Справа №22-ц-859                                        Головуючий
у 1 інстанції - Яременко Г.М.
Категорія 20                                                               Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м     У к р а ї н и

2008
року серпня « 06 » дня колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого  -
Маслова В.О.,

суддів             -
Лузан Л.В., Сибільової Л.О.,

з участю
секретаря судового засідання  -  Чуприни В.І.

розглянула
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на
рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2008
року

у справі
за  позовом ОСОБА_1 доОСОБА_2,ОСОБА_3,
Колективного малого підприємства “Моноліт”, третя особа: виконавчий комітет
Роменської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,
відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням
Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.05.2008 р. позов
ОСОБА_1. задоволено частково. Стягнуто з КМП “Моноліт” на користь ОСОБА_1. 7171
грн. на відшкодування майнової шкоди, 3000 грн. - моральної шкоди.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. ставиться питання про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення  про
задоволення позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що судом неповно
з”ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки не відповідають
обставинам справи.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Встановлено,
що ОСОБА_1. на підставі договору купівлі-продажу 24.02.1987 р. придбала
житловий будинок площею 36,7 м2 з надвірними будівлями: сарай “Б”,
“б”, вбиральня “у”, гараж “Г”, літня кухня “В”, у м. АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 878 м2

18.12.1991 р. виконавчим комітетом Роменської
міської ради народних депутатів було прийнято рішення, за яким належний
позивачці будинок по АДРЕСА_1підлягав зносу у зв'язку з відведенням земельної
ділянки під будівництво житлового будинку по вул. АДРЕСА_2.

13.12.1993 р. виконавчим комітетом Роменської
міської ради було прийнято рішення № 315
про передачу ОСОБА_1. у приватну власність земельної ділянки площею 878
м2, яка була раніше надана для будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1(том 1 а. с. 10-18, 88).

За
клопотанням МП “Моноліт” та у зв'язку з необхідністю організації будівельних
робіт  рішенням виконкому Роменської
міської ради № 226 від 17.08.1994 р. МП “Моноліт” було надано додаткову площу
878 м2 по АДРЕСА_1та прийняте рішення про надання упорядкованого
житла та виплату компенсації за знесені будівлі та зелені насадження жителям
будинкуАДРЕСА_1, домоволодіння яких підлягає знесенню, відповідно до оціночних
актів та угоди, складеної між підприємством та ОСОБА_1. (том 1 а. с. 65). Судом
першої інстанції встановлено, що угода між підприємством і ОСОБА_1. про
знесення гаража, літньої кухні, вбиральні та про виплату компенсації не
укладалась. Цей факт сторони  визнали.

02.04.1994
р. між МП “Моноліт” та ОСОБА_1. був укладений договір про дольову участь у
будівництві та знесенні жилого будинку по АДРЕСА_1у м. Ромни . За названим
договором МП “Моноліт” брало на себе зобов'язання провести знесення житлового
будинку і сараю, перенести сарай на інше місце на території присадибної
ділянки, яка залишається в користуванні ОСОБА_1.; передати у власність ОСОБА_1.
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 у строк до 30.04.1994 р. та однокімнатну
квартиру загальною площею 35,85 м2 у будинку поАДРЕСА_4 в строк до
30.12.1995 р.  ОСОБА_1. брала на себе
зобов'язання звільнити будинок і сарай для знесення в строк до 30.04.1994 р. /
ас.66, 126, 144/.

26.12.2001 р. виконавчим комітетом Роменської
міської ради було прийнято рішення № 486, відповідно до якого були внесені
зміни в рішення № 315 від 13.12.1993 р., які зводились до того, що ОСОБА_1.
передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 559 м2,
а не 878 м2 , як зазначалось раніше, тобто передано в приватну
власність ту частину ділянки, де знаходились літня кухня, гараж, вбиральня, і
яку КМП “Моноліт” не використовував. Цей факт визнали сторони у справі і він
підтверджується матеріалами відділу земельних ресурсів (том 1 а. с.
87-92).

24.01.2002
р. ОСОБА_1. був виданий державний акт на право приватної власності на землю
площею 0,0556 га у м. АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 196). Ні зазначений державний акт,
ні рішення виконавчого комітету про надання ОСОБА_1. земельної ділянки ніким не
оскаржувалися, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

Встановлено,
що згідно договору позивачка отримала трьохкімнатну квартиру (том 1 а. с. 66).

На
підставі зібраних у справі доказів /угод, укладених сторонами, рішень
виконавчого комітету Роменської міської ради/ судом першої інстанції було
встановлено, що КМП “Моноліт” отримало лише частину земельної ділянки ОСОБА_1.
в розмірі 319 кв. м / 878 м2-559 м2/ / та що сторони
ніколи не укладали угод про знесення і компенсацію за інші будівлі позивачки
/окрім будинку і сараю/. Це факт сторони визнали .

Звертаючись
до суду з позовом ОСОБА_1. просила визнати недійсним договір купівлі-продажу,
укладений нею 01.02.2002 р. з ОСОБА_4, відповідно до якого вона продала за 4
000 грн. земельну ділянку площею 0,0556 га, раніше надану їй для будівництва та
обслуговування житлового будинку за АДРЕСА_1
(том 1 ас. 84, 38).

Відмовляючи ОСОБА_1. у визнанні
недійсним названого договору купівлі-продажу, суд першої інстанції  виходив з того, що позивачка не надала
доказів на підтвердження своїх доводів про те, що змушена була укласти цей договір на
вкрай невигідних для себе умовах
внаслідок збігу тяжких обставин .

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи, зроблені
у зв'язку з невірною оцінкою доказів у справі та порушенням норм
матеріального  права.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного. З вищенаведених, встановлених судом першої інстанції, обставин
справи вбачається, що після прийняття виконкомом Роменської міської ради
18.12.1991 р. рішення про знос належного позивачці будинку у зв'язку з
відведенням земельної ділянки, якою вона користувалась, під будівництво
житлового будинку по вул. АДРЕСА_2,  між
позивачкою та КМП “Моноліт”  на протязі
1994 - листопаду 2001 років укладалися декілька угод.

Метою
цих угод було поновлення майнових прав позивачки у зв'язку зі знесенням
належного їй домоволодіння та вилученням у неї частини належної їй земельної
ділянки.  З матеріалів справи вбачається,
що всі вищеназвані угоди позивачка укладала з директором КМП “Моноліт”,
відповідачем у справі, - ОСОБА_3  ОСОБА_2
є його дружиною та під час укладення оспорюваного договору вона також працювала
в КМП “Моноліт”.

Вбачається, що КМП “Моноліт”
частково виконав взяті на себе зобов'язання, надавши в червні 1994 р. сім'ї
позивачки трикімнатну квартиру.

Колегія суддів вважає, що під час
розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи ОСОБА_1., якими вона
обґрунтовувала свої позовні вимоги. А саме. Після надання позивачці
трикімнатної квартири колективним малим підприємством “Моноліт”, який в очах
позивачки  ототожнювався в особі його
директора ОСОБА_3., КМП “Моноліт” протягом декількох років не виконував інших,
взятих на себе зобов'язань щодо надання однокімнатної квартири.

Така ситуація змусила ОСОБА_1. в
1998 році звернутись до суду за захистом своїх прав з позовом  до КМП “Моноліт”, Роменського міськвиконкому
про надання квартири або відшкодування грошової компенсації за невиконання
зобов'язання. Ухвалою Роменського міського суду від 25.06.1998 р. у даній
справі була затверджена мирова угода, відповідно до якої КМП “Моноліт”
зобов'язалося надати ОСОБА_1. в строк до 01.01.1999 р. однокімнатну благоустроєну
квартиру площею 35,85 м2 у житловому будинку поАДРЕСА_4, 3 /ас.63/ .

