Справа № 2-24/08
Раніше справа №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 липня 2008
року Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого   - судді Тарабана Є.О.

при секретарі - Кузнецовій Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про вселення та про встановлення порядку користування жилим
будинком,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2007 року
ОСОБА_1. звернулася із позовом до ОСОБА_2. про встановлення порядку
користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 Дніпропетровської області. На
обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1. посилалася на наступні обставини:

- з відповідачем в
даній справі вона вступила в зареєстрований шлюб 20 листопада 1999 року, а до
цього з 15 квітня 1996 року вони перебували у фактичних шлюбних відносинах; від
шлюбу в них мається неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- вони всі разом
(позивач, відповідач та їх малолітній син) проживають в жилому будинку
АДРЕСА_1, який належить на праві власності відповідачеві, хоча добудований він
був ними спільно в період коли вони перебували у фактичних шлюбних відносинах;

- відповідач в
даній справі зловживає спиртними напоями, систематично дебоширить в сім'ї,
виганяє їх з сином із будинку, створюючи таким чином умови, неможливі для
проживання в зазначеному вище будинку.

Посилаючись на
норми ст. 156 ЖК України ОСОБА_1. звернулася до суду із даним позовом, в якому
просила встановити порядок користування жилими приміщеннями в спірному жилому
будинку, виділивши їй разом із малолітнім сином в користування одну із спальних
кімнат, залишивши у спільному користуванні з відповідачем кімнату, ванну
кімнату, туалет, вітальню, веранду.

13 серпня 2007 року
ОСОБА_1. звернулася із позовом до ОСОБА_2. та ОСОБА_3. про вселення в жилий
будинок АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.

На
обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на наступні обставини:

- з 15 квітня
1996 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2., а 19
листопада 1999 року вона вступила з ним в зареєстрований шлюб, від чого у них
маються неповнолітня дитина - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- з 2000 року
вона була зареєстрована та фактично проживала разом із сином та ОСОБА_2. в
жилому будинку АДРЕСА_1, який на той час належав ОСОБА_2, хоча вона (ОСОБА_1.)
вважає його спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона його
добудовували в шлюбі за спільні кошти;

- з грудня 2006
року відповідач ОСОБА_2. став перешкоджати їй та неповнолітньому сину
користуватися жилим будинком - виганяв їх з будинку, спричиняв їй тілесні
ушкодження;

- 28 червня
2007 року ОСОБА_2. без її відому подарував вказаний вище жилий будинок своїй
матері ОСОБА_3, яка стала відразу ж вимагати від неї негайного виселення її
разом із неповнолітнім сином;

- в результаті
дій відповідачів в даній справі 23 липня 2007 року вона вимушена була покинути
вказаний жилий будинок та вибратися з нього до свого брата.

Посилаючись на
норми ст. 156 ЖК України, ОСОБА_1. звернулася із даним позовом, в якому просила
вселити її разом із її неповнолітнім сином ОСОБА_4. в жилий будинок АДРЕСА_1
Дніпропетровської області.

Ухвалою суду
від 17 жовтня 2007 року вказані вище позови ОСОБА_1 були об'єднані в одне
провадження.

Ухвалою суду
від 10 грудня 2007 року до участі в даній справі в якості співвідповідача за
позовними вимогами ОСОБА_1 про встановлення порядку користування жилим
приміщенням було залучено ОСОБА_3.

У судовому
засіданні позивач ОСОБА_1. свої вимоги підтримала в повному обсязі, уточнивши
вимоги про встановлення порядку користування жилим приміщенням і просила
виділити їй разом із малолітнім сином в користування приміщення кімнат 1-5
площею 11,6 м2, 1-6 площею 10,4 м2; відповідачу просила
виділити приміщення кімнати 1-7 площею 9,6 м2, залишивши у спільному
з відповідачем користуванні приміщення кімнати 1-4 площею 20,0 м2,
ванної кімнати 1-3 площею 4,1 м2, кухні 1-2 площею 6,5 м2,
вітальні 1-1 площею 8,6 м2, веранду І площею 3,2 м2.

