Справа № 22 Ц - 3623 /2008
Головуючий у 1 інстанції Борець Є.О.
Доповідач у 2 інстанції Яворський М.А
У Х В А Л А

Іменем України

10
листопада 2008 року                                                                                       м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді:   Яворського М.А.,

суддів:                          Воробйової Н.С., Ігнатченко Н.В..

при секретарі                Рудзінська А.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області
матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою приватного підприємства
«Витич» на рішення Бориспільського
міськрайонного суду від 03 липня 2008 року у справі за позовом приватного підприємства „Витич" до ОСОБА_2 як фізичної особи
та Процівського сільського голови, ОСОБА_1 про захист ділової репутації,
зобов'язання спростувати недостовірну інформацію та відшкодувати моральну
шкоду.

встановила:

У травні 2008 року ПП «Витич» звернулось до суду з
позовом до Процівської сільської ради, ОСОБА_2 та просило постановити рішення,
яким зобов'язати відповідача спростувати неправдиву інформацію викладену в
листах останніх адресованих начальнику СДПЧ №21 Овдієнка Ю.К., начальнику ДПІ
Оболонського району м. Києва Оксаніча О.В., та просив стягнути солідарно з
відповідачів 20 тисяч гривень на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11 грудня 2007
року ОСОБА_1, діючи від імені Процівської сільської ради та перевищуючи
повноваження отримані від неї за довіреністю від 27 листопада 2007 року,
надіслав до начальника СДПЧ №21 Овдієнка Ю.К. лист №450, в якому повідомив про
те, що в ході своєї роботи магазин-бар «Вдати от теши», який належить ПП
«Витич», створює незручності місцевим мешканцям, і у Процівської сільської ради
відсутні відомості щодо будівництва і введення вказаного об'єкту в
експлуатацію.

В цьому ж листі ОСОБА_1 зазначив, що у Процівської
сільської ради є достатньо підстав вважати, що під час проектування і
будівництва вказаного об'єкту не було дотримано норм законодавства щодо
пожежної безпеки, тому експлуатація вказаного бару, тобто місця, де
реалізується спиртні напої та тютюнові вироби, є об'єктом підвищеної пожежної
небезпеки.

Викладені відомості були частково відтворені в
листі №9 від 16 січня 2008 року, в якому Процівський сільський голова ОСОБА_2
повідомив начальника ДПІ Оболонського району м. Києва Оксаніча О.В. про
постійні скарги мешканців села, відвідувачів кафе щодо грубих порушень правил
торгівлі, продажу тютюнових виробів та алкогольних напоїв неповнолітнім,
реалізації неякісних продуктів.

В цьому ж листі Процівський сільський голова
ОСОБА_2 звернув увагу на те, що, не зважаючи на тривалий період функціонування
кафе, директор ПП „Витич" не уклав договір оренди земельної ділянки з
сільською радою, не надав документів, які свідчать про здачу приміщення кафе в
експлуатацію, дозволів органів МИС, МВС та СЕС ГУОЗ в Київській області.

Крім того, у приміщенні кафе встановлені гральні
автомати, надаються послуги грального бізнесу. При цьому документації щодо персоніфікації
відвідувачів гральних закладів ПП „Витич" не веде, облік коштів не
здійснює, при розрахунках з покупцями касові та товарні чеки у більшості
випадків не видає.

Такі відомості позивач вважав недостовірними та
такими, що порушують його ділову репутацію. У зв'язку з цим просив суд
зобов'язати відповідачів спростувати вище наведену інформацію у спосіб, якою
вона була поширена.

Крім того, ПП „Витич" просило суд стягнути
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 гривень.
Посилається на те, що моральну шкоду, спричинену внаслідок  поширення
відомостей,   що  не
відповідають  дійсності  і
принижують  ділову репутацію, можна
співставити з прибутком, не отриманим ПП „Витич" протягом жовтня 2007 року
-травня 2008 року.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги
та просив стягнути вказані кошти також із ОСОБА_3

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 03 липня 2008 року в задоволенні позову приватного
підприємства „Витич" до ОСОБА_2 як фізичної особи та Процівського
сільського голови, ОСОБА_1 про захист ділової репутації, зобов'язання
спростувати недостовірну інформацію та відшкодувати моральну шкоду, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач по справі ПП «Витич»,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та
матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам
справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в
замовленні первісного позову та задовольнити його позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися
до суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає.

Постановляючи рішення про відмову в позові, суд
першої інстанції виходив з того, що позивач по справі ПП «Витич», звертаючись
до суду із вказаним позовом не надало суду достатніх та обґрунтованих доказів
того, що  відповідачі по справі як
фізичні особи  поширили про ПП «Витич» як
юридичну особу недостовірні дані а також проте, що вказані дані були поширенні
з метою принизити ділову репутацію
позивача по справі приватного підприємства «Витич», а тому визнав дані
позовні вимоги не обґрунтованими, не доведеними і такими, що не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів вважає даний висновок суду першої
інстанції законним, обґрунтованим і таким, що постановлений на підставі наданих
сторонами та досліджених судом норм матеріального права.

Так відповідно до положень статті 94 Цивільного
кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової
репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові
права, які можуть їй належати.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по
справі, звертаючись до суду із вказаним позовом обґрунтовував своє звернення
тим, що ОСОБА_2 як сільський голова, і ОСОБА_1 як представник Процівської
сільської ради зверталися до правоохоронних органів (Бориспільського МВ ГУ МВС
України в Київській області, начальника СПДЧ №21 та ДПІ Оболонського району м.
Києва)  від імені Процівської сільської
ради, та зазначали факти які на їх думку принижують ділову репутацію їх
підприємства .

Згідно до роз'яснень викладених в
п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 28 вересня 1990 року
<nau://ukr/v0007700-90> з наступними змінами "Про застосування
судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації
громадян та організацій" відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача
покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його
порочать, особою, до якої пред'явлений позов. Проте позивач має право подати
докази невідповідності дійсності таких відомостей.

Таким чином на позивач відповідно
до вимог ст. 10, 60 ЦПК України  лежить
обов'язок довести, що мало місце поширення відповідачами як фізичними особами
відомостей, які принижують ділову репутацію ПП «Витич» як юридичної особи .

Оскільки позивач
по даній справі   доказів  щодо поширення відповідачами як фізичними
особами неправдивих відомостей та таких, що порочать  честь ділову репутацію позивача суду не надав
та не зазначив, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку
про безпідставність позовних вимог позивача до відповідачів як фізичних осіб,
та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Звернення Процівської сільської ради та їх
посадових осіб ( сільського голови та представників за дорученням)  в правоохоронні органи від імені Процівської
сільської ради  щодо діяльності ПП
«Витич» не було та  не могло бути предмет
спору вказаної справи, оскільки даний спір між юридичними особами не підсудний
суду загальної юрисдикції .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані
сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і
закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення суду законним та
обґрунтованим.

Інші
доводи апелянта про неповноту судового розгляду та порушення норм
процесуального законодавства є безпідставними та необґрунтованими, а тому
апеляційна скарга задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 209 ч.3,303,
307,308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Витич» відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду від 03 липня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий :

Судді :