Справа № 2-190-2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

17 березня 2008 року Соснівський районний суд м.Черкаси в
складі:

головуючого - судді  - Токової С.Є.

при
секретарі
- Сємьоновій І.С., Коваленко В.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3  про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні
2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодуання
матеріальної шкоди та просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 700 грн.,  окільки ОСОБА_2 не поставив позивача до
відома  про наділ йому частини земельної
ділнки позивача і 18 березня 2004 року знищив паркан та бульдозером нагорнув на
город позивача масу піску, вивівши з ладу частину родючої землі та знищивши
насадження полуниці. З ОСОБА_3 позивач просив стягнути 800 грн. матеріального
відшкодування, оскільки в середині квітня 2004 року вона разом зі своїм
чоловіком ОСОБА_4 на земельній ділянці позивача знищили насадження полуниці та
межові знаки.

В
судовому засіданні позивач підтримав впозов та пояснив, що рішенням правління
колгоспу «радянська Україна» (протокол № 5), йому була виділена земельна
ділянка під город 0,07 га в мікрорайоні Дахнівка між землеволодіннями  АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1. Дану земельну ділянку
займає понад 24 років, вклав в неї багато зусиль з тим, щоб відродити
врожайність. 10 травня 2002 року він звернувся до Черкаської міської ради  із заявою про надання йому земельної ділянки
площею 0,07 га в оренду і рішенням від 17 04 2003 року № 3-319 земельна ділянка
була надана йому в оренду до 01 01 2005 року. Але 03 07 2003 року Черкаська
міська рада прийняла друге рішення № 3-582, яким без його згоди частину
земельної ділянки виділила ОСОБА_3 Дане рішення він оскаржив до Соснівського районного,
а потім - до апеляційного суду Черкаської області. На час подачі позову його
скарга перебувала  на розгляді у
Верховному Суді України. Не дочекавшись розгляду справи Веховним Судом України,
ОСОБА_3 разом із своїм чоловіком  в
середині квітня 2004 року на його земельній ділянці знищили близько двох соток
полуниці та межові знаки - 20 стовпців.

Відповідач
ОСОБА_2 приватизував без його згоди 254 кв.м землі, яку позивач вважає своєю, і
18 березня 2004 року знищив паркан, крім цього бульдозером нагорнув на його
город масу піску, вивівши тим самим з ладу частину родючої землі, також знищив
насадження полуниці на площі в 2 сотки та 0,5 сотки часнику, який був
висаджений на зиму. Позаяк відповідачі своїми протиправними діями заподіяли
позивачеві матеріальних збитків у вищевказаній сумі, вони підлягають до
відшкодування в судовому порядку.

Представник  відповідача
ОСОБА_2  та  відповідач
ОСОБА_3   в судовому засіданні
позов не визнали та пояснили, що на земельні ділянки, які позивач безпідставно
вважає своїми, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають державні акти на право власності, які у
встановленому порядку не анульовані і не визнані недійсними. Відповідачі
стверджують, що на момент початку опоряджувальних робіт на спірних земельних
ділянках не було ніяких культурних зелених насаджень, як і паркану.

ОСОБА_3 лише прибрала з власної землі кілька дерев*яних
стовпчиків, які на її думку, цінності не мають.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків, які підтвердили пояснення позивача, дослідивши
докази, суд знаходить позов не підлягаючим до задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно
до ст.125 ЗК України, право
власності  та  право
постійного  користування  на земельну
ділянку  виникає  після
одержання  її   власником
або користувачем  документа,  що
посвідчує  право  власності чи право постійного
користування  земельною  ділянкою,
та  його  державної реєстрації.       Право
на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і
його державної реєстрації.

Судом
встановлено, що рішенням Черкаської міської ради № 3-319 від 17.04.2003 року
ОСОБА_1 надано дозвіл на розробу проекту відведення земельної ділянки площею
716 кв.м між землекористуваннями по АДРЕСА_3 і АДРЕСА_1 в оренду до 01 01 2005
року під город без права забудови за рахунок земель Черкаської міської ради.

На даний
час проект у встановленому порядку  не
розроблений, земельна ділянка  в оренду
позивачеві не передана.

Відповідач
ОСОБА_2 має державний акт від  10 березня
2004 року на право власності  на земельну
ділянку площею 783 кв.м за вдресою АДРЕСА_1.           ОСОБА_3  має державний акт від  01 жовтня 2003 року на право власності  на земельну ділянку площею 895 кв.м за
вдресою АДРЕСА_2.

Відповідно
до ст.90, 152 ЗК України, власник має вправі самостійно господарювати на землі
та вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав.

Судом
встановлено, що господарську діяльність відповідачі проводять в межах власних
земельних ділянок.

Верховний
суд України в правових позиціях, що стосуються земельного права (п.15)
роз»яснює натупне.

Оскільки
згідно з ч.3 ст.125 ЗК України, приступати до використання земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержанння документа, що
підтверджує право на неї  та державної
реєстрації забороняється, то особи, які провели затрати, пов»язані з
використанням  земельної ділянки без
зазначених вимог закону, не мають право на відшкодування цих затрат.

Оскільки
,  позивач користувався земельними
ділянками,  не оформивши належним чином
право на них, він не має права на відшкодування будь-яких витрат, вчинених щодо
спірних земельних ділянок, в тому числі грошових коштів, витрачених на
культивацію, придбання городини тощо.

Позивачем
не надано доказів пошкодження або приведення паркану та стовпів в непридатний
до використання стан, тоді як згідно з ст.60 ЦПК України, обов»язок доказування
та подання доказів покладається саме на нього. З пояснень же свідка
ОСОБА_5вбачається, що внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 паркан було лише
похилено.

Суд  також
критично  оцінює   покази
свідків ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  так
як  вони      різняться
протиріччями,  даючи  пояснення
суду  з  приводу насаджень полуниці  не
могли  пояснити   суду
на  якій  земельній
ділянці  вони  знахолились,
кому   ця  земельна
ділянка  належала  та
правомірність  її  використання
з  боку   позивача.

Пояснення
позивача про те, що він набув право користування спірними земельними ділянками
за набувальною давністю суд не може покласти в основу даного

рішення, позаяк порядок застосування набувальної давності
щодо землі регулюється Земельним Кодексом України і не додержаний позивачем.

Керуючись
ст.ст.10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.22 ЦК України,  ч.3 ст.125 ЗК України, п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року, суд -

В И Р І Ш И В :

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодуання збитків
відмовити.

Судові
витрати віднести на рахунок держави.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом 10 днів з дня його проголошення заяви про
апеляційне оскарження та поданням після цього у 20 денний строк апеляційної
скарги.

Головуючий :