Справа 22ц-9595                                 Головуючий
41                                         Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2008 року                                                                   м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Денисенко Л.Л., суддів
Солодовник О.Ф., Лоленко
А.В.,

при
секретарі Проляпа О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Артекс" про внесення
запису до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки виплат, стягнення заборгованості по
квартирній платі та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Кіровського районного суду м. Донецька від 23 листопада 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково : товариство з обмеженою відповідальністю
„Артекс" зобов'язано внести відомості до його трудової книжки про період
праці у товаристві в якості автослюсаря за період з 11 травня 1999 року по 01 січня 2000 року, в решті
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволені позовних
вимог скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному
обсязі з тих підстав, що судом першої інстанції неправильно застосовано вимоги
матеріального та процесуального права і неповно з'ясовано обставини, які мають
значення для справи.

Судом
першої інстанції встановлено, що позивач працював у відповідача в якості
автослюсаря за період з 11
травня 1999 року по 01 січня 2000 року, при
звільненні позивача остаточний розрахунок з ним було проведено, заборгованості
по зарплаті не було.

Заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

ст. 237-1 КЗпП України, згідно з якою
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя, набрала чинності 13 січня 2000
року, тобто після звільнення позивача з роботи. Тому суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те, що вказану норму до правовідносин
сторін застосувати не можна. Доводи апеляційної скарги в цій частині
необгрунтовані.

Відповідно
з ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

2

Доказів
про те, що він працював у відповідача з січня 1999 року по квітень 2000
року, позивач суду не надав.

За
повідомленням Кіровського районного управління м. Донецька Пенсіонного Фонду
України від 17.04.2002 р. № 11-05/883
позивач працював у відповідача з 11
травня 1999 року по 31 грудня 1999 року (а.с.
67-68).

Згідно з
заявою позивача від 31.12.1999
р. він просив його звільнити за власним бажанням з 01.01.2000 р. (а.с. 7).
Наказом № 12 від 01.01.2000 р. позивач
звільнений з роботи(а.с. 8).

Тому суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач працював у
відповідача з 11 травня 1999 року по 01 січня 2000 року. Доводи
апеляційної скарги неспроможні.

При
встановленні зазначених фактів і ухваленні рішення судом не було порушено норм
процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи
апеляційної скарги необгрутовані і не спростовують висновків суду.

У
відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.
ст. 303-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
кіровського районного суду м. Донецька від 23 листопада 2007
року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання законної сили цією ухвалою.