Справа № 2-10            2008 р.
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня  2008 року Дружківський
міський суд Донецької області у складі :

головуючого-судді                                              Гонтар А.Л.

при
секретареві
Костенко В.М.

за участю
позивача
ОСОБА_1.

представника позивача                                  ОСОБА_3

представника відповідача                            ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі
Дружківського міського суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення
авансу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1.  04 жовтня 2007 року
звернувся  до Дружківського міського суду
з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення авансу та відшкодування моральної
шкоди.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що  в 1999 році вони разом з ОСОБА_5 домовились
про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 і належала ОСОБА_6 Оскільки останній
виїхав на постійне місце мешкання до США, то залишив доручення на розпорядження
квартирою відповідачці. Якій вони і передали попередню оплату у сумі 1800
доларів США. Однак договір купівлі-продажу не укладався і попередня оплата не
оформлювалась документально. Тому, що довіреність на розпорядження квартирою,
виявилась недійсною на території України і нотаріус відмовився оформлювати
договір купівлі-продажу квартири. Квартиру було звільнено і вони вимагали
ОСОБА_2. повернути попередню оплату за квартиру, але остання відмовила їм. В
2006 році довіреність на розпорядження квартирою була належним чином  оформлена і ОСОБА_2 квартиру продала іншим
особам, а йому повернула 1070 доларів США. Гроші у сумі 230 доларів США ОСОБА_2
не повернула, мотивуючі це тим, що по квартирі
утворилась заборгованість за комунальні послуги, яку вона відрахувала.
Вважає, що йому відповідачка повинна повернути частину авансу у сумі 230
доларів США, що, згідно курсу НБУ складає 1692 грн. 75 коп.

Крім того, вважає, що діями відповідачки йому було заподіяно моральну
шкоду, яка  виявляється у тому, що він
багато років ходив по різним інстанціям, тратив особистий час і грошові кошти
на захист своїх інтересів, це все негативно вплинуло на стан його  здоров'я. Заподіяну моральну шкоду оцінює у
5000 гривень.

Позивач просить стягнути на його користь з відповідачки частину авансу у
сумі 1692 грн. 75 коп., судові витрати, які складаються із оплати державного
мита у сумі 51 грн., оплату за інформаційно-технічне забезпечення у сумі 30
гривен., оплату витрат за послуги адвоката у сумі 1200 гривень та моральну
шкоду у сумі 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1.
позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та пояснив, що у 1999
році,  після одруження його сина та дочки
ОСОБА_5. виникло питання про придбання для них квартири. Така квартира була
знайдена за адресою вул.. Космонавтів, 71/92 у м. Дружківка, яка належала
ОСОБА_6 Оскільки останній виїхав на постійне місце мешкання до США, то
розпоряджатися квартирою доручив відповідачці ОСОБА_2 Вони домовились усно, про
те, що будуть купувати цю квартиру за 3000 доларів США і у лютому 1999 року
діти переїхали до вищевказаної квартири. Він разом з ОСОБА_5  передав ОСОБА_2 попередню оплату за квартиру
у сумі 1800 доларів США у червні 1999 року. Він особисто передав ОСОБА_2 1300
доларів США. Після цього відповідачка повинна була почати оформлювати документи
на продажу квартири. Вони домовились, що остання сума буде передана після
оформлення документів у нотаріуса. Вони неодноразово вимагали оформлення
квартири нотаріально. Потім було з'ясовано, що довіреність від власника квартири
була оформлена неправильно і угоду не можливо посвідчити. З осені 1999 року по
2003 рік ОСОБА_2 лише обіцяла, що після належного оформлення довіреності
купівля-продаж квартири буде посвідчена. Весь цей час діти мешкали у квартирі.
У 2003 році діти розірвали шлюб і покинули квартиру. Він знову звернувся до
ОСОБА_2, щоб оформити договір купівлі-продажу, оскільки мав намір  придбати цю квартиру для свого сина. В
березні 2004 року довіреність була перекладена, але було з'ясовано, що строк її
дії сплинув ще в 1999 році. Треба було чекати нову довіреність. Він став
вимагати повернення коштів. Відповідачка пообіцяла повернути борг після продажу
квартири.  У 2006 році квартира була
продана, але відповідачка не повернула йому гроші. Лише в квітні 2007 року
відповідачка йому повернула частково гроші у сумі 1070 доларів США. Решту
коштів у сумі  230 доларів США
відповідачка не повернула, поясняючи, що ці гроші утриманні з нього за
комунальні борги по квартирі, які виникли за час мешкання дітей в квартирі.
Протягом тривалого часу він вимушений був ходити у міліцію, щоб якось захистити
свої права. Переживав, нервував з цього приводу. Тому, вважає, що діями ОСОБА_2
йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 5000 гривень

Оскільки ним пропущено строк позовної давності для захисту його права у
суді, він просить поновити цей строк, оскільки він пропустив його з поважних
причин.

Позивач  просить стягнути з ОСОБА_2
на його користь частину попередньої оплати за квартиру у розмірі 1692 грн. 75
коп., тобто 230 доларів  США по курсу на
час винесення рішення, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, судові витрати у
сумі 81 гривня та витрати на правову допомогу у сумі 1200 гривень.

Представник позивача  ОСОБА_3.
підтримав позовні вимоги позивача у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, її було повідомлено про
час та місце розгляду справи належним чином, про що в справі є розписки.
Відповідач надала заяву з клопотання розглядати справу у її відсутності та
доручила представляти свої інтереси
ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_4 з'явився у судове засідання, позовні вимоги
не визнав, та пояснив, що всі домовленості відносно купівлі-продажу у 1999 році
по квартирі АДРЕСА_1 відбувались між ОСОБА_5 і власником квартири ОСОБА_6
ОСОБА_2  ніяких зобов'язань  перед ОСОБА_1. ніколи не мала і не
обговорювала з ним умови купівлі-продажу квартири. У лютому 1999 року дочка
ОСОБА_5. і син  ОСОБА_1 посилилися у
вищевказаній квартирі. У червні 1999 року ОСОБА_2 отримала от ОСОБА_5. частину
коштів за квартиру у сумі 1800 доларів США, які одразу були передані ОСОБА_6.
ОСОБА_1. ніяких коштів ОСОБА_2 не передавав. Остання сума 1200 доларів ОСОБА_5
ОСОБА_2 не передавалась, оскільки квартири сталі дешевше іОСОБА_5 домовився із
ОСОБА_6 продати квартиру не за 3000 доларів ОША, а за вже передану суму, тобто
за  1800 доларів США. Поки вони
домовлялись за умови продажу квартири, строк дії довіреності  пройшов. Для її подальшого використання треба
було їхати у консульство США, ставити відповідний апостиль. Ніхто цього не
робив, а ОСОБА_2 це не було потрібно, тратити свої кошти на дорогу  до консульства та на переклад довіреності. У
листопаді 2003 року квартиру було звільнено, оскільки діти  ОСОБА_1 та ОСОБА_5. розійшлись.   В 2006 році зв'язок ОСОБА_2  з ОСОБА_6 було поновлено і  він надіслав нову довіреність, на підставі
якої була оформлена купівля-продаж його квартири з іншими людьми. ОСОБА_1
вимагав повернення коштів, але  у ОСОБА_2
підстав для цього не було, оскільки гроші були ОСОБА_5., який на них не
претендував. Після того, якОСОБА_5 сказав, щоб
попередню оплату за квартиру у сумі 1300 доларів США було повернуто саме
ОСОБА_1., ОСОБА_2  у квітні  2007 року повернула ОСОБА_1. гроші  у сумі 1070 доларів США з відрахуванням
комунальних боргів, які виникли за час проживання дітей в квартирі.

Вважає, що угода купівлі-продажу квартири не була укладена саме з вини
покупців. Так,  ОСОБА_1. ніколи не
звертався до ОСОБА_2 про оформлення купівлі-продажу. Діти мешкали в квартирі і
звільнили її за власної ініціативою, оскільки їх сім'я розпалась.

Крім того, вважає, що підстав для стягнення коштів з ОСОБА_2 не має,
оскільки вона на власність і кошти ОСОБА_5 ніколи не мала ніяких прав. Вона
тільки виконувала доручення ОСОБА_5.

Вважає, що підстави для поновлення строку позивачу та задоволення
позову  не має. Просить відмовити у
задоволені позову.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника позивача, представника
відповідача, свідка ОСОБА_7., вивчивши
письмові  та інші докази  по
справі,  вважає  що позовні вимоги  підлягають задоволенню частково з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що правовідносини між сторонами виникли у
1999 році. На той час діяв Цивільний Кодекс 1963 року, згідно ст.. 75,76 цього
Кодексу, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої
порушено, встановлюється у три роки з дня коли особа дізналась, або повинна
була дізнатись про порушення свого права.

Відповідно до  Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила глави 19 застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив
до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 261 ЦК України 2004 року перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення
свого права або про особу, яка його порушила.

Загальний строк позовної давності складає три роки, відповідно до ст.. 257
ЦК України 2004 року.

Як вибачається із матеріалів справи в лютому 1999 року сторони домовились
про купівлю-продажу квартири за суму еквівалентну 3000 доларів США. В той же
час  син позивача та дочка ОСОБА_5.  переїхали в квартиру. В червні 1999 року
позивач таОСОБА_5 передали відповідачці частину суми еквівалентну 1800 доларів
США в рахунок придбання квартири. Між сторонами була домовленість, що коли вони
передадуть  остаток суми угода буде
укладена.

СвідокОСОБА_5 у судовому
засіданні пояснив, що осенію 1999 року остаток суми вони вже мали і могли
передати відповідачки. Але в той час було виявлено, що довіреність, яка була у
відповідачки на продаж квартири, складена на іноземній мові і по ній не можливо
оформити угоду.

Протягом тривалого часу відповідачка не приймала ніяких заходів для
перекладу довіреності і лише  у березні
2004 року довіреність було перекладено і тоді виявилось, що строк довіреності
закінчився ще в листопаді 1999 року.

Суд вважає, що весь цей час позивач чекав на укладення угоди, вважав, що
угоду буде укладено, відповідачка обіцяла позивачу перекласти довіреність і
укласти угоду.  Підстав не вірити
відповідачки у позивача не було. Тому
він не знав і не міг знати, що його право порушено.

Після того, як позивач узнав, що термін дії довіреності сплинув, він  став вимагати від відповідачки повернення
коштів. Але відповідачка обіцяла йому, що після продажу квартири іншим людям
поверне гроші.

Відповідно до ст.. 264 ЦК України 2004 року
перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що
свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

В квітні 2007 року відповідачка ОСОБА_2 повернула позивачу частину авансу.
Таким чином вона визнала свої обов'язки перед позивачем і з цього часу
починається строк позовної давності. Оскільки саме в цей час позивач узнав, що
йому повернули не всі гроші.

Відповідно до  реєстрації вхідної
кореспонденції позовну заяву до суду було подано 10 жовтня 2007 року, тобто в
межах строку позовної давності.

Відповідно до  п.4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України 2004 року
Цивільний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним
Кодексом, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як було встановлено у судовому засіданні відповідні відносини виникли у
1999 році, але належне оформлення угоди не було здійснено, оскільки не було
належно оформленої довіреності. Довіреність була перекладена лише у 2004 році і
тоді було з'ясовано, що угоду не можливо укласти, оскільки сплив строк її дії.
Таким чином,  на час прийняття  Цивільного Кодексу (Кодекс чинний з 01 січня
2004 року) відносини, які виникли між позивачем та відповідачкою продовжували
існувати і до них треба застосовувати новий Кодекс.

Відповідно до ст. 570 ЦК України 2004 року грошова сума, що видається
кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на
підтвердження зобов'язання і для забезпечення його виконання є  завдатком.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника
платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правило цієї норми  щодо залишення
завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку
застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте
він не виконується з вини якої зі сторін. Якщо ж сторони домовились укласти
договір, але  відповідним чином його не
оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і
повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

В судовому засіданні було встановлено, що у лютому 1999 року між ОСОБА_1.
та ОСОБА_2 відбулась усна домовленість про купівлю-продаж квартири.

У рахунок придбання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1. в червні 1999 року передав
відповідачці  суму еквівалентну 1300
доларів США.

Факт отримання коштів представник відповідача не заперечує, але стверджує,
що гроші були ОСОБА_2 отримані від ОСОБА_5., а не від ОСОБА_1

Дані показання представника відповідача спростовуються доказами, які
отримані по справі.

Так, згідно розписки від 20 квітня 2007 року (а.с.12),  ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1., а не ОСОБА_5 суму
еквівалентну  1070 доларів США.

І позивач, і представник відповідача в судовому засіданні пояснили, що ці
кошти відповідачка раніше отримала, як попередню оплату за квартиру.

Допитаний у судовому засіданні 05.03.2008 року в якості свідкаОСОБА_5,
засвідчив, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 1300 доларів США в рахунок придбання
квартири.

Суд встановив, що у травні 1999 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 довіреність на
іноземній мові для оформлення угоди купівлі-продажу квартири, термін дії
довіреності сплинув 18 листопада 1999 року (а.с.28,29,53).

Свідок ОСОБА_7., у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1. і ОСОБА_2
дійсно звертались до неї із довіреністю, яка була на іноземній мові. Точний час
звернення вона не пам'ятає, але це було
чотири - п'ять років тому назад.
Довіреність підлягала перекладу, оскільки без перекладу по ній нічого не
можливо було зробити.  Про укладення
угоди мова на той час не йшла.

Дана довіреність  була перекладена на
українську мову лише у березні 2004 року.

Ця обставина  підтверджуються
показаннями сторін і свідка ОСОБА_5.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_1.  и
ОСОБА_2 домовились укласти договір купівлі-продажу квартири, але відповідно
його не оформили, то передана в рахунок виконання договору сума еквівалентна
1300 доларів США визнається авансом і повертається в тому розмірі, в якому вона
надавалася. Так як відповідачка добровільно
позивачу повернула суму еквівалентну 1070 доларів США (а.с.12), то
стягненню підлягає сума еквівалентна  230
доларам США.

Оскільки відповідно до ст.. 99 Конституції України і Указу України від 25
серпня 1996 року № 762/96 «Про грошову реформу в України» грошовою одиницею і
єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, стягненню
підлягає сума в розмірі 230 доларів США за курсом Національного банку України,
що на день ухвалення рішення становило
1690 грн. 05 коп.(7.35 гривень за 1 долар США (а.с. 191).

Суд не може погодитись з думкою представника відповідача, що ОСОБА_2 лише
виконувала доручення ОСОБА_5 Б.І.: передала йому отриманий аванс і до неї не
може бути пред'явлено ніяких претензій, оскільки ніяких домовленостей між нею і
ОСОБА_1. з приводу угоду не відбулось.

Суд вважає, що саме ОСОБА_2 повинна повернути аванс, оскільки нею, як
довіреною особою були отримані від ОСОБА_1. гроші, що підтверджується
довіреністю від 07 травня 1999 року (а.с. 52-53).

Згідно довіреності від 07 травня 1999 року (а.с. 52-53) власник квартири
Штейнблик Б. уповноважив ОСОБА_2. діяти в якості його агента та розпоряджатися
його нерухомим майном, продавати або передавати майнові права, виконувати,
дозволяти та розпочинати всі дії, пов'язані з об'єктом нерухомого майна,
розташованим за адресою: України, донецька область м. Дружківка вул.. Космонавтів,
71/92.

Суд вважає, що у ОСОБА_2 також не було підстав для відрахування із суми
авансу Жайворонка комунальних боргів по квартирі оскільки як встановлено судом
позивач в квартирі не мешкав, власником її не являється і тому він не повинен
погашати комунальні послуги.

Що стосується позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної
шкоди, суд вважає, що для задоволення вимог підстав не має.

Відповідно до п. 2  Постанови Пленум
Верховного Суду України  від 31 березня
1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”, спори  про
відшкодування заподіяної  фізичній чи
юридичній особі моральної шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право  на її відшкодування безпосередньо передбачено
нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених
статтями ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при порушенні
зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 року №
1023-ХІІ „Про захист прав споживачів ” чи інших законів, якими врегульовано
такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної шкоди.

Правовідносини, що
виникли між сторонами в розглядуваній справі, є договірними, тому відшкодування
моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення
суд присуджує з другої сторони, понесені нею підтверджені документально судові
витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивач
оплатив судовий збір у розмірі 51 гривня та   витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи  у розмірі
30 гривень, що підтверджується квитанціями (а.с.3,4,5),  які підлягають стягненню з відповідачки.

Також позивачем було сплачено судові витрати у вигляді оплати послуг
адвоката у сумі 1200 гривень, що підтверджується квитанціями
(а.с.6,105,150),  які також підлягають
стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі  ст.
10,11,58,59,60,85,88,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року),  ст..570, Прикінцевих та Перехідних Положень
ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року
№ 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми авансу та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс у сумі 1690
(тисячу шістсот дев'яносто) гривень 05 коп., судові витрати  у вигляді оплати за послуги адвоката у
сумі  1200 (тисячу двісті) гривень та
судові витрати у вигляді: судового збору у сумі 51 (п'ятдесят одна) гривня і
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30
(тридцять) гривень.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або після
закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на  рішення
суду  подається в Апеляційний суд
Донецької області через Дружківський міський суд  протягом десяті днів з момент проголошення
рішення або двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя :