Справа № 2-88708
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

9
червня 2008 року

Тячівський
районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В при секретарі
Кошілко Н.М. з
участю  позивача ОСОБА_1. його представника ОСОБА_3.,
відповідача ОСОБА_2. її представника ОСОБА_4., представника третьої сторони  Тячівської державної нотаріальної
контори  Дуйчак Т.А.  розглянувши у відкритому судовому засіданні  в залі суду м. Тячів цивільну справу за
позовом   ОСОБА_1до ОСОБА_2де третя сторона Тячівська державна нотаріальна
контора про визнання не дійсним договору дарування.

В С Т А Н О В И В

Позивач  ОСОБА_1. звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_2. де третя сторона Тячівська державна нотаріальна
контора про визнання не дійсним договору дарування, посилаючись  на те, що згідно
свідоцтва про право приватної власності
на нерухоме майно № 217  від
28.03.2006 року він являвся власником житлового будинку з надвірними спорудами,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Він вже людина не молода, йому 82 роки і
два роки тому назад він вирішив, що хтось з його дітей буде його доглядати,
тому і залишиться будинок. Порадившись з дітьми, на сімейній раді було
вирішено, що доглядати його буде його дочка ОСОБА_2., яка сама настоювала на
цьому. Щоб його дочка була впевнена в тому, що будинок залишиться саме їй
07.04.2006 року вони уклали договір дарування, який було посвідчено в
Тячівській державній нотаріальній конторі. Однак, після укладення договору
дочка спочатку дійсно відносилася до нього як до члена сім”ї доглядала його,
але з часом все змінилося, вона перестала за ним доглядати, ні нормального харчування,
ні прибирала в його кімнаті, його одяг не прала. Він залишився фактично сам,
хоча ще у колишньому його будинку. Уже трохи більше трьох місяців  його взагалі вижили з його будинку. зараз він
проживає у іншої своєї дочки. І коли він став цікавитися яким чином зробити
так, щоб його дочка ОСОБА_2.  почала
виконувати взяті на неї обов'язки, то йому стало відомо, що йому необхідно було
укласти договір довічного утримання, а не дарувати будинок. Але він, даруючи
його власний будинок дочці, фактично укладав саме договір довічного утримання,
хоча про існування такого йому не було відомо. Він подарував його будинок
дочці, вона ж в свою чергу приймала на себе зобов'язання доглядати його до
смерті. Цей факт підтвердять його інші діти. В даному випадку він вважає, що
даний право чин було якраз укладено внаслідок помилки, так як він укладаючи
даний договір вважав, що  після його
укладення його спокійно доживу до кінця своїх дніа і його належним чином буде
доглядати його дочка. А тому просить суд визнати недійсним договір дарування
житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресоюАДРЕСА_1 від
07.04.2006 року, посвідчений Тячівської державною нотаріальною конторою.

Позивач  ОСОБА_1. та його
представник ОСОБА_3. в судовому засіданні свої позовні вимоги  підтримали, просять їх задоволити,
посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2. та її представник
ОСОБА_4.  в судовому
засіданні  проти позовних вимог позивача
заперечили та пояснили, що договір дарування житлового будинку був укладений у
відповідності до чинного законодавства за бажанням позивача. При його укладенні
державним нотаріусом було уточнено в позивача чи в дійсності він бажає укласти
договір дарування,  роз'яснено наслідки
його укладення.

Представник третьої сторони Тячівської
державної нотаріальної контори Дуйчак Т.А. в судовому засіданні пояснив,
що  саме ним, як державним нотаріусом
посвідчувався спірний договір дарування житлового будинку, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Дарувальник бажав укласти не який інший договір, а  саме договір дарування. Йому пропонувалось
укласти договір довічного утримання, але він наполягав на укладенні договору
дарування, і при його укладенні йому зачитувався кожний пункт договору, і  з'ясовувалось його розуміння.

Заслухавши
пояснення позивача  ОСОБА_1. його представника ОСОБА_3.,
відповідача ОСОБА_2. її представника ОСОБА_4., представника третьої сторони  Тячівської державної нотаріальної
контори  Дуйчак Т.А.
свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11.
та дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

В судовому
засіданні встановлено, що позивачу належав на праві приватної власності  житловий будинок з надвірними спорудами , що
знаходиться вАДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на праві приватної
власності № 217 від 28.03.2006 року.

07.04.2006 року
між позивачем та відповідачем  було
укладено договір дарування вказаного житлового будинку, який посвідчений
державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори.

Згідно ст. 717 ч.
1  ЦК України за договором дарування
одна  сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно
майно (дарунок) у власність.

Суд не бере до
уваги покази свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9.,
ОСОБА_10., які зазначили, що позивач бажав укласти саме договір дарування,
оскільки вони є сусідами та родичами відповідачки, мали можливість спілкуватися
з приводу даної справи, а також їх покази не співпадають з фактичними
обставинами справи.

Відповідно до ч.
1 ст. 299 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом
не дійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін...

Зі змісту п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про
визнання угод не дійсними” випливає, що відповідно до ст. 229 ЦК України угода
може бути визнана судом не дійсною, як укладена в наслідок помилки, що має
істотне значення, тільки за позовом сторони, що діяла під впливом помилки.

Під помилкою в
даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта,
предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при
відсутності якого за обставин справи можна вважати, що угода не була укладена.

Як встановлено в
судовому засіданні позивач чоловік похилого віку (82 роки) і потребує догляду,
а будинок є його основним та єдиним місцем проживанням.  Відчужуючи безоплатно і без поворотно належне
йому житло, без жодних зобов'язань із сторони відповідача, тим самим позбавив
себе права на житло, що суперечить його інтересам.

Суд вважає, що
укладаючи договір дарування будинку він помилився у природі правочину та в
обсязі прав та обов'язків сторін, сподіваючись, що відповідач надасть йому
довічне утримання. За відсутності обов'язку відповідача утримувати позивача
угода не була б ним укладена та підписана.

За таких обставин
суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши недійсним договір дарування
житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресоюАДРЕСА_1,
Тячівського району від 07.04.2006 року укладеного між ОСОБА_1та ОСОБА_2та  посвідченого Тячівською державною
нотаріальною конторою.

Керуючись ст.ст. 10,  213-215 ЦПК України, ч. 1 ст. 299,  ст.
717 ч. 1   ЦК України в редакції 1963
року, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у
справах про визнання угод не дійсними” суд-

В
И Р І Ш  И В:

Позов задовольнити .

Визнати
недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами, що
знаходиться за адресоюАДРЕСА_1, Тячівського району від 07.04.2006 року
укладеного між ОСОБА_1та ОСОБА_2та
посвідченого Тячівською державною нотаріальною конторою.

Рішення може бути
оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області  через Тячівський районний суд  шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з подальшим поданням апеляційної скарги протягом 20
днів .

Суддя:
В.В. Чопик