CСправа  № 2-176/2008 рік.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2008р.
Новоселицкий районний суд Чернівецької області

в складі
головуючого судді Вівчар Г.А.

при секретарі
Щербань В.П.

представника
позивача ОСОБА_1

представника
відповідача ОСОБА_6.

третіх осіб ОСОБА_4.,
ОСОБА_5.

представника
третіх осіб ОСОБА_7.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Новоселиця

справу за
позовом ОСОБА_1 в інтересахОСОБА_2 до ОСОБА_3,

-     про визнання
права власності на Ѕ частину житлового будинку,

позову третіх
осіб ОСОБА_4 іОСОБА_5 до ОСОБА_3,

-
про визнання права власності на частину житлового будинку,  суд,

встановив:

Враховуючи складність мотивувальній частині рішення суд
відповідно до ст..209 ЦПК України, вважає можливим проголосити вступну та
резолютивну частину рішення.

Сторони можуть ознайомитись з повним рішенням суду після
12.05.2008 року.

На підставі наведеного та керуючись
ст..10,58,59,60,61,84,88, 208-218,222 ЦПК України, ст.. 22,28 КпШС України (в
редакції 1969 року), ст.60, 63 СК України,
ст.331,335,357 ЦК України,ст.16,17 Закону України „Про власність”, суд,
-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати частково не дійсним свідоцтво на право власності
на житловий будинок  розташований по
АДРЕСА_1, видане 23.10.2007 року на підставі рішення виконкому с/ради с.
Тарасівци, Новоселицького району від 11.07.2007 року за №109, ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового
будинку літер Ж, гаражу літер З, літній кухні літер І, навісу літер К, сараю
літер Л, вбиральні літер М.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового
будинку літер Ж, гаражу літер З, літній кухні літер І, навісу літер К, сараю
літер Л, вбиральні літер М.

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 і ОСОБА_5
до ОСОБА_3, про визнання право власності на частину житлового будинку, за
недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користьОСОБА_2 судові витрати в
сумі 2552 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Суддя:

CСправа  № 2-176/2008 рік.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2008р.
Новоселицкий районний суд Чернівецької області

в складі
головуючого судді Вівчар Г.А.

при секретарі
Щербань В.П.

представника
позивача ОСОБА_1

представника
відповідача ОСОБА_6.

третіх осіб
ОСОБА_4., ОСОБА_5.

представника
третіх осіб ОСОБА_7.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Новоселиця

справу за
позовом ОСОБА_1 в інтересахОСОБА_2 до ОСОБА_3,

-     про визнання
права власності на Ѕ частину житлового будинку,

позову третіх
осіб ОСОБА_4 іОСОБА_5 до ОСОБА_3,

-
про визнання права власності на частину житлового будинку,  суд,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому
вказує, що 15.05.1993 року позивач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з відповідачем
ОСОБА_3..

Рішенням Новоселицького районного суду від 05.12.2007
року шлюб між сторонами був розірваний.

Під час спільного проживання сторонами в 1999 році був
куплений житловий будинок по АДРЕСА_1, якій знесли і на його місці розпочали
будівництво нового житлового будинку.

Рішенням с/ради с. Тарасівци від 11.07.2007 року було
визнано право власності на даний житловий будинок за ОСОБА_3. а 23.10.2007 року
відповідачем отримано і свідоцтво на право власності на даний житловий будинок.

Представник позивача вважає, що оскільки житловий будинок
побудований під час шлюбу, то він є спільною сумісною власністю подружжя і
відповідно до ст.22 КШС України, яка діяла на час придбання старого житлового
будинку і ст.60 СК України, позивач має рівне з відповідачем право на житловий
будинок.

Просять суд визнати частково недійсним видане свідоцтво
на праві приватної власності на житловий будинок розташований в АДРЕСА_1 і
визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку, та стягнути
з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В порядку ст.34 ЦПК України треті особи ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3. в якому зазначають, що вони є
батьками ОСОБА_3. а позивач є колишньою невісткою.

Вони вважають, що поданий позов не відповідає дійсності і
порушує їхні права.

ОСОБА_2 участі в будівництві житлового будинку не
приймала, утому числі у фінансуванні будівництва, жодного разу не відвідувала
будівництво у процесі часу якого будувався житловий будинок.

Між ними та відповідачем ОСОБА_3. була досягнута угода у
перших числах березня 1999 року про спільне будівництво житлового будинку
поАДРЕСА_1.

На виконання даної угоди 09.03.1999 року ОСОБА_4. купив
для ОСОБА_3. старий житловий будинок по АДРЕСА_1, якій згодом знесли і почали
спільне будівництво нового житлового будинку у період 2002 - 2005 роках а в
лютому 2007 року здали житловий будинок в експлуатацію.

Факт, що житловий будинок будувався сумісними зусиллям
можуть довести показами свідків.

Просять суд скасувати свідоцтво видане на їм”я ОСОБА_3.
та визнати за ОСОБА_4. право власності на 4/100 часток спірного житлового
будинку, за ОСОБА_5. право власності на 40/100 часток спірного житлового
будинку і за ОСОБА_3. право власності на 20/100 часток спірного житлового
будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала в
повному обсязі і пояснила, що вона разом з чоловіком з 1997 року почали
працювати в Італії і заробляти гроші для будівництва житлового будинку. Станом
на 1999 рік у них було 21000 доларів США які зберігались у її батьків в с.
Кости чани, Новоселицького району. В 1999 році за спільною домовленістю з
чоловіком вони вирішили купити будинок, вона особисто з тестем ОСОБА_4. шукала
по селу будинок і оглянула куплений ним за дорученням ОСОБА_3. для них будинок
по АДРЕСА_1.

Приїхала з Італії на початку лютого 2002 року і на тої
час вони придбали всі необхідні будівельні матеріали для будівництва житлового
будинку а виїхала до Італії в квітні 2002 року, тому будівництвом займався  її батько і тесть. Про спільну домовленість
про спільне будівництво житлового будинку між чоловіком і його батьками їй не
відомо, і не могло бути такої оскільки будинок будувався за їхні спільні кошти.

Просить суд позов задовольнити та визнати за нею право
власності на Ѕ частину житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_3. позов не визнав і пояснив, що дружина
виїхала до Італії і він більше про неї нічого не знає, вона в будівництві не
приймала участь. Будинок куплений його батьками, в Італії проживали окремо і
збирали гроші так само окремо. Житловий будинок побудований його батьками. Поданий
позов ОСОБА_4. та ОСОБА_5. визнає в повному обсязі.

Треті особи поданий позов підтримали в повному обсязі.

ОСОБА_4. суду пояснив, що в 1999 році він за особисті
кошти купив для свого сина житловий будинок
по АДРЕСА_1 і розпочав будівництво нового житлового будинку. Син не
приймав участь в будівництві житлового будинку.

ОСОБА_5. суду
пояснила, що житловий будинок будувала вона з чоловіком за спільні кошти
для своєї унучки, син висилав по 400 доларів США на будівництво. Невістка
ОСОБА_2 не приймала участь в будівництві житлового будинку. Між ними і сином
була усна домовленість про спільне будівництво житлового будинку.

Свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 батьки ОСОБА_10суду показали, що
відносини доньки з зятем ОСОБА_3. були хороші до грудня 2006 року. Під час спільного
проживання ОСОБА_10і ОСОБА_3. вислали їм 21000 доларів США які були витрачені
на будівництво житлового будинку. Особисто ОСОБА_8 видав з даної суми 600
доларів США для купівлі цегли ОСОБА_3.. Коли купили будинок в 1999 році він
особисто відвіз і дав ОСОБА_4. 5000 доларів.

Свідки ОСОБА_11., ОСОБА_12,ОСОБА_13., ОСОБА_14.,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 суду показали, що вони брали участь у будівництві
житлового будинку по АДРЕСА_1. Займався будівництвом ОСОБА_4. для його сина і
невістки, котрих на тої час не було вдома. Розраховувався з ними за роботу і за
будівельні матеріали ОСОБА_4..

Свідки ОСОБА_18 та
ОСОБА_19 суду показали, що в Італії вони проживали в одній квартирі з ОСОБА_3.,
ОСОБА_3. про свою дружину не розказував. В Італії проживати разом з дружиною
якщо вона когось доглядає не дозволяє господар у кого вона працює.

Матеріалами справи суд установив, що відповідно до
договору про купівлю продажу від 09.03.1999 року між ОСОБА_15 і ОСОБА_3.,  ОСОБА_3. купив житловий будинок по АДРЕСА_1,
інтереси ОСОБА_3. на підставі доручення посвідченого виконавчим комітетом
с/ради с. Тарасівци, Новоселицького району, від 05.03.1999 року представляв
ОСОБА_4..

Виконавчий комітет с/ради с. Тарасівци. Новоселицького
району своїм рішенням від 11.07.2007 року розглянувши заяву ОСОБА_4. якій діяв
в інтересах ОСОБА_3. на підставі доручення. Вирішив оформити право власності на
житловий будинок літер Ж, гаражу літер З, літній кухні літер І, навісу літер К,
сараю літер Л, вбиральні літер М, які розташовані АДРЕСА_1. за ОСОБА_3...

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. розірваний відповідно до
рішення Новоселицького районного суду від 05.12.2007 року.

Суд оцінюючи у сукупності викладені докази та пояснення
сторін дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі
а в задоволенні позову ОСОБА_4. та ОСОБА_5. слід відмовити за недоведеністю з
наступних підстав.

Згідно із ст.22 КШС України ( в редакції 1969 року) майно
нажите в період шлюбу є  спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і
розпорядження даним майном.

Суд вважає, що куплений на підставі договору купівлі
продажу 09.03.1999 року житловий будинок ОСОБА_3. є спільною сумісною власністю
ОСОБА_10і ОСОБА_3..

Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Суд вважає, що побудований за час перебування у шлюбі
житловий будинок літер Ж, гаражу літер З, літній кухні літер І, навісу літер К,
сараю літер Л, вбиральні літер М, які розташовані АДРЕСА_1, є спільною сумісною
власністю ОСОБА_3. і ОСОБА_10..

Виходячи з роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в
Постанові  „Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий
будинок” від 04.10.1991 року зі змінами в п.4. то згідно із ст.16 і 17 Закону
України „Про власність” (діюча на час виникнення правовідносин між сторонами),
таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу
- жилий будинок в зв'язку з цим є спільною сумісною власністю, або велось за
рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Оскільки між сторонами відсутня письмова угода про
створення спільної власності, яка відповідає законодавству,  ОСОБА_4. і ОСОБА_5. є батьками відповідача
ОСОБА_3., спір про визнання за ними права власності на частку в житловому
будинку виник після звернення до суду ОСОБА_2 з позовом про розподіл спільного
майна, а згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини, справи, які за законом
мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування, суд оцінюючи дані обставини у
своєї сукупності вважає, що в поясненнях третіх осіб вбачається зацікавленість
до необ'єктивного викладення фактів  а
тому в задоволенні позову  ОСОБА_4.
і  ОСОБА_5. до ОСОБА_3., про визнання
право власності на частину житлового будинку, слід відмовити за недоведеністю.

Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Як вбачається з квитанцій в матеріалах справи позивач
поніс витрати на оплату державного мита, витрат на інформаційно технічне
забезпечення розгляду справи та послуг адвоката в  1700 грн. 00 коп., 800 грн.00 коп., 30 грн.
00 коп., 17 грн. 00 коп. 5 грн.. 00 коп., що разом складають 2552 грн.00 коп..

Таким чином суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_3. на
користь ОСОБА_2 2552 грн.00 коп..

На підставі наведеного та керуючись
ст..10,58,59,60,61,84,88, 208-218,222 ЦПК України, ст.. 22,28 КпШС України (в
редакції 1969 року), ст.60, 63 СК України,
ст.331,335,357 ЦК України, ст.16,17 Закону України „Про власність”, суд,
-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати частково не дійсним свідоцтво на право власності
на житловий будинок  розташований по
АДРЕСА_1, 23.10.2007 року на підставі рішення виконкому с/ради с. Тарасівци,
Новоселицького району, ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового
будинку літер Ж, гаражу літер З, літній кухні літер І, навісу літер К, сараю
літер Л, вбиральні літер М.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового
будинку літер Ж, гаражу літер З, літній кухні літер І, навісу літер К, сараю
літер Л, вбиральні літер М.

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 і ОСОБА_5
до ОСОБА_3, про визнання право власності на частину житлового будинку, за
недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користьОСОБА_2 судові витрати в
сумі 2552 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: