У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 вересня 2008 року                                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Григор'євої  Л.І.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                                 Жайворонок
Т.Є.,                                                              Гуменюка В.І.,                                Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1до держави Україна, співвідповідача - Президента України, відкритого
акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” (далі - ВАТ “Державний
ощадний банк України”), Головного управління Державного казначейства України
про визнання права власності, захист власності та усунення причин, що
перешкоджають у користуванні власністю, відшкодування матеріальної шкоди в сумі
105 914 грн. 10 коп. і моральної шкоди в сумі 17 тис. грн., визнання незаконною
відмови у видачі власності з рахунків Ощадбанку України та за додатковим
позовом про збільшення позовних вимог від відповідачів за позовом у сумі 133
138 грн. 85 коп., за касаційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 березня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1. звернувся в суд із зазначеним позовом до держави
Україна, співвідповідача - Президента України, ВАТ “Державний ощадний банк
України”, Головного управління державного казначейства України, мотивуючи свої
вимоги тим, що ще за життя в СРСР він відкрив рахунки в Дніпродзержинській
філії Ощадбанку України № 3293/50. Відповідачем за позовом 21 листопада 1996
року в порушення вимог ст. 22 Конституції України був прийнятий та введений у дію
Закон України № 537/96 ВР “Про державні гарантії відновлення заощаджень
громадян України”, відповідно до якого відповідач за позовом компенсував
йому         1 грн. 05 коп. за кожен
рубль вкладу, що знаходився на його рахунку. Величина компенсації не відображає
реальну величину власності, яка була внесена ним на рахунки банку.

Рішенням Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від
11 грудня 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Указане рішення суду першої інстанції було оскаржене
позивачем до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від
19 березня 2008 року ОСОБА_1. відмовлено в поновленні строку на подання
апеляційної скарги на зазначене рішення суду першої інстанції.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою апеляційного
суду, ОСОБА_1.  подав до Верховного Суду
України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в поновленні строку на подання апеляційної
скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11
грудня 2007 року, суддя апеляційного суду виходив із того, що апеляційна скарга
на нього подана після закінчення строків, установлених ст. 294 ЦПК України.

Проте з таким висновком судді апеляційного суду не можна
погодитися, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 ЦПК України перебіг строку, закінчення якого
пов'язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня
після настання події.

Крім того, за правилами ч. 6 ст. 70 ЦПК України строк не
вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи
матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними
засобами зв'язку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 294 ЦПК України заяву про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що рішення
Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11
грудня 2007 року, ухвалено
за відсутності позивача,  надіслане
останньому після спливу строку на оскарження, яке він отримав особисто 25
грудня 2007 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 165). Апеляційна
скарга  здана позивачем на пошту 2 січня 2008 року, що підтверджується чеком “УКРПОШТА” Поштамт
ЦПЗ № 5 м. Дніпродзержинська від 2 січня 2008 року, тобто в строк, установлений
законом.

За таких обставин постановлена суддею
апеляційного суду ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до
апеляційного суду для вирішення питання про її прийняття.

Керуючись ст. ст. 336, 342, ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Ухвалу судді апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 березня 2008 року скасувати, а питання про
прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1на рішення Дніпровського районного суду                                м.
Дніпродзержинська від 11 грудня 2007 року передати на розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

В.І. Гуменюк

Т.Є. Жайворонок

М.П.  Пшонка