РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                 Гнатенка А.В.,

суддів:                              Григор'євої
Л.І.,            Косенка В.Й.,

Данчука В.Г.,
Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Тернопільського
обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних
робіт Добровільного пожежного товариства України про стягнення заборгованості
із заробітної плати та виплату грошової компенсації за невикористані щорічні
відпустки, за касаційною скаргою  ОСОБА_1на
рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17 квітня 2008 року,

встановила:

У березні 2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що працював на посаді майстра
Бережанської спеціалізованої ремонтно-будівельної дільниці протипожежних робіт.
Наказом директора підприємства від 1 листопада 2005 року він був звільнений з
роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Посилаючись на
те, що при звільненні з роботи відповідач заборгував йому заробітну плату з
2002 року до дня звільнення в розмірі 10 616 грн. та грошову компенсацію за
невикористані відпустки з 1 січня 1999 року до дня звільнення в розмірі 3 572
грн., просив задовольнити його позов.

Рішенням
Бережанського  районного  суду
Тернопільської  області  від  1
листопада 2007 року позов задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_1. з Тернопільського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного
підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України  10 616 грн. заборгованості із заробітної плати
та 3 572 грн. 83 коп. компенсації за дні невикористаної відпустки, а всього 14
188 грн. 83 коп.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 17
квітня 2008 року зазначене рішення районного суду змінено в частині розміру
стягнутої заборгованості  із  заробітної
плати з 10 616 грн. до 5 268 грн. з урахуванням прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів. Рішення районного суду в частині вимог про
стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки скасовано, у
задоволенні позову в цій частині відмовлено. У решті - рішення районного суду
залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1.  просить змінити рішення апеляційного суду в
частині розміру стягнутої заборгованості, посилаючись на неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що з 17 квітня 1989 року позивач працював у  Тернопільському обласному спеціалізованому
ремонтно-будівельному підприємстві протипожежних робіт Добровільного пожежного
товариства України (далі - Підприємство) на посаді майстра Бережанської
спеціалізованої ремонтно-будівельної дільниці протипожежних робіт (далі -
Дільниця).

Наказом директора Підприємства від 1 листопада 2005 року його звільнено з
роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 7).

Згідно з довідкою Дільниці № 13 заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1.
станом на 1 листопада 2005 року складала 10 616 грн. ( а.с. 4).

Змінюючи рішення районного суду апеляційний суд Тернопільської області
дійшов обґрунтованого висновку про наявність заборгованості із заробітної плати
та про стягнення з Підприємства цієї заборгованості виходячи з мінімальної
заробітної плати на час виникнення цієї заборгованості, оскільки протягом
спірного періоду Дільниця не здійснювала діяльності, а доказів щодо
підставності нарахування заробітної плати позивачу в зазначеній ним сумі суду
не надано.

Апеляційним судом правильно, на підставі наданого Підприємством розрахунку,
встановлена сума заборгованості із заробітної плати, яка за цей період складає
9 318 грн.

Однак рішення суду щодо зменшення її розміру з 9 318 грн. до 5 269
грн.  на суму  відрахувань прибуткового податку та інших
обов'язкових платежів є безпідставним.

Так, відповідно до ч. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від
24 грудня 1999 року № 13 “Про практику застосування судами законодавства про
оплату праці”  задовольняючи вимоги про
оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при
визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата
прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Крім того, позивач має статус учасника бойових дій, про що свідчить  копія посвідчення, яка була надана суду та не
врахована апеляційним судом (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 п. 18 ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту”, затвердженого Указом Президента України
від  22 жовтня 1993 року, учасники
бойових дій звільнені від сплати прибуткового податку з усіх одержуваних ними
доходів.

Таким чином, висновок апеляційного суду щодо зменшення суми заборгованості
із заробітної плати з 9 318 грн. до 5 268 грн. є необґрунтованим, а рішення
суду таким, що підлягає зміні.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

вирішила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 17
квітня 2008 року в частині стягнення з Тернопільського обласного
спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт
Добровільного пожежного товариства України
на користь ОСОБА_1заборгованості із заробітної плати у розмірі 5 268
грн. змінити. Стягнути з Тернопільського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного
підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства
України  на користь ОСОБА_19 318 грн. У
решті рішення апеляційного суду Тернопільської області залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   А.В.
Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко

М.П. Пшонкаї