Справа № 2-383/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01 вересня 2008 року. Добровеличківський районний
суд  Кіровоградської області в складі
суду

Головуючого
судді
Ведющенко В.В.

при секретарі
Колєснік С.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського
районного суду Кіровоградської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про визнання права власності на житловий будинок, придбаний під час
перебування  в сімейних  відносинах без реєстрації шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

24
червня 2008 року позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про
визнання за ним права приватної власності на житловий будинок, який знаходиться
за адресою АДРЕСА_1. Позов мотивував тим, що з березня 2000 року по березень
2008 року він перебував у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем, при цьому
не реєстрував офіційно своїх шлюбних стосунків. Окрім цього  в квітні 2001 року за грошові кошти, які він
позичив було придбано спірний житловий будинок, але при цьому право власності,
під час нотаріальної реєстрації договору купівлі-продажу було зареєстровано за
відповідачем у справі. Після розірвання фактичних шлюбних стосунків між
сторонами у справі, відповідач відмовляє йому у визнанні за ним права власності
на  спірний об»єкт нерухомості.

В
судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, сторона позивача суду окрім вищеописаної мотивації позову
пояснила, що позивач на момент придбання спірного будинку являвся працездатною
особою,  був працевлаштований, вів разом
з відповідачем спільний сімейний бюджет, спільно займалися веденням домашнього
господарства, при купівлі предмету спору позивач  для здійснення угоди купівлі-продажу будинку
вніс власні кошти, які він позичав у своєї родички, про що мається відповідна
письмова росписка.

Відповідач
та її представник в судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем
заперечили повністю, позов не визнають. Сторона відповідача суду пояснила, що
дійсно з березня 2000 року між позивачем та
відповідачем існували  близькі
стосунки. Позивач дійсно, періодично перебував в домолодінні відповідача,
спільного сімейного бюджету не було, спільною працею сторони у справі не
створювали будь-яке майно та спільно не набували будь-яких прав,  в тому числі на нерухоме майно. Відповідач
стверджує суду, що спірний будинок вона придбала в індивідуальну власність за
кошти, які виручила від продажу будинку в якому вона проживала до 2000 року і
який належав на праві власності її близьким родичам. Окрім цього пояснила суду,
що позивач  до теперішнього часу
перебуває в зареєстрованому шлюбі  з
іншою ніж вона особою і шлюб з цією особою в установленому законом порядку по
даний час не розірвано. Також вказує суду що будь-яких коштів позивач для
купівлі спірного житлового будинку не надавав.

Свідок  ОСОБА_3 суду пояснила, що перебуває з
позивачем в родинних стосунках, являється його двоюрідною сестрою,  вказує суду, що вона дійсно позичала в квітні
2001 року ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1500 грн. на його прохання, яке було
мотивовано необхідністю придбання житла. Письмову розписку, яка мається в
матеріалах справи і яка датована 20.10.01 року, вона писала на прохання
позивача перед його зверненням до суду в 2008 році. Свідок не може стверджувати
перед судом той факт, що позичені нею грошові кошти в сумі 1500 грн. позивач
витратив на купівлю спірного житлового будинку, оскільки  не була учасником договірних відносин  по купівлі спірного житлового будинку.

Свідок  ОСОБА_4 суду пояснила, що вона працює
державним нотаріусом Добровеличківської нотаріальної контори і в зв»язку з цим
здійснювала  нотаріальну реєстрацію договору
купівлі-продажу спірного житлового будинку. Свідок суду пояснила, що будь-яких
порушень вимог  законодавства  при реєстрації договору  купівлі-продажу об»єкта нерухомості не було.
Покупцем по договору була записана ОСОБА_2. Інших покупців в указаному договорі
записано не було з причини їх відсутності.

Свідок
ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживає в с.Піщаний Брід Добровеличківського
району і являється сусідкою ОСОБА_2. Свідок суду стверджує, що позивач
дійсно  періодично перебував в
домоволодінні ОСОБА_2 Свідку відомо, що відповідач по справі ОСОБА_2 за кошти
виручені від продажу  будинку, який
розташований в с.Піщаний Брід та кошти, які відповідачу надали її батьки, в
квітні 2001 року придбала житловий будинок
в м.Помічна. Свідок заперечує факти ведення спільного господарства
позивачем та відповідачем у справі в період
березня 2000 року - квітня 2001 року.

Заслухавши
пояснення сторін у справі та їх представників, пояснення допитаних в судовому
засіданні свідків, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлені
наступні обставини справи: Перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, позивач в  період з березня 2000 року почав спів мешкати
з відповідачкою в її домоволодінні, яке було розташоване в с.Піщаний Брід
Добровеличківського району. Офіційно своїх стосунків  в тому числі шлюбу, сторони у справі не
реєстрували. 24 квітня 2001 року між ОСОБА_6 як продавцем та ОСОБА_2, як
покупцем  укладено та зареєстровано
нотаріально, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1. (а.с.6). Згідно означеного договору інших
покупців названого домоволодіння ніж ОСОБА_2 державним нотаріусом в угоді не
зазначено. Спірний у справі житловий будинок не являється новоствореною
(внаслідок спільної праці сторін у справі) річчю.

Згідно
до роз»яснень викладених в п.5 постанови пленуму ВСУ N 20 від 22.12.95 «Про
судову практику у справах за позовами про захист права  приватної власності», - спільною  сумісною власністю  є:
майно,   нажите подружжям за  час  шлюбу
(ст.16  Закону  "Про
власність",  ст.22 Кодексу
про шлюб та сім'ю України;  майно,  придбане внаслідок  спільної праці членів сім'ї чи майно,  що є у власності осіб,  які
ведуть  селянське  (фермерське)
господарство,   якщо
письмовою   угодою   відповідно
між  членами  сім'ї
чи  членами селянського
(фермерського) господарства не
передбачено  інше  або майно,
придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності,  коли укладеною між ними
письмовою угодою визначено,  що  воно
є  спільною  сумісною
власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17
Закону  "Про  власність");  квартира
(будинок), кімнати в
квартирах  та  одноквартирних  будинках,
передана  при приватизації з
державного  житлового  фонду
за  письмовою  згодою членів сім'ї наймача у їх спільну
сумісну власність  (ст.8  Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду". В інших випадках спільна власність громадян є
частковою. Якщо розмір часток у такій
власності  не  було
визначено  і  учасники спільної власності при надбанні
майна не виходили  з  рівності
їх часток, розмір частки кожного з
них  визначається  ступенем
його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка
учасника спільної сумісної власності визначається  при поділі майна, виділі частки з спільного
майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за  його
боргами,  відкритті після  нього
спадщини.  Оскільки  праця
є  основою  створення
і примноження власності громадян, розмір
частки  учасника  спільної сумісної власності визначається  ступенем
його  трудової  участі, якщо інше не випливає із законодавства
України.  Розмір  часток
у спільній  сумісній  власності
подружжя  визначається  за
нормами Кодекса про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що
участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності
подружжя) у надбанні  майна  була
більшою  або меншою - частки
визначаються рівними.

На
момент укладення відповідачем у справі, договору купівлі- продажу  чинними були вимоги Цивільного кодексу
Української РСР редакції від 18 липня 1963 року та вимоги Кодексу про шлюб та
сім'ю України. Згідно до п.4 перехідних положень Цивільного кодексу України
редакції 01.01.2004 року- Цивільний кодекс України застосовується до цивільних
відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо  цивільних відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення  цього кодексу
застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Відповідно
до ст.16 Закону України «Про власність», який втратив чинність на підставі
Закону    N 997-V ( 997-16 ) від
27.04.2007, - майно,  нажите  подружжям
за час шлюбу, належить їм на праві спільної  сумісної
власності.   Здійснення   ними
цього   права регулюється  цим
Законом  і  Кодексом
про  шлюб та сім'ю України. Згідно
до ст.17 цього ж закону, майно, придбане внаслідок спільної праці членів  сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою
угодою між ними. Майно,  придбане  внаслідок
спільної  праці громадян, що
об'єдналися для  спільної  діяльності,
є  їх  спільною
частковою власністю,  якщо  інше
не  встановлено письмовою угодою
між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Згідно
до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який втратив чинність з 01.01.2004
року, майно, нажите  подружжям  за  час  шлюбу,
є  його   спільною сумісною  власністю.
Кожен  з подружжя має рівні права
володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується
рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був  зайнятий
веденням  домашнього  господарства, доглядом за дітьми або з інших
поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно
до ст.74 чинного Сімейного кодексу України із змінами, внесеними згідно із
Законом N 524-V (524-16) від 22.12.2006 }, якщо жінка та чоловік
проживають  однією  сім'єю,
але  не перебувають  у
шлюбі  між  собою
або  в будь-якому іншому шлюбі,
майно,  набуте  ними
за  час спільного проживання,
належить їм на праві  спільної  сумісної
власності,  якщо  інше
не  встановлено письмовим
договором між ними.  На майно,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки  та  чоловіка,
які  не  перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому  іншому  шлюбі,
поширюються  положення  глави
8 цього Кодексу.

Аналізуючи
зібрані у справі докази, оцінюючи їх у сукупності суд прийшов до висновку що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, придбаний
під час перебування  в сімейних  відносинах без реєстрації шлюбу задоволенню
не підлягає з причини недоведеності його стороною позивача, належними і
допустимими доказами до справи. Суд
вважає, що позивач не довів перед судом того факту, що він набув права
власності на об»єкт судового спору внаслідок об»єднання своєї праці та праці
відповідача по справі, в тому числі за відсутності умови реєстрації шлюбу між
сторонами по справі на момент укладення відповідачем вищеназваного договору
купівлі-продажу житлового будинку.

На
підставі викладеного, керуючись ст.10, ст. 11, ст.209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, ст. 74 СК України, ст. 16, ст. 17 Закону України «Про власність», ст.
22 КпШС України,  п. 4 перехідних
положень ЦК України, п.5 Постанови ПВСУ N 20 від 22.12.95 «Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності», суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
визнання права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, придбаний під час перебування
в сімейних  відносинах без
реєстрації шлюбу,  з одночасним
зобов»язанням ОСОБА_1 до сплати ОСОБА_2, грошової компенсації в розмірі 800
грн. (вісімсот гривнів), відмовити за не доведеністю перед судом позовних
вимог.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Рішення суду
може бути піддане  апеляційному
оскарженню шляхом подачі  апеляційної
скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області  на протязі двадцяти днів з моменту подачі
заяви про  апеляційне оскарження рішення
суду. Заява про апеляційне оскарження суду може
бути подана до Добровеличківського районного суду на протязі десяти діб
з моменту  проголошення рішення.

Суддя Добровеличківського
районного суду

Кіровоградської
області
В. В. Ведющенко.