27 серпня 2008 року                                                               м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення
права власності на частку в будинку та визнання права власності на частку в будинку
з виплатою грошової компенсації за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від                        13 березня 2008 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2004 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про поділ будинку в натурі. В обґрунтування позову вказувала, що вони з ОСОБА_2 є
співвласниками 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від
17 листопада 2001 року. Власником другої половини будинку є ОСОБА_4 Між нею та
ОСОБА_2, з одного боку, і ОСОБА_4, з іншого боку, склався порядок користування
будинком. Посилаючись на необхідність використання нею прав власника, позивачка
просила, з урахуванням установленого порядку користування, провести поділ
будинку за запропонованим нею варіантом.
У грудні 2004 року ОСОБА_1 у порядку зміни предмета та підстав позову
подала додаткову позовну заяву, в якій, посилаючись на те, що в частині
будинку, що належить їй і ОСОБА_2, вона проживає одна, іншого житла для
проживання як і власності вона не має; ОСОБА_2 постійно проживає у квартирі
АДРЕСА_2, в якій йому на праві власності належить 1/5 частка, просила припинити
право ОСОБА_2 на 1/4 частку в спірному будинку, визнати за нею право власності
на 1/2 частку цього будинку зі стягненням із неї на користь ОСОБА_2 компенсації
за належну йому частку  в розмірі 20 390
грн. 25 коп., яку в подальшому збільшила до 21 942 грн.            50 коп.
У зв'язку зі смертю 25 листопада 2005 року відповідача ОСОБА_4
в якості правонаступника судом залучено ОСОБА_3.
Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2005 року за заявою представника позивачки
позов ОСОБА_1 про поділ
будинку залишено без розгляду.
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської
області від 7 грудня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської
області від 13 березня 2008 року, позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку
в будинку АДРЕСА_1 та стягнуто на його користь грошову компенсацію за цю частку
в розмірі 21 942 грн. 50 коп. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаного будинку.

У обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2 посилається на
невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування
судами норм матеріального права, порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування судових рішень і
передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верхового
Суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 29
грудня 1976 року № 11 “Про судове рішення” (зі змінами і доповненнями)
мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які
мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів,
розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових
вимог. Визначаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

За приписом ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку
у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)
річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке
припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що провести поділ половини
спірного будинку відповідно до належних часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неможливо, що ОСОБА_2 має інше житло, є співвласником 1/5 частки квартири АДРЕСА_2, в якій
і проживає.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна.

Як убачається з матеріалів справи, у червні 2004 року ОСОБА_1  заявила позов про поділ будинку в натурі, а в
грудні 2004 року в порядку зміни предмета та підстав позову подала фактично новий
позов щодо визнання за нею права власності на 1/2 частку будинку зі стягненням із
неї на користь відповідача компенсації за належну йому частку (а.с. 1-3;              52-54).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської
області від 7 грудня 2007 року за заявою представника позивачки від               7 грудня 2007 року позов щодо поділу
будинку було залишено без розгляду, новий позов розглянуто по суті з ухваленням
рішення в цей же день - 7 грудня 2007 року (а.с. 176-182).

Відповідач 7 грудня 2007 року не був присутнім у судовому
засіданні, за даними медичної довідки від 7 грудня 2007 року знаходився на амбулаторному
лікуванні з діагнозом артеріальна гіпертонія І ст.                А/t 170/110 (а.с 214).

Розглянувши позов зі зміненим предметом і підставою без відповідача, суд
порушив його права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Відповідач посилався на те, що перешкод у спільному володінні та
користуванні спірною частиною будинку немає; у квартирі, в якій є співвласником
1/5 частки, він не прописаний, проживає там тимчасово разом із батьками,
дружиною та донькою, 14 жовтня 2007 року народження; примусове припинення його
права власності на 1/4 частку спірного будинку з виплатою йому грошової
компенсації завдало істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його
сім'ї.

Суд же в порушення вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України обставин, пов'язаних
із застосуванням положень ч. 1 ст. 365 ЦК України, належним чином не перевірив.

Водночас, стягуючи на користь відповідача грошову компенсацію в сумі 21 942
грн. 50 коп., суд поклав в основу рішення висновок спеціаліста-будівельника від
7 листопада 2007 року (далі - Висновок) і висновок будівельно-технічної
експертизи № 46/10-04 від 7 жовтня 2004 року (далі - Експертиза).

Разом з тим, суд не звернув уваги, що Висновком визначалась вартість лише
1/2 частки жилого будинку з верандою в сумі 42 885 грн., а Експертизою хоча й
була визначена вартість 1/4 частки будинку та господарських будівель у розмірі
20 390 грн. 25 коп., однак вона проводилась, як наведено вище, 7 жовтня 2004
року, а спір судом по суті було вирішено 7 грудня 2007 року.

Відповідач, зі свого боку, оспорював розмір компенсації, вважаючи її
суттєво заниженою.

Не навів суд і розрахунків, з яких він виходив, задовольняючи позов
стосовно компенсації частки.

Суд апеляційної інстанції теж на зазначене належної уваги не звернув, у
зв'язку з чим ухвалені судові рішення не можна визнати законними та
обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верхового Суду
України

у х в а л и л
а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 7 грудня 2007
року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2008
року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді Верховного Суду України:

А.Г. Ярема    Т.Є. Жайворонок   Є.Ф. Левченко   Л.М. Лихута    В.С.
Перепічай