Проте и
після укладення мирової угоди її умови не виконувались.

18.10.1998
р. ОСОБА_1. та КМП “Моноліт” в особі його директора ОСОБА_3. була укладена
додаткова угода  до договору від
02.04.1994 р., за якою КМП “Моноліт” зобов'язалося замість однокімнатної
квартири поАДРЕСА_4, 3 виплатити
ОСОБА_1. грошову компенсацію у розмірі 8000 грн.  Як компенсацію ОСОБА_1. отримала від КМП
“Моноліт” лише 3000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1.
в позовній заяві зазначала, що в подальшому, 21.11.2001р., між нею та КМП
“Моноліт” в особі директора ОСОБА_3. була укладена ще одна додаткова угода
/ас.79/, за якою замість передбачених додатковою угодою від 18.10.1998 р.
компенсації у розмірі 8000 грн. КМП “Моноліт” зобов'язується надати громадянці
ОСОБА_1. однокімнатну квартиру загальною площею 32,6 м2 за
АДРЕСА_4.  У свою чергу, як зазначено в
угоді, враховуючи поступки з боку ОСОБА_1., КМП “Моноліт” не вимагатиме від
громадянки ОСОБА_1. повернення отриманої нею раніше компенсації в сумі 3000
грн.

Позивачка зазначала, що при
черговій  зустрічі з нею ОСОБА_3. їй
заявив, що вона ніколи не дочекається отримання однокімнатної квартири, якщо не
передасть у його власність належну їй земельну ділянку за адресою м.АДРЕСА_1Так
як у неї ще не було державного акту на право приватної власності на землю,
ОСОБА_3. доручив отримати його в земельному відділі  юрисконсульту КМП “Моноліт”ОСОБА_5, яка це й
зробила, розписавшись за отримання виданого позивачці державного акту.

При цьому позивачка також посилалась
на те, що внаслідок збігу тяжких обставин, під впливом психологічного тиску з
боку ОСОБА_3., без своєї внутрішньої волі на укладення угоди вона була змушена
продати свою земельну ділянку тещі ОСОБА_3. - ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що
вищевикладі доводи позивачки знайшли своє підтвердження під час судового
розгляду.

З пояснень сторін вбачається, що
спірна земельна ділянка знаходиться біля будинку, в якому проживає подружжя
ОСОБА_3, та  біля будинку, в якому
проживає з сином донька позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4, 1920 р. народження, яка до смерті проживала в с.Овлаші Роменського
р-ну Сумської обл.,  дійсно є матір'ю
відповідачкиОСОБА_2. та тещею відповідача
ОСОБА_3.

В засіданні суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 пояснила, що  спірна
земельна ділянка її матері ніколи не була потрібна.  Саме вона, ОСОБА_2, вела переговори з
ОСОБА_1. про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та
розраховувалась з позивачкою своїми грошами, але, за домовленістю, покупцем в
угоді була зазначена її мати - ОСОБА_4

ОСОБА_2 також пояснила, що в період
грудень 2001р.-січень 2002р. вона надавала ОСОБА_1. допомогу в отриманні нею
державного акту на право приватної власності на землю, а також замість ОСОБА_1.
понесла всі витрати, пов'язані з отриманням державного акту. В отриманні
позивачкою державного акту приймала участь і юрисконсульт КМП “Моноліт”ОСОБА_5

СвідокОСОБА_5 ці обставини
підтвердила і пояснила, що при
приватизації позивачкою землі, вона ходила разом з позивачкою,  замість позивачки розписалась і отримала
довідку в МБТІ про вартість і отримала державний акт ( ас.49 зворот).

СвідокОСОБА_6., працівник Роменської
філії Сумського регіонального державного підприємства центр державного
земельного кадастру, показала про те, що у грудні 2001 р. до них звернулась
ОСОБА_1. із заявою про виготовлення державного акту. З першого дня ОСОБА_1.
приходила до них з юристом КМП “Моноліт”,
яка і отримала державний акт.
ОСОБА_1. державний акт не отримувала ( ас.157) .

З матеріалів справи вбачається, що в
один день - 01 лютого 2002 року - було укладено дві угоди :

- між ОСОБА_1. та ОСОБА_4 - договір
купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка продала за 4 000 грн. земельну
ділянку площею 0,0556 га  за АДРЕСА_1 та

- підписаний ОСОБА_1. та директором
КМП “Моноліт”ОСОБА_3акт приймання-передачі квартири, відповідно до змісту якого
на виконання додаткової угоди від 21.11.2001 р. КМП “Моноліт” передало
ОСОБА_1., а остання прийняла квартиру АДРЕСА_5 (том 1 ас. 83).

Хоча факт укладення в один день цих
двох угод відповідачка ОСОБА_2 пояснює простим співпадінням, але колегія суддів
вважає, що цей факт зайвий раз свідчить про обґрунтованість доводів позивачки
про те, що надання їй  Колективним малим
підприємством “Моноліт” квартири ставилось у залежність від відчуження нею
земельної ділянки на користь сім'ї ОСОБА_3.

Крім того, хоча відповідач ОСОБА_3.
пояснює про те, що до укладення оспорюваної угоди  та до купленої земельної ділянки він не має
ніякого відношення, однак  його доводи
спростовуються наступними після укладення цієї угоди подіями.

А саме.
Судом встановлено, і цих обставин ОСОБА_3. не спростовує, що після укладення
спірного договору ОСОБА_3. дав своїм підлеглим
вказівку про знесення гаражу, літньої кухні і вбиральні, які знаходились
на проданій  позивачкою земельній ділянці
і належали їй на праві власності. Саме ці, встановлені судом першої інстанції
факти, дали підстави для задоволення позову про стягнення з КМП “Моноліт” вартості
названих будівель.

Відповідно до ст.57 ЦК України /1963 р./ угода,
укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника
однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений
укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин,
може бути визнана недійсною за позовом потерпілого.

Відповідно до
роз'яснень, даних в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними” N 3 від 28.04.78 «при
вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст.57 ЦК суди
повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності
фактів, зокрема, збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх
безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай
невигідних для неї умовах.

Збігом тяжких
обставин слід вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його
близьких (крайня нужденність, хвороба і т.ін.), які примусили укласти угоду на
вкрай невигідних для нього умовах».

Колегія
суддів вважає, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи
позивачки про те, що збігом тяжких обставин були
для неї ті обставини, що директор КМП “Моноліт”, від якого залежало
вирішення питання надання їй квартири, довгий час не вирішував питання про
виконання всіх умов договорів, які укладались нею з КМП “Моноліт”, а це
позбавляло її можливості в похилому віці мати своє житло  .

Заслуговують на
увагу і доводи позивачки про те, що вкрай невигідними для неї умовами
укладеного договору був той факт, що вона взагалі не мала наміру продавати
земельну ділянку, яка мала вигідне для неї місце розташування /біля будинку її
доньки, в центральній частині міста/, була
для неї додатковим джерелом існування та на якій були розташовані
належні їй будівлі гаражу, літньої кухні і вбиральні.

Вкрай невигідними
для себе умовами укладення договору позивачка вважала й те, що надана їй
однокімнатна квартира за своїм технічним станом не виправдала її сподівань,
крім того, як виявилось пізніше, вона не була їй надана в установленому
порядку.

Зокрема, позивачка
посилалась на наступні обставини.

За її
скаргами, Роменським міськвиконкомом була створена міжвідомча комісія, яка
18.03.2003 р. за результатами обстеження наданої позивачці однокімнатної
квартириАДРЕСА_5 склала акт про те, що ця квартира не відповідає вимогам ст. 50
ЖК України /ас.21, 31, 139/. При обстеженні було встановлено, що у квартирі
проведено ремонт: стіни заново поштукатурені, поклеєні шпалери, які від того,
що квартира майже не опалюється (на газовому лічильнику 362 м3)
повідставали від стін. Підлога не фарбована. У ванній кімнаті раковина не
прикріплена до стіни. Підведено газ, виконані роботи по проведенню водопроводу,
але до системи водопостачання та водовідведення квартира не підключена /ас.21/.

Актом
міжвідомчої комісії Роменського міськвиконкому від 11.06.2004 р. № 589
встановлено, що квартира АДРЕСА_5знаходиться в одноповерховому 10-ти
квартирному цегляному будинку. Стіни і перегородки цегляні, оштукатурені,
покрівля шиферна, квартира газифікована, опалення автономне (АОГВ),
водопостачання централізоване, водовідведення - вигрібна яма. Дах над квартирою
протікає в трьох місцях, раковина потребує укріплення. Штукатурка в деяких
місцях відпала, шпалери з причини не систематичного обігріву приміщення
осінньо-зимового періоду року частково відпали, підлога потребує фарбування /
ас.311/.

Крім того. На підтвердження своїх доводів позивачка надана ухвалу Роменського
міськрайонного суду від 23 січня 2003 року, постановлену у справі за її заявою
про поновлення пропущено строку для пред'явлення виконавчого документу до
виконання.

З названого
судового рішення вбачається наступне. Звертаючись із заявою до суду, ОСОБА_1.
просила поновити строк для пред'явлення виконавчого документу до виконання, так
як боржник виконав свої зобов'язання частково і відмовляється від подальшого їх
виконання. При цьому посилалась на те, що відповідно до укладених раніше
договорів, мирової угоди, затвердженої рішенням суду, КМП “Моноліт” мав надати
їй однокімнатну квартиру. 01.02.2002 р. був підписаний акт приймання передачі
квартири АДРЕСА_5, але вона не відповідає вимогам ст. 50 ЖК України.

Постановлюючи
ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1., суд виходив з того, що «боржник виконав своє
зобов'язання частково по тій причині, що надане житло по вулАДРЕСА_5 не
відповідає вимогам ЖК України і те, що ОСОБА_1. не отримала на руки будь-який
правовстановлюючий документ на цю квартиру, крім акту приймання-передачі
квартири від 01.02.2002 р. Названий акт не входить до переліку документів, що
засвідчує право власності на квартиру » .

З матеріалів справи вбачається, що
після названих подій  рішенням виконкому
Роменської міської ради № 56 від 20.02.2003 р., тобто через рік після укладення
договору купівлі-продажу,  від КМП
«Моноліт» була прийнята в комунальну власність однокімнатна квартираАДРЕСА_5,
житловою площею 15,1 кв.м,  загальною
площею 32,6 кв.м.

20.02.2003 р. виконкомом Роменської
міської ради було прийнято рішення за № 56 про видачу ОСОБА_1. ордеру на названу
квартиру / ас. 19, 20/.

Таким чином, колегія суддів визнає
доведеними доводи позивачки про те, що збіг
тяжких для неї обставин /відсутність свого житла/ змусили її продати земельну ділянку, в той час як вона
взагалі не збиралась її продавати; крім того, вбачається, що тяжкі для
позивачки обставини знаходяться у безпосередньому зв'язку з її волевиявленням
на укладення угоди на вкрай невигідних для неї умовах.

При цьому колегія
суддів  враховує, що при укладенні
спірної угоди на волевиявлення позивачки впливали й такі фактори, як її похилий
вік - вона 1928 р.народження, та стан її здоров'я. Відповідно до висновку
амбулаторної експертизи №130 від 03.10.2003 р. у ОСОБА_1. виявлені ознаки
розладів психіки та поведінки у вигляді незначних розладів пам'яті та настрою,
які обумовлені судинним захворюванням головного мозку, початковій стадії. Дані
психічні розлади відносяться до категорії легких розладів психічної діяльності
(а. с. 99-100).

Таким
чином  колегія суддів вважає за необхідне
рішення  суду в частині вирішення позову
про визнання договору купівлі-продажу недійсним скасувати і постановити нове
рішення. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею
0,0556 га, що знаходиться у м. АДРЕСА_1, який був укладений 01 лютого 2002 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_7

Хоча
позивака і заперечує факт отримання 4 000 грн. за договором купівлі-продажу,
однак на підтвердження цих своїх доводів вона достовірних доказів не надала.
Тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1. 4 000 грн. на
користьОСОБА_2., яка є правонаступником після померлої 05.05.2007 р. ОСОБА_7
/ас.18/, а  ОСОБА_2 зобов'язати передати
ОСОБА_1. земельну ділянку площею 0,0556 га, що знаходиться у м. АДРЕСА_1. З
пояснень сторін вбачається, що під час розгляду спору в даній справі названа
земельна ділянка не оброблялась і не забудовувалась.

Колегія
суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1. про те, що
вирішуючи питання про відшкодування шкоди, пов'язаної з незаконним знесенням
належних їй гаража, літньої кухні і вбиральні, суд порушив норми матеріального
права щодо повного відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно
до ст. 440 ЦК УРСР /1963 р./, яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає
відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. В той же час з
матеріалів справи вбачається, що вирішуючи в травні 2008 року даний спір, суд
першої інстанції керувався даними довідки ДКП «Роменське МБТІ» про вартість
спірних будівель станом на березень 2003р. - 7 171 грн.

За таких
обставин, для визначення дійсної вартості спірних будівель станом на час
вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до
вищеназваної вартості будівель  /7 171
грн./ офіційні індекси інфляції за статистичними даними  за період з квітня 2003р. по липень 2008
р.:  7171грн. *100,7 *100 *100,1 *99,9
*98,3 *100,6 *101,3 *101,9 *101,5 /за2003р./ *112,3 /2004р./ *110,3/2005р./
*111,6/2006 р./ *116,6/2007р./ *102,9 *102,7 *103,8 *103,1 *101,3 /2008р./ = 13
926,60 грн.

Таким
чином рішення суду в частині вирішення позову
про відшкодування майнової шкоди підлягає зміні. З КМП “Моноліт” на
користь ОСОБА_1. необхідно стягнути 13 926, 6 грн. на відшкодування майнової
шкоди, а не 7171 грн.,  як зазначено у
рішенні.

В іншій частині рішення суду є законним і
обгрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права. З
підстав, зазначених  в апеляційній
скарзі, в іншій частині рішення суду не може бути скасоване або змінене.

Керуючись  ст.ст. ст. 303, п п.2,
3 ч.1 ст. 307,   пп.3, 4 ч.1 ст.309,  ст.ст.313, 314, 316  ЦПК України колегія суддів -

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2008 року в
частині вирішення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним
скасувати і постановити нове рішення, а в частині вирішення позову про
відшкодування майнової шкоди - змінити.

Договір
купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0556 га, що знаходиться у м.
АДРЕСА_1, який був укладений 01 лютого 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7,
визнати недійсним.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користьОСОБА_2 4000 грн.

Зобов'язати
ОСОБА_2 передати ОСОБА_1земельну ділянку площею 0,0556 га, що знаходиться у м.
АДРЕСА_1,

Стягнути
з Колективного малого підприємства “Моноліт” на користь ОСОБА_1 13 926, 6 грн.
на відшкодування майнової шкоди, а не 7171 грн.,  як зазначено у рішенні.

В іншій
частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня
2008 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і  з цього часу може бути оскаржене у
касаційному порядку  до Верховного Суду
України  протягом  двох місяців .

Головуючий      -

Судді                  -