення порядку застосування цього
Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади України, місцевими органами виконавчої
влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією зазначеного Закону, як гарантія соціального захисту
громадян здійснюється за рахунок державного бюджету (ст. 63 Закону від 28
лютого 1991 року № 796- XII).

Вирішуючи спір, суд залишив
поза увагою ту обставину, що відповідно до ч. З ст. 39 Закону від 28 лютого
1991 року № 796- XII доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження,
встановлюється за рішенням Адміністрації зони відчуження і зони безумовного
(обов'язкового) відселення згідно з положенням, затвердженим Кабінетом
Міністрів України, а не самими суб'єктами господарювання.

Відповідно до п. 1
Положення про державний департамент - Адміністрацію зони відчуження і зони
безумовного (обов'язкового) відселення, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11 серпня 2000 року № 1263, Адміністрація є урядовим
органом державного управління, який діє у складі МНС України та йому
підпорядковується.

Адміністрація вирішує
питання фінансування всіх заходів на території зони відчуження і зони
безумовного (обов'язкового) відселення та є розпорядником цих державних коштів.

З огляду на вищезазначене
частина вимог у справі є публічно-правовим спором фізичної особи із суб'єктами
владних повноважень щодо оскарження їх дій, розгляд якого проводиться за
правилами адміністративного судочинства, а частина -трудовим спором, який
повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. З ст. 21
КАС України та ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження
кількох вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства,
якщо інше не встановлено законом.

Однак суд на зазначене
уваги не звернув, не уточнив змісту вимог позивачки та вирішив всі вимоги за
правилами цивільного судочинства, допустивши
порушення норм процесуального права, тому рішення суду необхідно
скасувати.

Суд апеляційної інстанції не
має можливості вирішити спір по суті через зазначені порушення норм
процесуального права, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 311, 315 ЦПК
України, колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Чорнобильсервіс" задоволити.  Рішення Києво-Святошинського районного суду
від 12 липня 2007 року скасувати і справу передати на новий розгляд до того ж
суду.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді

Справа № 22Ц-4192/2008 р.                              Головуючий в 1
інстанції Усатов Д.Д.

Категорія 51
Доповідач Корзаченко І.Ф.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада
2008 року  колегія судової
палати  в цивільних справах апеляційного
суду Київської області в складі :

головуючого       Лащенка В.Д.,

суддів                  Корзаченко
І.Ф., Сліпченка О.І.,

при секретарі      Терех Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні
в місті Києві цивільну справу  за
апеляційною скаргою  Державного
підприємства "Чорнобильсервіс" на рішення Києво-Святошинського
районного суду від 12 липня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Чорнобильсервіс", управління праці та соціального
захисту населення Іванківської районної державної адміністрації, треті особи:
Головне управління Державного
казначейства України у Київській області, Державний департамент
Адміністрація зони відчуження і зони обов'язкового (безумовного
відселення)  про захист та поновлення
порушеного права на заробітну плату, визначену законом,

встановила:

Враховуючи, що для складення
ухвали в повному обсязі необхідний тривалий час, відкласти її складення до 1
грудня 2008 року, проголосивши резолютивну частину.

Керуючись ст.209 ЦПК України,
колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Чорнобильсервіс" задоволити.  Рішення Києво-Святошинського районного суду
від 12 липня 2007 року скасувати і справу передати на новий розгляд до того ж
суду.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді