Справа № 2-620/08
І МЕНЕМ  У К Р А Ї Н И
06 серпня 2008 р.       Орджонікідзевський районний суд міста
в складі: головуючого судді - Єрмоленко В.Б.
при секретарі - Гапоненко В.О.
за участю адвоката-ОСОБА_11
представника позивача- ОСОБА_12
відповідачів- ОСОБА_2, ОСОБА_9
представника відповідача-ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові  цивільну
справу за позовом                 ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим
приміщенням та виселенні та по зустрічному позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
3 особа-ОСОБА_4 про встановлення сервітуту,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні жилим приміщенням та виселенні, посилаючись на те, що вона є
власником 53/100 частин  жилого будинку з
надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 15.05.2007 року.
Відповідачі у справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3
є  членами родини колишнього
власника частини будинку ОСОБА_4- батька позивача,  у якого ОСОБА_1 купила зазначену частину будинку.
Позивач стверджує, що відповідачі проживають у будинку та не бажають  добровільно знятися з реєстрації і виселитися
зі спірного житла, чим порушують право власника ОСОБА_1 у  володінні, користуванні та розпорядженні
належним їй майном. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити,
усунути перешкоди в  здійсненні нею права
власності шляхом виселення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та зняття їх з
реєстраційного обліку.
Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3
проти позову заперечували і звернулись до суду із зустрічною позовною заявою
про встановлення за ними сервітуту на користування жилим приміщенням у будинку
АДРЕСА_1, як сервітутного права користування, що виникло у них з моменту
проживання в якості членів сім'ї колишнього власника будинку ОСОБА_4 і сумісного користування з ним цим
житлом. Відповідачі зазначали, що ОСОБА_2 проживає і користується спірним жилим
будинком з 22.12.1979 р. - тобто з часу укладання шлюбу із ОСОБА_5-сином
колишнього власника будинку, а  дочка
ОСОБА_3 проживає в будинку з народження, з 1981 року. В 1984 - 1985 роках  відповідач ОСОБА_2 разом з чоловіком
ОСОБА_5зробили прибудову до будинку, що істотно збільшило вартість жилого
будинку. Після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачка з
дочкою  залишалися проживати в спірному
будинку. Відносини зі свекром ОСОБА_4 були добрими,  вони вели з ним сумісне господарство,  здійснювали за ним догляд. В 1986 році ОСОБА_4
заповів приналежне йому майно внучці ОСОБА_3, дав згоду на їхню реєстрацію в
будинку, як членів його сім*ї. У 1996 році вони були зареєстровані в будинок
АДРЕСА_1,  здійснюють оплату за
користування житлом і комунальними послугами, спірне житло є єдиним постійним
місцем проживання, іншого житла вони не мають. Після смерті чоловіка
ОСОБА_5,  позивач ОСОБА_1- сестра
чоловіка, стала вживати  дії по
позбавленню їх житла,  спочатку уклала із
ОСОБА_4 договір довічного утримання, після чого 15.05.2007 року уклала із
ОСОБА_4 договір купівлі-продажу та пред'явила
позов до суду.
Суд, вислухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, приходить до
ОСОБА_4 належала  на праві приватної власності 53/100 частин
житлового будинку  з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, на підставі дублікату договору про надання у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого 4 Харківської
державною нотаріальною контрою 22.01.1955 р. В будинку проживали  власник ОСОБА_4, його син ОСОБА_5 .
Відповідачка ОСОБА_2 проживає і користується жилим будинком АДРЕСА_1 з
22.12.1979 р. , після реєстрації шлюбу із
ОСОБА_5Дочка ОСОБА_3 проживає в цьому будинку з  народження, з 1981 року.
У 1994- 1995 р.р. ОСОБА_2 з
чоловіком ОСОБА_5 зробили прибудову до спірного будинку, що не оспорюється
сторонами. Після смерті ОСОБА_5, яки    й
помер  ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачі
залишились проживати у спірному будинку зі свекром ОСОБА_4,  здійснювали за ним догляд, надавали  необхідну допомогу. В 1996 році ОСОБА_4
заповів все приналежне йому майно
внучці  ОСОБА_6  У 1996 році ОСОБА_4 дав згоду на
реєстрацію  ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у будинку
АДРЕСА_1, як членів його сім*ї, тим самим підтвердивши  право відповідачів на користування  спірним будинком. Порядок користування жилими
приміщеннями був визначений за згодою
ОСОБА_4  Відповідачі проживають у
двох жилих  кімнатах площею 26
кв.м.,  проводять оплату за користування
житлом і комунальними послугами. Спірне житло є єдиним постійним місцем їх
проживання, іншого житла вони не мають.
26.12.2003 року позивачка ОСОБА_1
уклала із батьком ОСОБА_4 договір довічного утримання. У січні 2005 року нею
був пред'явлено позов  про захист права
власності і виселенні відповідачів з будинку. Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 10.06.2005 року
в позові ОСОБА_1  відмовлено.
За договором купівлі-продажу від
15.05.2007 року, укладеним  між  ОСОБА_4
та ОСОБА_1, право власності на спірний будинок було зареєстровано за
позивачкою. На момент посвідчення угоди
ОСОБА_1 з сім*єю- чоловіком ОСОБА_7, дочкою ОСОБА_8 проживали з 1979 р.
в трикімнатній ізольованій квартирі житловою площею 43, 92 кв.м. по АДРЕСА_2,
яка   зареєстрована на праві  приватної власності за ОСОБА_7 26.06.2007
року всі вони були зняті з реєстраційного обліку та зареєстровані в будинку
АДРЕСА_1. Згідно довідки КП «Харківське міське БТІ» квартира АДРЕСА_2
знаходиться в будинку ЖБК, пайові внески виплачені в повному обсязі.
Судом установлено, що відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не становлять перешкод позивачеві у володінні,
користуванні і розпорядженні будинком. Крім того, питання про виселення ОСОБА_4
у позовних вимогах не ставиться.
Відповідно до ст.. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не довела, що вона потребує  тих житлових приміщень, які займають
відповідачі, для проживання її сім'ї. Перехід до ОСОБА_1 права власності на
частину житлового будинку не є безумовною підставою для виселення осіб, які
проживають і зареєстровані в будинку . На підставі зазначеного,  заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не знайшли
свого підтвердження і задоволенню не підлягають.
України члени сім*ї власника житла, які проживають  разом з ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Сервітутне
правовідношення виникає  в силу
закону згідно ч.1 ст.402 ЦК України при наявності факту проживання особи разом
із власником обтяженого сервітутом житла і загального з ним користування цим
житлом,  визначенням обсягу прав щодо
користування та внесенням відповідної плати за користування чужим майном. Таким
чином, сервітутне право  ОСОБА_2, виникло
з 1979 року у ОСОБА_3  з 1981 року, тобто
з моменту проживання як членів сім*ї власника в будинку АДРЕСА_1, загальному
користуванні вказаним житлом, відповідно до порядку, який було  встановлено
власником  та внесенням ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 , плати за користування обтяженим сервітутом житлом. Оскільки зміст
сервітуту визначається при його встановленні, не допускається зміна його умов з
волі власника в процесі реалізації сервітутного права після його встановлення.
Відповідно до ч.6 ст.403 ЦК України, сервітут зберігає чинність у разі переходу
до інших осіб права власності на майно, до якого він встановлений. Положеннями
діючого законодавства не передбачене припинення права на користування житлом
члена  сім*ї, який придбав право на
користування житлом відповідно до закону. Згідно ст. 9 ЖК
не може бути виселений із
займаного  жилого  приміщення або
обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше,   як  з підстав і в порядку, передбачених
права охороняються  законом,  за
коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав чи з
порушенням прав інших
громадян.  У відповідності
зі ст.ст. 156,  64 Житлового Кодексу
України, колишні члени  сім*ї власника,
що продовжують проживати в даному житловому приміщенні, мають право на
користування цим житлом.
Таким чином, вимоги відповідачів про встановлення сервітуту підлягають
На підставі викладеного і
керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60,  209,
212, 214-215, 218 ЦПК України,  ст.ст.
402, 403, 405 ЦК України, ст.. 156, 160 Житлового Кодексу України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим
приміщенням та виселенні  залишити без
задоволення за необґрунтованістю заявлених вимог.
Зустрічний позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3  до ОСОБА_1, 3 особа- ОСОБА_4
Встановити сервітут за ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на користування жилим приміщенням в АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до 6 вересня 2008 р. через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги,  або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ -