Справа № 2- 269
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

02
липня   2008 року                                   Ялтинський
міський суд Автономної Республіки Крим
у складі  головуючого судді  - Кайро І.А.,

при секретарі - Рябцевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ялта цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Ялтинської міської ради, 3-і
особи: приватний нотаріус ОСОБА_4
Ялтинське міське управління земельних ресурсів про визнання договорів
недійсними, визнання державного акту недійсним та визнання  права власності  та по зустрічному позовуОСОБА_3 до ОСОБА_1
про стягнення матеріальної  та моральної
шкоди та усунення перешкод у користуванні земельною  ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду  з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3.,
Ялтинської міської ради, 3-тя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4., Ялтинське
міське управління земельних ресурсів, в якому просить визнати недійсними
договори купівлі-продажу гаража - боксу № 1, розташованого  за адресою: АДРЕСА_1 літ.А, укладений між
ОСОБА_2. та ОСОБА_3., посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4. 25 грудня 2006
року, реєстраційнийНОМЕР_1, купівлі-продажу
земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1  укладений між ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,
посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4. 25 грудня 2006 року, реєстраційний НОМЕР_1
визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею
0, 0038 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража від 02
жовтня 2007 року на ім'я ОСОБА_3., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на
право власності на землю и на право постійного користування землею, договорів
оренди землі за НОМЕР_2, визнати за ним право власності на гараж- бокс № 1,
розташований  за адресою: АДРЕСА_1 літ.А,
визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0, 0038 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані
тим, що між ним та ОСОБА_2. був укладений договір позики грошових коштів,
згідно з яким  він передав у власність
відповідачу п'ять тисяч триста гривень строком на п'ять років, а відповідач
ОСОБА_2 зобов'язався  повернути гроші чи
передати право власності на його гараж. В забезпечення  зобов'язань
ОСОБА_2 передав йому існуючі документи
на гараж, а  потім сам гараж, яким
він користується до теперішнього часу та рахує, що  зобов'язання між ними виконані належним чином
і він правомірно володіє гаражем, оскільки гроші йому не повернуті, а також має
право на земельну ділянку, необхідну для його обслуговування. В зв'язку з чим,
вважає, що ОСОБА_2 неправомірно  уклав
правочини купівлі-продажу спірного гаража та земельної ділянки з ОСОБА_3., з
чого випливає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий
ОСОБА_3. також  є недійсним.

Представник позивача
позовні вимоги підтримала  в повному
об'ємі.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представники позов не визнали з тих підстав, що договір позики між сторонами не
укладався, оспорюють підпис відповідача на договорі та передачу гаража ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3.  позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнала, звернулася до суду з зустрічним позовом про стягнення
моральної, матеріальної шкоди та усунення перешкод у користуванні
земельною  ділянкою, мотивуючи тим, що
вона придбала гараж-бокс та земельну ділянку у ОСОБА_2. на законних підставах
за гроші батька по його місцю проживання. Батько, побачивши, що ОСОБА_1 розбирає
її гараж, потребував припинити самовільні дії, звернувся в органи міліції, де
останній пояснив, що гараж йому передав ОСОБА_2 Рахує, що ОСОБА_1 спричинив їй
матеріальні та моральні збитки та чинить перешкоди в користуванні  земельною ділянкою.

Представник ОСОБА_3. проти позову ОСОБА_1 заперечує, позов ОСОБА_3.
підтримав.

Представник Ялтинської міської ради
при ухвалені рішення покладається на розсуд суду.

Приватний нотаріус ОСОБА_4. просить справу слухати в її відсутність,
покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи Ялтинського міського управління земельних ресурсів у судове
засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений
належним чином, причин неявки в судове засідання не повідомив.

Суд дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1  підлягають частковому задоволенню, а
зустрічний позов ОСОБА_3.  задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом
встановлено, що 26 березня 1997 року між позивачем та ОСОБА_2. був укладений
договір позики грошей, за умовами якого, ОСОБА_1 передав у власність
відповідачу п'ять тисяч триста гривень строком на п'ять років, а ОСОБА_2
зобов'язався повернути гроші в цій же сумі або передати право власності на свій
гараж      ( ар.с.80)

У
забезпечення  зобов'язань ОСОБА_2 передав
ОСОБА_1 документи на гараж: рішення
Ялтинського міськвиконкому №
166(16) від 12 квітня 1996 року «Про дозвіл гр. ОСОБА_2 проектування та
будівництва індивідуального гаража поАДРЕСА_1 ( ар.с.15) , рішення Ялтинського
міськвиконкому № 621 (1) від 14 листопада 1995 року про клопотання перед
Ялтинською міською радою про відведення земельної ділянки для будівництва
напівпідземних гаражів ( ар.с.17), схему розміщення гаражів ( ар.с.20).

В січні 1998 року ОСОБА_2 передав спірний гараж ОСОБА_1, яким від користується
до теперішнього часу ( ар.с.19 т.2). Гроші
позивачеві не повернуті.

Судом
також  встановлено, що ОСОБА_2 12
квітня  2006 року  одержав державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку серії НОМЕР_1(ар.с.132), а 21
листопада 2006 року оформив право власності на спірний гараж-бокс № 1  ( ар.с.131). 25 грудня 2006 року між ОСОБА_2.
і ОСОБА_3. був укладений договір купівлі-продажу гаража-боксу № 1, посвідчений
в нотаріальному порядку приватним нотаріусом ОСОБА_4., реєстраційнийНОМЕР_1 (
ар.с.9 - 11). В цей же день між цими ж сторонами був укладений договір  купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідчений в нотаріальному порядку приватним нотаріусом ОСОБА_4., реєстровий
НОМЕР_1 ( ар.с.12-13).

На підставі вказаного договору
ОСОБА_3. був одержаний державний акт серії НОМЕР_3  на право власності на земельну ділянку площею
0, 0038 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаража від 02.10.2007г.,
який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право
власності на землю,  і на право
постійного користування землею, договорів оренди землі  за НОМЕР_2( ар.с.47).

З моменту придбання гаража ОСОБА_3. не користується ні земельною ділянкою,
ні гаражем.

Вищевказані встановлені судом обставини підтверджуються  показаннями сторін, у тому числі і
відповідачем ОСОБА_2. в судовому засіданні 06 лютого 2008 року, де він пояснив,
що одержав від ОСОБА_1 гроші та видав йому розписку про це. Представник
відповідачаОСОБА_2. в судовому засіданні
пояснила, що спірний гараж був збудований ще у 1996 році. Відповідач
ОСОБА_3. показала, що в гараж не заходила, ключів від нього в неї не було.

З введенням в 1991 році Закону України «Про власність», - власникам майна
була надана можливість здійснювати відносно
свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, зокрема передавати
своє майно або його частину безоплатно або за платню у володіння, користування
іншим особам ( ст.4).

Також, відповідно до цієї ж ст. 4, - власник за своїм розсудом володіє,
користується і розпоряджається приналежним йому майном.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 з січня 1998 року користується
спірним гаражем, переданим йому ОСОБА_2. в забезпечення виконання зобов'язань.
Ці обставини підтвердили в судовому засіданні
допитані свідки ОСОБА_5. та ОСОБА_6

Посилання ОСОБА_2. на те, що він не брав грошей в борг, не передавав гараж
ОСОБА_1, не підписував договір позики, паспорт йому видано значно пізніше, але
його дані вказані в договорі, в цей час він тяжко хворів,  був відсутній
з 08.08.1997 р. по місцю проживання, так як був виписаний із м. Ялта та
виїхав з нього, повернувся тільки в кінці квітня 1999 року та інше, не можуть
бути прийнято судом до уваги, оскільки ці покази спростовуються  представленими сторонами доказами.

ОСОБА_2 та його представники на протязі
всього судового процесу змінюють свої покази.

Згідно висновку  почеркознавчої
експертизи № 500 від 07 березня 2008 року підпис від імені ОСОБА_2який  розміщено в договорі позики від 26.03.1997
року під текстом виконаний ОСОБА_2. Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1,
одержавши гроші ОСОБА_2 видав йому розписку, що також підтвердив відповідач, а
в зв'язку з тим, що відносно відповідача була порушена кримінальна справа, він
не працював і не зміг би повернути гроші, ОСОБА_2 передав йому гараж та
розписка була переоформлена в договір позики датою отримання грошей, де було
досягнуто згоди про передачу права власності на
гараж. Договір позики від 26.03.1997 року ніким не оскаржений, не
розірваний та його не визнано недійсним.

Відсутність відповідача по місцю проживання в м. Ялта з 08.08.1997р. по
кінець квітня 1999 року спростовується постановою про закриття кримінальної
справи від 10.04.1999року, з якої слідує, що
30 січня 1998 року  ОСОБА_2 був
взятий під варту і як він пояснив в судовому засіданні, його затримали в
квартирі по місцю проживання в м. Ялта ( ар.с. 76-77).

Відповідно до ст. 6 ЦК України в редакції 1963 року захист цивільних прав здійснюється в
установленому порядку судом шляхом визнання цих прав. В силу ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України
в редакції 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала
угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд має
право на вимогу  тієї сторони, що
виконала угоду,  визнати угоду  дійсною. В цьому випадку подальше нотаріальне
оформлення  угоди не потрібне.

В
силу вимог ст. 153 ЦК України в редакції 1963 року договір вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній в належних випадках формі
досягнута угода за всіма умовами.

Згідно
ст. 204 ЦК України в редакції 2003 року правочин є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

У
позивача  не має іншої можливості, крім
як через  захист своїх прав у суді,
розв'язати спір іншим шляхом, оскільки відповідач  оформив право власності  на гараж
та земельну ділянку  на себе та
розпорядився ними.

Згідно ст. 218 ч. 2 ЦК України  в
редакції 2003 року  якщо правочин, для
якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо
письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема, шляхом прийняття виконання, такий правочин у
разі спору може бути визнаний судом дійсній.

Згідно  ст. 328 ЦК України  в редакції 2003 року право
власності набувається  на підставах, що
не заборонені законом, зокрема  із
правочинів.

Право  власності  вважається набутим  правомірно, якщо  інше прямо
не випливає із закону або незаконність набуття права  власності не встановлена судом.

Відповідно
до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту
передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку
про те, що за ОСОБА_1 потрібно визнати право власності  на спірний гараж-бокс, а оскаржувані договори
купівлі-продажу гаража-боксу і земельної ділянки від 25.12.206 року, державний
акт НОМЕР_3   на право власності на
земельну ділянку  площею 0, 0038 га від
02.10.2007г. на ім'я ОСОБА_3. потрібно визнати недійсними.

Відповідно
до ч. 1 ст. 215 ЦК України  підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину  стороною (сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та шостою
ст. 203 цього Кодекси. Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований
на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При
укладенні оскаржуваних угод правові наслідки не наступили.

Згідно
ч. 1 ст. 216 ЦК України ОСОБА_3. вправі стягнути з ОСОБА_2. все, що він одержав
при укладені оскаржуваних договорів.

Відповідно
до ст.ст. 40, 81,116, 118 Земельного кодексу України підстав  в судовому порядку визнати право
власності   за позивачем на земельну
ділянку, де розміщено спірний гараж не має. ОСОБА_1 вправі в установленому законом
порядку вирішити питання  про надання
йому спірної земельної ділянки.

Що
стосується зустрічного позову ОСОБА_3., то він не підлягає задоволенню,
оскільки вимоги про спричинення їй ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди,
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково , то з відповідачів на його користь
підлягають стягненню судові витрати у сумі
871 гривні 06 копійок.

Керуючись  ст. ст. 3, 10, 11, 15, 60,
61, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст.ст.6, 47, 153 Цивільного Кодексу в редакції  1963 року та ст.ст. 203, 204, 215, 216,
218,  328, 334 Цивільного Кодексу  України
в редакції 2003 року, ст.ст. 40, 81,116, 118 Земельного Кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу гаража - боксу № 1,
розташованого  за адресою: АДРЕСА_1 літ.
А, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4
25 грудня 2006 року, реєстраційнийНОМЕР_1.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1  укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_4 25 грудня 2006 року, реєстраційнийНОМЕР_1.

Визнати недійсним Державний акт
серії НОМЕР_3  на право власності на
земельну ділянку площею 0, 0038 га для будівництва та обслуговування
індивідуального гаражу від 02 жовтня 2007 року на ім'я ОСОБА_3зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю і на право
постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на гараж - бокс  № 1 загальною площею 28,
5 кв. м., розташований  за адресою:
АДРЕСА_1 літ.А.

В
іншій частині позовних вимог  ОСОБА_1 про
визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

В
зустрічному позовіОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної  та моральної шкоди та усунення перешкод у
користуванні земельною  ділянкою -
відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2,  ОСОБА_3Ялтинської міської
ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 145 гривень 17 копійок з
кожного.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд  Автономної Республіки Крим в порядку та
строки, передбачені ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

СУДДЯ: