Справа № 2-258/08
Р І Ш Е Н Н Я|

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"14" серпня 2008 року
смт. Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді      Глянь С.І.,

при секретарі               Силаєвій
Т.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в смт. Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПСП Агрофірма
„Росія” про розірвання договору оренди земельної частки (паю), та розірвання
додаткової угоди і зустрічним позовом приватного сільськогосподарського
підприємства Агрофірми „Росія” до ОСОБА_1 про визнання договору оренди
земельної частки (паю) дійсним, визнання дійсною додаткової угоди та
зобов'язання переукладення договору,

В С Т А Н О В И В
:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПСП
Агрофірма „Росія” про розірвання договору оренди земельної частки (паю),
визнання додаткової угоди недійсною.

Позивач ОСОБА_1. в позові зазначає, що 03
березня 2000 року між ним та приватним
сільськогосподарським підприємством агрофірмою „Росія” укладено договір оренди
земельної частки (паю) № 410, строком п'ять років. Даний договір не було
зареєстровано у Книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв)
Верхньотокмацької сільською радою Чернігівського району.

21 вересня 2004 року між позивачем та ПСП
Агрофірма „Росія” укладено додаткову угоду
до договору № 410 від 03.03.2000 року, строком на п'ять років. Позивач
зазначає, що зазначений договір та додаткова угода не зареєстровані у
Верхньотокмацькій сільській раді, що вказує на їх недійсність і є підставою для
розірвання.

27 жовтня 2006 року, ОСОБА_1. отримав
державний акт на право приватної власності на землю. Після чого позивач
направив лист директору ПСП Агрофірма „Росія”, в якому прохав договір розірвати.
Проте йому було відмовлено в розірванні договору.

У позові ОСОБА_1. просить суд постановити
рішення про розірвання договору оренди земельної частки (паю), укладеного між
ним та ПСП Агрофірма „Росія” № 410 від 03.03.2000 року та рішення про
розірвання додаткової угоди до договору оренди земельної частки (паю) № 410 від
03.03.2004 року укладеної між позивачем та ПСП Агрофірма „Росія”, 21.09.2004
року.

12.06.2008 року ПСП Агрофірма „Росія”
звернулося до суду із зустрічною позовною заявою про визнання договору оренди
земельної частки (паю) дійсним та зобов'язання переукладення договору.

У позові зазначає, що між приватним сільськогосподарським
підприємством агрофірмою „Росія” таОСОБА_1, 03.03.2000р. укладений договір
оренди земельної частки (паю) за № 410, строком на п'ять років, який
зареєстрований Верхньотокмацької сільською радою Чернігівського району
Запорізької області. 21 вересня 2004 року між ПСП Агрофірма „Росія” та ОСОБА_1
укладено додаткову угоду до договору № 410 від 03.03.2000 року, строком на п'ять
років, в якій обумовлено, що у випадку отриманняОСОБА_1 державного акту він
зобов'язується переукласти договір оренди землі з ПСП Агрофірмою „Росія”.

27 жовтня 2006 року, ОСОБА_1. отримав
державний акт на право приватної власності на землю і 19.12.2006 року звернувся
до керівництва ПСП Агрофірми „Росія” із заявою, в якій повідомляє, що
відмовляється перезаключати договір оренди земельної частки (паю). Між
керівництвом підприємства таОСОБА_1 дане питання було узгоджено і останній не
звертався із позовом до суду.

У 2007 році ПСП Агрофірма „Росія” у повному
обсязі виплатила орендну плату, передбачену вищезазначеним договором, і
ОСОБА_1., відповідно, отримав її, що підтверджує факт продовження договірних
відносин між сторонами і визнанняОСОБА_1 оспорюваного договору.

07.03.2008р. ОСОБА_1. звернувся
до ПСП Агрофірма „Росія” із заявою про відмову продовжувати договірні
відносини. Однак, договором оренди земельної ділянки № 410 від 03.03.2000 року
п. 4 передбачене дострокове розірвання договору за умов письмового попередження
заінтересованої в цьому сторони не пізніше ніж за шість місяців до дати
розірвання договору.

ПСП АФ „Росія” є підприємством
яке вирощує сільськогосподарські культури, тому прикладає всі зусилля для
поліпшення орендованих земель: купує для їх обробітку техніку, добрива, що
потребує чималих коштів, для цього господарством укладаються кредитні договори
застави з банками. Врожай, який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1.,
також є предметом застави.

