Справа
№ 22-823 / 08
Головуючий в 1 інст.:  Єремейчук С.В.
Доповідач: Мельник Ю.М.
РІШЕННЯ

іменем України

21  липня  2008
року
м.
Рівне

Колегія суддів  судової палати у цивльних справах
Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді:                                             Мельника
Ю.М.

суддів:                                                                 Григоренко М.П.,
Ковальчук Н.М.

при секретарі                                                         Омельчук А.М.

за участю представників  позивача                   ОСОБА_5 та ОСОБА_6

представника
відповідача                                   ОСОБА_4.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні  в м.
Рівне  справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Рокитнівського районного суду від  24 квітня 2008 року у справі за позовом  ОСОБА_2до
ОСОБА_3та ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИЛА :

У лютому  2008 року ОСОБА_2.
звернувся в суд  із позовом   до ОСОБА_3. та ОСОБА_1.  про
стягнення  200 000 грн. для
відшкодування моральної  та  24566 грн. 85 коп.  - майнової шкоди.

В обґрунтування вимог покликався на те, що
3 вересня 2006 року ОСОБА_1., керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц»
р.н.  НОМЕР_1, власником якого є
ОСОБА_3., в смт. Томашгород порушив правила дорожнього руху  і здійснив наїзд на  ОСОБА_2., який  керував моторолером . Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди  позивач
отримав  тяжкі тілесні ушкодження .
Стверджує , що на лікування він затратив 17 200 грн. ,  на додаткове харчування - 1039 грн. 53
коп.,  на проїзд до лікувальних установ
із смт. Рокитне в Рівне і назад , а також із смт. Рокитне у м.Київ та у
зворотньому напрямку  - 1143 грн.90 коп.,
на транспортування для лікування із смт. Рокитне в м. Рівне та  в м. Київ і у зворотньому напрямку - 1482
грн.87 коп. Одночасно вказував, що внаслідок ДТП був пошкоджений мопед вартістю
3700 грн.

Рішенням Рокитнівського  районного
суду від  24 квітня 2008 року  ухвалено стягнути із ОСОБА_3. та
ОСОБА_1.  солідарно на користь
ОСОБА_2.   23 166 грн. 85 коп.  для відшкодування майнової шкоди  та  70
000 грн. - для відшкодування моральної шкоди.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1. зазначає, що
суд 1 інстанції   при ухваленні
рішення не врахував , що позовні вимоги
ОСОБА_2. про відшкодування витрат на лікування , додаткове дієтичне
харчування та  ремонт моторолера не
підтверджені належними доказами , а тому підстав для стягнення цих  коштів
у суду 1 інстанції не було. Також стверджує, що визначений судом розмір
відшкодування моральної шкоди завищений та не відповідає обставинам справи. Вказує,
що ОСОБА_3. не  завдавала  позивачеві майнової та моральної шкоди , а
тому  підстав для покладання на неї
відповідальності за цю шкоду у солідарному порядку немає.

Із зазначених підстав просив рішення суду 1 інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення про часткове задоволення позову.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1. - ОСОБА_4.  апеляційну скаргу підтримав частково. Вважає
, що суд 1 інстанції  безпідставно поклав
обов»язок по відшкодуванню моральної та майнової шкоди в солідарному
порядку  на ОСОБА_3, необґрунтовано
стягнув  70 000 грн. для відшкодування
моральної шкоди та безпідставно поклав
на відповідачів обов»язок по відшкодуванню  додаткових витрат на харчування .

У
зазначеній частині рішення суду просив скасувати  і ухвалити нове рішення про  відмову ОСОБА_2. у задоволенні позову  до ОСОБА_3. про відшкодування моральної та
майнової шкоди , про відмову  ОСОБА_2. у
задоволенні позову про відшкодування
додаткових витрат на харчування та просив зменшити розмір відшкодування  моральної шкоди до 30000 грн.           В решті рішення  суду просив залишити без зміни.

Представники  позивача просили
відхилити апеляційну скаргу як безпідставну , а рішення суду 1 інстанції
залишити без зміни, вказуючи на законність та обґрунтованість  цього рішення .

Колегія суддів прийшла до висновку
про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1.  і вважає, що рішення суду 1 інстанції  слід частково скасувати та ухвалити нове
рішення  про часткове задоволення позову
.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду  має
бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення , яким суд , виконавши всі
вимоги цивільного судочинства , вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим
є рішення , ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог  і заперечень, підтверджених
тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Місцевим
судом при ухваленні рішення  були
порушені норми матеріального  права, що
призвело до неправильного вирішення справи.

Частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2. , суд виходив із того , що ОСОБА_1., як
особа , яка безпосередньо заподіяла шкоду , а ОСОБА_3.- як власник
транспортного засобу , яким керував ОСОБА_1., зобов»язані в солідарному порядку
відшкодовувати завдану ОСОБА_1.
позивачеві шкоду.

Із
таким висновком суду  1 інстанції колегія
суддів частково  не погоджується із
наступних міркувань.

Судом
першої інстанції вірно встановлено , що дорожньо-транспортна пригода , в
результаті якої було травмовано  позивача
, була вчинена в результаті винних дій ОСОБА_1., який під час керування  автомобілем марки «Мерседес -Бенц» р.н.  НОМЕР_1, власником якого єОСОБА_3, в смт.
Томашгород порушив правила дорожнього руху
і здійснив наїзд на  ОСОБА_2.,
який  керував моторолером .

Постановою
Рокитнівського районного суду від  30
січня 2008 року ОСОБА_1., як особу, яка вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.
286 КК України , було звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку із
актом амністії  а кримінальну справу стосовно
нього було закрито. ( а .с. 101 ).

Відповідач
ОСОБА_1. визнав , що дорожньо-транспортна пригода сталася із його вини.

За
таких обставин суд 1 інстанції відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України поклав
обов»язок по   відшкодуванню шкоди ,
завданої  джерелом підвищеної небезпеки
на володільця джерела підвищеної небезпеки - ОСОБА_1.

В
той  же час висновки суду про те, що  власник транспортного засобу - ОСОБА_3.
зобов»язана разом із ОСОБА_1. у солідарному порядку відшкодовувати  майнову та моральну шкоду  не відповідає вимогам закону.

Відповідно
до  ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода ,
завдана джерелом підвищеної небезпеки , відшкодовується особою,  яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом , використання , зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Із
матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_1.
в технічному паспорті на автомобіль був зазначений як особа , яка має
право керування транспортним засобом , власником якого є ОСОБА_3.

Оскільки  ОСОБА_3. не здійснювала керування
транспортним засобом , а шкода
позивачеві була завдана винними діями ОСОБА_1., який на відповідній
правовій підставі керував транспортним засобом, то ОСОБА_3. не може нести
відповідальність  за шкоду ,  яку заподіяв ОСОБА_1. під час керування
належним їй автомобілем.

Колегія
суддів вважає, що в суду 1 інстанції не було правових підстав для задоволення
позовної вимоги  ОСОБА_2. до ОСОБА_3., а
тому рішення  суду 1 інстанції в цій
частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову  ОСОБА_2. в
задоволенні позову   до ОСОБА_3.
про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Окрім
того , колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції  без законних на те підстав поклав на ОСОБА_7.
обов»язок по відшкодування  додаткових
витрат на  харчування ОСОБА_2.

Відповідно
до ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом  або іншим ушкодженням здоров»я фізичній
особі, зобов»язана відшкодувати потерпілому
додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування.

Із
роз»яснень , які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України
«Про практику застосування судами цивільних справ за позовами про
відшкодування  шкоди»  слідує, що потреба у додаткових витратах та
їх тривалість  має  підтверджуватися  висновком судово-медичної експертизи).

Зважаючи
на те, що потреба ОСОБА_2. у додаткових
витратах на   харчування не була
підтверджена висновком СМЕ і у справі відсутні інші допустимі докази, які  підтверджують
необхідність додаткових витрат на
харчування  ОСОБА_2. , то колегія
суддів вважає, що витрати ОСОБА_2. на суму
1039 грн. 53 коп. не відносяться до додаткових витрат і не
підлягають  стягненню із ОСОБА_1., а тому
позивачеві в задоволенні позовних вимог у цій частині  слід відмовити.

У той же час колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду 1 інстанції у частині стягнення із ОСОБА_1. на
користь позивача 70000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог  ч.1 ст. 1166 ЦК
України моральна шкода , завдана фізичній особі неправомірними рішеннями ,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України слідує, що моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров»я.

Оскільки внаслідок винних дій ОСОБА_1. позивач зазнав фізичного болю та
страждань, то суд 1 інстанції вірно встановив , що ОСОБА_1. завдав ОСОБА_2.
моральної шкоди.

Колегія суддів також вважає, що при вирішенні питання про розмір
відшкодування моральної шкоди суд 1
інстанції  врахував  характер
протиправних дій  ОСОБА_1.,
характер та тривалість  фізичних та
душевних страждань потерпілого, погіршення здібностей потерпілого внаслідок
погіршення стану здоров»я, та з урахуванням інших обставин  дійшов вірного висновку , що для
відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2. із ОСОБА_1.  слід стягнути 70 000 грн.

Зважаючи
на те, що рішення суду 1 інстанції  в
частині стягнення із ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2. коштів на відшкодування
майнової та моральної шкоди  та в частині
стягнення із ОСОБА_1. та ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2.   1039 грн. 53 коп.   додаткових витрат на харчування було
ухвалено з порушенням норм матеріального , що призвело до неправильного
вирішення справи    , то вказане рішення  у цій частині підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення  про відмову
ОСОБА_2.  у задоволенні  позову.

При
оцінці доводів апеляційної скарги  на
рішення суду 1 інстанції в частині
відшкодування  ОСОБА_1. моральної
шкоди , колегія суддів вважає, що рішення суду 1 інстанції у цій частині є
законним і обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не знаходить.

В решті позовних вимог рішення суду 1 інстанції  в апеляційному порядку не  оскаржувалося , а тому воно відповідно до
ст.. 303 ЦПК України не було предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.  п.2 ч.1 ст. 307,   п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України ст.314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Рокитнівського районного суду від  24
квітня 2008 року  в частині задоволення
позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_3про
відшкодування майнової та моральної шкоди та в частині задоволення позовних
вимог про відшкодування  майнової шкоди у
вигляді додаткових витрат на дієтичне харчування -скасувати .

Відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3про відшкодування моральної та майнової
шкоди та  у задоволенні позову до
ОСОБА_3та ОСОБА_1про відшкодування
майнової шкоди у вигляді додаткових витрат на дієтичне харчування  .

.           В
решті рішення суду 1 інстанції залишити без зміни.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і
може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місців із дня набрання ним законної сили.

Головуючий
:                                                                         Мельник Ю.М.

Судді:                                                                                     Григоренко М.П.

Ковальчук Н.М.