Відповідачі
позову не визнали, пояснивши, що дійсно позивач в даній справі з 20 листопада
1999 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.; від цього шлюбу у них
є малолітній син ОСОБА_4. ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі
Свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 03 вересня 1999
року належав жилий будинок АДРЕСА_1. Коли в сім'ї ОСОБА_2. та ОСОБА_1 стали
виникати сварки і стало питання про розірвання шлюбу, 28 червня 2007 року
ОСОБА_2. подарував свій будинок своїй матері ОСОБА_3, оскільки будинок належав
йому на праві приватної власності іще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1

19 липня 2007
року ОСОБА_3, як власник жилого будинку, направила поштою листа до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. з вимогою звільнення жилого будинку протягом 7 днів, оскільки він
(жилий будинок) необхідний їй для власного проживання. Отримавши вказану
вимогу, ОСОБА_1. добровільно виселилася з зазначеного вище будинку.

Оскільки
ОСОБА_1. вибралася із спірного жилого будинку добровільно, з власної волі,
відповідачі просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

В ході розгляду
справи відповідачі висловили думку про те, що вони не заперечують проти того,
щоб ОСОБА_1. вселилася разом зі своїм малолітнім сином в жилий будинок, але за
умови, що вона примириться з ОСОБА_2. і вони відновлять подружнє життя, а також
за умови, що вона (ОСОБА_1.) звернеться до суду із заявою про відмові від усіх
заявлених нею позовів, в тому числі і про визнання недійсним договору дарування
спірного жилого будинку.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, вивчивши всі інші надані сторонами докази, суд
приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

У судовому
засіданні встановлено, що жилий будинок АДРЕСА_1 Дніпропетровської області
належав ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право
власності від 3 вересня 1999 року, яке було зареєстроване у Царичанському БТІ
03 вересня 1999 року.

ОСОБА_2. та
ОСОБА_1. вступили в зареєстрований шлюб 20 листопада 1999 року, що
підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 5) і не викликає
спору у сторін.

Не викликає
спору у сторін також та обставина, що ОСОБА_1. вселилася в спірний жилий
будинок в якості члена сім'ї власника (дружини) і 21 вересня 2000 року була
зареєстрована за вказаним місцем проживання. Окрім того вказана обставина
підтверджується також відповідною відміткою в паспорті громадянина України на
ім'я позивача в даній справі (а. с. 6).

13 жовтня 2004
року у ОСОБА_2. та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4, який також став проживати в
спірному жилому будинку разом зі своїми батьками.

Згідно з
нормами ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим приміщенням.

У судовому
засіданні жодна із сторін не посилається на те, що при вселенні ОСОБА_1 або
малолітнього ОСОБА_4 в жилий будинок АДРЕСА_1 було встановлено інший порядок
користування будинком, ніж передбачено законом.

В зв'язку з
викладеними обставинами, суд вважає, що ОСОБА_1. і її малолітній син ОСОБА_4
набули права користування жилим будинком, який належав ОСОБА_2 нарівні з його
(будинку) власником (ОСОБА_2.) на підставі ч. 1 ст. 156 ЖК України.

ОСОБА_2. став
зловживати спиртними напоями, став вчиняти в сім'ї сварки, займатися
рукоприкладством, виганяти ОСОБА_1 разом із їх малолітнім сином із вказаного
жилого будинку. Вказані обставини підтверджуються копіями постанов про відмову
в порушенні кримінальної справи (а. с. 37, 38, 39), а також показаннями свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

В зв'язку з
викладеними обставинами, 6 червня 2007 року ОСОБА_1. звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_2. про встановлення порядку користування жилим приміщенням (а.
с. 3). Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від
16 червня 2007 року було відкрито провадження у справі, надіслано копію
позовної заяви та доданих до неї документів та призначено попереднє судове засідання
на 16 липня 2007 року (а. с. 8).

Однак після
цього, дізнавшись про подану ОСОБА_1 позовну заяву, 28 червня 2007 року
ОСОБА_2. відчужує спірний жилий будинок на користь своєї матері ОСОБА_3.,
уклавши договір дарування вказаного жилого будинку (а. с. 15).

16 липня 2007
року ОСОБА_2., посилаючись на стан здоров'я, звертається до суду із заявою про
перенесення попереднього судового засідання (а. с. 10), а 19 липня 2007 року
ОСОБА_3 направляє на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу про негайне (протягом 7 днів)
звільнення жилого будинку, оскільки він (жилий будинок) потрібний їй для
власного проживання (а. с. 40), хоча і до цього часу в спірний жилий будинок
вона так і не вселилася.

На думку суду,
вказані дії відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_3. свідчать про їх намір виселити
ОСОБА_1 разом із її малолітнім сином із жилого будинку АДРЕСА_1
Дніпропетровської області, що в результаті і привело до бажаного для них
результату - 23 липня 2007 року ОСОБА_1. вимушена була покинути вказаний вище
жилий будинок і проживати з того часу у свого брата ОСОБА_8

Окрім
викладеного вище, на думку суду, факт звернення ОСОБА_1 спочатку із позовом про
встановлення порядку користування жилим приміщенням, а потім (14 серпня 2007
року) із позовом про вселення її разом із малолітнім сином в спірний жилий
будинок також свідчать про те, що вона вибралася зі спірного жилого будинку не
з власної волі, а таке рішення було вимушене.

Згідно з
нормами ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником
жилого будинку не позбавляє осіб, які були членами сім'ї власника жилого
будинку, права користування займаним приміщенням.

В зв'язку із
викладеним суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
вселення її разом із малолітнім сином в жилий будинок АДРЕСА_1 Дніпропетровської
області підлягає задоволенню.

Встановлюючи
порядок користування приміщеннями жилого будинку суд виходить з наступних
обставин.

Згідно з
нормами ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (в тому числі в
колишні члени сім'ї) користуються жилим будинком нарівні із власником.

За викладених
собачин суд вважає, що приміщення веранди, вітальні, кухні, ванної кімнати
повинні бути виділені у спільне користування сторін в даній справі.

На час
винесення цього судового рішення власником спірного жилого будинку є ОСОБА_3,
хоча і мається інша цивільна справа про визнання договору дарування жилого
будинку, укладеного між ОСОБА_2. та ОСОБА_3. недійсним. А тому вона має право,
як власник спірного будинку, користуватися цим жилим будинком. Таким чином суд
приходить до висновку про те, що вправі користуватися жилим будинком 4 особи -
сторони в даній справі ОСОБА_3, ОСОБА_2., ОСОБА_1. та малолітній син ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. - ОСОБА_4.

Враховуючи ті
обставини, що на цей час малолітній ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір'ю
ОСОБА_1, йому на цей час не виповнилося 4 років, тому суд вважає, що з
урахуванням розміщення кімнат в спірному будинку, ОСОБА_1 та її малолітньому
сину може бути виділена одна жила кімната 1-5 площею 11,6 м2.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2.
є дорослі особи різної статі, тому суд вважає, що кожному із них повинно бути
виділено окрему кімнату, а саме кімнати 1-6 площею 10,4 м2 та 1-7
площею 9,6 м2. Між ними спору не існує щодо порядку користування
жилим приміщенням, тому суд не зазначає кому із них яку кімнату виділити.
Враховуючи розташування кімнат в жилому будинку, суд вважає, що кімната 1-4
площею 20,0 м2 повинна також бути залишена у спільному користуванні
усіх осіб.

На думку суду,
відповідно до норм ст. 88 ЦПК України судові витрати повинні бути покладені на
відповідачів.

Позивач
сплатила судові витрати в загальній сумі 72 гр., в тому числі 17 гр. судового
збору (а. с. 1, 31), 15 гр. витрат на ІТЗ (а. с. 2, 30) та 40 гр. витрат на
правову допомогу (а. с. 4). На думку суду, саме така сума повинна бути стягнута
із відповідачів солідарно на користь позивача в даній справі.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 88, 208-209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вселення та про встановлення порядку
користування жилим будинком задовольнити частково.

ОСОБА_1 вселити
в жилий будинок АДРЕСА_1 Дніпропетровської області разом із її малолітнім сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виділити
ОСОБА_1 в спільне користування із її малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
жилому будинку АДРЕСА_1 Дніпропетровської області наступні приміщення:

- кімнату 1-5
площею 11,6 м2.

Виділити
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користування в жилому будинкуАДРЕСА_1 в смт. Царичанка
Царичанського району Дніпропетровської області наступні приміщення:

- кімнату 1-6
площею 10,4 м2;

- кімнату 1-7
площею 9,6 м2.

Виділити у
спільне користування ОСОБА_1 разом із її малолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2та ОСОБА_3 в жилому будинку АДРЕСА_1 Дніпропетровської
області наступні приміщення:

- кімнату 1-4
площею 20,0 м2;

- вітальню 1-1
площею 8,6 м2;

- ванну кімнату
1-3 площею 4,1 м2;

- кухню 1-2
площею 6,5 м2;

- веранду І
площею 3,2 м2.

В задоволенні
іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) солідарно 17 гр.
судового збору, 15 гр. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи, 40 гр. витрат на правову допомогу, а всього стягнути 72 (сімдесят дві)
гр.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний
суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня
проголошення рішення з подальшою подачею апеляційної скарги протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий:
Є.О.Тарабан