Справа
Головуючий  у першій інстанції
Категорія - цивільна                                   Кулініч
Доповідач - суддя Горобець Т.В.
Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
17 грудня   2008 року  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ  у складі :
Головуючого судді
Суддів:
Острянського В.І.,Демченко Л.М.
При секретарі                                     Вареник
З  участю  позивача ОСОБА_1., відповідачки ОСОБА_2.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в м.Чернігові  цивільну
справу за  апеляційною  скаргою ОСОБА_1на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2,ЖЕК-11 про визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням ,
Звертаючись до суду з
позовом , ОСОБА_1просив визнати такою, що втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1 свою бувшу невістку - ОСОБА_2, яка
більше трьох років в цій квартирі не проживає без поважних причин. Також,
позивач просив зобов”язати ЖЕК-11 в м. Чернігові зняти ОСОБА_2. з реєстрації за
Рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2008 року  в задоволенні позовних вимог відмовлено, так
як суд визнав , що відповідачка в спірній квартирі не проживала з поважних
причин - неналежної поведінки  позивача.

В апеляційній скарзі
ОСОБА_1. ставиться питання про скасування цього рішення, як такого, що ухвалене
з порушенням вимог чинного законодавства. Позивач просить його позовні
вимоги  задовольнити   в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги
зводяться до недоведеності тих вимог, які суд першої інстанції визнав
встановленими, зокрема, поважності причини не проживання  відповідачки за адресою реєстрації більше
трьох років та  невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи. В іншій частині доводи апеляційної скарги не
містять правового змісту. Крім того, в апеляційній скарзі звертається увага
апеляційного суду на те, що для визнання ОСОБА_1. такою, що втратила право
користування житловим приміщенням наявні також підстави, передбачені ст.107 ЖК
України.

В письмових запереченнях на
апеляційну скаргу ОСОБА_1. стверджує, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог закону, в зв”язку з чим підстави
для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 309  ЦПК України підставами для скасування   рішення суду першої інстанції апеляційним
судом є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно  бути
законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства , вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є
рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з”ясованих  обставин, на які сторони посилались як на
підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції
встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_1. є квартиронаймачем
і проживає в трикімнатній  квартирі №
АДРЕСА_1. Квартира не приватизована, зареєстрованими в цій квартирі є сім
чоловік, в т.ч. бувша невістка -
відповідачка ОСОБА_1. ( а.с.4б,9). З 2005 року відповідачка в спірній
квартирі не проживає, оплату квартплати не здійснює. З 2005 року сім”я
відповідачки , тобто, вона, її чоловік ОСОБА_3. та неповнолітня дитина ОСОБА_4.
в квартирі за місцем реєстрації не проживають.

Апеляційним судом
встановлено, що сім”я відповідачки не проживає в спірній квартирі без поважних
причин з січня 2005 року, тобто вже з липня 2005 року , відповідно до ст. 71 ЖК
України, за нею не зберігається право користування жилим приміщенням.
Встановлено, що витрат по утриманню квартири та прибудинкової території
відповідачка не несе, до зміни місця проживання їх сім”я користувалась в
спірній квартирі окремою кімнатою, мали свої ключі. Виїхавши з квартири №
АДРЕСА_1та до розірвання шлюбу з сином позивача - ОСОБА_3., сім”я
відповідачки  проживала в найманій
квартирі за адресою м. АДРЕСА_2( а.с.4). Після розірвання шлюбу відповідачка
проживає за адресою АДРЕСА_3( а.с.3). Встановлено, що позивач не заперечував
проти проживання і не перешкоджав відповідачці та її сім”ї проживати в квартирі
за місцем реєстрації, що визнала сама відповідачка та про що  свідчить факт реєстрації невістки на жилу
площу в квартиру позивачем ( а.с.9). Встановлено, що з 2005 року відповідачка
не намагалась повернутись для проживання до квартири  за місцем реєстрації.

Так як позивач та члени
його сім”ї мають намір приватизувати
квартиру, але в ній залишається зареєстрованою  ОСОБА_1., яка не є ні членом сім”ї позивача,
ні членом сім”ї його сина, так як шлюб з останнім розірвано,  виникла необхідність приведення реєстраційних
документів у відповідність до фактичних обставин. Проте,  добровільно скасувати реєстрацію відповідачка
не бажає, отже при видачі довідки для приватизації, вона підлягає
включенню  до переліку членів сім”ї
ОСОБА_1., які мають намір приватизувати квартиру, що влине на їх житлові права.
Відповідно до п.2 ст. 8Закону України  „
Про приватизацію державного житлового фонду” право на приватизацію займаних
квартир у спільну сумісну або у спільну часткову власність мають члени сім”ї,
які постійно мешкають в цій квартирі. Враховуючи, що ОСОБА_1. не являється
членом сім”ї позивача та інших осіб, зареєстрованих в спірній квартирі,
наявність реєстрації в цій квартирі відповідачки  перешкоджає позивачу реалізувати своє право ,
визначене в п.2 ст.8 Закону України „ Про приватизацію державного житлового
фонду”.  Порушене право підлягало захисту
в судовому порядку.

Проте, вирішуючи даний
спір та відмовляючи в задоволенні позову , суд першої інстанції
безпідставно  виходив з того, що
відповідачка не проживає в спірній квартирі понад три роки з поважних причин - через
стосунки, що склались у неї з позивачем та членами його сім”ї.  В силуч.2 ст.57 ЦПК України пояснення сторін,
які не допитувались в якості свідків , не є доказом у справі отже суд не мав
права посилатись на пояснення сторін.
Пояснення свідків ОСОБА_5. та ОСОБА_3. та довідка про склад сім”ї, на
які послався суд, жодним чином не дають підстав для висновку, що відповідачка
не мала змоги проживати за спірною адресою. Будь яких інших доказів судом не
досліджувалось. За вказаних обставин, коли
висновки суду не ґрунтуються на наявних в справі та досліджених доказах,
суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про поважність причини не
проживання відповідачки за місцем реєстрації. В силу ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог чи заперечень, тобто, в даному випадку, на відповідачку
покладено обов”язок довести поважність не проживання в спірній квартирі понад
три роки, що нею зроблено не було.

Вимога позивача про
зобов”язання ЖЕК-11 м. Чернігова скасувати реєстрацію відповідачки за спірною
адресою є безпідставною і  не ґрунтуються
на законі, зокрема, ст. 7 Закону України „ Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні”. Так , відповідно до названої норми права ,
для зняття з реєстрації місця проживання особи достатньо остаточного рішення
суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, тобто,  ухвалення спеціального судового рішення про
зняття з реєстрації в примусовому порядку, закон не передбачає.  Оскільки жодних порушень прав ОСОБА_1. збоку
ЖЕК-11 м. Чернігова  позивачем не
доведено і в судовому засіданні не встановлено, його позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають. Крім того, питання  реєстрації та зняття з реєстрації осіб
віднесено до компетенції територіальних підрозділів або територіальних органів
Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, а не житлово-комунальних підприємств.

З встановленого апеляційним
судом вбачається, що рішення суду першої інстанції по даній справі не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, отже , в силу ст. 309 ЦПК України, воно
не може залишатись в силі і  підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.303,304, 307,309 ч.1 п. 2,3,4,
314, 316,317,319 ,324   ЦПК України, ст.
71,72  ЖК України, ст.7 Закону України „
Про  свободу пересування та вільний
вибір  місця проживання в Україні” ,
апеляційний   суд  -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення  Деснянського
районного суду  м. Чернігова  від 16 жовтня 2008  скасувати.

Позовні вимоги
ОСОБА_1задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право  користування  жилим приміщенням в  АДРЕСА_1.

В  іншій частині в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної
сили.

Головуючий
Судді: