Справа №
місто Ковель                                                                                    29
міськрайонний суд Волинської області під головуванням
судді                                                              Денисюка
секретаря                                       Бєлих
позивача                               ОСОБА_1.,
відповідачів                                                  ОСОБА_2.,
відповідачів                          ОСОБА_4.,
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_6про визнання осіб такими, що втратили право користування
житловим приміщенням,
в с т а н о в и             в:
звернувся до суду із позовом про втрату права на житло ОСОБА_2., ОСОБА_3. та
позов  мотивовано тим,  що позивач проживає в АДРЕСА_1, яка належить
йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на
житло від 12.05.1993 року № 6505, зареєстрованого у Волинському бюро технічної
інвентаризації 18.05.1993 року.
по справі прописані у квартирі позивача, однак, всі вони не проживають в ній із
2005 року. Постійним місцем проживання ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_6. є село
Мощена Ковельського району.
непроживання відповідачів в квартирі позивача підтверджується актом працівників
ремонтного житлово-комунального підприємства № 2 від 25.06.2005 року та можуть
підтвердити відповідні свідки.
чином відповідачі майже три роки прописані в даній квартирі, яка є особистою
власністю позивача, але не проживають там, за комунальні платежі не платять, а
тому позивач не бажає сплачувати послуги за осіб, які там не проживають.
до чинного законодавства, особа, яка більше шести місяців не проживає в
житловому приміщенні втрачає право на житло.
визнати ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_6. такими, що втратили право користування
житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1. позов підтримала із підстав у
ньому викладених та просить його задовольнити. Суду пояснила, що єдиним
власником вказаної квартири є її чоловік, позивач по справі, відповідачі в
даній квартирі не проживають на протязі останніх трьох років і таким чином
втратили право на користування даною квартирою. Просить позов задовольнити.
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. позов не визнали суду пояснили, що  вони дійсно на протязі останніх більш як трьох
років проживають в с. Мощена Ковельського району, оскільки не можуть вселитися
в квартиру АДРЕСА_1 з приводу чого неодноразово звертались до суду про вселення
та усунення перешкод у користуванні, однак, на сьогоднішній день рішення з
даного приводу є невиконаними. Тобто не проживають вони там із поважних причин.
Крім цього, вони нарівні із позивачем є співвласником даної квартири, про що є
відповідне рішення суду, яке набрало законної сили, тому як власників квартири
їх неможливо визнати такими, що втратили право користування нею,  а тому просять в позові відмовити.
відповідачів ОСОБА_4. в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що
відповідачі на законних підставах, що підтверджено відповідними рішеннями суду,
що набрали законної сили є співвласниками даної
квартири, а тому не може ставитись питання про втрату права ними на
житло у зв'язку із тим, що вони там не проживають більше шести місяців. Дійсно,
відповідачі в цій квартирі не проживають останніх три роки, однак, вказане відбувається
із поважної причини, оскілки позивач та представник позивача чинять в цьому
перешкоди, з приводу чого є рішення суду та відкрито виконавче провадження,
тобто в цьому також є поважна причина. Просить в задоволенні позову ОСОБА_5.
про втрату вправа на житло відповідачами відмовити.
Суд
заслухавши представника позивача, відповідачів, представника відповідачів,
дослідивши письмові докази по справі, вважає позов ОСОБА_5. про втрату права на
житло ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_6. безпідставним та таким, що не підлягає до
задоволення із наступних підстав.
Відповідно до ст. 72 ЖК України
встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки
проводиться в судовому порядку.
вбачається із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності
будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,
укладати інші не заборонені законом угоди.
ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян
не може в них бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім випадків установлених законодавством.
14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Рішенням
апеляційного суду Волинської області, що набрало законної сили від 12.10.2005
року встановлено, що ОСОБА_2., ОСОБА_3. та ОСОБА_6. є співвласниками квартири
АДРЕСА_1разом із позивачем ОСОБА_5.

Даним
рішенням підтверджено, що вказана квартира належить співвласникам на праві
спільної сумісної власності.

В
судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідачі не проживають у даній
квартирі  на протязі більш як трьох
останніх років, оскільки  позивач та
представник позивача чинять їм перешкоди в користування вказаною квартирою.

Вказане
підтверджено в судовому засіданні рішенням Ковельського міськрайонного суду від
05.11.2004 року  у справі за позовом
ОСОБА_2., ОСОБА_3. до ОСОБА_5., ОСОБА_1. про усунення перешкод в користуванні
квартирою (дане рішення ухвалою Апеляційного суду Волинської області від  02.02.2005 року залишено без змін).

На
виконання вказаного рішення було відкрито виконавче провадження, яке на даний
час зупинено і є невиконаним.

Факту
непроживання в даній квартирі в судовому засіданні не заперечують і
відповідачі.

Таким
чином в судовому засіданні встановлено, що
відповідачі по справі
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_6. є співвласниками квартири АДРЕСА_1, а тому
в силу чинного законодавства, зокрема ст.155 ЖК України, ст.41 Конституції
України не можуть  визнаватися такими, що
втратили право користування житловим приміщенням, оскільки своєю власністю вони
можуть розпоряджатися  на власний розсуд,
і власності вони можуть бути позбавлені у виключних випадках, передбачених
чинним законодавством, які в даному випадку відсутні. Крім цього, в судовому
засіданні  встановлено, що не проживають
відповідачі в даній квартирі із поважних причин,  у зв'язку із тим, що їм чиняться перешкоди зі
сторони ОСОБА_5. та ОСОБА_1., що також виключає підстави передбачені ст.71 ЖК
України для втрати відповідачами права
користування  квартирою і до
власників житла застосовано бути не може.

Суд не
приймає доводи представника позивача  в
судовому засіданні  ОСОБА_1 про те, що
власником даної квартири одноосібно є лише ОСОБА_5., і що  участь відповідачі взяли у приватизації
незаконно та не мали на неї права, оскільки вказане повністю спростовано в судовому
засіданні, зокрема, рішенням суду від 12.10.2005 року Апеляційного суду
Волинської області, інших доказів, що свідчили б про протилежне в судовому
засіданні позивачем не представлено.

Отже,
враховуючи вищенаведені обставини позов ОСОБА_5. до               ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_6. про
втрату права ними на житло   у зв'язку із
тим, що вони не проживають у квартирі АДРЕСА_1більше шести місяців до
задоволення не підлягає.

Розподіл
судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

На
підставі ст.ст. 71, 72, 150, 155 ЖК України, ст. 41 Конституції України, ст. 14
ЦПК України, керуючись, ст.ст. 10, 60, 84, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд,

в и р і ш и в:

В позові
ОСОБА_5до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6про визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщення, відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.
4 ст. 295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ:                                                                             Р.С.
ДЕНИСЮК