Справа № 2-16/2008
23 травня 2008 року                                                                          м. Нова Одеса
районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - Ітріна  М.В.,
Андрусенко В.А., за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна
серпня 2007 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 07.09.1998 р. набула право
власності на приміщення магазину, що розташоване по АДРЕСА_1. 14.08.2001 р. на
універсальній товарній біржі «Ріко-Альянс» уклала договір з відповідачем, з
яким на той час перебувала у фактичних шлюбних відносинах, за яким вона нібито
продала йому спірний магазин. Згідно з умовами вказаного договору відповідач
передав їй гроші в сумі 1700 грн, що складає вартість магазину, а вона повинна
звільнити магазин від майна до грудня 2001 р., проте вказані умови вони не
виконали і не мали наміру їх виконувати, оскільки договір уклали фіктивно. Позивач
зазначила, що після цієї угоди продовжувала володіти і користуватись магазином
здійснюючи підприємницьку діяльність.
р. після розірвання шлюбу з відповідачем, який було зареєстровано
ІНФОРМАЦІЯ_1між ними склалися неприязні стосунки і останній відмовився
переоформити магазин на її ім'я, у зв'язку з чим звернулась до суду з позовом.
З посиланням на ст. 234, 215 ЦК України вважає цей правочин фіктивним, оскільки
його вчинено без наміру створення правових наслідків, і просить визнати спірний
судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила позов
Відповідач заявлені позовні вимоги
не визнав та просив у їх задоволенні відмовити, оскільки ними виконані всі
Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, допитавши свідків, дослідивши обставини справи, і перевіривши їх
письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд
приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи
07.09.1998 р. позивач, на підставі договору купівлі-продажу укладеного з
Новоодеським заготівельно-переробляючим торгівельним підприємством набула право
власності на магазин площею 147,8 кв. м., що розташований по АДРЕСА_1, вартістю
10 000 грн (а. с. - 4).
14.08.2001 р. позивач уклала договір
купівлі-продажу з відповідачем - ОСОБА_2, за яким вона продала останньому
спірний магазин за 1700 грн, який зареєстровано на універсальній товарній біржі
«Ріко-Альянс». 28.03.2002 р. ОСОБА_2 зареєстрував це нежитлове приміщення на
своє ім'я у Вознесенському МБТІ (а. с. - 5).
до ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР (1963 р.), яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин) недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру
створити юридичні наслідки (мнима угода). У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 р. «Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними» роз'яснено, що мнима угода, тобто угода, укладена
про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, є в силу ч. 1 ст. 58 ЦК
(1963 р.) недійсною, незалежно від мети її укладення. Оскільки сторони ніяких
дій по здійсненню мнимої угоди не вчиняли, суд у таких випадках постановляє
рішення тільки про визнання угоди недійсною без застосування будь-яких наслідків.

Судом
встановлено, що у період придбання спірного магазину позивачем у 1998 р. і його
продажу відповідачу в 2001 р. сторони з 1996 року перебували у фактичних
шлюбних відносинах. В 1997 р. від подружнього життя народилася донька -
ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано шлюб між ними, який розірвано 10.10.2002006
р. (а.с. - 14, 15).

Позивач
пояснила, що уклала договір про продаж магазину ОСОБА_2 з метою переоформити
його на нього, оскільки останній мав намір отримати банківський кредит,
предметом залогу якого повинен бути магазин, а також вона мала намір поступити
на Державну службу, що обмежує її право займатися підприємницькою діяльністю.
Однак після укладання спірного договору, за винятком нетривалого часу, під час
якого працювала у податковій службі продовжувала спільно з відповідачем
займатися підприємницькою діяльністю використовуючи магазин, який вважала своєю
власністю.

Ця
обставина підтверджується повідомленням Вознесенської об'єднаної державної
податкової інспекції Миколаївської області, з якої випливає, що ОСОБА_1
працювала в ДПІ у Новоодеському районі з 26.11.2002 р. по 04.06.2003 р. (а. с.
- 23).

Зі
змісту статті в газеті «Новоодеський вісник» від 01.07.2005 р. під заголовком
«Сумлінна господарочка» видно, що сторони спільно з 2001 р. займаються підприємницькою
діяльністю та володіють спірним магазином (а. с. - 21).

Цей факт
підтверджується свідченнями ОСОБА_7, яка показала, що по 2003 р. здійснювала
покупки у магазині ІНФОРМАЦІЯ_2, де за прилавком інколи була ОСОБА_1

ОСОБА_6
засвідчила, що з 2002 р. по 2004 р. працювала в магазині ІНФОРМАЦІЯ_2
продавцем, де її влаштувала на роботу та звільняла ОСОБА_1

Ці
свідчення повністю узгоджуються з висновком почеркознавчої експертизи, в якій
зазначено, що рукописні записи про прийняття на роботу ОСОБА_6 на посаду
продавця та її звільнення виконані ОСОБА_1 (а. с. - 51).

В
2002-2003 р.р., після реконструкції спірного магазину сторонами, надання йому
назви ІНФОРМАЦІЯ_2 на честь доньки свідчить про їх спільні дії щодо цього
об'єкту.

З огляду
на викладене суд дійшов висновку, що після укладення угоди між сторонами про
продаж спірного магазину їх фактичні дії не були спрямовані на досягнення
юридичного результату, передбаченого умовами спірного договору.

Таким
чином, судом встановлено той факт, що спірна угода була укладена без наміру
створити юридичні наслідки і сторони за цією угодою ніяких дій по здійсненню
мнимої угоди не вчиняли.

Суд не
бере до уваги заяву представника відповідача про відмову у задоволенні позовних
вимог у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності без поважних
причин. За правилами ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Судом з'ясовано, що позивачу стало відомо про її
порушене право в жовтні 2006 р. Отже на час звернення з позовом до суду за захистом
своїх прав строк позовної давності  не
сплив.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу за № 2-202 укладений 14.08.2001 р. на універсальній товарній
біржі «Ріко-Альянс», за яким ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 нежитлове приміщення -
магазин, розташований по АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі в 10
-ти денний термін з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.

Головуючий