СПРАВА № 2-917/2008 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2008 року Калинівський
районний суд Вінницької області

в
складі головуючого: Копчинський В.І.

при
секретарі: Кулик Т.С.

за
участю адвокатів ОСОБА_1., ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка справу за позовом ОСОБА_3 до
відділу земельних ресурсів у Калинівському районі про поновлення на роботі,
стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, стягнення матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася в суд з даним позовом, в якому зазначає, що за сімейними обставинами
(хвора мати) виїхала у Республіку Білорусь, про що повідомила начальника
відділу земельних ресурсів Поліщук М.М. через її матір, де перебувала з 29
грудня 2007 року по 12 січня 2008 року.

Приступила
до роботи, все було нормально, але 31.01.08 року її повідомили, що проведено
службове розслідування і її звільнено з роботи за прогули. Вважає дії керівника
незаконними, просить поновити на роботі, стягнути матеріальну та моральну
шкоду.

В
судовому засіданні позивачка позов підтримала. Суду пояснила, що її батьки
проживають у Республіці Білорусь, батькові - 77 років, матері - 70 років, обоє
хворіють, тому вона до них часто навідується, і про це знають на роботі. 28
грудня 2007 р., вечором по телефону повідомив син, що мати тяжко хвора,
знаходиться в лікарні, потребує сторонньої допомоги. Вона написала заяву про
надання відпустки за власний рахунок з 31.12.07 р. по 12 січня 2008 року, так
як 29 грудня 2007 р. був вихідний, вона в той же день поїхала в Білорусь, а
заяву попросила зятя віднести на роботу.

31.12.07
р. зять зайшов на роботу, але був вихідний, тому заяву про відпустку приніс
8.01.08 року до начальнику відділу Поліщук М., якій все пояснив. Остання
сказала переписати заяву про надання відпустки з 8.01. по 12.01.08 р., так як
не можна виїхати з Білорусії із-за відсутності квитків, що він і зробив.

14
січня 2008 р. вона вийшла на роботу, все було нормально, лише 26 січня за
проханням кадровика ОСОБА_4 переписала заяву власноручно, а потім вона стала
вимагати пояснення, де була 29 грудня 2007 р., що вчинила прогул, неналежно
виконую трудові обов”язки, що вона і зробила. 31 січня 2008 р. біля 17 год. її
ознайомили з актом службового розслідування і сказали, що звільнена з роботи за
прогули. Будь-яких пояснень про причину невиходу на роботу не вимагали, з
наказом про звільнення під розписку не знайомили. Вважає звільнення незаконним,
оскільки була поважна причина терміново виїхати у Білорусь, письмового
пояснення у неї не брали, не ознайомили з наказом про звільнення, тому просить
поновити на роботі, наказ про звільнення скасувати. Крім того, внаслідок
незаконного звільнення в неї підвищився тиск, лікувалася у лікарні, на ліки
витратила 311 грн., тому просить їх відшкодувати, а також просить стягнути 20 тис.
грн. моральної шкоди із-за приниження її гідності та ділової репутації.

Представник
відповідача, начальник відділу Поліщук М.М. позов не визнає. Суду пояснила, що
29 грудня 2007 р. позивачка не вийшла на роботу. 8 січня 2008 р. прийшов до неї
зятьОСОБА_3. і повідомив, що остання у Білорусії і із-за відсутності білетів не
може приїхати. Написав від її імені заяву про надання відпустки з 8 по 12 січня
2008 року, яку відніс спеціалісту по кадрам. 12 січня 2008 р. вона видала наказ
про проведення службового розслідування, по результатам якого було видано наказ
про звільненняОСОБА_3. з роботи за прогули.

Визнає,
що письмового пояснення відОСОБА_3. про відсутність її на роботі з 29.12.07 р.
по 12.01.08 р. не вимагали, наказ про звільнення під розписку не оголошували.
Профспілкової організації у них немає, є спілка землепорядників, куди
добровільно сплачується 1% зарплати. До моменту звільнення дисциплінарних
стягнень уОСОБА_3. не було.

Вислухавши
пояснення сторін, оцінивши зібрані докази по справі, суд вважає позов
задовольнити частково по таких підставах.

Так,
судом встановлено, що наказом № 7 від 31.01.08 року в.о.начальника відділу
земельних ресурсів у Калинівському районі ОСОБА_3. звільнена з роботи за прогул
без поважних причин.

Відповідно
до п.4 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган може розірвати
трудовий договір з працівником у разі вчинення ним прогулу без поважних причин.

Судом
встановлено, що 29 грудня 2007 р. та в період з 8 січня по 12 січня 2008 р.
позивачка не вийшла на роботу, пояснюючи причину цього невиходу погіршенням
стану здоров'я своєї похилого віку матері та необхідністю стороннього догляду
за нею. В обгрунтування своїх доводів ОСОБА_3. надала суду довідку Биховської
районної лікарні Республіки Білорусь, де мати знаходилася на лікуванні з
25.12.07 року по 23.01.2008 р. з висновком лікаря про потребу сторонньої
допомоги родичів (а.с.13).

