РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 року Вишгородський
районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Козловій І.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, Садове товариство „Межиріччя”,
Вишгородське бюро технічної інвентаризації, про визнання незаконною та
скасування державної реєстрації права приватної власності на садовий будинок в
цілому, визначення часток у праві спільної сумісної власності на садовий
будинок і встановлення порядку користування,

встановив:

у вересні 2001 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 й, уточнюючи позов, просив
визнати за ним право власності на &frac12; частину садового будинку та право користування &frac12; частиною
земельної ділянки, а також визнати недійсним розпорядження Вишгородської
районної державної адміністрації в Київській області щодо цієї земельної
ділянки, бажаючи набути право власності на спірний будинок в цілому.

Позивачка звернулася до суду із
зустрічним позовом, посилаючись на право спільної сумісної власності - спірний
садовий будинок, який збудовано під час шлюбу сторін й без законних підстав у
2005 році зареєстровано за ОСОБА_2 в цілому.

Просила визначити розмір часток у
цьому майні, враховуючи її інтереси та інтереси її дітей, та виділити їй &frac34; його частини з
наданням в користування гаражу та більшої житлової кімнати, а відповідачеві - &frac14; його частину з
наданням в користування меншої житлової кімнати. Решту приміщень садового
будинку просила залишити в загальному користуванні.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання
повторно не прибув, у зв'язку з чим 20 жовтня 2008 року його позов залишено без
розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Доводи відповідача ОСОБА_2 зводилися
до того, що він не має місця проживання, а тому просив надати йому садовий
будинок у цілому, зобов'язавши його виплати на користь відповідачки 12 322 грн.
- вартість &frac12; частини
спірного будинку. Підстав до поділу будинку не вбачав і проти позову ОСОБА_1
заперечував.

Третя особа - ОСОБА_3, просив про
задоволення позову ОСОБА_1

Інші треті особи в судове не
прибули, просили розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши сторони і дослідивши
матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
сторони з 1985 року по жовтень 2001 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі.

В цей період за спільні кошти побудували садовий будинок
по АДРЕСА_1.

Даний садовий будинок належить сторонам на праві спільної
сумісної власності на підставі ст. 22 КпШС України, що встановлено по даній
справі рішенням цього ж суду від 3 липня 2003 року в частині, що набрала
законної сили.

Відповідно до ст. 22 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен
з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Разом з тим, 14 лютого 2005 року
Вишгородським бюро технічної інвентаризації проведено державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на даний садовий будинок у цілому.

Підставою для цього слугувало
згадане рішення суду, яке у частині визнання права власності ОСОБА_2 на садовий
будинок законної сили не набрало й скасовано ухвалою апеляційного суду Київської
області від 9 жовтня 2003 року.

Таким чином дану державну реєстрацію спірного будинку
проведено без законних підстав й у цій частині порушено права позивачки на
спільну сумісну власність, які підлягають захистові згідно ст. 386 ЦК України,
а тому дану державну реєстрацію слід визнати незаконною і скасувати.

Відповідно до вимог ст. 28 КпШС в
разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках суд може, відступити від начала рівності
часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з
подружжя, що заслуговують на увагу.

Дані про технічну можливість поділу
спірного майна згідно ст. 29 КпШС України в матеріалах справи відсутні.

Виходячи з роз'яснень даних у п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок”
від 4 жовтня 1991 року № 7, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд
вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування
відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі
окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в
загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

За таких обставин при вирішенні
цього спору, належить визначити частки кожного з подружжя згідно ст. 28 КпШС
України у межах пред'явлених позовних вимог.

Так, спірний садовий будинок
складається з двох житлових кімнат площею 8,8 кв.м. та 12,7 кв.м., веранди 8,4
кв.м., кухні 8,8 кв.м. та гаражу 12 кв.м., а також надвірних споруд - сараю та
убиральні.

Судом установлено, що позивачка
ОСОБА_1 постійно користується садовим будинком, де веде садівницьке
господарство разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які приїжджають до
садового будинку на автомобілі, що розміщується в його гаражі. Постійне
користування садовим будинок викликано також незадовільним станом здоров'я
спільної дитини подружжя (ОСОБА_4).

Відповідач ОСОБА_2 проти таких
доводів заперечував, просив визнати за ним право на весь будинок, однак доводів
стосовно своїх інтересів та потреб у користуванні садовим будинком не навів.

Між тим з доводами відповідача щодо
необхідності забезпечення житлом за рахунок садового будинку суд не погоджується,
оскільки спірний будинок не є житловим.

Разом з тим, зазначені вище інтереси
та потреби позивачки заслуговують на увагу, а тому за ОСОБА_1 слід визнати
право власності на &frac34; частини садового будинку, надавши в користування більшу кімнату та гараж, а
меншу кімнату надати в користування відповідачеві.

Решту приміщень та надвірних споруд
належить залишити в загальному користуванні сторін.

За таких обставин пред'явлений позов
ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем представлено
документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід стягнути з
відповідача.

На підставі викладеного і керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Державну реєстрацію права власності
на садовий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 від 14 лютого 2005 року визнати
незаконною і скасувати.

Визначити частки в спільному
сумісному майні -
садовому будинку АДРЕСА_1, й за ОСОБА_1 визнати право
власності на &frac34; його частини, а
за ОСОБА_2 - на &frac14; його частину.

Встановити порядок користування
садовим будинком АДРЕСА_1 та надати в користування ОСОБА_1 - гараж „3” 12 кв.м.
та житлову кімнату „2” 12, 7 кв.м., а в користування ОСОБА_2 - житлову кімнату
„4” 7, 2 кв.м.; в спільному користуванні залишити кухню „5” 8,8 кв.м. і веранду
„1” 8,4 кв.м., а також надвірні споруди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з оплати витрат на правову допомогу в
розмірі 5 000 грн.

Рішення набирає законної сили
протягом 10 днів з дня його проголошення і може бути оскаржено в апеляційному
порядку шляхом подання в зазначений строк заяви про його оскарження та протягом
20 днів після цього апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя