Справа № 22ц-11172008 р.
Головуючий у 1-й інстанції: Тіслюк І.І.
Доповідач: Редька А.Г.
“ Я М    У К Р А Ї Н И
липня 2008 року                                     місто
Чернігівської області
головуючого - судді Коренькова З.Д.,
суддів - Заболотного В.М., Редьки А.Г.,
при секретарі - Куксі М.В.,
участі: позивача ОСОБА_1., відповідача спд ОСОБА_2. та його представника
адвоката ОСОБА_3.,  представника третьої
у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за
апеляційною скаргою спд ОСОБА_2. на рішення Борзнянського районного суду
Чернігівської області від 8 травня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1до
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2про поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
Рішенням
Борзнянського районного суду Чернігівської області від 8 травня 2008 року
частково задоволено позов ОСОБА_1до ОСОБА_2, визнано таким, що не відповідає
вимогам чинного законодавства про порядок розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника та зобов'язано
ОСОБА_2поновити ОСОБА_1на попередній роботі, а також стягнуто з ОСОБА_2. на користь
ОСОБА_1. середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 622,70 грн за
умови проведення при виплаті відрахувань, передбачених законодавством, 150 грн
у відшкодування моральної шкоди, та 200 грн у відшкодування судових витрат, а
також стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 8,50 грн у відшкодування витрат
по сплаті державного мита та 7,50 грн у відшкодування витрат по сплаті збору з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1. була
звільнена з роботи 31 березня 2008 року за ст.38 КЗпП України у період
тимчасової непрацездатності, а оскільки відповідно до ст.40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника за ініціативою власника у період тимчасової
непрацездатності, звільнення з роботи ОСОБА_1. є незаконним і її вимоги про
поновлення на роботі підлягають задоволенню, крім того, незаконним звільненням
їй заподіяна моральна шкода.

Додатковим
рішенням від 15 травня 2008 року допущено негайне виконання рішення суду в
частині поновлення ОСОБА_1. на роботі та стягненні середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у межах за один місяць.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати зазначене рішення суду,
посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та на
неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, зокрема суд не врахував, що
ОСОБА_1. звільнена за ст.38 КЗпП України за її заявою, а не з ініціативи
власника і за таких обставин неправильним є посилання суду на ст.40 КЗпП
України.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін та третьої особи, перевіривши доводи скарги
та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не
може бути задоволена.

Відповідно до ст.38 КЗпП
України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. Зазаначена норма закону також передбачає, що якщо
працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи
і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган
не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може
бути відмовлено в укладенні трудового договору.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1. за
безстроковим трудовим договором від 31 березня 2006 року, зареєстрованого
Борзнянським районним центром зайнятості відповідно до ст.24-1КЗпП України за №
857, працювала продавцем у субєкта підприємницької діяльності-фізичної
особи  ОСОБА_2. і 31 березня 2008 року
трудовий договр було припинено за ст.38 КЗпП України.

З пояснень сторін у судовому засіданні  встановлено, що сторони звернулися до центру
зайнятості про припинення трудового договору 2 квітня 2008 року, що підтвердив
у своїх поясненнях і представник центру зайнятості, пославшись, що запис про
припинення трудового договору 31 березня 2008 року було вчинено з врахуванням
домовленості сторін, а реєстрація трудового договору була припинена 2 квітня
2008 року оскільки саме 2 квітня 2008 року сторони звернулися до центру
зайнятості про припинення трудового договору.

ОСОБА_1. у позовній заяві та поясненнях посилалася на те, що
заяви про звільнення з роботи за власним бажанням вона не писала, не заявляла
про це і усно, але згоду на припинення трудового договору за ст.38 КЗпП України
у центрі зайнятості вона змушена була дати, оскільки ОСОБА_2. погрожував, що
звільнить її з роботи за нестачу матеріальних цінностей.

Ці обставини підтверди у судовому засіданні і сам спд
ОСОБА_2., пославшись, що він запропонував ОСОБА_1. припинити трудовий договір
за власним бежанням, наполягав на цьому, зважаючи на недоліки у її роботі, не
заперечував також, що говорив їй про можливість звільнення у зв”язку з втратою
довіри за нестачу товарів, хоча документально підтвердити нестачу товарів не
може.

Безпідставним є посилання спд ОСОБА_2., що підпис ОСОБА_1. у
трудовому договорі свідчить про її згоду на звільнення з роботи за власним
бажанням, назважаючи на відсутність письмової заяви, оскільки ст.38 КЗпП
України передбачає право працівника протягом 2-х тижнів відкликати заяву про
звільнення за власним бажанням, але по справі встановлено, що припинення трудового
договору з ОСОБА_1. відбулося водночас без дотримання двотижневого строку.

За таких обставин припинення трудового договору за ст.38 КЗпП
України не можна визнати законним і суд першої інстанції обгрунтовано
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1. та поновив її на роботі. Рішення суду
ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального закону і доводи
апеляційної скаги не дають підстав для його скасування або зміни.

Керуючись
ст.ст.307,308,314,315,319 Цивільного процесуального кодексу України,
апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2залишити без задоволення, а рішення
Борзнянського районного суду Чернігівської області від 8 травня 2008 року
залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно
та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців після проголошення.

Головуючий:                                             Судді: