Справа № 2-2138/08
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.07.2008р. Дніпровський районний суд м.Херсона у складі

головуючого судді Іванищука А.А.

при секретарі Іванцовій Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до Відкритого акціонерного товариства “Херсонський бавовняний комбінат” про стягнення оплати за час простою, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із позовом до Відритого акціонерного товариства “Херсонський бавовняний комбінат” про стягнення оплати за час простою в сумі 4385,00грн., в якому вказує, що на протязі 2003-2008 років на підприємстві мали місце простої. У зв’язку з наведеним просила позов задовольнити, тягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі за час простою в сумі 4385,00грн.

У судовому засіданні позивач змінила розмір позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача мінімальний розмір оплати часу простою з виробничих причин за 2003-2008роки, згідно даної відповідачем довідки про оплату відпусток з ініціативи адміністрації в сумі 5575,65грн., представник позивача за усним клопотанням
ОСОБА_2
підтримала пояснення свого довірителя.

Представник відповідача за довіреністю
ОСОБА_3
у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, просила застосувати строки позовної давності, пояснила, що працівникам надавалась відпустка з ініціативи адміністрації.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що позивач

перебувала у трудових відносинах з ВАТ “ХБК”, позивачу не проводилась оплата за час простою, на неодноразові звернення про погашення заборгованості ВАТ “ХБК” не відреагувало; позивачу надавалась відпустка з ініціативи адміністрації з частковим збереженням заробітної плати; згідно довідки про розмір тарифних ставок та окладів робітників ВАТ «ХБК» розмір тарифної ставки
ОСОБА_1
за період з 01.01.2003р. до 15.04.2003р. складав 0,90грн. за одну годину; за період з 15.04.2003р. до 01.11.2003р. – 1,01грн.; за період з 01.11.2003р. до 01.09.2006р. – 1,18грн.; за період з 01.09.2006р. до 01.06.2007р. – 1,06грн. З 01.07.2006р. вид оплати
ОСОБА_1
змінився з тарифної ставки за годину праці на місячний оклад (в гривнях) та за період з 01.06.2007р. до 20.05.2008р. складав 365грн. на місяць, а з 20.05.2008р. і по теперішній час складає 710грн. на місяць, на підставі наведених в довідці розрахунків, за час простою не з вини працівника за період з 01.01.2003р. по 20.05.2008р. розмір оплати простою складає 5575,65грн., зазначений простій виник з вини відповідача та мав місце в масштабах всього структурного підрозділу.

Згідно ст.34 КЗпП України, простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою, або іншими обставинами, під простоєм розуміється вимушене призупинення роботи, таким чином відпустку з ініціативи адміністрації, як вказала представник позивача, слід вважати простоєм. Згідно ст.113 КЗпП – час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не ниижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду на момент простою. Ст.2 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що до структури заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші грошові і матеріальні виплати. Відповідно ст.12 Закону України «Про оплату праці» - норми оплати праці за час простою, який мав місце не з вини працівника встановлюються Кодексом законів про працю України, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що порядок виплати та розмір компенсаційних виплат за час простою регулюються законодавством про оплату праці, а саме Законом України «Про оплату праці» та Кодексом Законів про працю України, керуючись ч.2 ст.233 КЗпП України - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому

заробітної плати без обмеження будь-яким строком, відповідно заява представника відповідача що до застосування строків позовної давності не ґрунтується на законі, а позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням їх змін в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.5-11, 60, 88, 174, 208, 209, 213, 214, 215, 294, 367 ЦПК України, ст.ст.34,113,233 КЗпП України, ст.ст.2,12 Закону України «Про оплату праці», суд –

В и р і ш и в :

Позов
ОСОБА_1
до Відкритого акціонерного товариства «Херсонський бавовняний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі за час простою – задовольнити.

Стягнути з Відритого акціонерного товариства “Херсонський бавовняний комбінат” на користь
ОСОБА_1
5575,65грн. (п’ять тисяч п’ятсот сімдесят п’ять грн. шістдесят п’ять коп.) в рахунок погашення оплати за час простою за період з 01.01.2003р. по 20.05.2008р.

без урахування прибуткового податку та інших обов’язкових платежів.

Стягнути з Відритого акціонерного товариства “Херсонський бавовняний комбінат” судовий збір на користь держави в сумі 51,00грн.

Стягнути з Відритого акціонерного товариства “Херсонський бавовняний комбінат” 30,00грн. в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів, після подання заяви про апеляційне оскарження, через суд першої інстанції.

Суддя Іванищук А.А.