Справа № 2 - 281/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2008 р.
м. Іллічівськ

Іллічівський міський суд Одеської області в
складі:

головуючого -                   судді Ледньової Т.В.

при секретарі -                  Станіславській А.А.

за
участю позивача -         ОСОБА_1

відповідача  -                     ОСОБА_2.

представника
третьої особи ОСОБА_3. - ОСОБА_4.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним   договору  купівлі-продажу  об'єкту незавершеного будівництва та
земельної ділянки, визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва
та земельну ділянку, -

В С Т А Н О
В И В :

13.04.2006 року
ОСОБА_1 звернулась до суду  з позовом до
ОСОБА_2. про визнання дійсною угоди купівлі-продажу незавершеного будівництвом
житлового будинку та земельної ділянки площею 0,150 га, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1,  та визнання за
позивачем права власності на вказані будівлю та земельну ділянку. В позові
зазначено, що 01.04.2001 року вона уклала з відповідачем в простій письмовій
формі угоду купівлі-продажу, за умовами якої вона купила у нього вказані
об'єкти за 9000 грн., які сплатила 01.04.2004 року,  про що відповідач надав письмову розписку.
Після одержання нею в квітні 2004 року державного акту про право власності на
вказану земельну ділянку на ім'я ОСОБА_2., останній відмовився від нотаріального
посвідчення угоди купівлі-продажу будівлі та земельної ділянки, посилаючись на
те, що умови угоди ним виконані повністю (а.с.3-4). До позову позивачка
долучила письмову заяву ОСОБА_2., датовану
12.04.2006 року, тобто за день раніше до подання позову, в якій він
погоджувався з позовом та просив розглянути справу за його відсутності
(а.с.13).

Рішенням Іллічівського міського суду від 20.04.2006 року  позов задоволено в повному обсязі та визнано
дійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. договір купівлі-продажу об'єкту
незавершеного будівництва та земельної ділянки площею 0,15 га, розташованих по
АДРЕСА_1  з визнанням за ОСОБА_1 прав
власності на них (а.с.17).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2007 року задоволена
апеляційна скарга третьої особи ОСОБА_3., рішення Іллічівського міського суду
від 20.04.2006 року скасовано з направленням справи на новий розгляд. В ухвалі
зазначено, що в матеріалах справи
відсутні дані про те, що суду було відомо про арешт майна боржника
ОСОБА_2. за вимогами ОСОБА_3. і суд вирішив справу без врахування інтересів
ОСОБА_3. (а.с.172-173).

При новому розгляді справи в
судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та
додатково зазначила, що про накладення арешту на майно ОСОБА_2. їй  стало відомо в 2004 році і саме з цієї
причини вона звернулась до суду з зазначеним позовом, оскільки не могла вчинити
угоду в нотаріальній конторі в зв'язку з наявністю арешту на майно ОСОБА_2.
Уточнила також, що вказівка в позові про те, що розрахувалась 01.04.2004 року є
помилковою, і слід читати 01.04.2001 року.

Відповідач ОСОБА_2. позов
визнав в повному обсязі, підтвердивши пояснення ОСОБА_1, а  також пояснив, що він не ухилявся від
нотаріального посвідчення угоди, а
причиною звернення ОСОБА_5. до суду був
арешт на його майно, про наявність арешту йому та позивачці було відомо
перед зверненням ОСОБА_1 до суду. Заперечення третьої особи ОСОБА_3. вважає
необґрунтованими, оскільки арешт за позовами ОСОБА_3. до нього накладено в
межах позовних вимог, а не на все його майно, а вимоги ОСОБА_3. могли б бути
задоволені за рахунок належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_2. Однак
не заперечує, що ухвали Іллічівського міського суду від 29.03.2004 та
05.04.2004 року про накладення арешту на його майно в межах позовних вимог на
суму 426368 грн. є чинними на даний час, що він є боржником за виконавчими
провадженнями відносно ОСОБА_3. на суму біля 650000 грн., яка ним не
виплачується, а також відносно ще чотирьох стягувачів
на суми,
розмір  яких не пам'ятає , що вказана ним
квартира знаходиться під заставою банку.

Представник третьої особи
ОСОБА_3. проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що  не може бути визнаною дійсною угода в
період  дії ухвали суду про арешт майна
ОСОБА_2. і, крім того, земельна ділянка не могла бути предметом угоди ,
оскільки право власності на неї у ОСОБА_2. виникло лише з одержанням державного
акту на право власності на землю від 30.03.2004 року і на час датування угоди
від 01.04.2001 року вказана земельна ділянка була комунальною власністю.

Заслухавши пояснення сторін
та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає   задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Ухвалами Іллічівського міського суду від
29.03.2004 та 05.04.2004 року на майно ОСОБА_2. накладено арешт в межах
позовних вимог ОСОБА_3. на суму 426368 грн. (а.с.23-25).Рішенням Іллічівського
міського суду від 20.09.2004 року стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3.
505176,66 грн.(а.с.27-30). В цій частині рішення суду першої інстанції залишено
без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.08.2005 року
(а.с.33-34). На виконання рішення суду відкрите виконавче провадження про
стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3. 507876,66 грн. (а.с.35-39,166-168).До
теперішнього часу борг не сплачувався ( а.с.182).

За даними з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 16.08.2006 року
значиться арештованим все майно ОСОБА_2. на підставі ухвали Іллічівського
міського суду від 29.03.2004 року та листа Іллічівського міського управління
юстиції від 05.04.2005 року  (а.с.60), а
також майно ОСОБА_2. в межах суми 197931,09 грн. на підставі постанови про
відкриття виконавчого провадження від 16.02.2006 року (а.с.61-62). Витягом з Реєстру заборон (а.с.60) підтверджується також наявність застави
на квартиру АДРЕСА_2.

Таким чином, майно ОСОБА_2. є
арештованим за ухвалами Іллічівського міського суду та постановами державного
виконавця державної виконавчої служби,
про що внесені відповідні дані до Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Державний акт про право
власності на земельну ділянку площею 0,150 га по АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_2.,  виданий 30.03.2004
року на підставі рішення Олександрівської селищної ради від 31.08.2001 року
(а.с.8).Таким чином, на день датування угоди купівлі-продажу від 01.04.2001
року земельна ділянка не була у власності ОСОБА_2. За змістом указаної угоди
об'єктом купівлі-продажу були незакінчена будівництвом будівля житлового
будинку і зазначена земельна ділянка по ціні 9000 грн. без зазначення вартості
будівлі і земельної ділянки окремо.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України  від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику
в справах про визнання угод недійсними» в редакції від 25.05.1998 року , суд
повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому
вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. За
роз'ясненнями Верховного Суду України, викладених в п. 3 «Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ
(Зобов'язання, що виникають з угод)» від 04.08.2001 року.  суд може визнати дійсною угоду, що потребує
нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними
умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється
від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених
законодавством перешкод для цього, у тому числі
шляхом укладення щодо предмета зобов'язання нотаріально оформленої угоди
з іншою особою.

Відповідно до ст. 14 ЦПК
України та ст. 124 Конституції України судові рішення являються обов'язковими
на всій території України. Заборона розпорядження майном діє незалежно від
того, чи передавалась ухвала суду державній виконавчій службі для виконання
виконавчих дій (Постанова Верховного Суду України від 07.12.2004 року по справі
№ 05/010;
а.с.47-49).
Відповідно до ст. 225, 227 ЦК України в редакції 1963 року, що була чинною на дату, зазначену в договорі купівлі-продажу від 01.04.2001 року, право
продажу майна належить власнику, а договір купівлі-продажу нерухомого майна
підлягає нотаріальному посвідченню. Аналогічні вимоги передбачені чинним на
даний час ЦК України ( ст. ст. 657, 658). Відповідно до ст. 55 Закону України
«Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження
майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Однією з
підстав застосування ч. 2 ст. 47 ЦК в редакції
1963 року та аналогічної за змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України є встановлення факту досягнення угоди щодо всіх
істотних умов договору та ухилення однієї із сторін від нотаріального
посвідчення договору. Відповідно до ст. ст. 47, 48 ЦК України в редакції 1963 року недодержання нотаріальної форми
договору тягне його
недійсність, а ст.
220 ч.1 ЦК України в нині діючій редакції передбачає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є нікчемним.

З огляду на те,
що на даний час діє арешт на майно ОСОБА_2., що
земельна ділянка по пров. Зеленому, 2 в с. Олександрівка м. Іллічівська не була власністю ОСОБА_2. на час
укладення угоди від 01.04.2001 року, що письмовими доказами не підтверджується
досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору (вартість будівлі та
земельної ділянки окремо), що ОСОБА_2. не ухилявся від нотаріального
посвідчення угоди, а позивач звернулась до суду в зв'язку з неможливістю
нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майна ОСОБА_2. в
зв'язку  з арештом цього майна, то позов
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.
47, 48, 225,
227  ЦК
України  (в редакції 1963 року), ст. ст.
657, 658, 220 ЦК України , ст. ст.  10, 110,
174,   212-215, 218 ЦПК України,  суд -

В И Р І Ш И В:

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області шляхом подання протягом
10 днів з дня проголошення рішення, подачі апеляційної скарги протягом 20 днів
після подання зазначеної заяви.

Суддя