ТАТАРБУНАРСЬКИЙ  РАЙОННИЙ СУД    ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №2-265/08р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 жовтня 2008
року  Татарбунарський районний суд
Одеської області в складі:

головуючого- судді                          Сивоконь Т.І.

при секретарі                               Коваленко І.М.

за участю
прокурора

адвоката(тів)                               Куйтуклу
В.Д.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі та гідності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення морального
збитку, посилаючись на наступні обставини.

Сторони по справі проживають в одному селі
та є сусідами. В останній час невідомо з яких причин відповідачі почали
тероризувати сім'ю позивачів плітками, які принижують їх честь та людську
гідність. Так в травні 2008 року рознесли по селу Тузли чутки, що позивачі
налили їм в колодязь солярного топлива, при зустрічах на людях відповідачі
постійно ганьблять позивачів різними принизливими словами і від їх принижень
немає спокою. Крім того, звертаються в органи місцевого самоврядування з
різними наклепами на сім'ю позивачів, кожна зустріч з ними закінчується
приниженнями з боку відповідачів, їх не спиняє присутність людей, коли вони
принижують позивачів нецензурними словами. У зв'язку з цими діями, відповідачі повинні
відшкодувати позивачам моральну шкоду, так як позивачі втратили спокій і
повсякденний устрій життя, дії відповідачів носять постійний і цілеспрямований
напрям на приниження честі і гідності позивачів. Тому вони просять стягнути на
їх користь 1650 грн. морального збитку.

В судовому засіданні позивачі змінили
позовні вимоги, відмовилися від стягнення на їх користь моральної шкоди в
грошовому виразі та просили суд зобов'язати відповідачів вибачитися перед їх
сім'єю в присутності громадян села за свою поведінку, за ті наклепи та чутки
які вони розповсюджують по селу та які вказують у листах до органів місцевого
самоврядування.

Відповідач ОСОБА_4, представник відповідачки
ОСОБА_3 та представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та пояснили, що дійсно між сторонами вже деякий проміжок часу, як між
односельцями та сусідами склалися неприязні відносини, в зв'язку з
підприємницькою діяльністю відповідачів, які забезпечують жителів села питною
водою, яку поставляють з криниці, що викопали біля свого будинку. В зв'язку з
цим, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався в сільську Раду та в інші органи з
заявами, що діяльністю відповідачів порушується екологічний стан села, а одного
разу навіть заявив голові сільської Ради, що якщо не буде прийнято ніяких мір
відносно діяльності відповідачів за його заявами, то він наллє в їх колодязь
солярки. Через деякий час хтось дійсно налив в колодязь солярки, відповідачі
звернулися до відділу міліції з заявою про цей факт, але в заяві вони не
вказували конкретно хто це міг зробити. Крім того, ніякі чутки та наклепи
відносно сім'їОСОБА_1 серед жителів села відповідачі не розповсюджували та не
вважають, що їх звернення з листом до органів місцевого самоврядування є також
наклепницькими, а отже вважають, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення та доводи сторін,
вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає
задоволенню.

Статтею 34 Конституції України
проголошено право кожного на свободу думки і слова, на вільне виявлення своїх
поглядів і переконань.

Згідно ст.10 Європейської Конвенції про
захист прав людини та основних свобод /ратифікована державою Україна 11.09.1997
року/ яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на
свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх
поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів
державної влади і незалежно від кордонів.

У відповідності з роз'ясненнями, які
викладені в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про застосування
судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації
громадян та організацій” від 28.09.1990 року з наступними змінами та
доповненнями, під поширенням відомостей, які порочать честь, гідність і ділову
репутацію слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо,
телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в
характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в
публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б
одній людині.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідачі не поширювали ніяких відомостей по відношенню до позивачів в
засобах масової інформації та іншим способом, які б принижували їх честь та
гідність. Також, на думку суду, стороною позивачів не доведено в судовому
засіданні факт розповсюдження серед жителів села різних чуток, неправдивих та
образливих відомостей відносно них з боку відповідачів, оскільки допитані в
судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не
підтвердили в судовому засіданні, що відповідачі сім'я ОСОБА_3 в розмовах з
ними конкретно висловлювали якісь образи, підозри або висловлювалися
нецензурною лайкою чи іншими брудними словами відносно членів сім'ї позивачів.
Також ніяким чином позивачі не довели факт приниження їх честі та гідності
будь-яким способом під час їх особистого спілкування з відповідачами. Звернення
сторін з письмовими заявами на адресу органів місцевого самоврядування та
органів міліції (а.с.32-34) не може розцінюватися як розповсюдження
наклепницьких чуток серед громадськості села. Кожен громадянин нашої держави,
згідно з діючим законодавством, має право на звернення до органів місцевої
влади, місцевого самоврядування та інших державних органів із запитами,
зверненнями та заявами. Дані заяви були розглянуті компетентними органами і по
результатах їх перевірок були прийняті відповідні рішення, а саме органами
міліції оформлений відмовний матеріал, як пояснив в судовому засіданні свідок
дільничний інспектор ОСОБА_10, який проводив відповідні заходи відносно заяви
сім'і ОСОБА_3 за фактом пошкодження їх майна, крім того в судовому засіданні
також встановлено, що ніяких заяв відносно неправомірних дій сім'їОСОБА_1 на
адресу правоохоронних органів від сім'ї ОСОБА_3 не надходило (а.с.45).

Крім того, вказані заяви-звернення до
відповідних органів викладені звичайною літературною мовою, образливі та
нецензурні звороти в них відсутні. Тобто і в самих текстах даних документів
відсутні будь-які непристойні висловлювання, що принижували б честь та гідність
особи, в даному випадку сторони позивачів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.34 Конституції України, ст.10
Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 р. “Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій ”, ст.ст.58,59,60,213,214,215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про захист честі та гідності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в
порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                 Сивоконь