РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 року Вишгородський
районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Козловій І.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ВАТ „Чернігівський Завод Електроприладів” про поновлення на роботі
та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

позивач звернувся до суду за даним
позовом, посилаючись на те, що його звільнено з посади ІНФОРМАЦІЯ_1 ВАТ „ЧеЗаРа”
без законних підстав, у зв'язку з чим порушує питання про поновлення на роботі
та зобов'язання відповідача до відновлення допуску до державної таємниці.

В судовому засіданні позивач просив
про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача проти позову
заперечив, посилаючись на правомірність звільнення позивача.

Заслухавши сторони і дослідивши
матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 з 11 грудня 2007 року працював на ВАТ „ЧеЗаРа” на посаді ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наказами голови правління ВАТ
„ЧеЗаРа” від 24 квітня 2008 року НОМЕР_1 ОСОБА_1 з займаної посади звільнено на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з прогулом.

Так з 7 по 10 квітня та з 15 по 24
квітня 2008 року ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин був відсутній,
що вбачається з матеріалів службової перевірки та табелю за квітень 2008 року.

Відсутність на роботі в зазначений
час позивач не заперечував, хоча зазначив, що на роботу не виходив, оскільки
працював за сумісництвом, й про свою відсутність попереджав керівництво, від
якого отримав на це усний дозвіл.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП
України прогулом вважається в тому числі й відсутність на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня без поважних причин, що є підставою до розірвання
трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Вимогами ст. 50 КЗпП України
встановлено норми тривалості робочого дня, а згідно ст. 57 цього ж Кодексу час
початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами
внутрішнього трудового розпорядку та графіками змінності у відповідності з
законодавством.

Згідно п. 5.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку на
підприємстві відповідача час початку та закінчення роботи, в тому числі час
приходу та уходу з роботи, перерва для відпочинку визначається розпорядком
роботи, що встановлюється уповноваженим на те органом власника, по погодженню з
профспілковим комітетом та з дотриманням вимог законодавства.

На виконання зазначеного на 2008 рік
затверджено режим робочого часу адміністрації ВАТ „ЧеЗаРа”, відповідно до якого
робочий час триває з понеділка по четвер з 8 до 16 год., обідня перерва з 12 до
13 год.

Окремий графік роботи ІНФОРМАЦІЯ_1
на підприємстві не встановлено.

Натомість відповідно до п. 1 6.
посадової інструкції начальнику відділу економічної безпеки встановлено
ненормований робочий день.

Разом з тим час відпочинку
визначається в главі 5 КЗпП України, де регламентуються випадки відсутності
працівника на роботі.

Наведені позивачем обставини
відсутності на роботі поважними визнати не можна, про що також йдеться у
висновках службової перевірки на підприємстві, а тому позивача звільнено згідно
вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України правомірно.

За таких обставин, порушення прав
позивача, які б підлягали захистові, в цій справі судом не виявлено, а тому
підстав до задоволення позову про поновлення на роботі суд не вбачає.

Що стосується наказу голови
правління ВАТ „ЧеЗаРа” НОМЕР_2 від 7 травня 2008 року про скасування позивачеві
допуску до державної таємниці згідно п. 80 „Порядку організації в органах
державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в
установах і організаціях” затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 2 жовтня 2003 року № 1561-12, то його видано в зв'язку зі звільненням
позивача.

Оскільки підстав до поновлення
позивача на роботі суд не вбачає, пред'явлена вимога про відновлення допуску до
державної таємниці на підприємстві задоволенню також не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили
протягом 10 днів з дня його проголошення і може бути оскаржено в апеляційному
порядку шляхом подання в зазначений строк заяви про його оскарження та протягом
20 днів після цього апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя