Справа № 2 -   1203
Р І Ш Е Н Н Я

І
М Е Н Е  М   У К Р А Ї Н И

28 жовтня
2008   року       Нижньогірський районний суд АР Крим  у складі :

головуючої
судді           Кустової І.В.

з  секретарем                                 Коваленко Т.І.

розглянувши
у  відкритому судовому засіданні в
смт.  Нижньогірський справу за
позовом   ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення   моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позов
мотивований  тим, що позивач
знаходився у шлюбі  з  відповідачкою
з 2000  по 2008 рік,  за  цей
час у них народився син, на якого позивач має рівні права з відповідачкою, але
відповідачка перешкоджає  його
спілкуванню з сином, тим не виконує рішення Опікунської ради. Також
відповідачка настроює дитину проти нього, каже сину, что  позивач
їх  покинув, хоча відповідачка сама вигнала
його з квартири. Відповідачка розповсюдила інформацію на засіданні Опекунської
ради про те, що він лікувався у психіатрічній лікарні, та інформацію, що він не
має достатніх навичок по управлінню автомобілем и не може возити сина на  морський відпочинок, а також у своїх
позовах  до суду відповідачка
повідомляла,   що він не забезпечує
родину, не проживає дома,що не відповідає дійсності.   Внаслідок
процесу розірвання шлюбу та байдужого
відношення відповідачки до сина
він отримав психологічну травму, тому
мусив був лікуватися у   психіатрічній
лікарні.  Діями відповідачки  йому
спричинено моральну шкоду, яку він
просить  стягнути у розмірі 5 000
гривень,  а також судові витрати.

У судовому засіданні позивач  власні
вимоги  підтримав  з мотивів, які наведено у позові .

Відповідач  позов не
визнала обгрунтованим, пояснила, що
не ображала позивача ні у часи сумісного життя, ні   у
період розірвання шлюбу. На
засіданні  Опекунської     ради
при   розв ̓язанні питання
про порядок виховання її сина вона дійсно повідомила членів Ради про те, що
позивач має нестабільний психічний стан , лікувався у психіатрічній лікарні,
але зробила це з метою захисту прав своєї дитини.  Вона не довіряє позивачеві і дуже хвилюється,
коли він возить сина  відпочивати на
море, тому, що  їй відомо, як позивач погано
водить машину. Вважає, що психічний стан її колишнього чоловіка  був завжди неврівноваженним, тому не має її
вини у його психічних захворюваннях. Дитину для спілкування вона надає йому у  часи визначені Опекунською радою  та судом, навіть  ще більше. Просить у задоволенні позову
відмовити.

Свідок
ОСОБА_3 пояснила, що відповідачка на неодноразових засіданніх Опекунської
ради  поводила себе чемно та витримано,
давала пояснення з приводу їх відносин з позивачем та виказувала турботу про
сина, ніяким чином вона позивача не ображала.

Свідок
ОСОБА_4 пояснив, що як депутат селищної ради надав відповідачці позитивну
характеристику, яка відповідає дійсності.

Свідок
ОСОБА_5 пояснив, що у часи шлюбу позивач жив однією родиною з відповідачкою, у
часи розірвання їх шлюбу  машину
позивача   біля дому відповідачки він
бачив меньше. Позивач часто проводив час у своїх батьків у селі.  Про початок процесу з розірвання  їх шлюбу він дізнався від відповідачки, що
потім

2.

підтвердив
позивач. Відповідачку характеризує позитивно. Позивач постійно опікується
вихованням їх дитини, який  має
перспективні спортивні можливості.

Вислухавши
сторони,  свідків, дослідивши матеріали
справи , суд знаходить позов не обгрунтованим і не підлягаючим   задоволенню на підставі ст.  60  ЦПК
України,  п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» виходячи з наступного.

Статтею  60  ЦПК
України встановлено, що  кожна сторона по
справі  забов ̓язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень .

Судом
встановлено, що Рішенням
Нижньогірського  районного  суду АР Крим
від  10   січня 2008
року по справі  №  2 -
640 /08 , яке набрало законної чинності,   задоволенно позов ОСОБА_2  про розірвання шлюбу з  ОСОБА_1.

Рішенням  Нижньогірського  районного
суду АР Крим  від  09
липня   2008 року   по справі
№  2 -  826
/08 , яке не набрало законної чинності,
частково  задоволені вимоги ОСОБА_1   про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною  та у вихованні дитини , встановлено  час
спілкування неповнолітнього ОСОБА_6 з батьком
ОСОБА_1 .

Наданими
суду позивачем письмовими доказами підтверджується, що він позитивно
характеризується за місцем роботи, гарно виконує власні обов  ̓язки по вихованню дітей. Це підтверджено Довідкою
директора Уварівської ЗО № 193  від
26.08.2008 року, Перепускою Всесоюзного піонерського табору «Артек», де він
працював матросом-рятувателем, Довідкою ВДАІ
Нижньогірського району  № 11/30
/797  від 26.05.08   про відсутність  адміністративних правопорушень  з
боку  ОСОБА_1,  текстами
Наказов по   Уварівської ЗО,
Додатком УВ до Диплому НОМЕР_1.

Випискою
з  Історії захворювання  № 4610
від 28.12.2007 року підтверджується, що ОСОБА_1 проходив курс лікування
у Психіатричній  лікарні № 5 з 04.12.2007
року по 28.12.2007 року з діагнозом посттравматичний  стресовий
розлад. Хвороба виникла внаслідок турбот про відносини у родині та
наступного розірвання шлюбу.

Змістом
Постанови  про відмову в порушенні
кримінальної справи від 22.07.2007 року підтверджується, що відносини між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на липень 2007 року були
погані.

Відповідачка
характеризується  позитивно,  гарно виховує сина ОСОБА_6, що підтверджено Характеристикою
депутата Нижньогірської селищної ради. Справкою про заробітну плату та інші
добутки за 2008 рік  від 27 серпня 2008
року подтверджується , що ОСОБА_2 має  стабільні доходи, працюючи у ПП ОСОБА_7.

Аналіз
викладеного показав, що   усі  вказані сторонами обставини  не є доказами спричинення позивачеві
моральної шкоди  з боку відповідачки.

З ̓ясовуючи
мотиви, з яких позивач вважає, що йому спричинено моральну шкоду діями
відповідачки, суд дійшов висновку, що посилання позивача на обставини розірвання
його шлюбу, неправильне виховання відповідачкою їх сина  та негативний вплив матері на дитину, скоєння
відповідачкою перешкод у його спілкуванні з дитиною не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні.

Факт
отримання  відповідачем лікарської психіатричної
допомоги у період  його сварок з
відповідачкою не є підставою для визнання тільки вини відповідачки у

3.

порушенні
нормальних родинних зв ̓ язків з позивачем і погіршенні його психологічного
стану.

Позивач
також не довів суду  обставини порушення
відповідачкою прийнятих рішень з приводу визначення часів його спілкування з
дитиною чи наявність з боку відповідачки перешкод. Більш того, рішення суду,
яким встановлено
час спілкування неповнолітнього ОСОБА_6
з батьком ОСОБА_1 у теперішній час позивачем оскарджується, тому воне ще не
належить до виконання.

Суд,
оцінивши показання свідка ОСОБА_3, не знаходить підстав для визначення
поведінки відповідачки на засіданні Опекунської ради, як нанесення позивачеві
образи, що  могло стати причиною  його моральних страждань. Також не
підтвердила цей свідок доводи позивача про невиконання відповідачкою рішення
Опекунської ради про часи спілкування позивача з сином.

Пунктом
5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»
визначено обов ̓язок суду при вирішенні питання відшкодування моральної
шкоди, з ̓
ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими
нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування
моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності
законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в
цих випадках, та коли були вчинені дії, за якими заподіяно цю шкоду.

Правовідносини
між сторонами регулюються Сімейним кодексом України, за яким відшкодування
моральної шкоди колишнім чоловіку та дружині не передбачено.

Таким
чином, підстав  для задоволення позову
судом не встановлено.

На
підставі ст. 88 ЦПК України усі судові витрати відносятся на позивача у з ̓ язку з
необгрунтованностю .

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 202, 203 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У  задоволенні позову ОСОБА_1    до
ОСОБА_2
про стягнення   моральної
шкоди   відмовити.

Рішення   може бути оскаржене в апеляційному порядку
до Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії через Нижньогірський райсуд шляхом
подачі в десятиденний строк з дня проголдошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги,
або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя
І.В.Кустова