З
заявою про надання відпустки без збереження зарплати строком на 5 днів від
імені позивачки звернувся її зять особисто до в.о.начальника відділу Поліщук
М.М., якій пояснив, що ОСОБА_3. терміново виїхала у Білорусію, т.я. матері
необхідно догляд із-за погіршення здоров'я. Допитаний як свідок, ОСОБА_5.
підтвердив названі обставини, пояснивши, що його завірили, що заява буде
підписана, все буде нормально.

Свідки
ОСОБА_6, ОСОБА_4 суду показали, що на роботі всім достовірно відомо про хворобу
матеріОСОБА_3., т.я. вона часто її провідує. Під час проведення службового
розслідування про причини невиходуОСОБА_3. на роботу, остання усно повідомила
про хворобу матері, а письмового пояснення від неї не вимагали.

В
обгрунтування своїх доводів позивачка ОСОБА_3. надала суду міграційну картку
про перебування в Республіці Білорусь з 29.12.2007 р. до 14.01.2008 року
(а.с.76, 77).

Таким
чином, невихід на роботуОСОБА_3. у зв'язку з потребою догляду за хворою
матір'ю, про що вона повідомила роботодавця, є поважною причиною, а тому
адміністрація не мала підстав для її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України.

Крім
того, при звільненні з роботи за прогул адміністрації слід дотримуватися
загальних норм, передбачених ст.148-149 КЗпП України.

Так,
відповідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується
уповноваженим органом безпосередньо за виявленням простпку, але не пізніше
одного місяця з дня його виявлення. Судом встановлено, що невихід на
роботуОСОБА_3. 29 грудня 2007 р. був виявлений спеціалістом по кадрах в той же
день, про що було складено комісійний акт (а.с.30). Проте, наказ № 7 про
дисциплінарне стягнення, звільненняОСОБА_3. з роботи, виданий 31.01.08 р.,
тобто з пропущеним місячним строком накладення стягнення.

Судом
достовірно встановлено, що адміністрація до застосування дисциплінарного
стягнення не зажадала відОСОБА_3. письмових пояснень про відсутність на роботі
за 29 грудня 2007 р. та за період з 8.01 по 12.01.2008 року. Дисциплінарне
стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівнику під розписку.

Проте,
позивачку з наказом про звільнення з роботи взагалі не знайомили, а лише
повідомили про необхідність з'явитися і забрати трудову книжку (а.с.37). Даний
факт підтвердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Дані
порушення порядку накладення дисциплінарного стягнення не спростовуються
представником відповідача, що безумовно є підставою визнання стягнення таким,
що не має чинності.

Посилання
представника відповідача, що ОСОБА_3. не писала її заяви про надання відпустки
за власний рахунок із-за хвороби матері, спростовується показами позивачки та
актом від 14.01.08 р. (а.с.29), де зазначено, що ОСОБА_3. написала таку заяву,
але в.о.начальника не підписала її, бо написана заднім числом.

Враховуючи
викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано вимог
трудового законодавства при накладенні дисциплінарного стягнення та звільнення
з роботиОСОБА_3., тому вимоги позивачки в частині скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячної зарплати за час
вимушеного прогулу підлягають до повного задоволення.

Згідно
представленої відповідачем довідки про зарплату позивачки вбачається, що її
середньомісячна зарплата за 2 останні місяці роботи складає 1290,37 грн., тому
її розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу з 1.02.08 року по 9.10.08
року буде складати 9443 грн. (а.с.69).

Крім
того, відповідно до вимог ст.2371 КЗпП України з відповідача слід
стягнути на користь позивачки моральну шкоду, оскільки остання зазнала
моральних страждань у зв'язку з її звільненням, порушився її душевний спокій,
змушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд
визначає розмір компенсації моральної шкоди в сумі 1000 (одна тисяча) грн. В
іншій частині стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю
вимог.

В
частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 311,81 грн. позивачці слід
відмовити, так як вона не надала суду доказів, що ці витрати були пов'язані з
звільненням її з роботи.

Відповідно
до вимог ст.235 КЗпП України суд вважає рішення про поновлення на роботі та
стягнення середньомісячної зарплати за один місяць допустити до негайного
виконання.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.40 п.4, 149, 235, 2371 КЗпП
України, ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково. Поновити ОСОБА_3 на попередній посаді - спеціаліста І
категорії по Калинівській міськраді відділу земельних ресурсів у Калинівському
районі, Вінницької області.

Наказ
№ 7 в.о.начальника відділу земельних ресурсів у Калинівському районі від
31.01.08 р. про звільненняОСОБА_3. з роботи за прогул - скасувати.

Стягнути
з відділу земельних ресурсів у Калинівському районі Вінницької області
держземагенства України ОСОБА_3. як заробітну плату за час вимушеного прогулу -
9443 грн., а також 1000 (одну тисячу) грн. у відшкодування моральної шкоди та
1000 (одну тисячу) як витрати на правову допомогу адвоката.

Рішення
в частині поновлення на роботі і стягнення зарплати за один місяць підлягає до
негайного виконання.

В
іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі
протягом 10 днів заяви про апеляційне оскарження та подачі протягом 20 днів самої
апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ: