ТАТАРБУНАРСЬКИЙ  РАЙОННИЙ СУД    ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №2-828/08р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 жовтня 2008
року  Татарбунарський районний суд
Одеської області в складі:

головуючого- судді
Сивоконь Т.І.

при секретарі                               Коваленко І.М.

за участю
прокурора

адвоката(тів)

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до СФГ «ОСОБА_2» про виконання умов договору оренди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовною заявою до відповідача про виконання умов договору оренди,
посилаючись на наступні обставини.

Позивачка, згідно договору
дарування від 13.09.2000 року стала власником земельної ділянки площею 6,85 га,
розташованої в с.Безім'янка Татарбунарського району Одеської області.
Позивачкою 15.05.2000 року був укладений з СФГ «ОСОБА_2.» договір оренди на
зазначену ділянку, строк дії якого закінчувався 15.05.2005 року. Згідно п.3
вказаного договору орендар, тобто СФГ «ОСОБА_2.», протягом дії договору
зобов'язаний не змінювати  цільове
призначення земельної ділянки, не допускати погіршення її стану та родючості,
після закінчення договору оренди повернути її орендодавцю в стані, придатному
для використання за цільовим призначенням. Але після закінчення строку оренди,
орендар повернув земельну ділянку в непридатному для використання стані. На
сьогодні її стан такий, що на його покращення потрібні великі кошти. Позивачка
вимушена звернутися до суду, так як вважає, що відповідач, згідно ст.ст.525,526
ЦК України, повинен виконати зобов'язання належним чином відповідно до умов
договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його
умов не допускається.

В судовому засіданні позивачка
підтримала вимоги позовної заяви та пояснила, що вона, отримавши земельну
ділянку в дар, почала оформляти документи на отримання державного акту на дану
ділянку. Так як земля знаходилася в оренді СФГ «ОСОБА_2», тому вона, як і
більшість орендодавців, звернулася до його голови за допомогою в оформленні
документації на отримання державного акту на подаровану їй матір'ю земельну
ділянку. В зв'язку з сімейними обставинами вона була вимушена вибути на кордон
на роботу, тому не змогла проконтролювати питання виготовлення документації і
вважає, що відповідач, скориставшись її відсутністю, оформив документи на
земельну ділянку, яка розташована в невигідному для позивачки місці та
знаходиться в такому стані, що її неможливо використовувати за призначенням, а
тому позивачка вважає, що відповідач повинен привести землю в придатний для
використання нею стан, так як дана земельна ділянка передавалася йому в оренду,
тому він повинен, згідно договору оренди, використовувати її за призначенням, а
саме як ріллю та не погіршувати її стану.

Відповідач голова СФГ «ОСОБА_2.»
позовні вимоги не визнав та пояснив, що він дійсно 15.05.2000 року уклав
договір оренди земельної ділянки, але не з позивачкою, а з її матір'ю ОСОБА_3
на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), так як на той час
державного акту на дану земельну ділянку отримано не було. Згідно вказаного
договору розрахунки по орендній платі щорічно провадилися з орендодавцем
своєчасно і в повній мірі, скарг з її боку з цього приводу не надходило.
Відповідач також пояснив, що земельна ділянка була ним повернута в тому вигляді
в якому він отримав її в оренду, на даній земельній ділянці його господарством
ніяких сільгоспробіт не провадилося, оскільки вона була виділена орендодавцю з
багаторічними насадженнями, а саме з виноградниками, які були посаджені ще КСП
ім.Кірова, яким і провадилося розпаювання земель між колишніми працівниками
КСП. Ніякої участі в розпаюванні, а тим більше у розподілі земельних ділянок
між колишніми членами КСП відповідач не приймав. Він лише виконував умови
договору оренди, сплачуючи ОСОБА_3 орендну плату, та повернув після спливу
терміну договору земельну ділянку в тому стані, в якому він її отримав в
оренду.

Третя особа ОСОБА_3 вимоги
позовної заяви визнала та пояснила, що вона в травні 2005 року передала в
оренду свою земельну ділянку СФГ «ОСОБА_2.», який дійсно розраховувався на
протязі дії договору з нею по орендній платі. В вересні 2000 року вона
подарувала земельну ділянку своїй дочці ОСОБА_1, яка почала оформлення
документів на отримання державного акту на вказану земельну ділянку. В зв'язку
з тим, що дочка за сімейними обставинами вимушена була виїздити на роботу за
межі України, виготовлення документації ніким із близьких членів її сім'ї не контролювалося, тому державний акт був виготовлений
та виданий аж в 2003 році  і в натурі
позивачка отримала земельну ділянку дуже поганої якості, де росли багаторічні
насадження і на даний час обробити її та привести в належний стан дуже дорого
коштує. Вона вважає, що так як землею користувалося СФГ «ОСОБА_2», то дане
господарство і повинно привести земельну ділянку в належний стан.

Заслухавши пояснення та доводи
сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не
підлягає.

Згідно ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено,
що між СФГ «ОСОБА_2.» та ОСОБА_3, як власником земельної частки(паю) 15.05.2000
року було укладено договір оренди земельної ділянки, розміром 6,2 умовних
кадастрових га, право на яку було засвідчено сертифікатом на право на земельну
частку(пай)(а.с.5-6). Згідно додатку до вказаного договору оренди (а.с.7),
орендар, він же відповідач по справі, своєчасно та в повному розмірі
розраховувався по орендній платі, проти чого не заперечували в судовому
засіданні позивачка та третя особа ОСОБА_3 та пояснили, що з даного питання у
них до відповідача претензій немає. Тому суд вважає, що з боку відповідача
зобов'язання щодо сплати орендної плати ніяким чином порушені не були.

Згідно ст.3 ЦПК України, суд
приступає до розгляду цивільної справи за заявою особи, яка звертається за
захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачкою в судовому засіданні
не доведено яким чином відповідач порушив її права, оскільки договір оренди від
15.05.2000 року укладався між відповідачем та матір'ю позивачки ОСОБА_3 на
земельну частку(пай), право на яку засвідчувалося на той час сертифікатом,
даний договір оренди, в зв'язку зі зміною власника земельної ділянки (а.с.8) не
переукладався в установленому законом порядку, тобто на момент закінчення його
дії він був дійсним, ні одна зі сторін не оспорювала його, тому на думку суду,
позивачка, не є стороною вказаного договору, тому й немає права вимоги за ним.

Суд не погоджується з доводами
позивачки стосовно того, що з вини відповідача вона отримала неякісну земельну
ділянку, згідно державного акту, оскільки відповідач не є компетентним органом
або його посадовою особою, яка відповідає за видачу державних актів, він також
не був розпорядником земель, які розподілялися між громадянами колишніми
членами КСП, тому не вирішував кому яка земельні ділянка буде надана у
користування. Крім того, на даний час у позивачки є в наявності державний акт
на право власності на земельну ділянку(а.с.9-10), що виділена їй в натурі,
даний акт ніким не оскаржений, тому є дійсним, а отже саме дана земельна
ділянка закріплена за позивачкою та передана їй у власність. Також відсутня
вина відповідача в тому, що земельна ділянка позивачки перебуває в непридатному
для використання, на її думку, стані тобто на ній знаходяться багаторічні
насадження замість ріллі і саме відповідач повинен привести її до належного
стану, оскільки  саме ця земельна
ділянка, згідно державного акту, виділена їй у власність уповноваженим на те
державним органом, крім того в судовому засіданні доведено поясненнями свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які пояснили, що вказані багаторічні насадження, а
саме виноградники, були посаджені ще колишнім колгоспом ім.Кірова,
правонаступником якого став КСП ім.Кірова, та під час розпаювання земель
колективної власності були розпайовані між колишніми членами КСП, а в
подальшому в добровільному порядку ними розподілені між собою. Відповідач
ніякої участі в даних заходах не приймав та не мав до розпаювання земель
ніякого відношення, а отже і не повинен нести за це ніякої відповідальності.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Тому,
враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають, оскільки позивачкою не доведений факт невиконання відповідачем умов
договору оренди  та приведення ним
належної їй земельної ділянки в непридатний для використання стан.

Керуючись ст.526, 792 ЦК України України,
ст.ст.3,58,59,60,213,214,215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до СФГ «ОСОБА_2» про
виконання умов договору оренди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через
Татарбунарський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя          Сивоконь