Справа № 113
інстанції Лебеженко В.О.
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2008
року       Апеляційний суд Донецької
області у складі:

головуючого
судді Лук'янової С. В. суддів Біляєвої О.М. ,
Жданової B.C.

при секретарі
Андрусішиній М. Г.

розглянув
у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за апеляційною
скаргою позивача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті
Дружківка на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 3 жовтня
2007 року у справі за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
місті Дружківка до Дружківської міської санітарно-епідеміологічної
станції,  треті особи ОСОБА_1,  Акціонерне товариство закритого типу „Веско",  Центральна міська лікарня міста Дружківки про визнання
недійсним акту розслідування хронічного захворювання.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення представників позивача і відповідача,  представника третьої особи АТЗТ „Веско",  перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної
скарги,  апеляційний суд

встановив:

В
апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Дружківського
міського суду від 3 жовтня 2007 року і ухвалення у справі нового рішення про
задоволення позову через неправильне застосування судом норм матеріального і
процесуального права,  невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування обставин,  що
мають значення для справи.

Суд
безпідставно вважає,  що позивач не може
оскаржити акт розслідування професійного захворювання (далі Акт),  оскільки питання складання такого акту
зачіпає інтереси позивача.

Безпідставним
є висновок суду про визнання Акту дійсним,
тому що цей Акт не оскаржений потерпілим і роботодавцем.

З
березня 2007 року в провадженні Дружківського міського суду знаходиться справа
за позовом Акціонерного товариства закритого типу „Веско" (далі АТЗТ) до
Інституту медицини праці АМН
України (даті Інститут),
Дружківської СЕС (треті особи ОСОБА_1
,  відділення Фонду) про визнання
недійсним висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Інституту від ІЗ
грудня 2006 року та акту хронічного професійного захворювання ОСОБА_1  від 30 січня 2007 року.

Відділення
Фонду заявляло клопотання про об'єднання в одне провадження зазначених
справ,  але у задоволенні клопотання було
відмовлено.

Суд не
взяв до уваги надані відділенням Фонду докази,
які підтверджують відсутність підстав для складання Акту. До 2000 року і
у лютому 2000 року ОСОБА_1  проходив медичний огляд і був визнаний придатним до
роботи; 29 серпня 2006 року ЛЕК клініки професійних захворювань встановила у ОСОБА_1  загальне захворювання. Тому позивач вважає,  що Інститут безпідставно встановив зв'язок
захворювання ОСОБА_1  з умовами праці на АТЗТ .

Складений
ЗО січня 2007 року Акт підписали лише два члени комісії,  а чотири -відмовилися. В амбулаторній карті ОСОБА_1  є виправлення.

Суд
розглянув справу у відсутність представника третьої особи АТЗТ,  що призвело до неповного з'ясування обставин
справи. Клопотання позивача щодо відкладення розгляду справи через неявку
представника АТЗТ судом було відхилено.

Наданий
позивачу міської СЕС примірник Акту не затверджений головним лікарем СЕС,  не має гербової печатки (а.с.  102-110).

В
судовому засіданні апеляційного суду представники позивача підтримали доводи
апеляційної скарги; представник відповідача не визнав апеляційну скаргу і
просив залишити без змін рішення суду першої інстанції; представник третьої
особи АТЗТ „Веско" підтримав доводи апеляційної скарги; треті особи
ОСОБА_1 ,  Центральна міська лікарня
міста Дружківки не з'явилися в судове засідання апеляційного суду,  про час і місце судового засідання
повідомлені належним чином,  що
підтверджується відповідними розписками.

Рішенням
Дружківського міського суду від 3 жовтня 2007 року відмовлено у задоволенні
зазначеного позову.

Цим
рішенням встановлено,  що ОСОБА_1  з 3 вересня 1979 року по 28 травня 2002 року перебував у
трудових відносинах з АТЗТ,  де з 13
квітня 1983 року працював машиністом екскаватора і був звільнений у зв'язку з
переходом на пенсію.

18
грудня 2006 року Інститут повідомив про встановлення ОСОБА_1  професійного захворювання,  що стало підставою для створення комісії та
проведення розслідування професійного захворювання.

30 січня
2007 року за результатами роботи комісії по розслідуванню причин професійного
захворювання був складений Акт,  який
затвердив головний лікар Дружківської СЕС.

Суд
прийшов до висновку,  що Акт є
дійсним,  оскільки ні АТЗТ,  ні ОСОБА_1  не оскаржили Акт і останній не був скасований. Діюче
законодавство не передбачає можливості оскарження позивачем Акту. Тому суд
прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову,  оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на
законі (а.с. 92-97).

Апеляційний
суд вважає,  що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,  рішення
суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд через
наступне.

Відповідно
ч.3  ст. 303 ЦПК України апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення норм процесуального права,  які є обов'язковою підставою для скасування
рішення суду.

Згідно
п.5 ч.1  ст. 311 ЦПК України рішення суду
підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом
першої інстанції.

Відмовляючи
у задоволенні позову,  суд першої
інстанції виходив з того,  що діюче
законодавство не передбачає можливості оскарження позивачем Акту і тому
фактично не

розглядав
позовні вимоги. Але цей висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам
законодавства через наступне.

Порядок
розслідування та ведення обліку нещасних випадків,  професійних захворювань і аварій на
виробництві,  затверджений постановою
Кабінету міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112 (далі Порядок),  не має норми,
яка б передбачала можливість позивача оскаржити акт розслідування
професійного захворювання форми П-4 (Акт). Згідно п.59 Порядку у разі незгоди
роботодавця,  потерпілого або члена його
сім'ї чи особи,  яка представляє його
інтереси,  із змістом затвердженого акта
форми Н-5,  форми Н-1 (або форми НПВ)
рішення спеціальної комісії може бути оскаржено у судовому порядку,  тобто можливість оскарження акту форми П-4
цим пунктом також не передбачена.

Згідно
п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя" від 1 листопада 1996 року №9,  оскільки Конституція України,  як зазначено в її  ст. 8,
має найвищу юридичну силу,  а її
норми є нормами прямої дії,  суди при
розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх
необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії; судові рішення
мають ґрунтуватись на Конституції,  а також
на чинному законодавстві,  яке не
суперечить їй.

Відповідно вимогам  ст. 6 Закону
України „Про судоустрій України" усім суб'єктам

правовідносин гарантується захист їх прав,
свобод і законних інтересів незалежним і

неупередженим судом,  утвореним відповідно
до закону; ніхто не може бути позбавлений

права на розгляд його справи у суді,
до підсудності якого вона віднесена процесуальним

законом.                                                                                                         .

Апеляційний
суд вважає,  що у даному випадку позивач
є суб'єктом правовідносин,  які виникли у
сфері відшкодування шкоди,  спричиненої
працівнику професійним захворюванням; тому позивач не може бути позбавлений
права на оскарження Акту,  за наявності
якого у працівника виникає право на відшкодування шкоди,  а у позивача виникає обов'язок цю шкоду
відшкодувати.

Враховуючи
викладене в сукупності,  апеляційний суд
вважає,  що фактично суд першої інстанції
не розглянув зазначені позовні вимоги,
цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення
судом першої інстанції,  що відповідно
п.5 ч. 1  ст. 311 ЦПК України є
безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції з
направленням справи на новий розгляд.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307 ч.1 п.5,
311 ч.1 п.5,  313,  315,
317 ЦПК України,  апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу позивача відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в місті
Дружківка частково задовольнити,

Рішення
Дружківського міського суду Донецької області від 3 жовтня 2007 року скасувати,  справу направити на новий розгляд у той же
суд.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подання скарги безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня проголошення,