УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23 липня 2008 року                                                       м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Патрюка М.В.,

суддів:
Барсукової В.М.,                 Жайворонок
Т.Є.,

Лященко Н.П.,                   Луспеника
Д.Д., -

розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна,

в с т а н о
в и л а:

У травні 2007 року позивачка, звернувшись до
суду з указаним позовом, зазначала, що з 14 лютого 1992 року перебувала з
відповідачем у шлюбі.

Оскільки у 2005 року шлюбні відносини між
ними припинилися, вони домовилися продати належну їм двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 та придбати для кожного по однокімнатній квартирі.

На виконання домовленості була продана
двокімнатна квартира та придбана для відповідача однокімнатна квартира
АДРЕСА_2.

Однак другу однокімнатну квартиру не придбали
в зв'язку з підвищенням цін на житло.

Посилаючись на викладене, просила визнати за
відповідачем право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та зобов'язати
його сплатити їй вартість &frac12; її частини, врахувавши 10 100 грн., які в неї
залишилися після продажу двокімнатної квартири, виходячи з ринкової вартості
однокімнатної квартири 82 700 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду
Запорізької області від 28 серпня 2007 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької
області від 30 жовтня 2007 року зазначене судове рішення скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено. Визнано право власності на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 31 250 грн.

У касаційній
скарзі ОСОБА_2 просить рішення апеляційного
суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Міський суд, відмовляючи в позові, виходив із того, що ОСОБА_1 не ставила
питання про визнання однокімнатної квартири спільною сумісною власністю
подружжя, а також врахував те, що під час придбання квартири подружжя фактично
припинило шлюбно-сімейні відносини та добровільно поділило сумісне майно,
розподіливши кошти від його продажу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення та
задовольняючи позов, виходив із того, що спірна однокімнатна квартира є
спільним майном подружжя та підлягає поділу.

Проте з таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що сторони
уклали шлюб 14 лютого 1992 року. У 2005 році шлюбно-сімейні відносини між ними припинилися, чого не заперечувала
позивачка. Вони дійшли згоди та добровільно поділили сумісне майно - двокімнатну квартиру.

9 березня 2005 року відповідач за 7 600 грн.
придбав для себе однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та 7 жовтня 2005 року
зареєстрував за собою право власності (а.с. 12, 13). Позивачка в цю квартиру н
вселялася, комунальні та інші послуги не сплачувала, чого вона не заперечує.

23 серпня 2005 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 довіреність, якою уповноважив її продати за ціну та на
умовах на її розсуд свою частку у двокімнатній квартирі, тобто фактично
розпорядився цією часткою у власності без грошової компенсації, а позивачка
погодилася з цим і прийняла до виконання (а.с. 106).

23 вересня 2005 року ОСОБА_1від свого імені
та на підставі довіреності продала двокімнатну квартиру за 15 тис. грн. (а.с.
105).

Твердження позивачки про те, що двокімнатна
квартира була продана за     15 тис.
доларів США, а однокімнатна придбана за 9 тис. доларів США спростовуються
договорами купівлі-продажу, наявними в матеріалах справи.

Оскільки спірна однокімнатна квартира була
набута не в результаті спільної праці подружжя, а в результаті домовленості про
поділ спільного майна, вона не може бути об'єктом права спільної сумісної
власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Посилання позивачки на те, що на даний час
ринкова вартість однокімнатної квартирі в м. Енергодарі складає 82 700 грн., а
тому на її користь має бути стягнута половина її вартості, не може бути
прийнято до уваги, оскільки вартість житла збільшилася не за рахунок трудових
або майнових вкладень, а внаслідок економічного зростання цін на нерухоме
майно.

Крім того, позивачка не зазначила, що їй
заважало придбати однокімнатну квартиру в 2005 році одразу після укладення
домовленості з відповідачем.

Оскільки апеляційним судом помилково
скасовано рішення міського суду, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду відповідно до вимог ст. 339 ЦПК
України  підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и
л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від
30 жовтня 2007 року скасувати, а рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
28 серпня 2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        М.В. Патрюк

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

Т.Є. Жайворонок

Н.П. Лященко

Д.Д. Луспеник