Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22-468/08                                             Головуючий
у 1-й інстанції: Безпалько Т.Д.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня
2008 року                                                                                    м.  Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                                Боєвої В. В.

Суддів:                                            Бабак
A.M.

Полякова 0.3.

При
секретарі:                                Винник
І.С,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1   в
особі   представника   ОСОБА_2,
ОСОБА_3  на рішення  Вільнянського районного  суду ,
Запорізької області від 29 листопада 200 7 року

по
справі за позовом ОСОБА_4 до Вільнянської міської ради Запорізької
області,  треті особи: ОСОБА_1,  ОСОБА_2,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6,  ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про встановлення факту прийняття спадщини,  за позовом третіх особи з самостійними
вимогами ОСОБА_1,  та ОСОБА_3 в особі її
представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4,  Вільнянської
нотаріальної контори,  третіх осіб:
ОСОБА_5,  Вільнянської міської ради,  ОСОБА_6,
ОСОБА_8,  ОСОБА_7 про визнання
заповіту недійсним,  який є нікчемним і
незаконним,  визнання права власності по
1/3 частині житлового будинку у порядку спадщини за законом,  -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні
2007 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на
спадщину.

В
обґрунтування позовних вимог,  які
неодноразово уточнювалися,
зазначала,  що вона є спадкоємицею
після померлого в лютому 2007 року її батька ОСОБА_9,  та померлої в січні 1995 року матері
ОСОБА_10. Спадкове майно,  на яке вона
претендує складається з 1/4 частки АДРЕСА_1,
належної померлій матері ОСОБА_10 ,
1/4 частки цієї ж квартири,
належної померлому батьку ОСОБА_9,
автомашини ЗАЗ 1102,  1992 року
випуску,  реєстраційний номер
НОМЕР_1,  та житлового АДРЕСА_2,  належного померлому в 1990 році ОСОБА_11,
спадщину після якого прийняла його дружина ОСОБА_12,  яка померла в квітні 1992 року. При
житті,  24.01.1992 року ОСОБА_12 зробила
заповіт на свого сина ОСОБА_9,  який
прийняв спадщину,  однак не встиг
оформити,  так як помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись
на зазначені обставини позивач просила суд встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_9 після смерті матері ОСОБА_12 Визнати за нею право власності на житловий
АДРЕСА_2 в порядку спадкування. Визнати право власності на 1/4 частку АДРЕСА_1,
яка належала на праві власності її
матері ОСОБА_10 ,  та на Уа частку цієї ж
квартири,  яка належала на праві
власності її батьку ОСОБА_9 Визнати право власності на автомобіль ЗАЗ
1102,  1992 року випуску,  державний номер НОМЕР_1.

В травні
2007 року треті особи з самостійними вимогами ОСОБА_1,  та ОСОБА_2 в
особі ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4,  Вільнянської нотаріальної контори,  третіх осіб: ОСОБА_5,  Вільнянської міської ради,  ОСОБА_6,
ОСОБА_8,  ОСОБА_7 про визнання
заповіту недійсним,  який є нікчемним і
незаконним,  визнання права власності по
1/3 частині житлового будинку у порядку спадщини за законом.

В
обґрунтування позовних вимог,  які
неодноразово уточнювалися,
зазначали,  що вони являються
рідними доньками померлих батьків - ОСОБА_11,  померлого
в вересні 1990 року та ОСОБА_12,
померлої в квітні 1992 року. Крім них,
вони мають ще сестру ОСОБА_5,
ОСОБА_13,  яка померла в 1993 році
та брата ОСОБА_9,  який помер в лютому
2007 року.

Після
смерті матері,  ОСОБА_1 та ОСОБА_14 фактично
вступили в права спадщини на АДРЕСА_1,
так як після смерті матері цей будинок використовувався ними та братом
ОСОБА_9 як дачний будинок,  а після
смерті брата,  вони самі турбувалися за
будинком та за городом.  Про те,  що є заповіт їх матері на будинок за братом
ОСОБА_9 їм нічого відомо не було. Однак,
брат не оформив будинок у свою власність у зв'язку із смертю,  тому будинок дотепер знаходиться у власності
їх батька ОСОБА_11 Оскільки,  заповіт їх
матері ОСОБА_12 втратив свій правочині спірний АДРЕСА_1 підлягає розподілу між
ними по Закону по Уа частці кожній.

Посилаючись
на зазначені обставини просили суд визнати заповіт померлої ОСОБА_12 від
24.01.1992 року на ім'я померлого ОСОБА_9 не діючим,  який є нікчемний,  так як складений незаконно. Відмовити
ОСОБА_15 в її позовних вимогах про визнання права власності АДРЕСА_2,  оформленого на ім'я ОСОБА_11 в порядку спадщини
за Заповітом та за Законом.

Визнати
право власності на АДРЕСА_1за ОСОБА_1 та ОСОБА_14 по 1/3 частці в порядку
спадкування за законом.

Рішенням
Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2007 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

В
задовленні позовних вимог третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_1,  ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1
відмовлено.

Визнано
за ОСОБА_15 право власності на Уа частку АДРЕСА_1,  належної померлому ОСОБА_9 в порядку
спадкування,  та на Уа частку цієї ж
квартири,  належної померлій ОСОБА_10.

Визнано
за ОСОБА_15 право власності на автомобіль ЗАЗ 1102,  випуску 1992 року,  реєстраційний номер НОМЕР_1,  належної померлому'ОСОБА_9 в порядку
спадкування.

Визнано
за ОСОБА_15 право власності на житловий АДРЕСА_1,  належного померлому ОСОБА_11,  спадщину після смерті якого прийняла,  але не оформила його дружина ОСОБА_12,  яка в свою чергу заповідала цю спадщину
синові ОСОБА_9,  який прийняв її,  але юридично не оформив,  в порядку спадкування після смерті батька
ОСОБА_9.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_16  та ОСОБА_17 не
погоджуючись з рішенням в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на
АДРЕСА_2,  посилаються на те,  що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
має місце невідповідність висновків суду обставинам справи тому просять
скасувати його та справу направити на новий розгляд.

Вислухавши
суддю-доповідача,  дослідивши обставини
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду вважає,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

.
Відповідно до  ст.  308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно з
вимогами  ст.  548, 549 ЦК України 1963 року,
які діяли на момент відкриття спадщини після померлого 28.09.1990 року
ОСОБА_11,  для прийняття спадщини необхідно,  щоб спадкоємець її прийняв. Визнається,  що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або володіння спадковим майном,  та якщо він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені
в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Судом
встановлено,  та підтверджено матеріалами
справи,  що після померлого 28.09.1990
року ОСОБА_11 спадщину
прийняла його дружина ОСОБА_12,  про що
свідчить заява про прийняття спадщини відповідно спадкової управи № 28 від
24.01.1992 року. Спадщина складалася з жилого АДРЕСА_2,  та заощаджень в Ощадбанку України (а.с.  185-186),
однак оформити спадщину не встигла у зв'язку зі смертю
ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.  6).

Відповідно
матеріалів справи,  24.01.1992 року
ОСОБА_12 заповіла все своє майно,  де б
воно не було та з чого б воно не складалося ОСОБА_9 (а.с.  10).

Відмовляючи
третім особам з самостійними вимогами ОСОБА_1,
ОСОБА_14 в задоволенні їх позовної заяви про визнання заповіту
недійсним,  який є нікчемним і незаконним
та у визнанні права власності по 1/3 частці жилого будинку в порядку спадщини
за ними,  та задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття сігадщини і визнання права власності
на спадщину після померлого ОСОБА_9,  суд
виходив з того,  що заповіт на ОСОБА_9 є
дійсним,  оскільки він складений ОСОБА_12
у відповідності з вимогами до складання заповіту,  передбаченими Законом України «Про нотаріат»
і посвідчений посадовою особою,  та
ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину,
оскільки сплачував обов'язкові страхові платежі,  платежі за землю,  почав володіти будинком,  завів підсобне господарство,  а з 1995 року безперешкодно,  одноособово продовжував володіти
АДРЕСА_1,  мешкав в ньому постійно,  будував сараї,  володів документами на будинок.

Судова
колегія вважає,  що розглядаючи
спір,  суд першої інстанції повно та
всебічно дослідив і оцінив обставини по справі,
на які посилалися сторони,  дав
належну правову оцінку правовідносинам,
які склалися між учасниками процесу,
та закон,  який їх регулює.

Судом
встановлено,  що на момент смерті
ОСОБА_12,  учасники процесу знали,  що є заповіт на ім'я ОСОБА_9,  оскільки в день посвідчення заповіту -
24.01.1992 року ОСОБА_12 було зроблено ще два доручення,  зокрема одне із них на ім'я ОСОБА_1 щодо
оформлення договору дарування жилого АДРЕСА_2 ОСОБА_9(а.с.  167),
та у встановлений законом строк ніхто із них не ставив питання про
визнання його не дійсним,  та прийняття
спадщини за законом.

Дослідивши
всі надані сторонами докази,  суд дійшов
правильного висновку,  що спадкоємцями
після померлої ОСОБА_12 є ОСОБА_9 за заповітом та ОСОБА_14,  за законом на обов'язкову частку у
відповідності зі  ст. 535 ЦК України,  як непрацездатна. Однак,  оскільки вона у встановлений законом строк не
звернулася із заявою до нотаріуса щодо прийняття частки спадщини,  вважається такою,  що втратила право на долю в спадщині.

На
підставі наведеного,  судова колегія
вважає,  що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про те,  що
ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину за заповітом,
однак не встиг оформити її у зв'язку зі смертю,  а оскільки після смерті спадкоємицею першої
черги є його донька ОСОБА_4,  правомірно
визнав за нею право власності на спадкове майно,  що залишилося після смерті ОСОБА_9

Посилання
апелянта щодо порушення судом норм процесуального права,  зокрема прийняття позовної заяви з порушенням
вимог  ст. . 118-121 ЦПК України,  прийняття зустрічного позову третіх осіб із
самостійними вимогами з порушенням вимог  ст. . 34,
123 ЦПК України,  про допуск до
участі у справі представника позивача,
про допит свідків,  про викладення
мотивувальної та резолютивної частини рішення безпідставні,  а розгляд справи за відсутності представника
Вільнянської Державної нотаріальної контори та третьої особи ОСОБА_18 не можуть
бути підставою для скасування правильного по суті та справедливого
рішення,  оскільки ними рішення суду не
оскаржено,  та їх права не порушені.

Таким
чином,  колегія суддів вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються,  та не спростовують висновків
суду. Рішення суду постановленого з додержанням вимог матеріального та
процесуального права,  а тому підстав для
його скасування та направлення справи на новий розгляд не вбачається.

Керуючись  ст.
ст.  307, 308, 313, 314, 315, 317
ЦПК України,  колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_16,
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2007 року по
цій справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  проте може бути оскаржена до Верховного Суду
Україну протягом двох місяців.