Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 травня 2008
р.                                                        м.
Лисичанськ

Лисичанський
міський суд Луганської області в складі:

головуючого
судді                                          Фастовця
В.М.,

при
секретарі                                                    Бандуровій В.І.,

з
участю

адвоката
ОСОБА_6,

представника
3-ї особи
ОСОБА_7

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним,
а договору - договором купівлі-продажу, і визнання права власності на &frac12; частку квартири,
3-і особи - приватний нотаріус ОСОБА_8, відділ державної виконавчої служби
Лисичанського міського управління юстиції, ОСОБА_5, -

В С Т А
Н О В И В:

Позивачка
звернулася з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила визнати
удаваним укладений відповідачками договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 21
січня 2002 року. Позов мотивувала тим, що квартира була придбана за спільні
кошти подружжя, тому є спільною власністю подружжя, а їй належить право
власності на &frac12; частку
квартири.

У
судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду дала аналогічні викладеному
у позові та доповненням до нього пояснення. Доповнила, що документи на квартиру
бачила, але не придавала їм значення поки на квартиру не був накладений арешт.

Відповідач
ОСОБА_2 позов визнав.

Відповідачі
ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що у січні 2002
року він разом із братом подарував ОСОБА_2 квартиру, а взамін отримав від
матері ОСОБА_1 будинок. Оскільки квартиру оцінили дорожче ніж будинок, ОСОБА_2
повинен був доплатити гроші, але так і залишився винен певну суму.
Документально отримання грошей не оформлювали. Дарування зробили, бо так було
дешевше. Його волевиявлення було оформлене нотаріусом правильно.

Відповідач
ОСОБА_4 , у судове засідання не з'явився, просив справу слухати за його
відсутності.

Представник
3-ї особи - ВДВС, у судовому засіданні пояснила, що на виконання вироку
апеляційного суду в частині цивільного позову до ОСОБА_2 був накладений арешт
на належну йому квартиру. Проти задоволення позову заперечує.

3-я
особа приватний нотаріус ОСОБА_8, у судове засідання не з'явилася, письмово
пояснила, що 22.01.02. здійснила нотаріальне оформлення договору дарування між
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2, за яким останній отримав у власність квартиру.
Цього ж дня ОСОБА_3 отримав за договором дарування від ОСОБА_9 будинок. Гроші у
її присутності не передавалися.

3-я особа
ОСОБА_5 у судовому засіданні вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, бо
його метою є звільнення з під арешту майна, на яке звернуто стягнення за
рішенням суду на її користь. Окрім того, пропущений строк звернення до суду.

У судовому
засіданні були досліджені наступні докази: довідка паспортної служби; свідоцтва
про народження і укладення шлюбу; договори дарування квартири і будинку від
22.01.02.; акт опису й арешту майна; ухвала ВСУ від 03.10.06.; письмові
пояснення відповідача ОСОБА_2 і приватного нотаріуса ОСОБА_8

Вислухавши
пояснення позивачки, відповідача ОСОБА_3, 3-ї особи ОСОБА_5, представника 3-ї
особи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у
задоволені позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.59 ч.2, 60 ЦПК
України обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст.ст.224,
227 ЦК УРСР (діяв на час укладення оскаржувваного договору) за договором
купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві,
а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову
суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу
жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу - нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у
випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми
тягне за собою недійсність угоди…).

За ст.ст.243, 244
ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні
майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі
майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при
даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути
нотаріально посвідчений.

На підставі ст.58
ч.2 ЦК УРСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода),
то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

Відповідно дол
ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також
одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю
кожного з них.

У судовому
засіданні встановлено, що 21 січня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4
був укладений та нотаріально посвідчений договір дарування, за яким  ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подарували, а ОСОБА_2
отримав в дар квартиру АДРЕСА_1. Докази того, що вказаний договір є удаваним та
укладений з метою приховати інший договір суду не надані.

Позивачкою
не надані допустимі докази оплатного отримання її чоловіком - відповідачем у
справі ОСОБА_2 від відповідачів ОСОБА_3 спірного майна, тобто наявність між
відповідачами саме договору купівлі-продажу, а не дарування. Пояснення
позивачки та визнання позову ОСОБА_2 такими доказами бути не можуть. Відповідач
ОСОБА_3 пояснив, що гроші від ОСОБА_1 ні він, ні його брат не отримували.
Заперечувала факт передання грошей і приватний нотаріус, яка посвідчила спірний
договір.

Тому
вимоги про визнання договору дарування квартири від 22 січня 2002 року між
ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 удаваним, а самого договору - договором
купівлі-продажу, задоволенню не підлягають.

У
зв'язку з цим спірна квартира не є спільною власністю подружжя, тому у
позивачки не виникло право власності на &frac12; частку в ній, і позовні вимоги в цій частині
задоволенню також не підлягають.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.58, 224, 227, 243, 244 ЦК УРСР,  ст.24 КпШС України, ст.ст. 10, 11, 59, 60,
212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування
удаваним, а договору - договором купівлі-продажу, і визнання права власності на
&frac12; частку
квартири відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області через
Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання такої
заяви.

Суддя: