Справа  № 2-181/08
М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді
В.М., при секретарі: Демченко О. Г., розглянувши у відкритому судовому
в залі суду в м.  Дніпропетровську
цивільну справу за позовом
до ОСОБА_2 про усунення
в користуванні житловим будинком шляхом вселення, -
липні  2007 року ОСОБА_1  звернувся до
суду  з зазначеним позовом. В
своїх позовних вимог позивач посилався на те, що в будинку АДРЕСА_1, який був
наданий його прадіду з
в 1955 році,  постійно проживав з дня
свого народження разом з батьками
квартирі АДРЕСА_1 В  2000 році його батьки
тимчасово перейшли проживати в будинок
з якого їх за рішенням суду від
року було виселено, на цей час його батько помер, а мати покинула
Після чого його взяв до себе хрещений батько і він тимчасово проживав у
за адресою вул.АДРЕСА_3. Ще до цього  в
року за рішенням суду батьки позивача визнані особами, які втратила право
проживання в будинку АДРЕСА_1, відносно нього таке рішення
приймалось. Після досягнення ним 16 - річчя
за клопотанням органів опіки та
йому 05 серпня 2005 року видали паспорт за адресою спірного будинку
реєстрацією за вказаною адресою, оскільки він, як неповнолітня дитина, був
в картку прописки матері і до 2005 року не був з неї виключений.
отримання паспорту позивач намагався вселитися до спірного будинку за
своєї реєстрації, але відповідач його не впустив, тому  після досягнення
він звернувся з позовом до суду. Просить усунути йому перешкоди в
житловим будинком шляхом вселення його в будинок АДРЕСА_1.В судовому засіданні
позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з
підстав, вказавши, що перепони у вселенні йому чинить лише
томі він і звернувся до нього з позовом. В 2006 році з таким же
в його інтересах до суду зверталися органи опіки та піклування, але до
ним повноліття справа не була розглянута і в лютому 2007 року була
провадженням в зв'язку з тим, що після 24 січня 2007 року органи
та піклування не могли представляти його інтереси, а йому було
звернутися до суду самостійно.
позов не визнав, пояснивши, що він є наймачем будинку АДРЕСА_1, який в 1955
році був наданий його діду з
В цьому будинку разом з ним та його сім'єю постійно до 2000 року
батьки позивача та сам позивач, рішенням суду батьки позивача  в 2002
були позбавлені права на проживання в спірному будинку, тому це рішення
поширюється й на позивача.  Зараз в
будинку позивач зареєстрований
його згоди, тому права на проживання він не набув і він не дозволяє
вселитися в будинок. Позивач повинен оформити право на спадщину на
будинку АДРЕСА_2 після  смерті батька, а
позивачу проживати в спірному будинку ще й тому, що позивач хворіє на
що створює загрозу здоров'ю  іншим
особам, які проживають з ним в
судовому засіданні за ініціативою суду до справи в якості третіх осіб були
житлово-експлуатаційне підприємство “Лівобережжя” та ВГІРФО
РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області.
третьої  особи  ВГІРФО Індустріального РВ ДМУ УМВС України в
області в судовому засіданні позов визнала, пояснивши, що
паспорту та реєстрація позивача ОСОБА_1 була проведена в
з вимогами закону, позивач в 1989 році був включений в картку
його матері за адресою вул.АДРЕСА_1,
року за рішенням суду мати була виписана з спірного будинку, а
залишився числитися за вказаною адресою,
нього рішення суду не приймалось. На підставі даних картки прописки та
про народження йому 05.08.2005 року було видано паспорт та проведено
за вказаною адресою. Отримання згоди осіб, які проживали  в будинку,
реєстрацію ОСОБА_1 в цьому випадку законодавством  не передбачено.
третьої особи житлово-експлуатаційного підприємства “Лівобережжя”,
належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи,  до
судового
засідання не з'явився, тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України вважає
розглянути справу за відсутності представника третьої особи.
Суд,
вислухавши позивача, відповідача, представника третьої особи ВГІРФО
РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, дослідивши
справи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає
встановлено в судовому засіданні будинок АДРЕСА_1 в м.
власником якого був ДВРЗ ім. Кірова, зараз знаходиться в
комунального житлово-експлуатаційного підприємства “Лівобережжя”
технічного паспорту вказаний будинок складається з двох квартир:
№ 1, в яку входять веранда, два коридара, кухня і житлова кімната
12,5 кв.м, та квартири № 2, в яку входять кухня та житлова кімната
позивача ОСОБА_3 постійно
та була зареєстрована в спірному будинку 21.08.1987 року, його батько
- з 03.05.1990 року після реєстрації шлюбу, позивач
був записаний до картки прописки матері в 1989
(а.с. 12 зворот, 52). В цьому ж будинку проживали відповідач з своєю
2002 році згідно рішення Індустріального районного суду м.
справі № 2-1321/02 батьки позивача за позовом відповідача ОСОБА_2 були
особами, які в зв'язку з тимчасови непроживанням втратили право
приміщеннями будинку АДРЕСА_1, відносно позивача
рішення
суду не приймалось (а.с. 23).

Рішенням
Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 3 вересня 2003

року
батьки позивача разом з неповнолітнім сином були виселені з будинку АДРЕСА_2,
який належав брату батька позивача

ОСОБА_5,
у якого вони тимчасово проживали, (а.с. 48-49).

ІНФОРМАЦІЯ_1
року батько позивача помер, мати його покинула, тому він став

тимчасово
проживати в будинку його хрещеного батька за адресою вул. АДРЕСА_3, а після
досягнення повноліття - за договором піднайму в

кв.
АДРЕСА_4.

Після
досягнення позивачем ОСОБА_1 шістнадцяти років працівниками ВГІРФО

Індустріального
РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області за клопотанням

органів
опіки та піклування йому було видано паспорт та проведено реєстрацію в

будинку
АДРЕСА_1, оскільки за ним

зберігалось
право на проживання за вказаною адресою (а.с. 11, 12 зворот,  53).

Згідно
довідок ЖЕП “Лівобережжя”  позивач
включений до складу сім'ї наймача

будинку
ОСОБА_2, як його племінник (а.с. 9, 12).

В
2005 році після отримання паспорту позивач намагався вселитися в спірний

будинок
за місцем реєстрації, але відповідач не впустив його, створюючи йому

тим
самим перешкоди в користуванні житловим приміщенням.

Викладене
свідчить, що позивач ОСОБА_1 постійно проживаючи в будинку АДРЕСА_1 з дня свого
народження разом з

батьками
та іншими родичами, відповідно до ст. 64 ЖК України набув право на

проживання
у вказаному будинку.

Його
тимчасове непроживання у вказаному будинку в період з 2000 року по 2005

рік
було викликане поважними причинами
-  будучи неповнолітнім, він
спочатку

тимчасово  проживав у свого дядька ,  потім, будучи покинутим матір'ю

напризволяще,
у хрещеного батька, а з 2005 року відповідач не впускає його в

квартиру,
створюючи йому перешкоди в користуванні спірним житловим приміщнням.

Відповідно
до п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України житлове приміщення зберігається за

тимчасово
відсутньою дитиною більше шести місяців в випадку поміщення дитини на

виховання
в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника протягом

усього
часу їх перебуання в цьому закладі, у родичів, опікуна чи

піклувальників,
якщо в будинку, квартирі (їх частині) залишились проживати інші

члени
сім'ї.

Відповідно
до ч. 1 ст. 34 ЦК України позивач досяг повної цивільної

дієздатності
та права на самостійне звернення за судовим захистом 24 січня 2007

року,
з позовом до суду звернувся 23 липня 2007 року (а.с. 4), тобто до

закінчення
шестимісячного строку, протягом якого за ним зберігалось право на

користування
житловою площею після досягнення ним повноліття, тому суд

приходить
до висновку, що позивач не втратив право на користування житловим

приміщенням  та підлягає вселенню в спірний будинок.

Посилання
відповідача на те, що рішення суду, яким батьки позивача позбавлені

права
на проживання в будинку автоматично поширюється і на позивача, та на те,

що
позивач хворів на туберкульоз не відповідає
вимогам закону, оскільки права

неповнолітнього
на проживання в житловому приміщенні захищаються самостійно,

незалежно
від прав його батьків, а захворювання не позбавляє позивача права на

користування
житловою площею.

Не
приймає суд до уваги і посилання відповідача на те, що позивач має право на

частину
спадкового будинку після смерті батька, оскільки рішенням суду батькові

позивача
було відмовлено в визнанні права власності в порядку спадкування на ?

частку
будинку АДРЕСА_2  (а.с. 48-49).

Іншого
житла позивач не має.

Керуючись  ст.ст. 10, 11, 61, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, ст. ст. 64,

71
ЖК України, -

В
И Р І Ш И В :

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

треті
особи були житлово-експлуатаційне підприємство “Лівобережжя”, ВГІРФО

Індустріального
РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, про усунення

перешкод
в користуванні житловим будинком шляхом вселення задовольнити.

Зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1

перешкоди
в користуванні житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1, вселивши ОСОБА_1 у

вказаний
будинок.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через

Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання заяви про

апеляційне
оскарження протягом десяти днів із дня проголошення рішення та

апеляційної
скарги протягом двадцяти днів із дня подачі заяви про апеляційне

оскарження
або подачі апеляційної скарги протягом десяти днів із дня

проголошення
рішення.

Суддя:

В. М. Грищенко