Справа № 2- 2683 / 08 / 11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

25 вересня 2008
року                                Київський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого
-    судді  Попрас В.О.,

при
секретарі -               Бутиріної О.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
ДП „Авіоніка-Харків” про поновлення на роботі, стягнення матеріальної допомоги
в зв'язку з вагітністю та пологами, стягнення щомісячної допомоги на дитину,
стягнення середньої заробітної плати за час необґрунтованої затримки виплат,
зобов'язання проіндексувати виплачену 13.06.2008 р. суму та стягнення
компенсації моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2008 року позивачка ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом, в якому
вказала, що з 10.05.2007 р. працювала в ДП „Авіоніка-Харків” на посаді
менеджера відділу логістики. В порушення вимог ст.ст. 174, 176 КЗпП України
ОСОБА_1. зобов'язували працювати в святкові дні. Коли узнали, що позивачка
вагітна, хотіли звільнити, внаслідок чого позивачка попала до лікарні. За
вказівкою директора підприємства співробітники дзвонили додому ОСОБА_1.,
погрожували, що після пологів позивачка буде звільнена з роботи. Згідно ст. 185
КЗпП України позивачка подавала заяву с проханням надати матеріальну допомогу,
але їй було відмовлено. З 08.11.2007 р. по 12.03.2008 р. ОСОБА_1. знаходилась у
відпустці по вагітності. ІНФОРМАЦІЯ_1. народилась дитина. 13.03.2008 р.
позивачка звернулась до директора із заявою про надання їй відпустки по нагляду
за дитиною до досягнення нею трьох років, але їй було відмовлено і наказом від
13.03.2008 р. позивачку було звільнено з роботи на підставі ст. 36 п.2 КЗпП
України. Просить суд поновити її на роботі та стягнути з відповідача в рахунок
компенсації за завдану моральну шкоду - 10 000 грн.

В ході судового розгляду справи 09.06.2008 р., 03.07.2008 р., 30.07.2008 р.
ОСОБА_1. доповнила і уточнила свої позовні вимоги, зазнаючи, що відповідач в
порушення вимог ст. 184 ч.2 КЗпП України не виплатив позивачці середню
заробітну плату. З вини відповідача позивачка не мала можливості оформити
щомісячну допомогу на дитину в управлінні праці і соціального захисту, так як
на підприємстві їй не видали трудову книжку і не видали наказ про її відпуску
по нагляду за дитиною до трьох років. Тому просить суд поновити позивачку на
роботі, щоб вона могла взяти відпустку по нагляду за дитиною до трьох років.
Стягнути з відповідача відповідно до ст. 185 КЗпП України матеріальну допомогу
в розмірі заробітної плати в зв'язку з вагітністю та пологами. Стягнути з
відповідача щомісячну допомогу на дитину в розмірі 365 грн. за пропущений з
вину відповідача період з 13.03.2008 р. по 28.05.2008 р. Стягнути з відповідача
згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України за час необґрунтованої затримки виплат
середню заробітну плату за 3 місяці. Зобов'язати відповідача проіндексувати
виплачену позивачці 13.06.2008 р. суму. Стягнути з відповідача в рахунок
компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 25000 грн. в зв'язку з
глибокими душевними переживаннями, які зазнала позивачка, в наслідок
протиправних дій відповідача, чим принижена честь, гідність та ділова репутація
ОСОБА_1. В зв'язку із затриманням виплат при звільненні, позивачка не мала
можливості своєчасно оплатити лікування дитини та погіршився її стан
здоров'я.

В судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідача Лемешко
О.М., директор ДП „Авіоніка-Харків” Савченко Ю.Г. заперечували проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1., посилаючись на те, що позивачка була
прийнята на посаду менеджера ДП „Авіоніка-Харків” тимчасово з 10.05.2007 р. на
період відсутності основного постійного працівника ОСОБА_2., яка знаходилась на
лікарняному на період вагітності та пологів, про що ОСОБА_1. було повідомлено.
Після повернення з відпустки, менеджер ОСОБА_2., як основний працівник, була
поновлена на робочому місці з 11.03.2008 р. та почала виконувати обов'язки, що
раніше були покладені на позивачку ОСОБА_1., яка була звільнена з посади по
завершенню строку трудового договору. На підприємстві позивачку було не можливо
працевлаштувати в зв'язку з тим, що штат був укомплектований повністю та
вакантні місця були відсутні. Керівництво підприємства намагалося
працевлаштувати позивачку, звертаючись до Дзержинського, Київського,
Ленінського районних центрів зайнятості, але позивачка ігнорувала повідомлення
про вакантні місця, що свідчить про її свідоме ухилення від працевлаштування.
Відповідач запропонував позивачці місця працевлаштування, але працевлаштуватись
без прямої участі ОСОБА_1. не можливо, оскільки вона повинна написати заяву,
надати необхідні для працевлаштування документи. Виплата матеріальної допомоги
при народжені дитини є правом, а не обов'язком адміністрації підприємства. Вважають,
що вимоги про виплати допомоги по догляду за дитиною неправомірними, оскільки
позивачка відмовилась поставити свій підпис про ознайомлення з наказом про
звільнення і отримати трудову книжку. Наказ про звільнення був надісланий
позивачці поштою, отже ОСОБА_1. мала можливість оформити допомогу по догляду за
дитиною до трьох років. Вважають безпідставними вимоги щодо виплати компенсації
за затримання виплат у зв'язку із звільненням, оскільки 13.06.2008 р.
відповідач у відповідності до вимог ст. 184 КЗпП України виплатив позивачці
грошову суму в розмірі трьох заробітних плат 2100 грн., в момент же звільнення
не було відомо про час, коли позивачка працевлаштується, тому такі виплати на
13.03.2008 р. - на момент звільнення проведені бути не могли. Вважають, що не
підлягають задоволенню вимоги, щодо індексації отриманих 13.06.2008 р. грошових
коштів в розмірі 2100 грн., оскільки вказані виплати мають одноразових
характер, не відносяться до оплати праці найманих працівників, тому індексації
не підлягають. Вважають, що позивачкою не надано доказів, підтверджуючих
заподіяння їй моральної шкоди та її розміру, тому просили відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Суд заслухавши позивачку,
представників відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

