АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 року                                                                                     м.
Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого
- Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Фадєєнко
А.Ф., при секретарі - Боднар
М. М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 вересня 2005 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_1, звернувшись 30 травня 2005 року до суду з вищеназваним позовом,
вказав, що 1 серпня 2004 року з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем
марки «ВАЗ» - 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої позивачу були спричинені середньої тяжкості тілесні
ушкодження по критерію тривалості розладу здоров'я, а належний йому мопед
«Хонда» механічно пошкоджено. Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 як володільця
транспортного засобу на відшкодування майнової шкоди 1 920  грн.  00 коп. вартості
мопеду, що не підлягає відновлювальному ремонту, 1 100  грн.  00
коп. витрат на лікування, 1
052  грн.
00 коп.
втраченого в період знаходження на лікуванні заробітку, а всього 4 096  грн.  00
коп., та моральної шкоди 3 000  грн.  00 коп.

Відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав з тих підстав, що не є належним відповідачем, оскільки
дорожньо-транспортної пригоди не скоював, транспортним засобом керував ОСОБА_3

Відповідач
ОСОБА_3позов визнав частково, зазначивши, що при відшкодуванні шкоди слід
врахувати винні, на його думку, дії ОСОБА_1

Рішенням
Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 вересня 2005 року позов
задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на
відшкодування майнової шкоди 3
516  грн. 56 коп., витрат на правову
допомогу 200  грн.  00 коп. з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1
стягнуто на відшкодування моральної шкоди 2 000  грн.  00
коп. з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави стягнуто державне мито в сумі 51  грн.  та
100  грн.
відповідно.

Справа №
22 ц- 396 - 2008                                                         Категорія
23

Головуючий у
першій інстанції Чебан А.П.                             Доповідач
Вадовська Л.М.

2

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Неправильність
рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши
пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції
зобов'язав ОСОБА_2 відшкодувати позивачу майнову шкоду, виходячи з того, що
майнова шкода підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 як володільцем транспортного
засобу, яким він є на підставі довіреності. Покладаючи обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди на ОСОБА_3, суд виходив з того, що шкоду
спричинено з вини ОСОБА_3, який керував транспортним засобом в момент дорожньо-транспортної
пригоди.

Колегія
суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в частині вирішення вимог по
відшкодуванню майнової шкоди вказує на неправильне застосування норм
матеріального права, а присуджений судом розмір відшкодування шкоди та втраченого
заробітку не відповідає обставинам справи.

Зазначені
обставини згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог з наступних
підстав.

Спірними є
правовідносини по відшкодуванню шкоди.

Згідно
ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно
до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними
діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно
ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом.

Встановлено,
що станом на 1 серпня 2004 року автомобіль марки «ВАЗ» - 21093, реєстраційний
номер НОМЕР_1, належав на праві власності ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу, серії ОІС № 509717, виданим МРЕВ - 1 УДАЇ
УМВС України в Одеській області 5 квітня 2002 року (а.с. 13).

29
жовтня 2003 року ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 терміном до 23
травня 2005 року розпоряджатися належним ОСОБА_4 транспортним засобом -
автомобілем «ВАЗ» - 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 15).

ОСОБА_3
з 10 лютого 1997 року має право керування транспортними засобами категорій В,
С, Д, що підтверджено посвідченням водія, НОМЕР_1, виданим Арцизьким МРЕВ 12
січня 2005 року (а.с. 13, зворот).

1 серпня
2004 року близько 16 години 30 хвилин на автодорозі вулиці Котовського в м.
Татарбунари Одеської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ» - 21093, реєстраційний номер
НОМЕР_1, скоїв наїзд на мопед «Хонда» під керуванням ОСОБА_1

Вироком
Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 березня 2005 року, що є
чинним, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК
України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 595  грн.  00 коп. без
позбавлення права керування транспортними засобами. Вироком суду встановлено,
що ОСОБА_3допустив порушення п.10.1, 11.2,
12.1 Правил дорожнього

3

руху і ці дії
знаходяться в причино-наслідковому зв'язку з наслідками, що настали, а саме
спричинення в результаті наїзду на мопед ОСОБА_1 середньої
тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров'я (а.с. 4).

При
визначенні суб'єкта відповідальності за шкоду, як майнову так і моральну, завдану
позивачеві ОСОБА_1, колегія
суддів виходить з наступного.

У сенсі
ст. 1187 ЦК України
суб'єктом відповідальності за шкоду, що заподіяна джерелом підвищеної
небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним
засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, тобто так званий
титульний володілець.

Титульного
володільця характеризують дві основні ознаки: юридична та матеріальна. Юридична
ознака полягає в тому, що володільцем визнається лише особа, яка має відповідні
правові підстави на володіння відповідним об'єктом, діяльність якого створює
відповідну небезпеку. Ці правові підстави мають цивільно-правовий характер.
Матеріальна ознака титульного володільця полягає в тому, що особа, яка має всі
правові підстави щодо цього об'єкта, повинна ще й здійснювати фактичне
володіння (експлуатацію), тобто передбачену законом потенційну небезпечну
діяльність, пов'язану з використанням даного об'єкта. За загальним правилом
обидві ознаки повинні бути поєднані для того, щоб визнати особу титульним
володільцем. В окремих випадках закон встановлює певні винятки з цього правила.
Так особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання, вважається суб'єктом відповідальності за
шкоду, що заподіяна джерелом підвищеної небезпеки. І навіть якщо ця особа не
має юридичної ознаки, вона зобов'язана відшкодувати шкоду на загальних
підставах, а титульний володілець звільняється від цієї відповідальності, якщо
не буде доведено, що такий володілець сприяв неправомірному заволодінню
транспортним засобом.

Встановлено,
що ОСОБА_2 мав правові підстави володіння транспортним засобом (довіреність),
однак не експлуатував автомобіль в момент дорожньо-транспортної пригоди. Щодо
ОСОБА_3, то останній експлуатував автомобіль (керував), що є джерелом
підвищеної небезпеки, в момент дорожньо-транспортної пригоди і саме його дії
знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку з небезпечними наслідками, що
настали. Юридична ознака титульного володільця у відношенні ОСОБА_3 як така
відсутня, оскільки він не був ні власником транспортного засобу, ні
уповноваженим на розпорядження таким на підставі довіреності, договору оренди
тощо. Отже, слід вважати, що ОСОБА_ 3 заволодів транспортним засобом і
експлуатував такий неправомірно. За таких обставин ОСОБА_3є суб'єктом
відповідальності за шкоду, що заподіяна керованим ним джерелом підвищеної
небезпеки. Та обставина, що ОСОБА_2 не звернувся з відповідною заявою щодо
неправомірного заволодіння транспортним засобом, не може слугувати підставою
для покладення відповідальності за заподіяну цим транспортним засобом шкоду на
ОСОБА_2 Доказів того, що ОСОБА_2 як титульний володілець сприяв неправомірному
заволодінню ОСОБА_3 транспортним засобом, не надано, тому підстав дольової
відповідальності за шкоду не має. ОСОБА_3не володів транспортним засобом на
підставі трудового договору (не був
водієм), тому не має і підстав вважати, що дорожньо-транспортну пригоду він
скоїв під час виконання трудових обов'язків, а відтак покладати
відповідальність за шкоду на ОСОБА_2 як роботодавця.

З огляду на
викладене, колегія суддів вважає, що суб'єктом відповідальності за шкоду,
завдану позивачу, є ОСОБА_3В позові до ОСОБА_2 слід відмовити. З тих же мотивів
є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо направлення справи на новий
розгляд для притягнення до участі у справі власника транспортного засобу
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, якому
власник видавала 23 травня 2002 року довіреність

4

на розпорядження
транспортним засобом, оскільки достовірно встановлено, що станом на 1 серпня 2004 року автомобіль
у цих осіб не знаходився і такий вони фактично не експлуатували.

Визначаючи
розмір відшкодування майнової шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Дорожньо-транспортна
пригода 1 серпня 2004 року мала місце.
В наслідок пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а
належний йому мопед було механічно пошкоджено.

Згідно
довідки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_6 ОСОБА_1
придбав у нього мопед «Хонда» (а.с. 3).

Згідно
висновку спеціаліста № 21 від 20 серпня 2005 року автотоварознавчого
дослідження на предмет встановлення матеріального збитку, спричиненого
володільцю мопеда «HONDA DIO», заводський номер НОМЕР_2, сума
матеріальних збитків від аварійного пошкодження мопеда визначена рівною 1 470  грн.  70 коп. (а.с.
30-38, фото таблиця а.с. 39-41).

