Справа № 22-165208
Головуючий в 1 інстанції:Денисюк П.Д.
Доповідач: Хилевич С.В.
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого - судді: Буцяка З.І.
суддів: Демянчук С.В., Хилевича С.В.,
при секретарі судового засідання Колесовій Л.В.
за участю представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від
24 жовтня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на
стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,:
приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Стафійчук
Світлана Євгенівна, Рівненська міська рада; про визнання недійсним державного
акту про право власності на земельну ділянку,
Рішенням
Рівненського міського суду від 24 жовтня 2008 року позов задоволено повністю:
визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку з
цільовим призначенням для будівництва і обслуговування індивідуального гаража
площею у 0, 0026 га в м. Рівному по АДРЕСА_1, що виданий ОСОБА_2, серія ЯЖ №
339676, зареєстрований у Рівненській регіональній філії державного підприємства
«Центр земельного кадастру при державному комітеті України по земельних
ресурсах» за № 24, виданого на підставі рішення Рівненської міської
ради № 1311 від 26 грудня 2007 року.

Не погодившись
із рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де покликався на порушення судом
першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм
матеріального права.

Обґрунтовуючи
апеляційну скаргу, зазначав, що судом першої інстанції встановлено те, що в
договорі купівлі-продажу гаража від 20 червня 2008 року не вказано про земельну
ділянку, де розташована будівля гаражу. Натомість позивач у судовому засіданні
підтвердила ту обставину, що на момент укладення правочину правовстановлюючі
документи на право власності на земельну ділянку знаходилися на стадії
виготовлення, а між сторонами досягнута домовленість про укладення договору про
відчуження цієї земельної ділянки. Тому вважає, що доводи ОСОБА_1 щодо
отримання відповідачем протиправним шляхом державного акта на право власності
на земельну ділянку не відповідають дійсності.

Застосування
судом вимог ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, п. 18 постанови пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вважає
неправильним. Так, ст. 143 ЗК України визначає вичерпний перелік випадків, за
яких є можливим припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку. Цією
нормою права не передбачено такої підстави для припинення права власності на
земельну ділянку як укладення договору купівлі-продажу нерухомості.

Крім того,
посилаючись на роз'яснення п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від
16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства
при розгляді цивільних справ» щодо припинення права власності на землю чи права
землекористування лише за позовом відповідного органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування в судовому порядку, вказував на неналежність
позивача ОСОБА_1.

Просив скасувати
рішення Рівненського міського суду від 24 жовтня 2008 року і ухвалити нове про
відмову в позові за безпідставністю.

У судовому
засіданні представники ОСОБА_2 - ОСОБА_3 і ОСОБА_4, підтримавши апеляційну
скаргу повністю, надали пояснення в межах її доводів.

Представник
ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_5, заперечуючи проти апеляційної скарги, покликався на
її безпідставність.

Приватний
нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Стафійчук С.Є., бувши
належним чином повідомленою про час і місце розгляду апеляційної скарги, в
судове засідання не з'явилась; про причини своєї неявки апеляційний суд не
повідомила.

Рівненська
міська рада, бувши належним чином повідомленою про час і місце розгляду
апеляційної скарги, явку свого представника в судове засідання не забезпечила.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, і з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи
з такого.

Апеляційним
судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами в зв'язку із
видачею ОСОБА_2 державного акта про право власності на земельну ділянку з
цільовим призначенням для будівництва і обслуговування індивідуального гаража
після  придбання у нього ОСОБА_1 гаража,
що розташований на цій земельній ділянці.

З матеріалів
справи вбачається, і це з'ясовано в судовому засіданні, 20 червня 2008 року між
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу гаража №4 по АДРЕСА_1, в м.
Рівному. Вартість земельної ділянки, на якій розташовано гараж, включено у
вартість гаража. Зазначений правочин посвідчено приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального округу Стафійчук С.Є. і зареєстровано в
реєстрі за № 1036. На момент відчуження гаража земельна ділянка знаходилась у
ОСОБА_2 на праві користування (а.с.а.с. 8-10, 31).

24 червня 2008
року ОСОБА_2 виготовлено державний акт про
право власності на спірну земельну ділянку.

Як правильно
зазначив у своєму рішенні міський суд, відповідач, знаючи, що спірна земельна
ділянка виділена органом місцевого самоврядування для будівництва і
обслуговування індивідуального гаража, приховавши факт його відчуження, отримав
державний акт серії АЖ №339676 про право власності на цю земельну ділянку
площею у 0, 0026 га для будівництва і обслуговування індивідуального гаража.

Відповідно до ч.
2 ст. 120 ЗК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони
розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Отже, суд першої
інстанції прийшов до вірного переконання про те, що ОСОБА_2 не вправі був
отримувати державний акт про право власності на земельну ділянку, оскільки під
час його виготовлення продав гараж, який на ній розташований. За таких
обставин, обґрунтованим є висновок, що з моменту відчуження гаража відповідач
втратив право і на спірну земельну ділянку, а тому оспорюваний державний акт не
може залишатися дійсним.

Згідно із п.п.
«ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7
«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2001
року, право власності на земельну ділянку або її частину може переходити
відповідно до ст. 120 ЗК України на підставі цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем
або набувачем.

Застосування
судом першої інстанції до спірних правовідносин поряд із вимогами земельного
законодавства (спеціальної норми права) положень ст. 377 ЦК України (загальної
норми права) не є порушенням норм матеріального права, а є лише додатковим
обгрунтуванням порушеного земельного права ОСОБА_1 і необхідності його захисту.

Рішення суду
ухвалено без істотних порушень норм матеріального і процесуального права, судом
з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, а апеляційна
скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не
спростовує правильності висновків суду, а тому колегія суддів не знаходить
підстав для його скасування.

Керуючись п. 1
ч. 1 ст. 307, ст. 308, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 24 жовтня 2008 року -
відхилити.

Рішення
Рівненського міського суду від 24 жовтня 2008 року в справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського міського
нотаріального округу Стафійчук Світлана Євгенівна, Рівненська міська рада; про
визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку -
залишити без змін.

Ухвала суду
апеляційної інстанції набирає законної сили негайно. Сторони, інші особи, які
беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити у касаційному
порядку ухвалу апеляційного суду до Верховного Суду України протягом двох
місяців, починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: