3 грудня    2008 року                                                                      м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в судовому засіданні справу
за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1про стягнення
незаконно отриманої допомоги по безробіттю за касаційною скаргою
Київського міського центру зайнятості на рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 19 лютого 2008 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14
в с т а н о в и л а:
У грудні 2007 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що 6 листопада 2006 року відповідач
зареєструвався в Дніпровському районному центрі зайнятості як такий, що шукає
роботу. 13 листопада 2006 року йому було надано статус безробітного з
призначенням допомоги по безробіттю.
У заяві про надання статусу безробітногоОСОБА_1 зазначив, що не є
підприємцем і трудовою діяльністю не займається. Одночасно відповідач був
ознайомлений з пам'яткою про права та обов'язки безробітного, в якій указано,
що безробітні зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
За інформацією державної податкової інспекції в Дніпровському районі м.
КиєваОСОБА_1 у першому кварталі 2007 року мав доходи, а саме: 1 січня 2007 року
між ним та товариством з обмеженою відповідальністю “Едіпрес України”  (далі - ТОВ “Едіпрес України”) було укладено
авторський договір, згідно з яким він отримав винагороду в розмірі 299 грн. 41
коп. Також відповідач отримував інші виплати за цивільно-правовими  договорами.
Ураховуючи, що уклавши зазначені договори,ОСОБА_1  вважається таким, що забезпечує себе роботою
самостійно, а отже, належить до зайнятої категорії населення й не може
знаходитись на обліку зайнятості як безробітний,  19 жовтня 2007 року відповідач був знятий з
обліку в центрі зайнятості.
У період з 1 січня 2007 року до 18 жовтня 2007 року відповідачу була
виплачена допомога по безробіттю в розмірі 15 794 грн. 75 коп.
Вважаючи, що вказану допомогуОСОБА_1 отримав незаконно,  позивач просив стягнути з відповідача
допомогу по безробіттю в зазначеному розмірі.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2008 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від          14 квітня 2008 року, у задоволенні
позову відмовлено.

В
обґрунтування касаційної скарги Київський міський центр зайнятості посилається
на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи,
невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування
судами норм матеріального та порушення норм процесуального права і ставить
питання про скасування судових рішень та ухвалення нового рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що ця справа підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Так, згідно зі ст. 15 ЦПК України
суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із
цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших
правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 17 КАС України
передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень  у випадках, встановлених законом.

Статтею 18 Закону України “Про
зайнятість населення” визначено, що для реалізації
державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки
і    перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність
якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та  соціальної політики України, місцевих
державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної
політики України, центру зайнятості Автономної
Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських,
районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості,
центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість населення.

Ураховуючи наведене та те, що спір
виник за зверненням суб'єкта владних   повноважень, зазначена справа
підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку
цивільного судочинства.

Як суд першої інстанції при
вирішенні справи, так і  апеляційний суд
при перегляді рішення в апеляційному порядку на зазначене уваги не звернули та
розглянули справу в порядку, визначеному цивільним процесуальним
законодавством.

За таких обставин ухвалені у
справі судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст.
340 ЦПК України, із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 205 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 340 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу Київського міського центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення
Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого             2008 року й ухвалу Апеляційного
суду м. Києва від 14 квітня 2008 року скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді Верховного Суду України:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук   Я.М. Романюк