У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

11 червня 2008 року                                                                      м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,

Жаворонок Т.Є.,-

розглянувши  в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, треті особи:
житлово-будівельний кооператив № 205, комунальне підприємство “Дніпропетровське
міжміське бюро технічної інвентаризації”, про встановлення факту проживання
однією сім'єю, визнання частково недійсним реєстрації права власності та
реєстраційного посвідчення, визнання права власності на &frac12; частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року
ОСОБА_1. звернувся в суд із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що з відповідачкою перебував у
зареєстрованому шлюбі з липня 1966 року до квітня 1990 року. Після розірвання
шлюбу продовжували проживати разом однією сім'єю до 2005 року. У січні 1976
року отримав ордер на заселення кооперативної квартири № 300  у АДРЕСА_1на склад сім'ї зі трьох осіб, став
членом житлово-будівельного кооперативу № 205. У 1988 році виплатили повністю
пайовий внесок за спірну кооперативну квартиру.
ОСОБА_2 таємно від нього отримала в 1993 році та надала до комунального
підприємства “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” довідку
про повну виплату пайового внеску за кооперативну квартиру та зареєструвала
право власності на спірну квартиру за собою, про що позивач дізнався у квітні
2005 року. ОСОБА_1. просив встановити факт його проживання однією сім'єю з
відповідачкою з квітня 1990 року до теперішнього часу, визнати частково
недійсним свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1, видане 9 вересня 1993 року
на ім'я ОСОБА_2, а також визнати за ним право власності на &frac12; частину спірної
квартири,  як набутої спільно з ОСОБА_2.
у шлюбі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська
від                       11 липня 2007 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1 в частині &frac12;  зазначеної квартири, видане на ім'я   ОСОБА_2 9 вересня 1993 року. Визнано за ОСОБА_1. право власності на &frac12; частину спірної квартири. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області
від                          23 січня
2008 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі
ОСОБА_1. просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду  обставинам справи, неправильне застосування
судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає,
що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1. не надано доказів про
виплату ним сумісно з ОСОБА_2. у період шлюбу усього пайового внеску за спірну
квартиру. Він вибув з членів житлово-будівельного кооперативу у травні 1989
року з відмовою від спірної квартири та передачею її ОСОБА_2, з якою шлюб
розірвав. Поважності причин пропуску позовної давності для оспорювання набутого
ОСОБА_2. у 1993 році права власності на квартиру не вбачається.

З такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, оскільки
суд дійшов їх без всебічного, повного, об'єктивного з'ясування дійсних обставин
справи, прав і обов'язків сторін, з неправильним застосуванням норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права.

Судом
установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з липня 1966 року до
10 квітня 1990 року. 30 січня 1976 року ОСОБА_1 видано ордер на заселення
спірної квартири у житлово-будівельному кооперативі № 205, у яку сім'я сторін
фактично вселилася. У період шлюбу подружжя вносило пайові внески за квартиру. Документи
про виплату пайового внеску за квартиру в архіві житлово-будівельного
кооперативу        № 205 не збереглися.
Згідно записам в особовій книзі кооперативу станом на   1 січня 1989 року заборгованість по пайовим
внескам, із загальної вартості квартири 8 188 руб., складала 367 руб. 29 коп.,
а станом на 1 січня 1990 року заборгованість відсутня (а.с.147).  Після розірвання шлюбу 10 квітня 1990 року
сторони продовжували спільно проживати.

Згідно
зі ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних відносин, майно
нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

У
п. 6 “а” постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9
“Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні
кооперативи” роз'яснено, що пай, внесений подружжям у житлово-будівельний
кооператив у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів,
подарованих подружжю або одержаних ним у позику, а після повної сплати пайового
внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних
підставах.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції зазначених вимог закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України
не врахував, не прийняв до уваги зібрані в справі докази, яким суд першої
інстанції дав правову оцінку, помилково скасував ухвалене згідно із законом
рішення суду першої інстанції.

У силу ст. 339 ЦПК
України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин
рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню,  рішення суду першої інстанції як  законне та обґрунтоване -  залишенню в силі.

Керуючись
ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення
апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23 січня 2008 року скасувати, залишити в силі рішення Жовтневого районного
суду                 м. Дніпропетровська
від 11 липня 2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Л.І. Григор'єва

Судді:

М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

Т.Є. Жайворонок