Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-4845/08
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2008 року                                                               м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді      Приймака
В.М.

суддів                         Гончара
О.С., Подліяновій Г.С.

при секретарі              Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2008
року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним,
третя особа Мелітопольська міська рада Запорізької області (надалі ММРЗО),  -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2006 року позивач звернулась в суд з позовом до
відповідача про визнання дійсним укладеного 15.05.06р. між сторонами договору
купівлі-продажу частки ринкового комплексу “Таврійський” в місті Мелітополі.
Посилаючись на ст.ст. 4, 48 Закону України “Про власність” позивач зазначивши,
що між сторонами відбулося повне виконання договору, його п.7.4. передбачено
нотаріальне посвідчення даної угоди, тому ОСОБА_1 просила визнати дійсним
вказаний договір та визнати за собою право власності на майно, що є предметом
договору.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької
області від 06 листопада 2008 року позов задоволено повністю.

З рішенням суду ММРЗО не згодна, тому звернулася до суду
з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення
скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились. З'явився
представник ОСОБА_2. Представник ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотання про розгляд
справи за його відсутності.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 на орендованій ним в третьої особи по справі земельній ділянці
побудував ринковий комплекс, який складається з чотирьох одноповерхових модулів
із розміщенням в них торгівельних павільйонів, адміністративного павільйону,
приміщення лабораторій, 18 бетонних фундаментів розміром 0,7х0,7х0,9 м., 18
металевих опор, навісу із металоконструкцій та металошиферу, туалету,
розташований за адресою м.Мелітополь, пр.50-річчя Перемоги, 49.

Вважаючи, що ОСОБА_2 є власником зазначеного майна суд першої інстанції
прийшов до висновку, що відповідач мав право на його відчуження на користь
позивача, а тому керуючись ст.ст. 319, 220 ЦК України, ст. 48 Закону України
“Про власність” задовольнив позов.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

За змістом ст. 220 ЦК України суд вправі визнати дійсним лише договір, щодо
якого закон вимагає обов'язкове нотаріальне посвідчення.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що обов'язковому нотаріальному
посвідченню підлягають договори купівлі-продажу зокрема щодо нерухомого майна.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які данні, які б свідчили, що
предметом укладеного між сторонами договору є нерухоме майно. Напроти, перелік
зазначеного в договорі майна (торгівельні павільйони та модулі, розташовані на
18 бетонних фундаментних блоках, металічні опори, навіси) вказує, що воно є
об'єктом, що хоч і розташовано на земельній ділянці, проте невід'ємно не
пов'язано з нею, переміщення цих об'єктів є можливим без їх знецінення та зміни
їх призначення, воно не зареєстровано в Єдиному реєстрі прав власності на
нерухоме майно. Тому таке майно не можна визнати нерухомим. А отже закон не
вимагає обов'язкового нотаріального посвідчення договорів, щодо відчуження
такого майна. З даними обставинами погодився і представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні апеляційної інстанції.

Та обставина, що сторони за договором домовились про його нотаріальне
посвідчення не впливає на неможливість застосування щодо такого договору
положень ст. 220 ЦК України, оскільки дана норма імперативно зазначає, що вона
поширюється лише на ті договори, щодо яких закон вимагає обов'язкове
нотаріальне посвідчення, а не тоді коли й сторони прийняли таке рішення.

В справі відсутні дані про те, що відповідач ухилявся від нотаріального
посвідчення договору. Відсутні об'єктивні докази того, що предмет договору було
передано продавцем покупцеві (акт прийому-передачі, тощо).

Крім того, вивченням рішення суду встановлено, що по суті єдиною підставою
для задоволення позову явилось його визнання відповідачем.

Проте, на переконання судової колегії, дана обставина є недостатньою,
оскільки за змістом ст. 319 ЦК України право розпорядження своїм майном
належить лише його власникові.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на момент
укладання угоди від 15 травня 2006 року спірне майно належало саме відповідачеві.
Сам договір також не містить у собі посилання на підстави належності
відчужувачу “переданого” ним позивачеві майна.

Дані обставини суд першої інстанції не врахував, а тому
ухвалив неправильне рішення, яке підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Мелітопольської міської ради
Запорізької області задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької
області від 06 листопада 2008 року у цій справі скасувати і ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Приймак В.М.

Подліянова Г.С.

Гончар О.С.