У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

9 червня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,                                                                       Данчука В.Г.,-

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5про визнання недійсним
договору дарування 2/3 частини квартири, за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу
ОСОБА_5про визнання недійсним договору дарування 2/3 частин квартири,
витребування безпідставно придбаного майна та повернення власникові та за
зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6про визнання недійсним
доручення,

в с т а н о
в и л а:

У липні 2002 року ОСОБА_1. та ОСОБА_2. звернулися із
зазначеним позовом посилаючись на те, що 10 листопада 1998 року вони виписалися
із своєї квартири АДРЕСА_1 та виїхали на постійне місце проживання до
Німеччини. 11 квітня 2000 року із цієї квартири виписався та виїхав на ПМЖ до
Німеччини також їх син ОСОБА_6. У квартирі залишилася проживати ОСОБА_3.,
двоюрідна сестра ОСОБА_2. 6 жовтня 2000 року ОСОБА_3., діючи від імені та за
дорученням ОСОБА_1. та ОСОБА_2., засвідченим консулом Посольства України у
ФРН   23 лютого 2002 року, уклала договір
дарування 2/3 частин квартири. На підставі цього договору ОСОБА_4., онука
ОСОБА_3., стала власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1. Позивачі зазначають, що
доручення, на підставі якого ОСОБА_3. подарувала квартиру, вони не давали.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1. та ОСОБА_2. просили задовольнити їх позовні
вимоги та визнати недійсним договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1.

У вересні 2005 року ОСОБА_2., ОСОБА_6. звернулися із
позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_4. про визнання недійсним договору дарування 2/3
частини квартири, витребування безпідставно придбаного майна та повернення
квартири.

ОСОБА_3., ОСОБА_4. звернулися із зустрічним позовом до
ОСОБА_2., ОСОБА_6. про визнання дійсним доручення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 5
квітня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 29 серпня 2007 року, у задоволенні позову ОСОБА_2., ОСОБА_6.
відмовлено. Позов ОСОБА_3., ОСОБА_4. задоволено. Визнано дійсним доручення від
23 лютого 2000 року, станом на 6 жовтня 2000 року,від імені ОСОБА_1. і ОСОБА_2.
про доручення ОСОБА_3. розпоряджатися 2/3 частинами квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_6. просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Доводи скарги висновків суду не спростовують. Підстав для їх скасування
не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 5
квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 серпня
2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

В.Г. Данчук