Даний висновок
щодо розміру матеріальних збитків не спростовано.

Таким
чином, майнова шкода, що обумовлена матеріальними збитками від аварійного
пошкодження мопеда і визначена рівною 1
470  грн.
70 коп.,
підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

Згідно
ч.1 ст. 1195 ЦК України
фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров'я фізичній особі,
зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок
зменшення загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати на
лікування, придбання ліків тощо.

У разі
ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала,
розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати (ч.2 ст. 1195 ЦК України).

Згідно
довідки Бессарабського лікувально-профілактичного центру ОСОБА_1 знаходився в
даній медичній установі на стаціонарному лікуванні травми лівої стопи з 1 вересня 2004 року по 14 жовтня 2004 року. Вартість
лікування склала 1100  грн.  00 коп. (а.с. 7).

Витрати позивача
на лікування підлягають відшкодуванню ОСОБА_3

Внаслідок
отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень
середньої тяжкості ОСОБА_1 перебував на лікуванні та відповідно не мав змоги
працювати з 1 серпня 2004 року до 14 жовтня 2004 року. У відповідності до ч.2
ст. 1195 ЦК України ОСОБА_1 має право на відшкодування втраченого внаслідок
непрацездатності заробітку (доходу), виходячи з розміру мінімальної заробітної
плати.

Станом
на 1 серпня 2004 року мінімальна
заробітна плата складала 205
грн.
00 коп.(
Закон України від 27.11.2003
року № 1344-1У
«Про державний бюджет України на 2004
рік»).

Станом
на 1 жовтня 2004 року мінімальна
заробітна плата складала 237
грн.
00 коп.(Закон
України від 27.11.2003 року № 1344-1У «Про
державний бюджет України на 2004
рік», зі змінами, внесеними Законом України від 17.06.2004 року № 1801-1У).

Таким
чином, втрачений заробіток за 2
місяці 14 днів
становить 520  грн.  60 коп. (205  грн.  за
серпень 2004 року + 205  грн.  за
вересень 2004 року + 110, 6  грн.  за
14 днів жовтня 2004 року = 520, 6  грн.) і підлягає стягненню з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1

Вирішуючи вимоги
щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

5

Згідно
позовних вимог моральну шкоду позивачу ОСОБА_1 спричинено
обставинами дорожньо-транспортної пригоди, фактом пошкодження здоров'я та
мопеда. Позивач терпів фізичний біль, переніс переживання, втратив майно,
оскільки мопед не підлягає відновлювальному ремонту. Розмір відшкодування
моральної шкоди заявлено рівним 3 000
грн.  00 коп.

Колегія
суддів вважає, що вимоги позивача щодо спричинення моральної шкоди та його
права на відшкодування такої доведено. При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди колегія суддів враховує обсяг завданих моральних та фізичних
страждань, характер і тривалість таких, істотність змушених змін у життєвих
відносинах тощо. З огляду на викладене, слід присудити з ОСОБА_3 до стягнення
на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1
1 000  грн.
00 коп.

Понесені
та фактично підтверджені витрати щодо сплати позивачем вартості проведення
судово-медичної експертизи в сумі 24
грн.
12 коп.,
сплати вартості автотоварознавчого дослідження пошкодженого мопеда в сумі 130  грн. , а всього судові витрати в загальній
сумі 154  грн.  12 коп., та витрати
на правову допомогу в сумі 200
грн. 00 коп. в
порядку ст. 88 ЦПК
України підлягають присудженню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 (а.с.
5, 42, 43).

Судовий
збір становить 59  грн.  50 коп. (51, 0  грн.  +
8, 50  грн.  = 59, 5
грн. ) та підлягає стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави.

Керуючись
ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст.
316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 вересня 2005 року - скасувати,
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 1 470  грн.  70 коп., витрат на
лікування

1   100
грн.
00 коп.,
втраченого заробітку 520
грн.
60 коп., а
всього 3 091  грн.  30 коп.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 000  грн.  00 коп.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 200  грн.  00 коп., судові
витрати в сумі 154  грн.  12 коп.

Стягнути
з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 59  грн.  50 коп.

В позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення може
бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.