Справа
№ 22ц-614/08                                               Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Стрільчук В.А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 липня 2008 року.  Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів
- Киці С.І., Расевича С.І.,

при
секретарі - Тарасюк Ю.А.,

з
участю позивача  ОСОБА_1., третьої особи
ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про розірвання договору
купівлі-продажу квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання правочинів недійсними та визнання права спільної власності на
квартиру за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Володимир-Волинського
міського суду від 12 вересня 2007 року,

в с т а н о
в и л а :

В липні 2007 року ОСОБА_1. звернулася до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 27 березня 2006 року вона уклала з відповідачем договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1з розстрочкою платежу. Згідно з умовами
договору квартира продана нею за 72100 грн., що еквівалентно 14000 доларів США.
Фактично до підписання договору вона грошей від покупця не отримувала, згодом
ОСОБА_2. передав їй лише 5000 доларів США та видав розписку про те, що 9000 доларів
США зобов'язується сплатити до 1 липня 2007 року, однак в подальшому повідомив,
що не має змоги виплатити кошти за квартиру, тому вона повернула ОСОБА_2. 5000
доларів США. Просила розірвати договір купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_2. пред'явила зустрічний позов зустрічний позов, у якому зазначила,
що квартира АДРЕСА_1є її та ОСОБА_2. спільною сумісною власністю як подружжя.
Згідно з умовами укладеного між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. договору купівлі-продажу
квартири (з розстрочкою платежу) від 27 березня 2006 року продавець до
оформлення договору вже отримала 7000 доларів США. Крім того, залишок платежу в
сумі 7000 доларів США ОСОБА_1. також отримала від ОСОБА_2., що особисто
підтвердила нотаріально посвідченою заявою від 4 травня 2006 року. Тому
відсутні підстави для розірвання договору. Натомість оформлені ОСОБА_2. на ім'я
ОСОБА_1. розписки про його обов'язок сплатити продавцю кошти та про повернення
йому ОСОБА_1. 5000 доларів США не можуть змінювати умови основного нотаріально
посвідченого договору. Просила визнати недійсними правочини, оформлені як
розписки ОСОБА_2. на ім'я ОСОБА_1. від 27 березня 2006 року та від 16 грудня
2006 року, визнати за нею право спільної власності на вищевказану квартиру.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 12 вересня 2007 року позов
ОСОБА_1. задоволено.

Постановлено договір купівлі-продажу (з розстрочкою платежу), за яким
ОСОБА_1. продала ОСОБА_2. належну їй на праві приватної квартиру АДРЕСА_1
посвідчений 27 березня 2006 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського
нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 457, розірвати.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 28 листопада 2007 року
рішення суду першої інстанції скасоване
та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1. і
задоволення зустрічного позову. Постановлено визнати недійсними договори позики
від 27 березня 2006 року та від 16 грудня 2006 року, укладені між ОСОБА_1. та
ОСОБА_2., визнати за ОСОБА_2. право спільної сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1

Ухвалою Верховного Суду України від 4 червня 2008 року рішення Апеляційного
суду Волинської області від 28 листопада 2007 року в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2. до ОСОБА_1., ОСОБА_2. про визнання правочинів
недійсними скасоване, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції. В решті зазначене судове рішення залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2. просила скасувати рішення
Володимир-Волинського міського суду від 12 вересня 2007 року, зокрема, в
частині відмови у її позові  до ОСОБА_1.,
ОСОБА_2. про визнання правочинів недійсними та задовольнити цей позов,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
права.

У відповідності з вимогами ст. ст. 303, 338, 349 ЦПК України при повторному
апеляційному розгляді справи апеляційним судом перевіряється законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення суду першої лише в означеній частині.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення в частині
вирішення вимог за зустрічним позовом про визнання правочинів недійсними -
залишенню без змін з таких мотивів.

Вищенаведеними судовими рішеннями, які набрали законної сили встановлено,
що на виконання укладеного між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. 27 березня 2006 року
договору купівлі продажу квартири покупець сплатив продавцю всю обумовлену
сторонами вартість вказаного майна в загальній сумі 72100 грн., причому частина
цих коштів у розмірі, еквівалентному 7000 доларів США, була сплачена до оформлення
договору, що підтверджується його змістом (а. с. 4), а інша частина в такому ж
розмірі - 4 травня 2007 року, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою
ОСОБА_1. (а. с. 32). Таким чином ОСОБА_2. повністю виконав свої зобов'язання за
договором.

Відповідно до ст. ст. 3 п. 3, 627 ЦК України однією із загальних засад
цивільного законодавства є свобода договору.

За змістом ст. ст. 203-204 цього Кодексу правочин будь-якого виду, в тому
числі не врегульований законом, вважається правомірним, якщо він не суперечить
актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства і якщо його
недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2006 року, тобто в день
укладення сторонами договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2. власноручно
написав розписку про своє зобов'язання сплатити ОСОБА_1. до 1 липня 2007 року
борг по оплаті за квартиру в сумі 9000 доларів США (а. с. 13). Дана розписка
узгоджується як зі змістом договору (а. с. 4), так і з поясненнями сторін в
судовому засіданні 6 вересня 2007 року (а. с. 66-74), згідно з якими ОСОБА_2.
замість обумовлених договором 7000 доларів США передав ОСОБА_1. лише 5000
доларів США, а 2000 доларів США вона позичила йому на придбання меблів. Після
цього загальна сума боргу покупця перед продавцем квартири склала 9000 доларів
США. З викладеного випливає, що між сторонами фактично був укладений договір
позики на суму 2000 доларів США, врегульований ст. ст. 1046-1053 ЦК України.
Волевиявлення сторін на укладення цього договору було вільним, його зміст і
форма відповідають вимогам законодавства. Встановленим розпискою зобов'язанням
сплатити решту суми в розмірі 7000 доларів США по суті підтверджено
зобов'язання покупця за договором купівлі продажу, згідно з п. 3.1.2 якого він
зобов'язувався сплатити продавцю ці кошти до 27 квітня 2006 року.

Що стосується розписки ОСОБА_2., датованої 16 грудня 2006 року, про
отримання ним від ОСОБА_1. 5000 доларів США, сплачених раніше за спірну
квартиру, то ця угода, якою позивач здійснила своє волевиявлення на повернення
покупцю квартири частину сплачених ним за договором купівлі-продажу коштів, а
відповідач погодився їх прийняти, також не суперечить актам цивільного
законодавства та моральним засадам суспільства. Крім того, з огляду на відмову
суду в розірванні згаданого договору, дана розписка не тягне за собою правових
наслідків щодо нього, зокрема, у вигляді зміни умов договору.

Таким чином, відсутні встановлені законом (ст. ст. 215, 218-235 ЦК України)
підстави для визнання недійсними правочинів, оформлених розписками ОСОБА_2. від
27 березня 2006 року та від 16 грудня 2006 року.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні
зустрічного позову в означеній частині.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи
та дослідженими судом доказами.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2. в частині оскарження рішення
Володимир-Волинського міського суду від 12 вересня 2007 року в даній справі
щодо вирішення вимоги за зустрічним позовом про визнання правочинів недійсними
відхилити, а вказане рішення в означеній частині залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Судді: