Справа №2-1722/08
“30” листопада 2007 р.
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу за позовом розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Західної залізниці, третя особа Начальник
вагонної дільниці №1 ОСОБА_2, про поновлення на роботі, скасування наказів,
стягнення заробітної плати за час вимішеного прогулу та відшкодування моральної
року ОСОБА_1  звернувся до суду з
позовом, в якому  просить поновити
його  на роботі на рівноцінну вакантну
посаду у Вагонній дільниці №1 Південно-західної залізниці, а також відшкодувати
на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.,  з підстав, викладених у позовній заяві.
26 травня 2008 року позивачем подано заяву про уточнення
та доповнення  позовних вимог (а.с.49), а
№871/ос про припинення трудового договору від 14.04.2008 року;
- скасувати наказ №90 про притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності від 16 серпня 2007 року;
- поновити позивача на посаді головного інженера у
Вагонній дільниці №1 Південно-західної залізниці;
- стягнути із південно-західної залізниці на користь
позивача заподіяну моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.
01 червня 2008 року позивачем подано заяву про уточнення
та доповнення  позовних вимог (а.с.56), а
- скасувати наказ №675-Н про вдосконалення структури
управління Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирській від 20.11.2007 року;
№871/ос про припинення трудового договору від 14.04.2008 року;
- скасувати наказ №90 про притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності від 16 серпня 2007 року;
- скасувати наказ від 06.11.2007 року про введення посади
1-го заступника Вагонної дільниці №1;
- поновити позивача на роботі на посаді головного
інженера у Вагонній дільниці №1 Південно-західної залізниці;
- стягнути із південно-західної залізниці на користь
позивача заподіяну моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.
11 липня 2008 року позивачем подано заяву про збільшення
позовних вимог, а саме, до раніше заявлених позовних вимог позивач просить
стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за вимушений
коп.,  в іншій частині позовні вимоги
залишаються без змін. (а.с.49)
Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві,
з 15 червня 2000 року працювала на посаді контролера в
ТОВ «Ринок «Петрівка», з 01 лютого 2003 року її було переведено на цьому ж
підприємстві на посаду контролера санітарного модулю, а потім змінено назву
посади на контролера-касира.13 липня 2007 року дирекцією ТОВ «Ринок «Петрівка
її було попереджено про звільнення у зв'язку з скороченням штату працівників, а
15 вересня 2007 року - звільнено з посади контролера-касира за скороченням
штату на підставі ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Однак, вважає,
що її звільнено незаконної, оскільки у відповідача не відбулись зміни в
організації виробництва і праці, а скорочення посади касира-контролера є
необґрунтованим та таким, що здійснене з метою лише звільнити її з роботи,
оскільки санітарний модуль №2, на якому вона працювала, продовжує обслуговувати
два чоловіка, зниження рентабельності в санітарному модулі №2 має місце у
літній період, а в осінньо-зимовий період потік людей значно збільшується, а
обслуговувати такий об'єкт одній людині дуже важко. Також,  дирекцією підприємства при скороченні її
посади не враховано ті обставини, які дають їй переважне право залишитись на
роботі,  а саме: безперервну працю на
підприємстві протягом останніх семи років, відсутність за цей час будь-яких
дисциплінарних стягнень, вона є єдиними працюючим в сім'ї - чоловік пенсіонер,
67 років, не працює, її мама -ветеран ВВВ, 92 роки, проживає разом з ними, а
також той факт, що вона отримала виробничу травму працюючи на цьому
підприємстві, що підтверджується відповідним актом, тому просить поновити її на
посаді контролера-касира санітарного модуля з 15 вересня 2007 року та стягнути
на її користь з  Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ринок „Петрівка” середній заробіток за час вимушеного
прогулу, відповідно до наданих розрахунків.
Крім того, позивач вважає, що такими неправомірними діями
оскільки незаконне звільнення призвело до порушення нормальних життєвих
зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя,
порушились стосунки з оточуючими людьми, спілкування зі своїми колегами по
роботі та на даний час позивачу
необхідні зусилля для організації свого життя.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень наданих
позивачем в судовому засіданні.
Представник відповідача Онищенко О.Ф. в судовому
засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала, просила в позові
відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які залучено до
матеріалів справи (а.с.33), додатково пояснила,
що  з 14 вересня 2007 року згідно з наказом ТОВ
«Ринок «Петрівка» №36 від 13 вересня 2007 року було звільнено  ОСОБА_4 з посади контролера-касира
санітарного модулю №2 за скороченням штату, надати позивачу іншу роботу
підприємство не мало можливості, так як згідно штатного розкладу відсутні
вільні посади. Звільнення позивача проведено у відповідності до норм діючого
трудового законодавства: позивача попереджено про майбутнє звільнення за два
місяці, звіт до центру зайнятості переданий 13 липня 2007 року, після
звільнення позивача - звіт про вивільнення був переданий до центру зайнятості 14
липня 2007 року, на час звільнення позивача проведено повний розрахунок по
заробітній платі та іншим платежам, видано трудову книжку. Робота в санітарному
модулі (туалеті) не потребує особливих навиків, а тим більше,  вищої освіти, а також у зв'язку з тим, що
після реконструкції торговельних місць на ринку, виручка склала від 130 до 250
гривень в день і тримати двох працівників було недоцільним для підприємства,
так як не виробляються робочі години, туалет працює з 10.00 до 18.00 години.  Враховуючи умови роботи в туалеті і те, що
адміністрація не має змоги їх поліпшити та вік працівників; позивачу - 61 рік,
а іншому працівникові ОСОБА_5 - 55 років, адміністрація відповідача прийняла
рішення скоротити посаду контролера-касира, залишивши посаду контролера, яку на
даний час обіймає ОСОБА_5, за її функціональними обов'язками вона виконує як
роботу контролера, так і займається прибиранням приміщення санітарного модулю
№2.

Третя особа ОСОБА_2в судове засдання не зявився, про час
та місце слухання спарви повідомлявся належним чином шляхом направлення судових
повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не
повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача,
представника відповідача, свідків ОСОБА_6,
дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд
приходить до наступного.

Державне територіально-галузеве обєднання
«Південно-західна залізниця» є окремою юридичною особою та діє на підставі
Статуту, який  затверджено міністерством
транспорту України та зареєстровано у Шевченківській  районній у місті Києві держаній адміністрації
12 жовтня  2004 року. (а.с.139-154)

Згідно пунктів 6.1 та 6.2 Статуту визначено, що  керівництво Залізницею здійснює її начальник,
який, за поданням Органу управління майном, призначається на посаду Кабінетом
міністрів України за контрактною формою трудового договору. Залізниця
самостійно визначає структуру управління і встановлює штати. Структуру та штати
апарату управління Залізниця погоджує з Укрзалізницею.

Заступники начальника Залізниці, головний інженер,
начальники дирекцій залізничних перевезень та начальник фінансово-економічної
служби призначаються Генеральним директором Укрзалізниці.

Судом встановлено,
що ОСОБА_1 призначено на посаду
головного інженера Вагонної дільниці станції Київ-пасажирський з 18
травня 2006 року. (а.с.109)

За наказом начальника Південно-західної залізниці  №675-Н
від 20 листопада 2007 року «Про вдосконалення структури управління
Вагонної дільниці станції Київ-пасажирській» внесено зміни в організацію праці
та структуру управління Вагонної дільниці станції Київ-пасажирській шляхом
скорочення з 20 лютого 2008 року посади головного інженера Вагонної дільниці
станції Київ - пасажирській. (а.с.33-34)

Згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України
трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в  тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату працівників, а відповідно до ч.2 ст.40 Кодексу
законів про працю України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї
статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на
іншу роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 492  Кодексу законів про працю України про
наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два
місяці.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати
чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств
та їх об'єднань у частині третій статті 64 Господарського кодексу України.

Тобто право визначати чисельність і штат працівників
належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, тому доцільність
скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки
дане вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської  діяльності підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується
поясненнями представника відповідача, в ТОВ „Ринок „Петрівка” дійсно відбулись
зміни в організації праці, які потягли за собою зміну у штатному розкладі та
чисельності працівників.

Так, згідно штатного розпису ТОВ „Ринок „Петрівка”, який
затверджено наказом №15 від 30.03.2007 року було введено дві посади на
санітарному модулі №2 - контролера-касира та контролера санітарного модуля, в
той же час згідно штатного розпису ТОВ „Ринок „Петрівка” станом на 01.11.2007
року на санітарному модулі №2 залишено одну посаду контролера санітарного
модулю №2, яку на даний час обіймає ОСОБА_5 (а.с.31)

При звільненні працівників у зв'язку зі скороченням
чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо переведення звільнених
працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і
згоди працівників.

Відповідно до роз'яснень п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду
судами трудових спорів”, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за
п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, суду зобов'язані з'ясувати,
зокрема, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказами про те, що
працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи
уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою
на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не
користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі.

Так, під час розгляду справи судом з'ясовано, що на час
звільнення позивача з посади контролера-касира санітарного модулю №2,
аналогічної посади на санітарному модулі №2 не було, внаслідок її скорочення, а
посади контролерів-касирів санітарного модулю №1 на час звільнення позивачки
були зайняті, що підтверджується наданими відповідачем особовими картками
контролерів касирів  ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 Факт відсутності вакантних посад на ТОВ «Ринок «Петрівка» на момент
звільнення позивача, не заперечувала сама позивачка.

Враховуючи, що загальна кількість працюючих на даному
підприємстві складає 9 осіб та відсутність вакантних посад на підприємстві,
керівництво ТОВ „Ринок „Петрівка” не мало можливості перевести позивача на іншу
роботу на тому ж підприємстві та запропонувати їй інші посади.

При цьому, звільнення позивача проведене відповідачем у
відповідності до вимог законодавства про працю, а саме, позивача повідомлено
про ведення нового штатного розпису та можливе скорочення її посади, звільнення
відбулось після двох місяців з дня отримання позивачем повідомлення, на час
звільнення проведено повний розрахунок по заробітній платі ( іншим обов'язковим
платежам) та видано трудову книжку.

При звільненні за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю
України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 Кодексу
законів про працю України.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного
процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

В той же час, протягом розгляду даної справи позивачем не
оспорювався наказ  ТОВ „Ринок „Петрівка”
№27 від 13 липня 2007 року щодо скорочення її посади, під час ознайомлення з
цим наказом позивач не надавала будь-яких доказів, які б мали свідчити про
наявні у неї утриманців, а також інших переваг для залишення на роботі, що
встановлені ст. 42 Кодексу законів про працю України, ці обставини  не доведені позивачем і під час розгляду
судової справи.

Статтею 2371 Кодексу законів про працю України
передбачено підстави відшкодування роботодавцем моральної шкоди, яку він
заподіяв працівнику.

Виходячи з наведеної правової норми під моральною шкодою
слід розуміти моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв'язків, потребу
у додаткових зусиллях для організації свого життя.

Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про
те, що при звільненні позивача із займаної посади відповідачем не порушувались
норми чинного законодавства, а отже, не були порушені законні права позивача.
Тому вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов
Дерипапа Алли Альбінівни до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ринок
„Петрівка” про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню.

Керуючись п.1 ст.40,
ст.ст. 42, 492, 117, 2371 Кодексу законів про
працю України,  ст.ст. 10, 11, 58, 60,
88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Південно-Західної залізниці, третя
особа Начальник вагонної дільниці №1 ОСОБА_2, про поновлення на роботі,
скасування наказів, стягнення заробітної плати за час вимішеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду
міста Києва у 20-ти денний термін з дня подачі заяви про апеляційне оскарження,
яка подається на протязі 10-ти днів після винесення рішення суду.

С у д д я