АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем  України

24 січня 2008 року колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Житомирської області в
складі:

головуючого - судді
Матюшенка І.В.

суддів: Малахової Н.М.
,    Жизневської А.В.

при секретарі судового

засідання Лаговській О.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Житомирі апеляційну

скаргу ОСОБА_1 на рішення
Коростишівського районного

суду від 3 грудня 2007 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

ОСОБА_2 про визнання особи
такою,    що втратила право на
житло,

встановила:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1   як законний
представник -мати неповнолітнього ОСОБА_3
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права,    просить скасувати рішення суду
першої інстанції,    яким відмовлено у
задоволенні її позову в інтересах неповнолітньогоОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2  таким,
що втратив право на користування житлом в будинкуАДРЕСА_1Апелянт
зазначає,    що суд при вирішення спору
мав керуватися  ст.  71 ЖК України,    оскільки
ст.  163 ЖК України,    якою врегульоване питання щодо збереження
жилої площі за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сім'ї в будинках
(квартирах) приватного житлового фонду,
містить посилання на положення частини 1,    пункти 1 і 5 частини третьої і частину
четверту  ст.  71 ЖК України щодо випадків і строків
тимчасової відсутності наймача та членів його сім'ї. Крім того,    на думку апелянта,    вказані норми матеріального права не
передбачають такого поняття,    як
поважність причин відсутності наймача чи членів його сім'ї.

ОСОБА_2  заперечує
проти задоволення апеляційної скарги,
вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено,    що
сторони по справі до 8 грудня 1999 року перебували у

зареєстрованому шлюбі,
проживали і були зареєстровані (а.с. 7-8) в житловому

будинкуАДРЕСА_1
що

належав відповідачеві на праві власності. Вказаний житловий
будинок 8 квітня 2005

року подаровано відповідачем своєму малолітньому сину -
ОСОБА_3. (а.с. П,    12) і

сторони залишилися проживати у спірному будинку.
Будь-якого договір майну житла

між сторонами укладено не було. Зазначене сторонами не
заперечується.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог,    суд першої інстанції виходив з того,    що відповідач,    як колишній член власника,    не втратив право на користування
житлом,    так як був відсутній за місцем
проживання більше шести місяців з поважних причин - доглядав за хворими
батьками.

2

Доводи
апелянта про те,
що відповідач не надав суду достатніх доказів щодо догляду ним за
батьками є безпідставними,    оскільки
спростовуються поясненнями про таке відповідача,    поясненнями самої позивачки в частині
проживання відповідача з 1 січня 2007 року зі своїми батьками,    які хворіли,    та письмовими доказами по справі (а.с. 25 -
довідка про стан здоров'я ОСОБА_4а.с. 26 - свідоцтво про смертьОСОБА_5. Доказів
на спростування цих обставин позивачка не надала.

Мотивуючи прийняте рішення,    суд першої інстанції зазначив,    що спірні правовідносини регулюються
положеннями  ст.  171 ЖК України. Такий висновок суду є
помилковим,    оскільки вказана норма
Закону врегульовує питання щодо забезпечення жилими приміщеннями громадян,    будинки яких підлягають знесенню у зв'язку
з вилученням земельної ділянки. А тому,
посилання суду на положення  ст.  171 ЖК України з мотивувальної частини
судового рішення слід виключити.

Безпідставними визнаються і доводи апеляційної скарги
щодо неправильного застосування судом норм матеріального права. Ні нормами ЖК
України,    ні положеннями ЦК України прямо не врегульоване питання визнання колишнього
члена сім'ї власника таким,    що втратив
право на користування жилим приміщенням.
Частиною 8 статті 8 ЦПК України встановлено що,    якщо спірні правовідносини не врегульовані
законом,    суд застосовує закон,    що регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону),    а за відсутності
такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). А
відтак,    суд першої інстанції правильно
застосував до даного спору аналогію закону і дійшов вірного висновку про
те,    що відповідач не втратив право
користування житлом у спірному будинку,
оскільки був відсутній за місцем проживання більше шести місяців з
поважних причин а договір найму житла між новим власником та відповідачем
укладений не був.

Рішення суду постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  303,    307,
308,    313-315 ЦПК України,    колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду від 3 грудня 2007
року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.