Крім того, ПСП Агрофірма „Росія”
за власний кошт замовляло
землевпорядній організації виконання землевпорядних робіт, необхідних для
виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості), оплачувало
виготовлення державних актів на право власності на землі, орендодавцям, які уклали договір оренди земельної частки
(паю) з підприємством, в томі числі й ОСОБА_1

Враховуючи вищезазначене та те,
що ОСОБА_1. є літньою людиною, яка не в змозі буде самостійно обробляти
земельну ділянку і змушений буде здавати її в оренду, ПСП Агрофірма „Росія”
вважає, що має переважне право на оренду земельної ділянки, в зв'язку з чим
просить суд визнати дійсним
договір оренди земельної частки (паю) № 410 від 03.03.2000р. укладений між
приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірмою „Росія” та ОСОБА_1;
визнати дійсною додаткову угоду від 21.09.2004р. до договору оренди земельної
частки (паю) № 410 від 03.03.2000р., укладену між приватним
сільськогосподарським підприємством Агрофірмою „Росія” та ОСОБА_1; зобов'язати
ОСОБА_1 переукласти договір оренди земельної ділянки з приватним
сільськогосподарським підприємством Агрофірмою „Росія”.

У судовому засіданні представник позивача,
ОСОБА_2., на позові наполягав, надавши пояснення щодо обставин позовної заяви.
Зазначив, що 27 жовтня 2006 року, ОСОБА_1. отримав державний акт на право
приватної власності на землю, та направив лист директору ПСП Агрофірма „Росія”,
в якому прохав договір розірвати. Проте йому було відмовлено в розірванні
договору. Також вважає, що у зв'язку з отриманням Державного акту на право
приватної власності на землю, сертифікат на право власності на земельну частку
(пай) втратив свою чинність. Тому просить відмовити в задоволенні вимог
викладених в зустрічній позовній заяві.

ОСОБА_1. підтримав свої позовні вимоги,
просить суд постановити рішення про розірвання договору оренди земельної частки
(паю), укладеного між ним та ПСП Агрофірма „Росія” № 410 від 03.03.2000 року та
про розірвання додаткової угоди до договору оренди земельної частки (паю) № 410
від 03.03.2004 року укладеної між позивачем та ПСП Агрофірма „Росія”,
21.09.2004 року. На запитання суду відповів, що він дійсно через свій похилий
вік не зможе самостійно обробляти землю, однак хоче віддати її в оренду своєму
зятю. Вимоги зустрічної позовної заяви не визнає.

Представник відповідача, директор ПСП
Агрофірми „Росія”, ОСОБА_3 позов не визнав. Суду пояснив, що опісля отримання
державного акту на право приватної власності на землю, ОСОБА_1., 19.12.2006
року звертався до нього із заявою про відмову перезаключати договір оренди
земельної частки (паю). Однак, вони дане питання узгодили і позивач не
звертався із позовом до суду.

Передбачені в договорі умови ПСП
АФ „Росія” добросовісно виконували в повному обсязі, заборгованості перед
орендодавцями не мали. Вважає, що позивач фактично ж визнавав договір дійсним,
бо отримував орендну плату, користувався іншими послугами, передбаченими
договором.

У 2007 році ПСП Агрофірма „Росія” у повному
обсязі виплатила орендну плату, передбачену вищезазначеним договором, і
ОСОБА_1., відповідно, отримав її. Таким чином, позивач продовжував договірні
відносини з орендарем і визнавав оспорюваний договір.

Декілька років підряд, поле, де розташована
земельна ділянка ОСОБА_1., залишалося під „чорним паром” і в цей час позивач не
мав бажання розірвати договір. А восени 2007 року підприємством, на зазначеному
полі, посіяна озима пшениця. Відповідач не звертався із заявою про визнання
недійсним договору оренди земельної ділянки до того моменту, коли стало
зрозумілим, що пшениця добре перезимувала і може дати гарний врожай. Тепер же
ОСОБА_1. має бажання забрати собі весь врожай, хоч для його вирощення не
приклав жодних зусиль.

07.03.2008р. ОСОБА_1. звернувся
до ПСП Агрофірма „Росія” із заявою про відмову продовжувати договірні
відносини. Однак, договором оренди земельної ділянки № 410 від 03.03.2000 року
п. 4 передбачене дострокове розірвання договору за умов письмового попередження
заінтересованої в цьому сторони не пізніше ніж за шість місяців до дати
розірвання договору.

ПСП АФ „Росія” є підприємством
яке вирощує сільськогосподарські культури, тому прикладає всі зусилля для
поліпшення орендованих земель: купує для їх обробітку техніку, добрива, що
потребує чималих коштів, для цього господарством укладаються кредитні договори
застави з банками. Врожай, який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1.,
також є предметом застави. На сьогоднішній день, з орендодавцями часткового
розрахувався, але, до строку, зазначеного в договорах оренди, розрахується в
повному обсязі.

Крім того, ПСП Агрофірма „Росія”
за власний кошт замовляло землевпорядній
організації виконання землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних
часток (паїв) в натурі (на місцевості), оплачувало виготовлення державних актів
на право власності на землі, орендодавцям, які уклали
договір оренди земельної частки (паю) з підприємством, в томі числі й ОСОБА_1

Враховуючи вищезазначене та те,
що ОСОБА_1. є літньою людиною, яка не в змозі буде самостійно обробляти
земельну ділянку і змушений буде здавати її в оренду, ПСП Агрофірма „Росія”
вважає, що має переважне право на оренду земельної ділянки.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просить суд
вимоги викладені в зустрічній позовній заяві задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення сторін суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається.

Відповідно до ст. 2 Закону
України „Про оренду землі, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 6 Закону України „Про
оренду землі” орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і
в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, цим та іншими законами України договором оренди
землі.

Відповідно до ст. 13 Закону
договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до
умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 14 Закону
договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із
сторін може бути посвідчено нотаріально.

Згідно Постанови Кабінету
Міністрів України № 119 від 24.01.2000 року „Про затвердження Порядку
реєстрації” договорів оренди земельних часток (паїв)” реєстрація договорів
оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної ради за місцем
розташування земельної частки (паю).

У судовому засіданні встановлено, що між
приватним сільськогосподарським підприємством агрофірмою „Росія” таОСОБА_1,
03.03.2000р. укладений договір оренди земельної частки (паю) за № 410, строком
на п'ять років, який зареєстрований Верхньотокмацької сільською радою
Чернігівського району Запорізької області. 21 вересня 2004 року між ПСП
Агрофірма „Росія” та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 410 від
03.03.2000 року, строком на п'ять років, в якій обумовлено, що у випадку
отриманняОСОБА_1 державного акту він зобов'язується переукласти договір оренди
землі з ПСП Агрофірмою „Росія”.  /а.с.
/

27 жовтня 2006 року, ОСОБА_1. отримав
державний акт на право приватної власності на землю /а.с. 16/ і 19.12.2006 року
звернувся до керівництва ПСП Агрофірми „Росія” із заявою, в якій повідомляє, що
відмовляється перезаключати договір оренди земельної частки (паю). /а.с. 13/.
Однак, між керівництвом підприємства таОСОБА_1 дане питання було узгоджено і
останній не звертався із позовом до суду.

Відповідно до ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На момент укладення договору
оренди земельної частки (паю) сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов
договору, які виконувались ПСП АФ „Росія” на належному рівні. І в свою чергу
позивач отримував орендну плату, користувався іншими послугами, передбаченими
договором.

У 2007 році ПСП Агрофірма „Росія” у повному
обсязі виплатила орендну плату, передбачену вищезазначеним договором, яку
ОСОБА_1., отримав, /а.с. 36/ тобто він фактично продовжує договірні відносини і
визнає оспорюваний договір.

Як зазначив, директор ПСП Агрофірми „Росія”,
декілька років підряд, поле, де розташована земельна ділянка ОСОБА_1.,
залишалося під „чорним паром”, а восени 2007 року підприємством, на зазначеному
полі, посіяна озима пшениця. /а.с. 59, 60/. Саме в цей час, 07.03.2008р. ОСОБА_1. звернувся до ПСП Агрофірма „Росія” із
заявою про відмову продовжувати договірні відносини. /а.с.14/

Однак, договором оренди земельної
ділянки № 410 від 03.03.2000 року п. 4 передбачене дострокове розірвання
договору за умов письмового попередження заінтересованої в цьому сторони не пізніше
ніж за шість місяців до дати розірвання договору. /а.с. 10/.

ПСП АФ „Росія” є підприємством
яке вирощує сільськогосподарські культури, тому поліпшує орендовані землі:
купує для їх обробітку техніку, добрива, що потребує чималих коштів, для цього
господарством укладаються кредитні договори застави з банками. /а.с. 37-41/
Врожай, який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1., також є предметом
застави. /а.с. 38-41,59/

Крім того, ПСП Агрофірма „Росія”
за власний кошт замовляло
землевпорядній організації виконання землевпорядних робіт, необхідних для
виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості), оплачувало
виготовлення державних актів на право власності на землі, орендодавцям, які уклали договір оренди земельної частки
(паю) з підприємством, в томі числі й ОСОБА_1 /а.с. 42-51/

ОСОБА_1. є літньою людиною, яка
не в змозі самостійно обробляти земельну ділянку і як він пояснив, має бажання
здавати її в оренду.

Однак, пунктом 8 розділу X „Перехідних положень” Земельного кодексу
України, передбачено, що сільськогосподарські підприємства, які до введення в
дію цього Кодексу уклали з власниками земельних часток(паїв) договори оренди,
можуть замовити землевпорядній організації виконання землевпорядних робіт,
необхідних для виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості),
видачі їх власникам державних актів на право власності на землю та оплатити
виконання таких робіт, сільськогосподарське підприємство має переважне право на
оренду земельних ділянок у таких громадян на строк, що був обумовлений у
договорі оренди земельної частки (паю).

Договір оренди земельної частки (паю) № 410.
укладений між приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірмою „Росія”
та ОСОБА_1 03.03.2000р. на п'ять років. 03.03.2005р, строк договору оренди
закінчився. Орендодавець, ОСОБА_1., не надав жодних заперечень і продовжував
отримувати орендну плату, згідно до умов вищезазначеного договору. Відповідно ж
до ст. 764 ЦК України, якщо орендар подовжує користуватися майном після
закінчення строку договору оренди, за відсутності заперечень орендодавця
протягом місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше
встановлений договором.

Крім того, у постанові Пленуму Верховного
Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства  при розгляді цивільних справ” від 16 квітня
2004 року зазначено, що в разі закінчення зазначеного в договорі строку оренди
переважне право орендарів на поновлення договору оренди, передбачене ст. 33
Закону України „Про оренду землі”, поширюється на випадки, коли земля знову
передається в оренду.

Також, згідно зі ст. ст. 48,50 Закону України
„Про власність” щодо спорів про захист прав власників земельних ділянок,
стороною в яких є громадянин, застосовується трирічний строк позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
пропущений строк для звернення до суду з питанням про визнання недійсним
договору оренди земельної частки паю № 410 від 03.03.2000р., так як договірні
відносини між сторонами були продовжені (згідно зі ст. 764 ЦК України) і не
оскаржувалася, навіть після отримання позивачем,ОСОБА_1, державного акту на
право приватної власності на землю (27.10.2006р.), у зв'язку з чим, договір
оренди земельної частки (паю) № 410 від 03.03.2000р. укладений між приватним
сільськогосподарським підприємством Агрофірмою „Росія” та ОСОБА_1 і додаткова
угода від 21.09.2004р. до договору оренди земельної частки (паю) № 410 від
03.03.2000р., укладена між приватним сільськогосподарським підприємством
Агрофірмою „Росія” та ОСОБА_1 є дійсними.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. не підлягають задоволенню,
зустрічний позов ПСП Агрофірми „Росія” підлягають частковому задоволенню.

Керуючись
ст. ст. 3, 10, 208, 209, 212, 213, 215, 223, 224, 226-228 ЦПК України,
п. 8, 17 розділу X „Перехідних
положень” Земельного кодексу України, розділу IX „Перехідних положень” Закону України „Про оренду землі”
№ 161-XIV, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПСП Агрофірма
„Росія” про розірвання договору оренди земельної частки (паю) № 410 від
03.03.2000 р, та визнання недійсною додаткову угоду від 21.09.2004 року -
залишити без задоволення.

Позовні вимоги приватного
сільськогосподарського підприємства Агрофірми „Росія” до ОСОБА_1 про визнання
договору оренди земельної частки (паю) дійсним та зобов'язання переукладення
договору задовольнити частково.

Визнати дійсним договір оренди земельної
частки (паю) № 410 від 03.03.2000р. укладений між приватним
сільськогосподарським підприємством Агрофірмою „Росія” та ОСОБА_1.

Визнати дійсною додаткову угоду від
21.09.2004р. до договору оренди земельної частки (паю) № 410 від 03.03.2000р.,
укладену між приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірмою „Росія”
та ОСОБА_1.

В останній частині позовні вимоги приватного
сільськогосподарського підприємства Агрофірми „Росія” залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області через Чернігівський районний суд
Запорізької області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10
днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, або
в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:
С.І. Глянь