АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц -501/2008 р.                                  Головуючий
19, 23                                                           Гибало
апеляційній інстанції Скіць М.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

04
березня 2008 року                                                                               м.  Черкаси

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючого                      Адаменко Л.В.

суддів                                 Корнієнко
Н.В.,  Скіця М.І.

при
секретарі                     Макарчук
Н.С.

з участю
адвоката

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_1 на рішення Смілянського Міськрайонного суду від 27 грудня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Страхова компанія «Універсальна»,  ВАТ «Смілянське автотранспортне підприємство
-17128» та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,  завданої внаслідок ДТП,
-

Встановила:

12
грудня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайоннного суду з
вищезазначеним позовом,  мотивуючи свої
вимоги тим,  що 01 жовтня 2005 року,  близько 13 години 45 хвилин вАДРЕСА_1
трапилась ДТП. Водій автомобіля «КАВЗ»,
що належитьНОМЕР_1 ОСОБА_2розпочинаючи рух із зупинки скоїв наїзд на
пішохода тобто нього,  в результаті чого
він отримав тяжкі тілесні ушкодження та доставлений до лікувального закладу.

По факту ДТП була порушена
кримінальна справа.

В
результаті отриманих при
ДТП тілесних ушкоджень середньої тяжкості він тривалий час перебував на
лікуванні,  не міг належним чином себе
обслуговувати,  потребував постійного
догляду,  що обумовило значну зміну в
нормальних і звичних умовах проживання. Переносив фізичну біль і моральні
страждання. Наслідки отриманої травми дають ознаки і до цього часу.

Враховуючи,  що водій автобуса являється працівником
НОМЕР_1 і перебував з підприємством в трудових відносинах,  а останнє уклало договір обов'язкового
страхування цивільної відповідальності із страховою компанією,  просив суд стягнути з страхової
компанії,  як страховика,  страхове відшкодування в сумі 2425 гривень 20
копійок та на відшкодування моральної шкоди 35 000 гривень.

При
розгляді справи,  за ініціативою
суду,  в якості відповідача було
притягнуто ОСОБА_2.

2

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від
27 грудня 2007 року позов задоволено частково.

Вирішено
стягнути з страхової компанії на користь позивача 2425 гривень 20 копійок на
відшкодування матеріальної шкоди та 2550 гривень на відшкодування моральної
шкоди.

Крім
того стягнуто з ОСОБА_2.  на користь
позивача на відшкодування моральної шкоди 15 000 гривень.

Не
погоджуючись з рішенням суду,  позивач
подав апеляційну скаргу,  в якій просить
змінити рішення суду і стягнути з ВАТ «Смілянське автотранспортне підприємство
17128» та з ОСОБА_2.  на його користь на
відшкодування моральної шкоди по 20 000 гривень з тих підстав,  що суд неправильно застосував норми
процесуального і матеріального права.

Судова
колегія заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін,  що
з"явилися,  вивчивши матеріали
справи,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст.
309 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції у
випадку неповного з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи і невідповідність висновків суду обставинам
справи.

Задовольняючи
частково позов ОСОБА_1 міськрайоннийй суд виходив з того,  що в діях водія автомобіля КАВЗ ОСОБА_2.  маються порушення правил дорожнього руху
України,  зокрема п.п. 18.1,  18.4 які з технічної точки зору знаходяться в
причинному зв'язку з виникненням ДТП,  а відповідно до положень п.3  ст.  61
ЦПК України обставини,  встановлені
судовим рішенням в кримінальній справі,
що набрало законної сили,  не
доказуються при розгляді інших справ,  у
яких беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлено ці обставини,
зважаючи,  що постановою
Смілянського міськрайонного суду від 12 листопада 2007 року ОСОБА_2був
звільнений від кримінальної відповідальності по ч.1  ст.  286
КК України на підставі акту про амністію і поклав обов'язок по виплаті належних
сум на страховика,  тобто ВАТ «Страхова
компанія Універсальна» у відповідності з вимогами  ст.
ст.  979,  988 ЦК України.

Задовольняючи
позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2. ,  міськрайонний суд виходив з того,  що поряд з страховиком,  обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди
повинен нести безпосередньо і водій транспортного засобу однак з даним
висновком не можна погодитись.

Згідно  ст.
1187 ЦК України шкода,  завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою,  яка на
відповідній правовій підставі (право власності,
інше речове право,  договір
підряду,  оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

Відповідно
до роз'яснень,  що містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України від 27.03. 1992 p. N 6 з
наступними змінами,  не вважається
володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду
перед потерпілим особа,  яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього
джерела.

З
матеріалів справи вбачається,  що
ОСОБА_2перебував в трудових відносинах із ВАТ «Смілянське АТП 17 128» і
відповідно останнє повинно нести обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди у
разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди у
відповідності з вимогами  ст.   ст.
1167, 1194 ЦК України.

Відповідно
до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Визначаючи   розмір
відшкодування   моральної  (немайнової)
шкоди,    суд  повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

3

Судова палата
вважає,  необхідним рішення суду першої
інстанції в частині стягнення моральної шкоди з водія транспортного засобу
ОСОБА_2.  скасувати і ухвалити нове
рішення в цій частин,  поклавши обов'язок
по відшкодуванню на власника джерела підвищеної небезпеки,  враховуючи,
що і позовні вимоги були заявлені до ВАТ «Смілянське АТП 17 128».

Судова
палата враховуючи викладене,  виходячи із
засад розумності,  виваженості та справедливості,  враховуючи судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди,  характеру
та обсягу страждань,  яких зазнав
позивач,  характеру немайнових втрат
вважає достатнім стягнути на його користь з ВАТ «Смілянське АТП 17128» на
відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

В іншій
частині судова палата вважає,  що суд
першої інстанції всебічно та правильно з'ясував обставини,  що мають істотне значення для справи і
обґрунтовано вирішив справу на наявних у ній доказах,  тому рішення суду в частині відшкодування
матеріальної і моральної шкоди страховиком необхідно залишити без змін.

Керуючись  ст.
ст.  304,  307,
309,  313,  314, 316, 317, 319 ЦПК України,   колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Смілянського міськрайонного суду від 27 грудня 2007 року змінити.

Скасувати
рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 гривень на
відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути
з ВАТ «Смілянське автотранспортне підприємство -17128» на користь ОСОБА_1 10
000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті
рішення Смілянського міськрайонного суду від 27 грудня 2007 року залишити без
змін.

Рішення
набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржене касаційному
порядку до суду касаційної інстанції на протязі двох місяців з моменту
ознайомлення з повним текстом рішення.