У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 року                                                                  м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,                Гуменюка В.І., Григор'євої
Л.І.,                 Данчука В.Г.,-

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Первозванівська сільська
рада, про усунення перешкод у користуванні будинком, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування
жилого будинку, визнання права власності на &frac12; частину жилого будинку і його
поділ, визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У серпні 1998 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач (її колишній чоловік) систематично порушує правила співжиття, чинить
перешкоди у користуванні будинком, а вжиті до нього заходи громадського впливу
не дали позитивних результатів. Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила на
підставі вимог статей 48, 49 Закону України “Про власність” та статті 116 ЖК
України усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення з нього
відповідача.

У вересні 1998 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом, у якому просив
визнати недійсним договір дарування вказаного будинку, що був укладений      16 листопада 1985 року між відповідачкою
та її  матір'ю ОСОБА_3 Позивач зазначав,
що спірний будинок був побудований ним спільно з ОСОБА_1 у період шлюбу, а тому
є їхньою спільною власністю. ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на &frac12; частину будинку, виділити в натурі
належну йому частину будинку та встановити порядок користування земельною
ділянкою.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від               28 жовтня 1999 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним договір дарування будинку від                  16 листопада 1985 року. У
власності ОСОБА_1 залишено 11/25 частин будинку. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 14/25 частин будинку та виділено земельну ділянку площею 1 008
кв.м.. ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 792 кв.м.

Ухвалою Кіровоградського обласного суду від 13 січня 2000 року рішення
Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28 жовтня 1999 року
в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасовано, справу в цій
частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення
суду залишено без змін.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24
грудня 2001 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Кіровоградської
області від 20 березня 2002 року, провадження у справі в частині позову ОСОБА_1
закрито. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Ухвалою колегії суддів Судової палати Верховного Суду України від 15 травня
2003 року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області від 24 грудня 2001 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 березня 2002 року відхилено.

Ухвалою колегії суддів Судової палати Верховного Суду України від 23 лютого
2006 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Кіровоградського
районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2001 року,  ухвалу апеляційного суду Кіровоградської
області від 20 березня 2002 року та ухвалу колегії суддів Судової палати
Верховного Суду України від 15 травня 2003 року скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У червні 2006 року ОСОБА_1 змінила позовні вимоги і просила визнати
недійсним свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на 49/100 частин спірного
будинку, технічний паспорт на ім”я відповідача та визнати за нею право
власності на будинок.

У серпні 2006 року ОСОБА_2 знову змінила позовні вимоги і просила
зобов'язати Первозванівську сільську раду виписати ОСОБА_2 із спірного будинку
та зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні ним.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від               14 вересня 2006 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду від 5 грудня 2006 року рішення Кіровоградського
районного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2006 року в частині вимог
ОСОБА_1 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої
інстанції. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від              20 лютого 2007 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 не
перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні жилим будинком з надвірними
спорудами та зобов'язано Первозванівську сільську раду зняти з реєстрації ОСОБА_2,
виписавши його з будинку АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2007 року
рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого
2007 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції
обґрунтовано виходив з того, що відповідач вселився у спірний будинок, як член
сім'ї його власника, а тому припинення сімейних відносин з власником будинку,
відповідно до норм статті 156 ЖК України, не позбавляє його права користування
займаним приміщенням і не може бути підставою для скасування реєстрації
відповідача за вказаною адресою.

Крім того, стаття 328 ЦК України регулює підстави набуття права власності,
а не питання усунення перешкод у користуванні майном, а тому вимоги ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні будинком не ґрунтуються на законі.

У відповідності до частини 1 статті 335
ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні або вирішені ним, вирішувати питання
про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Згідно статті
337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає,
що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанцій
досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Доводи скарги висновків суду не спростовують.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись статтями
336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 26 квітня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.М.
Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук