Апеляційний суд Кіровоградської області
-----------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №22-2376                  Головуючий у першій
інстанції  Ведющенко В.В.
Категорія  2,5                         Доповідач  Черниш Т.В.
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
18 грудня 2008 року     Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
головуючого - Кривохижі В.І.,
суддів - Черниш Т.В.,
секретарі  Салабай М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною  скаргою
ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду від 20 жовтня 2008
22 вересня 2008 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання
права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позовні вимоги мотивував тим, що в жовтні 2004 року з відповідачем як
власником  АЗС «Хвилинка» домовився про
придбання  дизельного пального. На
виконання угоди він сплатив через оператора АЗС 3200 грн. як вартість  1391л дизельного пального, отримав
реєстраційну забірну картку внутрішнього користування, яка підтверджувала факт
укладення угоди і давала право на отримання
дизельного пального в будь-який час за ціною, що існувала при укладенні
угоди-2 грн.30 коп. за 1 л.  Однак
забірну картку він втратив, а коли у вересні 2008 року звернувся  за отриманням належного йому пального,
відповідач відмовив. Посилаючись на такі обставини, позивач просив визнати за
ним право власності на 1391л дизельного пального та витребувати  його в відповідача.
Рішенням Добровеличківського районного суду від 20 жовтня 2008 року позов
задоволено: визнано за ОСОБА_2 право власності на 1391 л дизельного пального та
ухвалено про витребування його в такій кількості  з АЗС «Хвилинка» з володіння фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом примусового виконання обов'язку в натурі на
користь позивача.

В апеляційній скарзі відповідач ставив питання про скасування цього рішення
з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності
висновків фактичним обставинам справи та доказам. Зазначав, зокрема, що суд не
врахував його, відповідача, доводів щодо неукладення договору купівлі-продажу
дизельного пального через недосягнення згоди про ціну, у зв'язку з чим ним були
повернуті позивачеві сплачені гроші. Просив ухвалити нове рішення, яким в
позові відмовити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник
повністю підтримали доводи апеляційної скарги. ОСОБА_2 ці доводи не визнав.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Рішення є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального
законодавства, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, які
підлягають застосуванню до цих правовідносин, на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснень ОСОБА_2, останній
позовні вимоги мотивував тим, що він, придбавши в жовтні 2004р. за укладеною  з відповідачем угодою  1391 л дизельного пального, набув право
власності на це майно, яке  відповідач
неправомірно утримує.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленим, що
обставини, якими обґрунтовувались вимоги позивача, мали місце. Визнав, що
відповідач не виконує взяті на себе після отримання за продане пальне в
кількості 1391 л  від покупця коштів
зобов'язання щодо передачі на вимогу останнього придбаного ним дизельного
пального, а його доводи про повернення позивачу коштів не підтверджено
письмовими доказами.

Однак такий висновок не є правомірним, оскільки суд дійшов його без
усебічного з'ясування фактичних обставин справи, визначення відповідно до них
характеру спірних правовідносин, правильного застосування правових норм,
належної оцінки доказів та доводів сторін.

Відповідно до ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі
досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 655 ЦК за договором
купівлі-продажу одна сторона( продавець) передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підтвердження  покладеного в
основу рішення висновку суд послався на покази свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5
та  пояснення відповідача, який визнав
факт передачі позивачем  через
оператора  АЗС ОСОБА_3 3200 грн. в жовтні
2004 року. Однак останній, заперечуючи проти позову, стверджував, що договірні
відносини щодо продажу ОСОБА_2 дизельного пального на запропонованих тим умовах
належним чином не були оформлені, оскільки з покупцем не дійшли згоди про
ціну  пального, у зв'язку з чим забірна
картка внутрішнього користування, заведена на ім'я Білецького і ним не
підписана, головним бухгалтером ОСОБА_4 була знищена, а позивачеві її другий
примірник і не видавався. Доводи відповідача в цій частині не спростовані ні
показами згаданих свідків, ні доводами позивача, який, зазначивши в позовній
заяві про втрату ним забірної картки, в судове
засідання надав розписку, пояснивши, що саме її, а не забірну картку,
отримав від оператора ОСОБА_3 на підтвердження сплати коштів 12 жовтня
2004р.(а.с. 21). Цю обставину підтвердила і свідок ОСОБА_3 Свідок ОСОБА_6,
головний бухгалтер АЗС, показала, що за результатами проведеної перевірки бухгалтерської
звітності будь-які дані щодо укладення з ОСОБА_2 договору та його виконання не
були виявлені.

Між тим зазначену розписку, як і
решту доказів, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог і якими суд
обґрунтовував рішення, в тому числі і про недоведеність твердження відповідача
про повернення коштів ОСОБА_2, не можна визнати належними, такими, що з
достовірністю підтверджують факт укладення між сторонами договору та досягнення
ними згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, тих, якими позивач мотивував
позовні вимоги.

Інших переконливих і  безспірних
доказів  на підтвердження обставин, з
якими як з юридичним фактом   пов'язувала
свої матеріально - правові вимоги, позивач не надав, не містять їх і матеріали
справи, а обставини, на які посилався, не є достатніми для  висновку
про наявність  правових підстав
для задоволення позову про визнання права власності на 1391л дизельного
пального та витребування його у відповідача.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при
розгляді справи допущено порушення норм матеріального та процесуального права і
це призвело до неправильного   вирішення
спору, тому ухвалене в справі рішення
відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням
нового, яким у задоволенні  позовних
вимог за зазначеними в позовній заяві підставами необхідно відмовити за
недоведеністю  обставин, якими ці позовні
вимоги обґрунтовувались

Керуючись ст.ст. 638,655,334, 392 ЦК України, ст. 303, п.2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В  И
Р  І  Ш
И  Л  А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 20
жовтня 2008року скасувати і в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на 1391 л дизельного пального  та витребування майна відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено шляхом подачі протягом двох місяців касаційної скарги до
Верховного Суду України.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області
Т.В. Черниш