РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-700-1/08

12 вересня 2008 року  Печерський районний суд у складі:

Головуючого
судді Вовк С.В.,

при
секретарі Горовій Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в приміщенні
Печерського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача в
якому просить стягнути з останнього аліменти на її
користь на утримання сина ОСОБА_3, 1996 року народження, щомісячно в твердій
грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. з підляганням індексації відповідно до
закону до повноліття дитини; та аліменти за минулий час, починаючи з квітня
2005 р. по грудень 2006 р. щомісячно в твердій, грошовій сумі у розмірі 5 000
гривень з підляганням індексації відповідно до закону до повноліття дитини,
посилаючись на те, що вона із відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували 21
травня 1997 року в Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією
Державного Центру розвитку сім'ї. Свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1,
актовий запис № 467. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_3  24 травня 2006 р. Дніпровським районним судом м. Києва було
винесено рішення, яким між ними шлюб було розірвано.

При цьому зазначає, що дитина проживає із нею і
знаходиться повністю на її утриманні.

Одночасно вказує, що відповідач, починаючи з квітня
місяця 2005 року ухиляється від належного утримання та виховання дитини, не
цікавиться її розвитком, матеріальної допомоги добровільно не надає, а також
ухиляється від укладення договору про сплату аліментів на дитину через органи
нотаріату.

Зазначає, що відповідач постійно працює неофіційно у
різних комерційних структурах, має нерегулярний мінливий дохід, а також дохід,
який не підлягає оподаткуванню і виділити 14 частку доходу на утримання дитини
буде неможливо.

Таким чином, відповідач є забезпеченою людиною і фактично
спроможний утримувати свою дитину.

Вказує, що неодноразово відповідач їй заявляв, що грошей
на утримання дитини вона не отримає, оскільки він офіційно не показує розмір
свого доходу.

Отже, така обставина, що відповідач приховує свій дохід і
неможливість визначити 14 частку доходу на утримання дитини є поважною
причиною для того, щоб стягувати аліменти на утримання дитини у твердій
грошовій сумі щомісячно до повноліття дитини.

В судовому засіданні позивач та її представник позов
підтримали та просили його задовольнити із підстав викладених в позові, в
подальшому позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечують та
просять в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що спір по справі
відсутній так як відповідач в добровільному порядку направляє грошові перекази
позивачу на утримання дитини, на те що відповідач працює на одній роботі та
отримує маленьку заробітну плату за рахунок якої не можна покрити розмір
аліментів який вимагає позивач, на те що, у нього на утриманні перебувають ще й
інші діти, на те що  сам він отримує
матеріальну допомогу від свого друга та старшої доньки, а у останньої він
фактично перебуває на утриманні.

Суд вислухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідка,
оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що позовні
вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що від шлюбу між сторонами по справі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Отже вимога позивача в частині покладення обов'язку утримання дитини на
відповідача є правомірною.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначено коло основних показників які
враховуються судом при визначені аліментів, в яке також входить матеріальне
становище платника аліментів.

В поняття матеріальне становище визначається із наявності рухомого і
нерухомого майна та отриманого доходу.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Із боку позивача на підтвердження позовних вимог надані докази отримання
доходу відповідачем за 2003 рік в розмірі 3000000 грн., наявність нерухомого
майна вартістю 7581524 грн.

Вказані обставини дають підстави суду дійти до висновку що відповідач
спроможній сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн., а отже позов в частині
стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. є
обґрунтованим.

Приходячи до останнього висновку судом також враховані покази свідка та
заперечення із боку відповідача, про те вони не можуть бути підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки як вже судом зазначалось при
визначенні розміру аліментів суд враховує всі показники встановлені ч.1 ст. 182
СК України, а не тільки розмір заробітної плати відповідача на момент вирішення
справи, а до показів свідка ОСОБА_4  із
приводу тяжкого фінансового стану відповідача, суд ставиться критично, оскільки
свідок із відповідачем перебувають в дружних відносинах, а його покази із
приводу позичення відповідачеві на протязі останніх  3-4 років приблизно 50000 доларів США, як
підтвердження скрутного матеріального стану, не приймаються судом до уваги,
оскільки такі дії не підтверджують останні вказані обставини, а є лише формою
реалізації цивільних прав.

Тобто при визначені розміру аліментів враховані обставини щодо
матеріального становища відповідача, те що він працевлаштований на одній роботі
та отримує заробітну плату за рахунок якої не можна покрити розмір аліментів
який вимагає позивач, те що, у нього на утриманні перебувають ще й інші діти.

Про те, судом не може бути задоволена вимога позивача про стягнення
аліментів за минулий час, оскільки за правилами встановленими ч.2 ст. 191 СК
України не було доведено, що із її боку вживались заходи щодо одержання
аліментів з відповідача.

Крім того спростовують обґрунтованість останньої вказаної вимоги, докази
надані із боку відповідача щодо добровільного переказу аліментів позивачу.

Слід також зазначити, на підтвердження висновку суду про задоволення першої
вимоги щодо стягнення аліментів розміром 5000 грн. та спроможності у
відповідача їх сплачувати,  ті обставини
що перекази які робить відповідач на адресу позивача в рахунок сплати аліментів
в добровільному порядку, значно перевищують розмір отриманої ним заробітної
плати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180-184, 191 СК України, ст.ст.
10, 11, 60, 79, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження в розмірі по 5000 (п'ять тисяч) грн.,
які підлягають стягнення щомісячно, починаючи з 28 грудня 2006 року до
повноліття  ОСОБА_3 .

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один
місяць - 5000 (п'ять тисяч) грн.

В решті задоволення позову відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається
апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя :