Справа
№ 22-438 2008року
у 1-й інстанції Завгородній Є.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 березня 2008
року

Колегія    суддів
судової   палати    в
цивільних    справах    апеляційного    суду

Кіровоградської
області в складі:

Головуючого :
судді Кіселика С. А.,

суддів :
Кадегроб А.І.,  Суржик М. М.

при секретарі
Ткач І.В.,

розглянула   у відкритому судовому засіданні в місті
Кіровограді цивільну справу за

апеляційною   скаргою
ОСОБА_1   на   рішення
Кіровського

районного суду
міста Кіровограда від 06 грудня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В липні
2007 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання повнолітньої дитини. Просила постановити рішення яким
продовжити час примусового стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,  до закінчення ним навчального закладу,  до 20.06.2011 року. Судові витрати покласти
на відповідача.

Позивач
зазначила,  що рішенням місцевого суду
Кіровського району від 25.03.2003 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі
1/4 частини заробітку,  але не менше 1/2
неоподаткованого мінімуму доходу громадян на користь ОСОБА_1 на утримання сина
ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1.

18.07.2007
року ОСОБА_3 набуває повноліття,  але
продовжує навчання в Кіровоградському державному педагогічному університеті
імені Володимира Винниченка.

Рішенням
Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 грудня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду позивач просив його скасувати,  та ухвалити нове рішення,  яким позов задовольнити.

В скарзі
апелянт зазначив,  що при постановленні
рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права,  висновки суду не відповідають фактичним
обставинам справи . Зокрема,
зазначив,  що судом проігноровано
вимоги частин 5, 6, 7, 8, 9, 10 статті 7 СК України,  в наслідок чого обмежено права дитини і
позивача та відповідачу надано привілеї за рахунок його відкритого небажання
працювати та брати участь в утриманні дитини. Суд дійшов помилкового
висновку,  що відповідач

не має
можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина який продовжує навчання.

Крім
того апелянт вважає,  що правильно
поставила вимогу перед судом щодо продовження часу примусового стягнення
аліментів,  оскільки на час подачі позову
до суду ще отримувала аліменти за рішенням місцевого суду Кіровського району
від 25.03.2003 року.

Заслухавши
доповідача,  дослідивши доводи
апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку,  що апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Відповідно
до вимог  ст. . 199 СК України,  якщо повнолітня дочка,  син продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,  батьки
зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови,  якщо вони можуть надавати таку матеріальну
допомогу. Таким чином батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дочку,  сина,
які продовжують навчатися.

Як
встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 є батьком повнолітнього сина ОСОБА_3
який 18.07.2007 року набув повноліття.

Крім
того судом встановлено,  що ОСОБА_3
навчається в Кіровоградському державному педагогічному університеті імені
Володимира Вініченка і є студентом денної,
державної форми навчання. Строк навчання з 01.09.2006 року по 20.06.2011
року (а.с. 4). А тому відповідач зобов'язаний утримувати свого повнолітнього
сина,  який продовжує навчатися.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
дійшов неправильного висновку,  що
ОСОБА_2 не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому
сину,  який продовжує навчання,  оскільки відповідач потребує медичного
дообстеження,  лікування та профілактики
хронічних захворювань.

Суд не
звернув увагу,  що відповідач є працездатним,  але ніде не працює,  звільнився із роботи за власним бажанням чим
сам поставив себе у скрутне матеріальне становище.

Отже висновки
суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Згідно
вимог п.3 ч.1  ст. 309 ЦПК України
невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи
обов'язок та можливість відповідача,  як
працездатної особи,  надавати матеріальну
допомогу своєму повнолітньому сину,  колегія
суддів дійшла висновку щодо можливості часткового задоволення позову.

Визначаючи
розмір аліментів і виходячи із вимог викладених у  ст.
ст.  200 та 182 СК
України та тих підстав,  що відповідач на
даний час ніде не працює,  колегія суддів
вбачає за необхідне встановити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 150
грн. щомісячно без врахування часу канікул.

У
відповідності до частини 3 статті 88 ЦПК України із відповідача на користь
держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 51 грн. державного мита та 7
грн. 50 коп. витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

На
підставі  ст.   ст.
182, 199, 200 СК України,
керуючись  ст.  ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,  колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Кіровського районного суду
міста   Кіровограда від 06 грудня 2007
року скасувати.

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина
ОСОБА_3,  який продовжує навчання,  в розмірі 150 грн. щомісяця починаючи з 18
липня 2007 року ,  на період навчання без
врахування часу канікул,  але не більше
ніж до виповнення ОСОБА_3 23 років.

Стягнути
із ОСОБА_2 на користь держави державне мито в сумі 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в сумі 7 грн. 50 коп.

Рішення
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двох
місяців до Верховного Суду України.