Справа № 22ц- 223/2008 р.                                                       Головуючий по першій інстанції
Категорія: 34                                                                                         Штих К.М.
апеляційній інстанції Корнієнко Н.В.
РІШЕННЯ

іменем України

29 січня 2008 року                    Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                               Адаменко Л.В.

судців                                         Корнієнко Н.В., Скіця М.І.

при секретарі                              Шанауріній І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Канівського
міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/2 частину квартири, -

встановила:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2
частину квартири, мотивуючи тим, що з 20 лютого 1993 року по 17 серпня 2005
року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.

14 листопада 2006 року отримав
свідоцтво про розірвання шлюбу.

Від спільного проживання вони мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 2 липня 2002 року вони
придбали чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 і
яка є спільним майном подружжя, оскільки придбана
за спільні кошти.

Договір купівлі-продажу квартири
оформлений на ім'я відповідачки. У зв'язку з розірванням шлюбу виник
спір про право власності на квартиру. Від добровільного
розподілу даної квартири відповідачка відмовилася.

Тому він просить визнати за ним право власності на 1/2  частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Канівського міськрайонного суду від 28 листопада 2007 року
вирішено позовні вимоги позивача задовольнити частково.

Ухвалено визнати за ОСОБА_1 право власності на 35 відсотків квартири АДРЕСА_1, яка в БТІ зареєстрована на

2

ім'я ОСОБА_2,
таким чином за останньою залишаються 65 відсотків права власності на дану квартиру, так як з нею проживає їх неповнолітня
дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

Вважаючи рішення місцевого суду незаконним, оскільки воно порушує його
рівні права з відповідачкою на спільне майно подружжя,
позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу про його скасування, а також просив ухвалити нове
рішення, яким визнати за ним та відповідачкою
право власності на рівні частки спірної квартири.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи в межах позовних
вимог та доводів апеляцій, колегія приходить до наступного.

Як видно з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу квартири від
2 липня 2002 року під час спільного проживання в
зареєстрованому шлюбі сторони придбали чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 і яка є спільним майном подружжя,
оскільки придбана за спільні кошти.

Цей факт встановлений в судовому засіданні і його не заперечують обидві сторони.

Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення про часткове задоволення позову керувався нормами сімейного законодавства
України, зокрема ст.ст. 70, 71 СК України, відповідно до
яких у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя суд може відступити від засади рівності часток подружжя
за обставин, що з одним з них проживають діти.

Тому суд, з урахуванням інтересів дочки, яка проживає з відповідачкою і
бажає з нею проживати, а також того, що в
подальшому спірна квартира буде розміняна на дві окремі квартири, вирішив за можливе збільшити частку майна дружини на 15
відсотків.

Колегія вважає, що такий висновок
суду не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення
їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на умову, при якій може бути збільшена частка майна дружини і обмежився тільки тим, що
дочка сторін проживає з відповідачкою.

Сама відповідачка в судовому засіданні підтвердила про те, що на аліменти
на утримання дочки вона не подавала, але позивач надає допомогу дочці у
вигляді кишенькових грошей. Крім того,
дочка систематично проходить оздоровлення по путівках, про що свідчить
відповідна довідка, видана профспілкою працівників річкового транспорту Укркомфлоту
(а.с.73).

Не спростовані нічим і покази свідка ОСОБА_4, яка в судовому засіданні підтвердила, що позивач постійно піклується про дочку,
купляє їй одяг, взуття, приділяє увагу дозвіллю дочки.

Належних доказів, які б свідчили про необхідність збільшення частки
відповідачки в квартирі в сторону збільшення, відповідачка суду не
надала.

3

Колегія
вважає, що суд першої інстанції невірно також вказав як на підставу збільшення частки по тій причині, що дочка бажає
проживати з відповідачкою, а також ті, що в
подальшому спірна квартира буде розміняна на дві окремі квартири, оскільки вони
не ґрунтуються на законі та не стверджуються доказами.

Відповідно до ст.309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам
справи, а також порушення або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального права.

За таких обставин рішення Канівського міськрайонного суду від 28 листопада
2007 року підлягає до зміни, а апеляційна скарга і
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають при цьому до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 28 листопада
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину
квартири, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Взнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Верховного Суду України на протязі двох
місяців з дня його проголошення.