10.05.2007 р. наказом директора ДП
„Авіоніка-Харків” № 233 позивачку ОСОБА_1. було прийнято на роботу з 10.05.2007
р. на посаду менеджера відділу продаж с окладом 700 грн. на місяць (п.2 ст. 23
КЗпП України) на період лікарняного по вагітності та пологам менеджера ОСОБА_2.
(т.1 а.с.120).

Таким чином, 10.05.2007 р. між позивачкою ОСОБА_1. і відповідачем ДП
„Авіоніка-Харків” у відповідності до п.2 ст. 23 КЗпП України був укладений
строковий трудовий договір.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . у позивачки ОСОБА_1. народився син ОСОБА_3(т.1 а.с.93).

07.03.2008 р. працівник ОСОБА_2., на посаду якої було за строковим трудовим
договором прийнято позивачку ОСОБА_1., звернулась до директора ДП
„Авіоніка-Харків” із заявою про надання їй можливості приступити до виконання
своїх посадових обов'язків менеджера (т.1 а.с.114).

Згідно наказу директора ДП „Авіоніка-Харків” № 026 від 11.03.2008 р. менеджер
відділу продаж ОСОБА_2 приступила до виконання своїх службових обов'язків (т.1
а.с.112).

13.03.2008 р. наказом директора ДП „Авіоніка-Харків” № 027 менеджера
відділу продаж ОСОБА_1. було звільнено із займаної посади в зв'язку із
закінченням строку трудового договору (згідно ст. 36 п.2 КЗпП України).

Строковий трудовий договір може бути припинений на підставі п.2 ст.36 КЗпП
України у зв'язку із закінченням його строку.

Із працівником, якого було прийнято на роботу на строк відпустки працівника
у зв'язку з народженням дитини і доглядом за нею, трудовий договір може бути
припинено на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України і в тому разі, коли працівник
вийде на роботу до досягнення дитиною трьох років, оскільки відповідно до ст.
181 КЗпП України в межах цього строку вона може сама визначати тривалість
відпустки.

Згідно з ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України
жінок, які мають дітей віком до трьох років, провадиться з обов'язком
працевлаштуванням і збереженням на період останнього (але не більше трьох
місяців із дня закінчення строкового трудового договору) середньої заробітної
плати.

Після звільнення позивачки ДП „Авіоніка-Харків” вживались заходи по її
працевлаштуванню, 14.03.2008 р. направлявся лист до Дзержинського районного центру
зайнятості, 08.04.2008 р. до Ленінського районного центру зайнятості,
11.06.2008 р. Київського районного центру зайнятості (т.1 а.с.135, 136, 138).

Як вбачається із штатного розкладу ДП „Авіоніка-Харків” на 01.04.2008 р.
штат підприємства повністю укомплектований, вакантний посад не має (т.1
а.с.143-144).

Проте суд вважає, що не може бути визнано, що власник чи уповноважений ним
орган виконав обов'язок по працевлаштуванню, якщо працівниці не було надано на
тому ж або на іншому підприємстві (в установі, організації) інша робота або
запропоновано роботу, від якої вона відмовилась з поважних причин.

Сам відповідач, визнавши, що не виконав обов'язку з працевлаштування
позивачки у відповідності до вимог ст.184 КЗпП України, виплатив ОСОБА_1.
середню заробітну плату за три місяці із дня закінчення строкового трудового
договору.

09.06.2008 р. на адресу позивачки було направлено лист з проханням у
відповідності до вимог ст. 184 КЗпП України отримати 13.06.2008 р. допомогу в
розмірі заробітної плати за три місяці (т.1 а.с.126).

12.06.2008 р. директором ДП „Авіоніка-Харків” видано наказ № 063 про
виплату позивачці ОСОБА_1. у відповідності до вимог ст. 184 КЗпП України
вихідного пособія на період працевлаштування за три місяці в розмірі
середньомісячної заробітної плати в сумі 2100 грн. (т.1 а.с.127).

Грошові кошти в розмірі середньої заробітної плати за 3 місяці в сумі 2100
грн. отримані позивачкою згідно видаткового ордеру 13.06.2008 р. (т.1 а.с.151).

Згідно зі ст. 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на
роботі є його  звільнення без законних
підстав. Проте у разі невиконання власником підприємства, станови, організації
або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов'язку по
працевлаштуванню звільненої за п.2 ст. 36 КЗпП України жінки, яка має дитину
віком до трьох років, за заявою такої жінки може вирішуватись спір не про
поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело
звільнення, обов'язку по працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою
для покладення на нього відповідно обов'язку надати на цьому або іншому
підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не поновити її на
попередній роботі.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1.
підлягають частковому задоволенню і відповідача слід зобов'язати
працевлаштувати позивачку ОСОБА_1. на підприємстві ДП „Авіоніка-Харків” або
іншому підприємстві самостійно або через державну службу зайнятості, надавши
роботу, яку може виконувати працівниця ОСОБА_1.

Позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача відповідно до ст. 185 КЗпП
України матеріальну допомогу в розмірі заробітної плати в зв'язку з вагітністю
та пологами задоволенню не підлягають, оскільки звертаючись до відповідача із
заявою про надання матеріальної допомоги, позивачка не навела даних,
підтверджуючих необхідності отримання допомоги, і згідно п.8.4 Колективного
договору між адміністрацією і трудовим колективом, надання матеріальної
допомоги на оздоровлення, при проведення весілля, виході у відпустку є правом,
а не обов'язком адміністрації (а.с.35-36).

Не підлягають задоволенню позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача на
користь позивачки щомісячної допомоги на дитину в розмірі 365 грн. за період з
13.03.2008 р. по 28.05.2008 р., оскільки позивачка не отримала трудову книжку
тільки 28.05.2008 р. з власної вини, оскільки сама відмовилась отримати трудову
книжку в день звільнення 13.03.2008 р.

В підтвердження того, що 13.03.2008 р. позивачка ОСОБА_1. відмовилась
підписати наказ про її звільнення та відмовилась від отримання її трудової
книжки серія НОМЕР_1 , комісією в складі працівників ДП „Авіоніка-Харків” було
складено акт, затверджений керівником підприємства (т.1 а.с.116).

13.03.2008 р. на адресу позивачки було направлено лист з проханням отримати
трудову книжку та копія наказу про звільнення, який позивачка отримала (т.1
а.с.117).

19.03.2008 р. на адресу позивачки відповідачем було повторно направлено
лист, який позивачка отримала, і в якому повідомлялось про те, що з позивачкою
було укладено строковий трудовий договір, який розірвано в зв'язку з виходом на
роботу працівника ОСОБА_2. Повідомлялось про те, що штат фірми укомплектований
і відповідач звернувся до Центру зайнятості для працевлаштування позивачки,
також пропонувалось отримати трудову книжку (т.1 а.с.118).

Не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягненню з відповідача на
користь позивачки згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України за час необґрунтованої
затримки виплат середню заробітну плату за 3 місяці та зобов'язання відповідача
проіндексувати виплачену позивачці 13.06.2008 р. суму, оскільки згідно ч.3 ст.
184 КЗпП України звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України жінок, які мають дітей
віком до трьох років провадиться з обов'язком працевлаштуванням і збереженням
на період останнього (але не більше трьох місяців із дня закінчення строкового
трудового договору) середньої заробітної плати. Після закінчення трьохмісячного
строку, грошові кошти в розмірі середньої заробітної плати за 3 місяці в сумі
2100 грн. позивачкою отримані своєчасно згідно видаткового ордеру 13.06.2008
р., а тому вказана сума індексації не підлягає.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

В судовому засіданні позивачка не довела факт заподіяння їй моральних чи
фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не зазначила обставин чи
дій, якими вони заподіянні, та з яких міркувань позивача виходить, визначаючи
оцінюючи заподіну шкоду в 25000 грн.

Приймаючи до уваги, що строковий трудовий договір з позивачкою було
припинено на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням його
строку, згідно вимог ч.3 ст. 184 КЗпП України після звільнення позивачки,
відповідач, не маючи вакантних посад на своєму підприємстві, виконував певні
дії щодо працевлаштуванням позивачки, звертаючись до Центрів зайнятості, а
після закінчення трьохмісячного строку, 13.06.2008 р. добровільно виплатив
позивачці грошові кошти в розмірі середньої заробітної плати за 3 місяці в сумі
2100 грн., суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування
компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 25000 грн. слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 23, 36, 116, 117, 184, 235, 237-1 Кодексу законів про працю
України, Законом України „Про освіту”, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити частково.

Зобов'язати ДП „Авіоніка-Харків” працевлаштувати ОСОБА_1 на підприємстві ДП
„Авіоніка-Харків” або іншому підприємстві самостійно або через державну службу
зайнятості, надавши роботу, яку може виконувати працівниця ОСОБА_1.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-дневний строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