УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 липня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Жайворонок Т.Є.,

Лященко  Н.П.,

Луспеника Д.Д.,

Прокопчука Ю.В.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства (далі - ВАТ) “Шепетівська ПМК-181” про усунення
перешкод в користуванні жилим приміщенням, зобов'язання провести перерахунок
оплати за користування гуртожитком і стягнення моральної шкоди; за зустрічним
позовом ВАТ “Шепетівська ПМК-181” до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила
право на користування жилим приміщенням; за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 5 липня 2006
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2004 року ОСОБА_1 пред'явила в суді позов до ВАТ
“Шепетівська ПМК-181” про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,
зобов'язання провести перерахунок оплати за користування гуртожитком і
стягнення моральної шкоди.

Зазначала, що спільним рішенням адміністрації та
профспілкового комітету ВАТ “Шепетівська ПМК-181” їй для проживання була надана
кімната № 20, жилою площею 12 кв.м в гуртожитку по АДРЕСА_1, в якій вона
проживала до вересня 2002 року.

У спільному користуванні з мешканцями кімнати № 21 у них
був туалет та умивальник.

Починаючи з червня 2001 року відповідач став змушувати її
звільнити гуртожиток. З цією метою він регулярно надсилав попередження про
виселення та переселення її в іншу кімнату.

З переселенням у іншу кімнату, вона не погоджувалася,
оскільки кімната не відповідала санітарним нормам.

У вересні 2002 року у її відсутність, внаслідок
необхідності догляду за хворою матір'ю, відповідач без її згоди переніс речі з
кімнати № 20 в кімнату № 24 гуртожитку, у якій відсутні умивальник, туалет,
світло.

Посилаючись на те, що відповідач створює перешкоди у
користуванні кімнатою № 20, а примусове переселення в неблагоустроєне житло
завдало їй значних моральних страждань, позивачка просила зобов'язати
адміністрацію ВАТ “Шепетівська ПМК-181” усунути їй перешкоди у користуванні
кімнатою № 20 в гуртожитку, зробити перерахунок оплати за користування
гуртожитком і стягнути з товариства 5 000 грн. моральної шкоди.

У травні 2005 року ВАТ “Шепетівська ПМК-181” звернулося
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням.

Зазначало, що в
березні 1996 року ОСОБА_1 для проживання була надана кімната № 24 в гуртожитку
по АДРЕСА_1.

19 вересня 2002 року їй видано ордер на вселення у
кімнату.

Посилаючись на те, що вона протягом останніх двох років у
гуртожитку не проживає без поважних причин, має інше житло, в трудових
відносинах з товариством не перебуває, має заборгованість по оплаті за
користування гуртожитком у розмірі 794 грн. 67 коп., ВАТ “Шепетівська ПМК-181”
з підстав ст. ст. 71, 72 ЖК України просило визнати її такою, що втратила право
користування кімнатою № 24 в зазначеному гуртожитку.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької
області від 17 травня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 5 липня 2006 року, позови ОСОБА_1 та ВАТ “Шепетівська
ПМК-181” задоволено частково: зобов'язано ВАТ “Шепетівська ПМК-181” провести
перерахунок оплати ОСОБА_1 за користування гуртожитком, виключивши період з
вересня 2002 року; визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування
кімнатою № 24 в гуртожитку по АДРЕСА_1. У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні її вимог
про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та відшкодування
моральної шкоди, а також в частині визнання її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності
та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на
звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Проте суд належним чином не з'ясував за захистом  якого порушеного права звернулася позивачка
до суду, в який спосіб просить його захистити та якими доказами стверджується
позов.

Сторонами не заперечувалося, що з 1996 року позивачка
проживала в кімнаті № 20 гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1, що належить
відповідачу. Проте правових підстав поселення її в гуртожиток суд не з'ясував,
документів, що слугували підставою для вселення від сторін не зажадав, належним
чином не перевірив чи дотримано вимог закону при вселенні позивачки в зазначену
кімнату, чи зареєстрована вона в ній та чи порушені її права переселенням в
кімнату № 24. Зазначені обставини мають суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.  Якщо
наймач або члени його сім'ї  були  відсутні
з  поважних причин  понад шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього  може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Положення цих правил застосовується і в разі
тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа.

Відповідно до зазначених норм закону, особу
можна визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо
вона на законних підставах набула таке право.

Суд належним чином не з'ясував чи набула
взагалі ОСОБА_1 право на користування кімнатою № 24 в гуртожитку, чи отримувала
вона і коли в установленому порядку ордер на це приміщення, чи поселялася в
нього.

Крім того, відповідно до роз'яснень, що
містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового
кодексу України» у справах про визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, необхідно
з'ясовувати причини відсутності понад встановлені строки. В разі їх поважності
(перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок
неправомірності поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити
пропущений строк.

Проте й вони залишилися поза увагою суду.

ОСОБА_1 зазначала, що вона була відсутня за
місцем постійного проживання - в кімнаті № 20 гуртожитку у зв'язку з
необхідністю догляду за хворою мамою. У цей час без її згоди, скориставшись її
тимчасовою відсутністю, відповідач самоправно переселив її в кімнату № 24, яка
не придатна для проживання.

Однак цих доводів позивачки суд належним
чином не перевірив.

Зазначені порушення закону залишилися поза
увагою апеляційного суду.

З огляду на викладене постановлені судами рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими в частині відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ВАТ “Шепетівська ПМК-181” про усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням, стягнення моральної шкоди та в частині задоволення позовних вимог
ВАТ “Шепетівська ПМК-181” до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, і в цій частині вони підлягають скасуванню, а
справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17
травня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 5 липня
2006 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ВАТ “Шепетівська ПМК-181” про усунення перешкод в користуванні жилим
приміщенням, стягнення моральної шкоди та в частині задоволення позовних вимог
ВАТ “Шепетівська ПМК-181” до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

Т.Є. Жайворонок

Д.Д. Луспеник

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук