24 вересня 2008 року
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
Косенка В.Й., Левченка Є.Ф., -
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права на користування
жилим приміщенням і визнання права власності та за позовом ОСОБА_2 до
Ізмаїльської міської ради Одеської області, третя особа - ОСОБА_1, про визнання
права власності за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Одеської області від 19 грудня 2006 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2005 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначала, що в квартирі АДРЕСА_1 вона проживала з 1997-1998 року спільно з
ОСОБА_3, з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
помер. Вважає, що як член сім'ї ОСОБА_3 вона має право на проживання в
зазначеній квартирі. Також вважає, що оскільки вона разом з ОСОБА_3 добросовісно
володіла квартирою більш 10 років, то вона набула право власності на спірну
квартиру за строком набувальної давності.
Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати за нею право власності
У січні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ізмаїльської
міської ради Одеської області про визнання права власності на спірну квартиру.
В обґрунтування позову зазначав, що він є сином померлого ОСОБА_3 та його
єдиним спадкоємцем. Батько звертався до міської ради з заявою про приватизацію
квартири, але йому було відмовлено, оскільки у нього не було паспорта. Вважає,
що він спадкує право батька на приватизацію, а тому просив визнати за ним право
власності на спірну квартиру.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від             20 січня 2006 року позови ОСОБА_1
та ОСОБА_2 об'єднані в одне провадження.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від               1 червня 2006 року позов ОСОБА_1
задоволено частково та визнано за нею право на користування спірною квартирою.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2006 року
зазначене рішення міськрайонного суду в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання права на користування спірною квартирою скасовано,
ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог
відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на
невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування рішення апеляційного суду й залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів
дійшла висновку про те, що підстави для скасування  рішення
апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з
вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм  матеріального чи процесуального права і не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом
допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного
суду Одеської області від 19 грудня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.С. Перепічай

В.Й. Косенко   Є.Ф. Левченко