Апеляційний суд  Кіровоградської  області
Справа № 22-1648-   2008 р.                           Головуючий у 1-й інстанції -  Панфілова А.В.
Категорія -  27                                           Доповідач -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

07 жовтня 2008 року                                                 Колегія
суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

Головуючого судді - Черненко В.В.

Суддів - Потапенко В.І. Спірідонової
Л.С.

при секретарі -
Сегал О.П.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення Кіровського районного суду м.
Кіровогорада

В С Т А
Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу.  Позовні вимоги позивач
мотивує тим,  що 27.04.2005 року він  дав у борг відповідачу  2000 гривень. Відповідач зобов'язався  повернути вказані кошти до 18.05.2005
року  про , що свідчить розписка написано
власноруч відповідачем по справі. Після 18.05.2005 року  відповідач обіцяв в добровільному порядку
повернути кошти , але не виконав вказані обіцяння. Просить стягнути з
відповідача на його користь 2000 гривень.

Також позивач вказує ,
що 09.02.2006 року відповідач взяв  у
борг  у ОСОБА_3  3000 гривень, а 10.03.2006 року  2000 гривень, про що свідчать розписки надані
відповідачем по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3
померла.

Позивач вказує, що він
є  рідним сином померлої, а отже
спадкоємцем всього майна і всіх прав і обов'язків померлої відповідно до  ст..1218 ЦК України.

Так як відповідач по
справі відмовляється повернути  вказані
кошти, мотивуючи це тим , що він повернув взяті в борг кошти у  ОСОБА_3 ще при її житті , але  належних доказів про повернення грошей не
надає, просить стягнути на його користь 5000 гривень, та моральну шкоду в
розмірі 3000 гривень, та судові  витрати
понесені по справі.

Рішенням Кіровського    районного суду м.Кіровограда від 03.липня
2008 року  в задоволені позовних вимог
було відмовлено.

В апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм матеріального та процесуального права , постановити нове
рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга. підлягає задоволенню ,
рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового
рішення з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволені позовних  вимог , суд першої
інстанції  встановив, що  27.04.2005 року  відповідно до розписки, позивач надав  відповідачу позику в розмірі 2000 гривень,
яку останній мав повернути до 18.05.2005 року.

ОСОБА_3. надала відповідачу позику,  09.02.2006 року,  в розмірі
3000 гривень, а 10.03.2006 року, 2000 гривень, що підтверджується
розписками. Відповідно до розписок,  гроші
відповідач повинен був повернути за першою вимогою. ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3. померла.

Суд  першої інстанції дійшов висновку, що
відносно  боргових зобов'язань
відповідача по розписці  від 27.04.2005
року у позивача  немає підстав для
стягнення боргу так як , позивачем пропущений термін позовної давності  відповідно до ст.. 267 ч.4 ЦК України.
Виходячи із вказаних обставин  суд
відмовив позивачеві в задоволені вимог у цій частині позову.

Суд
першої інстанції також дійшов висновку відносно розписок про отримання в борг
відповідачем від ОСОБА_3 від 09.02.2006 року на 3000 гривень та від 10.03.2006
року на 2000 гривень, що дані розписки не містять ознак укладення договору
позики не визначено з якою метою та на який час даються кошти, а тому до даного
спору не можливо застосувати право спадкоємця визначене ст.. 1230 ч.1 ЦК
України на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних
зобов'язаннях. Виходячи з цих підстав суд відмовив позивачеві в задоволені
позову.

Колегія
суддів  вважає . що висновки суду першої
інстанції є помилковими і постановлене з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст.. ст..
10 ,  11
ЦПК України  суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених
вимог та  на підставі наданих
доказів.  Відповідно до ст.. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до
ст..213 ЦПК України обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин , на які
сторони посилаються  як на
підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами  які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно
до ст..215 ЦПК України  в рішенні
суду  повинно бути вказано на підставі
яких доказів та  з яких мотивів суд
вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались
вимоги чи заперечення .

З
матеріалів справи вбачається , що 27.04.2005 року  відповідно до розписки, позивач надав  відповідачу позику в розмірі 2000 гривень,
яку останній мав повернути до 18.05.2005 року.
До вказаного терміну відповідач
не повернув вказану позику. Позивач звернувся до суду за захистом своїх
прав  21.05 2008 року , фактично  з пропуском
строку  звернення до суду. Із
вказаних обставин виходив і суд першої інстанції відмовляючи в задоволені
позовних вимог в цій частині позову.

Колегія суддів вважає,   що суд першої інстанції при розгляді
справи  не звернув увагу  на обставини
на які вказував позивач, а саме ,що відповідач  в добровільному порядку  обіцяв повернути вказані гроші без вирішення
питання в суді ,тобто відповідач
фактично  визнав  борг  і
погодився на виконання  своїх боргових
зобов'язань. Дані обставини  можуть  свідчити
про переривання перебігу позовної давності відповідно до ст.. 264 ЦК
України.  Крім  того з матеріалів справи  та пояснень позивача вбачається , що він  часто хворіє і в останні дні строку  позовної давності  він також хворів і  позовну
заяву  він подав до суду  на
один день пізніше  ніж це
передбачено  законодавством. Колегія
суддів перевірила дані обставини і встановила , що  з 15.05.2005
по 21.05.2008 року  позивач хворів
, що підтверджується довідкою, виданою 3 міською лікарнею м. Кіровограда.  Дані обставини  на думку колегії суддів можливо визнати
поважними  причинами пропущення позовної
давності, а порушене право підлягає захисту.

Виходячи
із встановленого колегія суддів вважає, що
факт отримання відповідачем  в
борг у позивача 2000 гривень доведена. Відповідно до статті 1049  ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику  у тій самій
сумі  , що були передані  йому позикодавцем.  Оскільки
відповідачем не  надано доказів ,
що  гроші в сумі 2000 гривень повернуті
позикодавцеві то    позовні вимоги в цій
частині обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про стягнення   5000 гривень за борговими розписками
виданими  відповідачем по справі  на ім'я ОСОБА_3 09.02.2006 року, та
10.03.2006 року, то колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню в повному обсязі.
Із вказаних розписок вбачається , що відповідач по справі  взяв у борг у ОСОБА_3 гроші, сума зазначена в
розписках, вказано також , що гроші
мають бути повернені за першою вимогою
ОСОБА_3 Гроші були отримані
відповідачем по справі.

Висновок  суду
першої інстанції , що в даному випадку неможливо визнати факт , що між
сторонами  відбувся договір позики,  є помилковим і не ґрунтується на доказах
та  законі.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку  між ОСОБА_3та відповідачем по справі  було укладено
договір позики  відповідно до
ст..ст. 1046, 1047 ЦК України . Позичальник відповідно до ст.. 1049 ЦК України
повинен повернути  суму  отриману від позикодавця в борг,  позикодавцеві. Так як ОСОБА_3 померла, а
позивач є спадкоємцем  всіх прав і
обов'язків, відповідно до ст.. 1218 ЦК України, що підтверджується матеріалами
справи,  то позивач мав законне право
ставити питання про стягнення  з
відповідача  коштів відповідно до
розписок  від 09.02.2006 року та
10.03.2006 року, а так як  відповідач не
довів в судовому засіданні , що гроші взяті в борг у ОСОБА_3 повернуті  останній,
то позовні вимоги про стягнення
5000 гривень, підлягають задоволенню.

В
частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди , колегія суду вважає, що
в даному випадку  позовні вимоги в цій
частині  не підлягають   задоволенню
оскільки  не ґрунтуються на
вимогах закону.

Керуючись
ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України , колегія суддів Апеляційного
суду Кіровоградської області:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу задовольнити частково.

Рішення Кіровського   районного суду м. Кіровограда   від 03 липня 2008 року   скасувати.

Позов ОСОБА_1  до
ОСОБА_2  про стягнення боргу ,
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 7000/ сім тисяч/ гривень  по договорах позики, та 143 гривні
судових  витрат.

В задоволенні  позовних вимог про стягнення моральної шкоди
відмовити.

На рішення може бути
подана касаційна скарга до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Рішення апеляційного
суду набирає  законної сили з моменту
його проголошення.

Головуючий
-

Судді
-