АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа № 22-1436  2008 року                       Головуючий у 1-й інстанції  Драний В.В.                категорія - 27                                                            Доповідач
У Х В А Л А

І  М
Е  Н  Е
М    У  К
Р  А  Ї
Н  И

21
жовтня  2008 року

Судова
палата в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : Кіселика С А ,

суддів : Франко В. А., Суржика М.М.

при секретарі Косенко Ж.В.

розглянула  у відкритому судовому засіданні в місті
Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою товариства автолюбителів
«Дружба» на рішення Кіровського районного суду
міста  Кіровограда від 26
травня  2008 року,

В  С
Т  А  Н
О  В  И
Л  А  :

В липні
2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства  автолюбителів
«Дружба»  про стягнення  коштів і просив  суд
стягнути  на  його
користь  з товариства  автолюбителів
«Дружба»  грошові  кошти
в  сумі 30000 грн.  та
судові  витрати.  Позивач
посилається  на  те, що
03.01.1998 року  між  ним  та  кооперативом
автолюбителів  «Дружба»  було
укладено  договір  оренди
приміщення  майстерні, за  яким
йому  було  передано у
користування  приміщення  боксів
під  майстерню, про  що
складено  акт прийому -
передачі  від 05.01.1998 року.  До  вказаного  договору
оренди 15.05.2001 року  між  ним  та  відповідачем
було  укладено  додаткову
угоду, відповідно  до  якої
орендар  передає, а  орендодавець
приймає  у  безвідсоткове
користування  грошові  кошти
в  розмірі 30 000 грн.  строком
до 31.12.2005 року  та  бере
на  себе  зобов'язання
повернути  вказану  суму
коштів  не  пізніше
31. 12. 2005 року. Пунктом 2.3
додаткової  угоди  передбачено, що  у разі
невиконання  орендодавцем  зобов'язання
по поверненню  грошових
коштів  дана  сума   буде
зарахована  орендодавцем з
01.01.2006 року  в  рахунок
оплати  при  викупі
приміщення  майстерень. На  виконання
додаткової  угоди  позивачем
було  сплачено  до каси
кооперативу  автолюбителів
«Дружба»  30 000 грн.  В 2003 році
до  статуту  кооперативу
автолюбителів «Дружба»  було  внесено
зміни  та  змінено
назву  організації  на «Товариство автолюбителів «Дружба».  У
визначений  строк 31.12.2005
року  гроші  відповідач
не  повернув і не  вирішив
питання  щодо  передачі
позивачу  у  власність
приміщень  майстерень.

Рішенням  Кіровського
районного  суду міста  Кіровограда
від 26 травня 2008 року  позов
було задоволено.

Суд  дійшов
висновку,  що  між
сторонами  фактично  було
укладено  договір  позики
і  правовідносини, що  виникли
між  сторонами  регулюються
ст.1049  ЦК  України.

Не
погоджуючись з рішенням суду, апелянт просив його скасувати з тих підстав, що
висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушені норми
матеріального та процесуального права, та постановити  ухвалу, якою провадження  у
справі закрити.

Апелянт  зазначив, що
дана  цивільна  справа
не  підлягає  розгляду
в  порядку  цивільного
судочинства  і  підсудна
господарському  суду, оскільки  договір
на  який  посилається
позивач  укладався  між
юридичною  особою  та
приватним  підприємством.

Висновки  суду про
те, що  позивачем  було сплачено
в  касу  кооперативу
автолюбителів «Дружба» 30 000 грн.
не  відповідають  обставинам
справи  та  спростовуються  доказами, а
саме: висновком  експерта, що  підписи
виконано  не  головою
кооперативу  та  іншими
матеріалами  порушеної  з
цього  приводу  кримінальної
справи.

Заслухавши
доповідача, дослідивши доводи апеляції та матеріали справи колегія суддів
дійшла висновку, що апеляція  підлягає
задоволенню  із  наступних
підстав.

Підставою  задоволення
позовних  вимог  є
висновок    суду  першої
інстанції, щодо  того, що   між
сторонами  виникли  зобов'язання
за  договором  позики, а
отже  у  відповідності
до  вимог ст. 1049  позичальник
зобов'язаний  повернути  позикодавцеві
позику (грошові  кошти  у
такій  сумі, що  були
передані  йому  позикодавцем)
у  строк  та
порядку, що  встановлені  договором.

Однак  із
таким  висновком  суду
колегія  суддів  погодитися
не  може.

Згідно
частини 1 статті 1046  ЦК  України
за  договором  позики
одна  сторона (позикодавець)
передає  у  власність
другій  стороні
(позичальникові)  грошові  кошти
або  інші  речі, визначені  родовими
ознаками, а  позичальник  зобов'язується  повернути
позикодавцеві  таку  ж
суму  грошових  коштів (суму
позики)  або  таку ж
кількість  речей  того ж
роду  та  такої ж якості.

Таким  чином,
у  відповідності  до
положень  вищезазначеної  статті,
за  договором  позики,
у  позикодавця  виникає
обов'язок  передати  грошові
кошти  позичальникові, а  у
останнього  повернути  їх
позикодавцю.  Будь - що   інше
Законом  не  передбачено.

Відповідно  до
ч.2  ст. 509 ЦК  України
зобов'язання  виникають  з
підстав, встановлених
статтею  11 цього  Кодексу.

Пунктом
1  частини  2
статті 11  ЦК  України
встановлено, що  підставами  виникнення
цивільних  прав  та
обов'язків  є  договори
та  інші  правочини.

