Справа №-2-1331
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14.10.2008 р.                                                                                                                                             місто Василівка

Василівський районний суд
Запорізької області у
складі:

Головуючого судді
Ю.А.Степаненко

При секретарі
О.М.Коваль

розглянувши  матеріали
цивільної справи за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3, про стягнення коштів та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому вказує, що   відповідно
до передбаченої між ним та
відповідачем домовленості,
останній прийняв на себе
зобов'язання щодо оформлення правовстановлюючих документів на належну йому
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Для проведення даних дій
відповідач отримав від позивача
грошові кошти у розмірі  5000 гривень.

Крім того, відповідач зобов'язався провести оформлення
документів, а також оформлення договору купівлі-продажу даної квартири з позивачем у строк до
18.06.2008 року.

Однак відповідач не бажає виконувати прийнятих на себе
зобов'язань.

Так, відповідач за отримані у позивача кошти документально оформив право
власності на квартиру, але продавати
позивачу квартиру не бажає,
договір купівлі- продажу даного об'єкту нерухомості намагається укласти з
іншими особами.

Відповідач, крім того,
був зобов'язаний у випадку невиконання прийнятих на себе зобов'язань з
оформлення документів та продажу квартири, у строк до 18.06.2008 року повернути позивачу отриману грошову суму в розмірі
5000 гривень, а також додатково  5000
гривень, як компенсацію за спричинену шкоду.

Про прийняття на себе
даних обов'язків відповідачем 18.04.2008 року власноруч написано відповідну
розписку.

Позивач
вважає, що у зв'язку з неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань,
відповідач повинен повернути йому
5000 гривень, а також додатково сплатили 5000 гривень, як компенсацію за
завдану шкоду, а всього 10000 (десять
тисяч) гривень.

Після його звернення за судовим
захистом порушених прав відповідач поштовим переказом перерахував йому суму отриманих коштів у розмірі 5000 гривень.

Про дані обставини йому
стало відомо 09.07.2008 року з поштового повідомлення про переказ грошових
коштів.

10.07.2008 року через Василівське  відділення поштового
зв'язку позивачем було отримано
вказану суму.

Позивач
просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його
користь 5000 гривень компенсації за завдану шкоду, судові витрати у
розмірі 100 гривень
сплаченого державного
мита, 30 гривень - витрати на ІТЗ та 1300 гривень - витрати на правову
допомогу.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити, а також
доповнив, пояснивши, що на час написання відповідачем розписки, яка є у справі,
йому не було у дійсності відомо, хто є власником квартири за
адресою: АДРЕСА_1, хоча відповідач запевняв його, що
квартира належить йому. Після того, як відповідач оформив
правоустановчі документи на квартиру за його кошти, він дізнався, що власником
квартири є також ОСОБА_3, який був проти продажу йому квартири. Він отримав від
відповідача 5000 грн., які він йому передав для оформлення документів на
квартиру, але не отримав 5000 грн.-компенсацію за спричинену  шкоду у зв'язку з відмовою укласти договір
купівлі-продажу квартири.

Позивач
просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його
користь 5000 гривень компенсації за завдану шкоду, судові витрати у
розмірі 100 гривень
сплаченого державного
мита, 30 гривень - витрати на ІТЗ та 1300 гривень - витрати на правову
допомогу.

В судовому
засіданні представник позивача в особі ОСОБА_4 також позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити, а також доповнив,
пояснивши, що розписка, яка є у справі, була складена позивачем та
відповідачем, як договір позики та попередній договір. Відповідач умови цієї
угоди не виконав у повному обсязі, повернувши позивачеві тільки 5000 грн., які
він йому передав для оформлення документів на квартиру, але не передав 5000
грн.-компенсацію за спричинену позивачу шкоду у зв'язку з відмовою укласти
договір купівлі-продажу квартири. Представник просить суд стягнути
з ОСОБА_2 на користь позивача:
5000 гривень компенсації за завдану шкоду, судові витрати у
розмірі 100 гривень
сплаченого державного
мита, 30 гривень - витрати на ІТЗ та 1300 гривень - витрати на правову
допомогу.

В судовому
засіданні ОСОБА_3, який представляє свої інтереси та інтереси відповідача,
позовні вимоги не визнав, пояснивши, що
на час написання відповідачем розписки, яка є у справі, він не був
власником квартиру, про купівлю-продаж якої в ній йдеться, а також після оформлення
правоустановчих документів також не є єдиним її власником, оскільки &frac12;
її
частина належить йому.  Коли він
дізнався про розписку, написану відповідачем, був категорично проти продажу
квартири саме позивачеві, оскільки той обманним шляхом хотів придбати її у
відповідача за незначні кошти, а тому
поговоривши про це з відповідачем відразу вирішили повернути йому 5000
грн., які той передав без його відома відповідачеві для оформлення документів.
Позивач постійно ухилявся від зустрічі з ним та відмовлявся отримати ці кошти,
тому вони вирішили повернути кошти поштовим переказом, що й зробили. Вважає, що
позовні вимоги необґрунтовані та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги  підлягають задоволенню за слідуючих обставин:

як було встановлено в судовому засіданні і як вбачається з
матеріалів справи, 18.04.2008
року відповідачем було написано розписку, копія якої є в матеріалах справи,
згідно якої він взяв у борг у ОСОБА_1 5000 грн. для оформлення правоустановчих
документів на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Крім того, відповідач зобов'язався
продати позивачу вказану квартиру після оформлення правоустановчих
документів. Зазначені дії повинні були відбутися у строк до 18.06.2008 року. У
разі невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, він повинен сплатити
на користь позивача 5000 грн.- компенсацію за можливо спричинену шкоду. На час
написання розписки будь-які документи, які б підтверджували право власності, а
тому й розпорядження, відповідача на вказану квартиру, були відсутні.

19.05.2008
року Василівською міською радою було видано Свідоцтво про право власності на
вказану квартиру, копія якого є у справі, в якому зазначено, що власниками
квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тобто відповідач та третя особа у справі.

18.06.2008
року відповідач поштовим переказом переказав на користь позивача 5000 грн., які
до цього отримав від нього. Вказану суму, як пояснив позивач, він отримав.

Як пояснив позивач та його представник, між позивачем та відповідачем було
укладено угоду про позику та попередній договір, що закріплені  у розписці.

Згідно ст.509
ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.510
ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

Згідно ст.525
ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право
вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним чином боржником або
виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе
ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (дата) виконання
боржником зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.546
ЦК України, виконання зобов'язання  може забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть
бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст.547
ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно ст.548
ЦК України, виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст.549
ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст.550
ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням
зобов'язання.

Згідно ст.551
ЦК України, предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно ст.552
ЦК України, сплата (передання) неустойки не звільняє
боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Згідно ст.598
ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у
повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст.599
ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст.607
ЦК України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Згідно ст.610
ЦК України,  порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з порушенням умов, визнаних змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.611
ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки,  встановлені договором
або законом.

Згідно ст.612
ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив,
якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.626
ЦК України, договором є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст.635
ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у
певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,-
у письмовій формі.

Згідно ст.655
ЦК України,
за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Згідно ст.656
ЦК України,
предметом договору купівля-продажу може бути товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Згідно ст.657
ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається
у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно
ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімум доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може
бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості
речей.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК
України.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Підставою цивільно - правової відповідальності є - правопорушення,
яке включає в себе : шкоду, протиправну поведінку, причинний зв"язок,
вину.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу
державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого
сомоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  та в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань
свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1  ЦПК
України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2   ЦПК
України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60    ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не
може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.64    ЦПК
України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до таких
висновків:

- між позивачем та відповідачем було
досягнуто згоди щодо укладення таких угод, як: договір позика та попередній
договір;

- зазначені
угоди вони виклали у розписці, яка є предметом спору;

- на час
укладення вказаних угод відповідач не був власником квартири, про
купівлю-продаж якої йдеться у розписці;

- сторонами
не порушено вищевказаних вимог законодавства щодо форми договору позики
-розписка. У розписці передбачено строк, на який позивач давав відповідачеві
кошти у борг. У зазначений строк відповідачем повернуті кошти позивачеві у
повному обсязі;

- однак,
сторонами не дотримано вищевказаних вимог законодавства щодо форми попереднього
договору, який повинен був бути посвідчений нотаріально, оскільки   саме така форма передбачена для основного
договору-купівлі-продажу квартири (нерухомого майна). Тобто, ніяких правових
наслідків укладена розписка в частині зобов'язання відповідача укласти договір
купівлі-продажу квартири з позивачем,  а
також сплати відповідачем позивачеві 5000 грн.
за можливо спричинену шкоду, не тягне за собою. Крім того,  позивач ніяких доказів спричинення йому
моральної чи матеріальної шкоди діями (бездіяльності) відповідача, суду не
надав.

Враховуючи
викладене, суд вважає безпідставними та такими, що не базуються на нормах
вищевказаного законодавства,   позовні
вимоги в частині стягнення з відповідача 5000 грн., а також судових
витрат.

Керуючись
ст.ст.509,510,525,526, 527, 530, 546-552,598,599,607,610-612, 625, 626,635,
655-657, 1046, 1047, 1049, 1050,1166,1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57,58, 59,
60,84, 88,169,208, 209,212, 213, 214, 215
ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3, про стягнення коштів та штрафних санкцій,-відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції
може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції та апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд
Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку  подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, вказаний
вище, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
Василівського районного суду

Запорізької області                                                                           Ю.А.Степаненко

Справа №-2-1331

2008
рік

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14.10.2008 р.                                                                                                                                             місто Василівка

Василівський районний суд
Запорізької області у складі:

Головуючого судді
Ю.А.Степаненко

При секретарі
О.М.Коваль

розглянувши  матеріали
цивільної справи за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3, про стягнення коштів та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,
в якому вказує, що   відповідно
до передбаченої між ним та
відповідачем домовленості,
останній прийняв на себе
зобов'язання щодо оформлення правовстановлюючих документів на належну йому
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Для проведення даних дій
відповідач отримав від позивача
грошові кошти у розмірі  5000 гривень.

Крім того, відповідач зобов'язався провести оформлення
документів, а також оформлення договору купівлі-продажу даної квартири з позивачем у строк до 18.06.2008
року.

Однак відповідач не бажає виконувати прийнятих на себе
зобов'язань.

Так, відповідач за отримані у позивача кошти документально оформив право
власності на квартиру, але продавати
позивачу квартиру не бажає,
договір купівлі- продажу даного об'єкту нерухомості намагається укласти з
іншими особами.

Відповідач, крім того,
був зобов'язаний у випадку невиконання прийнятих на себе зобов'язань з
оформлення документів та продажу квартири, у строк до 18.06.2008 року повернути позивачу отриману грошову суму в розмірі
5000 гривень, а також додатково  5000
гривень, як компенсацію за спричинену шкоду.

Про прийняття на себе
даних обов'язків відповідачем 18.04.2008 року власноруч написано відповідну
розписку.

Позивач
вважає, що у зв'язку з неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань,
відповідач повинен повернути йому
5000 гривень, а також додатково сплатили 5000 гривень, як компенсацію за
завдану шкоду, а всього 10000 (десять
тисяч) гривень.

Після його звернення за судовим
захистом порушених прав відповідач поштовим переказом перерахував йому суму отриманих коштів у розмірі 5000 гривень.

Про дані обставини йому
стало відомо 09.07.2008 року з поштового повідомлення про переказ грошових
коштів.

10.07.2008 року через Василівське  відділення поштового
зв'язку позивачем було отримано
вказану суму.

Позивач
просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його
користь 5000 гривень компенсації за завдану шкоду, судові витрати у
розмірі 100 гривень
сплаченого державного
мита, 30 гривень - витрати на ІТЗ та 1300 гривень - витрати на правову
допомогу.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити, а також
доповнив, пояснивши, що на час написання відповідачем розписки, яка є у справі,
йому не було у дійсності відомо, хто є власником квартири за
адресою: АДРЕСА_1, хоча відповідач запевняв його, що
квартира належить йому. Після того, як відповідач оформив
правоустановчі документи на квартиру за його кошти, він дізнався, що власником
квартири є також ОСОБА_3, який був проти продажу йому квартири. Він отримав від
відповідача 5000 грн., які він йому передав для оформлення документів на
квартиру, але не отримав 5000 грн.-компенсацію за спричинену  шкоду у зв'язку з відмовою укласти договір
купівлі-продажу квартири.

Позивач
просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його
користь 5000 гривень компенсації за завдану шкоду, судові витрати у
розмірі 100 гривень
сплаченого державного
мита, 30 гривень - витрати на ІТЗ та 1300 гривень - витрати на правову
допомогу.

В судовому
засіданні представник позивача в особі ОСОБА_4 також позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити, а також доповнив,
пояснивши, що розписка, яка є у справі, була складена позивачем та
відповідачем, як договір позики та попередній договір. Відповідач умови цієї
угоди не виконав у повному обсязі, повернувши позивачеві тільки 5000 грн., які
він йому передав для оформлення документів на квартиру, але не передав 5000
грн.-компенсацію за спричинену позивачу шкоду у зв'язку з відмовою укласти
договір купівлі-продажу квартири. Представник просить суд стягнути
з ОСОБА_2 на користь позивача:
5000 гривень компенсації за завдану шкоду, судові витрати у
розмірі 100 гривень
сплаченого державного
мита, 30 гривень - витрати на ІТЗ та 1300 гривень - витрати на правову
допомогу.

В судовому
засіданні ОСОБА_3, який представляє свої інтереси та інтереси відповідача,
позовні вимоги не визнав, пояснивши, що
на час написання відповідачем розписки, яка є у справі, він не був
власником квартиру, про купівлю-продаж якої в ній йдеться, а також після
оформлення правоустановчих документів також не є єдиним її власником, оскільки &frac12;
її
частина належить йому.  Коли він
дізнався про розписку, написану відповідачем, був категорично проти продажу
квартири саме позивачеві, оскільки той обманним шляхом хотів придбати її у
відповідача за незначні кошти, а тому
поговоривши про це з відповідачем відразу вирішили повернути йому 5000
грн., які той передав без його відома відповідачеві для оформлення документів.
Позивач постійно ухилявся від зустрічі з ним та відмовлявся отримати ці кошти,
тому вони вирішили повернути кошти поштовим переказом, що й зробили. Вважає, що
позовні вимоги необґрунтовані та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги  підлягають задоволенню за слідуючих обставин:

як було встановлено в судовому засіданні і як вбачається з
матеріалів справи, 18.04.2008
року відповідачем було написано розписку, копія якої є в матеріалах справи,
згідно якої він взяв у борг у ОСОБА_1 5000 грн. для оформлення правоустановчих
документів на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Крім того, відповідач зобов'язався
продати позивачу вказану квартиру після оформлення правоустановчих
документів. Зазначені дії повинні були відбутися у строк до 18.06.2008 року. У
разі невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, він повинен сплатити
на користь позивача 5000 грн.- компенсацію за можливо спричинену шкоду. На час
написання розписки будь-які документи, які б підтверджували право власності, а
тому й розпорядження, відповідача на вказану квартиру, були відсутні.

19.05.2008
року Василівською міською радою було видано Свідоцтво про право власності на
вказану квартиру, копія якого є у справі, в якому зазначено, що власниками
квартири є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тобто відповідач та третя особа у справі.

18.06.2008
року відповідач поштовим переказом переказав на користь позивача 5000 грн., які
до цього отримав від нього. Вказану суму, як пояснив позивач, він отримав.

Як пояснив позивач та його представник, між позивачем та відповідачем було
укладено угоду про позику та попередній договір, що закріплені  у розписці.

Згідно ст.509
ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.510
ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

Згідно ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право
вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним чином боржником або
виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе
ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (дата) виконання
боржником зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.546
ЦК України, виконання зобов'язання  може забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть
бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст.547
ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно ст.548
ЦК України, виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст.549
ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст.550
ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням
зобов'язання.

Згідно ст.551
ЦК України, предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно ст.552
ЦК України, сплата (передання) неустойки не звільняє
боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Згідно ст.598
ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у
повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст.599
ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст.607
ЦК України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з
обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Згідно ст.610
ЦК України,  порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з порушенням умов, визнаних змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.611
ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки,  встановлені договором
або законом.

Згідно ст.612
ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив,
якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.626
ЦК України, договором є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст.635
ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у
певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не
встановлена,- у письмовій формі.

Згідно ст.655
ЦК України,
за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Згідно ст.656
ЦК України,
предметом договору купівля-продажу може бути товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Згідно ст.657
ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається
у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно
ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві
таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж
роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або
інших  речей, визначених родовими
ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімум доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може
бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості
речей.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК
України.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Підставою цивільно - правової відповідальності є -
правопорушення, яке включає в себе : шкоду, протиправну поведінку, причинний
зв"язок, вину.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу
державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого
сомоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  та в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань
свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1  ЦПК
України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2   ЦПК
України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60    ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не
може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.64    ЦПК
України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до таких
висновків:

- між позивачем та відповідачем було
досягнуто згоди щодо укладення таких угод, як: договір позика та попередній
договір;

- зазначені
угоди вони виклали у розписці, яка є предметом спору;

- на час
укладення вказаних угод відповідач не був власником квартири, про
купівлю-продаж якої йдеться у розписці;

- сторонами
не порушено вищевказаних вимог законодавства щодо форми договору позики -розписка.
У розписці передбачено строк, на який позивач давав відповідачеві кошти у борг.
У зазначений строк відповідачем повернуті кошти позивачеві у повному обсязі;

- однак,
сторонами не дотримано вищевказаних вимог законодавства щодо форми попереднього
договору, який повинен був бути посвідчений нотаріально, оскільки   саме така форма передбачена для основного
договору-купівлі-продажу квартири (нерухомого майна). Тобто, ніяких правових
наслідків укладена розписка в частині зобов'язання відповідача укласти договір
купівлі-продажу квартири з позивачем,  а
також сплати відповідачем позивачеві 5000 грн.
за можливо спричинену шкоду, не тягне за собою. Крім того,  позивач ніяких доказів спричинення йому
моральної чи матеріальної шкоди діями (бездіяльності) відповідача, суду не
надав.

Враховуючи
викладене, суд вважає безпідставними та такими, що не базуються на нормах
вищевказаного законодавства,   позовні
вимоги в частині стягнення з відповідача 5000 грн., а також судових витрат.

Керуючись
ст.ст.509,510,525,526, 527, 530, 546-552,598,599,607,610-612, 625, 626,635,
655-657, 1046, 1047, 1049, 1050,1166,1167 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57,58, 59,
60,84, 88,169,208, 209,212, 213, 214, 215
ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3, про стягнення коштів та штрафних санкцій,-відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції
може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції та апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд
Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку  подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, вказаний
вище, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
Василівського районного суду

Запорізької області
Ю.А.Степаненко