Справа № 22ц-51/08
Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 39; 41        Токова
апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21 " січня 2008 р. колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючої      Адаменко Л.В.,

суддів   Сіренка Ю.В.,
Василенко Л.І.

при секретарі  Шульга Я.В.,
Пономаренко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на
рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 13 вересня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою відповідальністю «Акант + К» (далі -ТОВ) про зміну
формулювання причин звільнення,
стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за
час затримки видачі трудової книжки,
заслухавши ОСОБА_1,  перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
-

встановила:

ОСОБА_1 у січні 2007 року звернулась до суду із позовом до ТОВ про зміну
формулювання причини звільнення з п.4 ст.40 на п.1 ст.36 КЗпП України,  зобов'язання відповідача видати трудову
книжку,  стягнення заборгованості по
заробітній платі в розмірі 46 грн.35 коп,
середньомісячної заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки
та моральної шкоди.

Зазначала,  що 3
листопада 2006 року була прийнята у ТОВ швачкою. 17 листопада 2006 року
відповідач запропонував звільнитись з роботи за власним бажанням про що нею
була написана заява. При розрахунку відповідач частково видав нараховану
заробітну плату,  а трудову книжку видав
21 лютого 2007 року. З цього приводу вона звернулась до прокуратури
Соснівського району м.Черкаси та до Територіальної державної інспекції праці у
Черкаській області які повідомили,  що
вона звільнена з роботи 1 грудня 2006 року за п.4 статті 40 КЗпП України.
Вважає,  що таке формулювання причини
звільнення є неправильним,  оскільки вона
прогулів не допускала,  а тому підлягає
звільненню за п.1 ст.36 КЗпП України. Крім цього діями відповідача їй завдано
моральну шкоду,  яку вона оцінює в

розмірі
3000 грн. Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_1 просила
про задоволення позову.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 13 вересня 2007 року в
позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права,  порушує питання
про скасування постановленого у справі рішення та ухвалення нового про
задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість постановленого у справі рішення в
порядку статті 303 ЦПК України,  судова
палата приходить до висновку,  що апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Суд установив,  що позивачка
відповідно до наказу №528-К від 3 листопада 2006 року була прийнята на роботу у
ТОВ швачкою з випробувальним терміном на 1 місяць.

У період з 18 по 25 листопада 2006 року позивачка не працювала у зв'язку з
хворобою,  що підтверджено даними її
амбулаторної медичної карти.

З 27 по 30 листопада 2006 року позивачка на роботу не виходила,  доказів про поважність причин у зв'язку з
якими вона була відсутня на роботі не надала і дати пояснення з цього приводу
відмовилась,  про що свідчить відповідний
акт від 30 листопада 2006 року (а.с.33).

Трудова книжка
позивачці видана 21 лютого 2007 року.

Належні на час звільнення суми позивачці виплачені і з цього приводу вона
претензій до відповідача не має.

Зважаючи на це,  висновок суду про
законність звільнення позивачки за п.4 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу
від 1 грудня 2006 року,  відсутність
підстав зміни причин її звільнення на п.1 ст.36 КЗпП України,  відсутність підстав для зобов'язання
відповідача видати позивачці трудову книжку та стягнення заборгованості є
правильним та спростовує доводи в цій частині апеляційної скарги.

Разом з тим,  відмовляючи у
задоволенні позовних вимог у частині стягнення середнього заробітку за час
затримки у видачі трудової книжки,  суд
виходив з того,  що позивачка у день
звільнення 1 грудня 2006 року була повідомлена про необхідність її отримання.
Оскільки позивачка за отриманням трудової книжки з'явилась 21 лютого 2007
року,  то вини відповідача у затримці
видачі трудової книжки немає.

Однак з таким
висновком суду погодитись неможна.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову
книжку і провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

По справі встановлено,  що позивачку
звільнено з роботи 1 грудня 2006 року,
однак трудова книжка їй була вручена відповідачем 21 лютого 2007 року,  тобто вже після звернення її до суду з даним
позовом. Дані про те,  що позивачка
отримувала повідомлення відповідача від 1 грудня 2006 року для отримання
трудової книжки,  на яке посилається суд,  в матеріалах справи відсутні,  а сама позивачка отримання такого
повідомлення заперечує.

Наведене свідчить,  що затримка у
видачі трудової книжки виникла з вини відповідача,  а тому за цей період з нього на користь
позивачки необхідно стягнути середній заробіток відповідно до вимог статті 117
КЗпП України.

Відповідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України
№9 від 6 листопада 1992 року із змінами,
внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №4 від
1.04.94,  №18 від 26.10.95,  №15 від 25.05.98 «Про практику розгляду судам
трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку,
зокрема,  з затримкою видачі
трудової книжки він визначається за загальними правилами обчислення середнього
заробітку,  виходячи із заробітку за
останні два календарних місяці роботи. Для працівників,  які пропрацювали на даному підприємстві (в
установі,  організації) менше двох
місяців,  обчислення провадиться з
розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому
враховується

положення
Порядку обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995
року №100 (зі змінами,  внесеними
постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348).

Фактично пропрацьований позивачкою час в період з 3 по 17 листопада 2006
року становить 11 робочих дні,  а її
дохід відповідно до довідки був 234 грн.ЗЗ коп.

З огляду на це,  з відповідача на
користь позивачки необхідно стягнути середньомісячний заробіток за затримку у
видачі трудової книжки за період з 1 грудня 2006 року по 21 лютого 2007 року в
розмірі 1235 грн. 55 коп.

Оскільки затримка у видачі трудової книжки виникла з вини відповідача і
останній видав позивачці трудову книжку вже після її звернення до суду з даним
позовом,  то він (відповідач),  на підставі статті 237-1 КЗпП України повинен
відшкодувати позивачці завдану моральну шкоду,
розмір якої,  з урахуванням її
порушеного права,  моральних страждань і
додаткових зусиль для організації свого життя становить 100 грн.

Наведене свідчить,  що постановлене у
справі рішення в частині відмови у позові про стягнення середнього заробітку за
затримку у видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди підлягає до
скасування з ухваленням у цій частині нового рішення в порядку статті 309 ЦПК
України про часткове задоволення зазначених позовних вимог.

На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові
витрати: в дохід держави державне мито у розмірі 59 грн. 50 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі 30 грн.

Керуючись ст. ст. 307; 309; 314;
316 ЦПК України,  судова палата -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 13 вересня 2007 року в
частині відмови ОСОБА_1 у позові
про стягнення середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки та
відшкодування моральної шкоди скасувати,
задовольнивши в цій частині позовні вимоги частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Акант + К» на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за період затримки видачі трудової книжки у розмірі 1235 грн. 55 коп. та
моральну шкоду в розмірі 100 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Акант
+ К» судові витрати: в дохід держави державне мито у розмірі 59 грн. 50 коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді у розмірі
30 грн.

В решті це
рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.