Із
пункту 2.3.   додаткової  угоди
від  15  травня 2001 року  до
договору  оренди  від
3  січня 1998  року,
про надання  в оренду  приміщень, що
належать  кооперативу
«Дружба»  для  організації
майстерні  по  ремонту
автотранспорту (а.с.11)
вбачається, що  сторонами  було
передбачено  неповернення  зазначеної
у  договорі  суми
грошей.  Дана  сума  з
01.01.2006 року  мала  бути
зарахована  орендодавцем  в
рахунок  сплати  при
майбутньому  викупі  приміщень
майстерні.

Таким  чином,
відповідно  до  домовленостей
між сторонами, з 01  січня 2006
року   у
позивача  відсутнє  право
вимагати  повернення  грошей,
оскільки  з  цього
часу  у  відповідача
виникає  обов'язок   зарахувати
дані  кошти  в
рахунок  оплати  при
викупі  приміщень  майстерні, а
у  позивача  виникає
право  вимагати  передачі
йому  даних  приміщень
у  власність  із
належним  оформленням  договору
купівлі - продажу.

Враховуючи  вищенаведене
та  наступне,  колегія
суддів  погоджується  із
доводами  апелянта, щодо  того, що
дана  цивільна  справа
не  підлягає  розгляду
у порядку  цивільного  судочинства, оскільки  згідно
вищезазначеного  договору  оренди
орендодавець -  товариство  автолюбителів
«Дружба»  передав  позивачу
три  бокси, площею 104 кв.м.,
як  майстерню  для
здійснення  позивачем  його
підприємницької  діяльності  пов'язаної
з  ремонтом  автомашин.

Як  основний
договір  так  і
додаткова  угода  до
нього  свідчать  про
те, що  позивач  у справі
виступав  в  орендних
відносинах  в якості  громадянина, що  здійснює, за
допомогою  даного  договору оренди, свою  підприємницьку  діяльність, використовуючи  передані
приміщення  під  майстерні
для  ремонту  автомашин, а
кошти,  які  були
ним  передані  орендодавцю,
мають  бути  зараховані
в  рахунок  викупу
ним  цих   приміщень
у  відповідача.

На  час
укладення  договору  оренди
і  по  теперішній
час  позивач  мав  і
має  статус  суб'єкта
підприємницької  діяльності.

Відповідно  до
ст.1 Господарського
процесуального  кодексу  України
підприємства, установи, організації, інші  юридичні
особи, а також  громадяни, які  здійснюють
підприємницьку  діяльність  без
створення  юридичної  особи
і  в  установленому
порядку  набули  статус
суб'єкта  підприємницької  діяльності
, за  захистом   своїх
порушених  прав  і
охоронюваних  законом  інтересів, звертаються  до
господарського  суду.

Відповідно  до
вимог  ст. 107 ЦПК  України
в  судах  першої
інстанції  розглядаються  справи, що
підлягають  вирішенню  в порядку
цивільного  судочинства.

Згідно
п.1 частини 1  статті  205
ЦПК  України  суд
своєю  ухвалою  закриває
провадження  у  справі, якщо
справа  не  підлягає
розгляду  в порядку  цивільного
судочинства.

В  той
же  час  колегія
суддів  дійшла  висновку, що
суд  першої  інстанції
правильно  не  визнав
належним  доказом  та  не
взяв  до
уваги  висновок  експерта
№ 83  від 21  березня 2008 року, оскільки  ця
експертиза  проводилася  за
постановою  слідчих  органів,
в  ході  розслідування
кримінальної  справи, а не за  ухвалою
суду  по  цивільній
справі,  що  розглядається.

Згідно  зі ст. 57 ЦПК
України,  доказами є  будь - які
фактичні  дані, на підставі
яких  суд
встановлює  наявність  або
відсутність обставин, що
обґрунтовують  вимоги  і
заперечення  сторін, та  інших
обставин, які  мають  значення
для вирішення  справи.

Ці дані
встановлюються  на підставі  пояснень сторін, третіх осіб, їхніх  представників, допитаних  як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових  доказів,
зокрема  звуко -  і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно
ч. 2 ст. 59 ЦПК  України,  обставини
справи, які  за законом  мають бути підтверджені  певними засобами  доказування, не можуть  підтверджуватися  іншими
засобами  доказування.

В
ч.1  ст. 143 ЦПК  України зазначено, що для  з'ясування
обставин,  що мають  значення
для справи  і потребують  спеціальних  знань  у
галузі  науки, мистецтва, техніки,
ремесла, тощо  суд  призначає
експертизу  за заявою  осіб,
які  беруть  участь
у справі.

За
змістом  закону, особа  набуває
права  та несе  обов'язки
експерта  після  оголошення ( вручення)  їй
ухвали  про призначення  експертизи
та попередження  про  відповідальність. Тільки  за  цих
умов  висновок  експерта
набуває  доказової сили.
Невиконання  цих  вимог
робить  неможливим  використання
висновку  експерта, як  доказ по справі.

Враховуючи
вищенаведене  та керуючись п.1 ч.1 ст.
205, ст.ст.307,310,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляцію  Товариства автолюбителів «Дружба»
задовольнити .

Рішення
Кіровського  районного суду  міста Кіровограда  від 26 травня 2008 року скасувати.

Провадження  по
справі  за  позовом
ОСОБА_1   до Товариства  автолюбителів
«Дружба»  про стягнення  коштів
закрити.

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двох
місяців до Верховного Суду України.

проголошення.

Головуючий:

Судді: