У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 вересня 2008 року                                                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                                 Григор'євої  Л.І.,                                                                Гуменюка В.І.,                                Барсукової В.М.,
-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
прокурора  м. Житомира в інтересах
держави в особі Житомирської міської ради до управління житлового господарства
виконавчого комітету Житомирської міської ради (відділу приватизації державного
житлового фонду), ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтва
про право власності та договорів купівлі-продажу, виселення, зобов'язання
повернути квартиру, стягнення коштів, за касаційною скаргою першого заступника
прокурора Житомирської області на рішення апеляційного суду Житомирської
області від 5 лютого 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року прокурор Корольовського району м.
Житомира звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначав, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2, вступивши в злочинну змову між собою, заволоділи шляхом обману
квартирою АДРЕСА_1, яку в подальшому продали ОСОБА_3

Просив визнати недійсними: свідоцтво про право власності
на вказану квартиру за № 46840 від 12 липня 2004 року, договори купівлі-продажу
цієї квартири, укладені між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 22 липня 2004 року та між ОСОБА_1
і ОСОБА_3 20 серпня 2004 року; виселити ОСОБА_3 зі згаданої квартири без
надання іншого житла та квартиру передати у власність Житомирської міської
ради.

Уточнивши позовні вимоги, прокурор просив, крім
вищевикладеного, зобов'язати ОСОБА_3 повернути спірну квартиру в державний
житловий фонд Житомирського міськвиконкому та стягнути на користь ОСОБА_3 з
ОСОБА_1 89 253 грн. 36 коп., з ОСОБА_2 - 1 859 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15
жовтня 2007 року позов задоволено частково. Визнано недійсними: свідоцтво про
право власності на квартиру АДРЕСА_1               № 46840 від 12 липня 2004 року;
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 22 липня 2004 року, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1; договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20 серпня
2004 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Виселено ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути квартиру
АДРЕСА_1 в державний житловий фонд Житомирського міськвиконкому. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 89253 грн. 36 коп. Позов у частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3            1
859 грн. залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 892 грн. 53 коп. судового
збору на користь держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 5
лютого 2008 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та у справі
ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено. Заходи щодо забезпечення
позову за ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2007
року у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, належну на праві
власності ОСОБА_3, скасовано.

Не погодившись із
зазначеним рішенням апеляційного суду, перший заступник прокурора
Житомирської області подав до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й
порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи
нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено, апеляційний суд виходив із
того, що спірна квартира, власником якої був ОСОБА_4, з його володіння поза
його волею не  виходила, що довіреність
від його імені на здійснення приватизації квартири та її продаж не визнана
судом недійсною.

Проте погодитися з такими висновками судів
не можна, оскільки суди дійшли їх в порушення норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право
витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Всупереч вимогам названого Закону апеляційний суд не
установив хто на момент укладення першого договору купівлі-продажу спірної
квартири був її власником   і чи вона
вибула із володіння поза волею власника іншим шляхом.

Тоді як матеріалами справи встановлено, що вироком
Корольовського районного суду м. Житомира від 30 червня 2006 року ОСОБА_2
та  ОСОБА_1 визнані винними у незаконному
заволодінні спірної квартири, яка належала
ОСОБА_4

Крім того, відмовляючи в задоволенні позову апеляційний
суд, в порушення вимог ст. 214 ЦПК України, не встановив хто є сторонами у
договорі купівлі-продажу спірної квартири, оскільки  ОСОБА_2 цей договір укладала з ОСОБА_1 від
імені та за дорученням ОСОБА_4, тоді як суд першої інстанції визнав недійсним
договір  купівлі-продажу, укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1

За таких обставин рішення судів не можуть вважатися
законними та обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на
новий розгляд  до суду першої
інстанції.

Разом з тим суд першої інстанції правильно прийшов до висновку
про визнання недійсним свідоцтва про право
власності на спірну квартиру, оскільки вона була приватизована від імені
ОСОБА_4 обманним шляхом, що підтверджено
відповідним вироком суду.

Оскільки апеляційним судом в цій частині помилково
скасовано рішення суду першої інстанції, то в порядку п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК
України воно підлягає скасуванню, з залишенням в силі рішення районного
суду.

Керуючись ст. ст.
336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора
Житомирської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 5
лютого 2008 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання
договорів купівлі-продажу, виселення, зобов'язання повернути квартиру,
стягнення коштів скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2007 року в частині визнання
недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 № 46840 від 12
липня 2004 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                А.В. Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

В.І. Гуменюк

Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова