Справа 2-2330/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 серпня 2008
року  Красноармійський  міськрайонний
суд  Донецької  області
у складі  головуючої  судді
Стоілової Т.В.,

при секретарі Коваленко
О.Г.,

за  участю
представника  позивачки  ОСОБА_1. та представника  відповідачки ОСОБА_2 .,

розглянувши  у відкритому
судовому  засіданні  в
залі  суду м.Красноармійська  цивільну
справу  за  позовом
приватного підприємця  ОСОБА_3до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3. звернулась до суду
з  позовом  до
відповідачки ОСОБА_4 . про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, спричиненої майну  позивача.

В обґрунтування позову  зазначила, що є приватним підприємцем згідно
Свідоцтва  про державну реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності, виданого
Красноармійською райдержадміністрацією 29  березня 2001 року. Основним видом її
діяльності є  роздрібна торгівля.  Торгівлю
вона  здійснює сама в магазині
"ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованому
за адресою:  АДРЕСА_1, а на ринку
ТОВ "Прометей" м.Селидове Донецької
області реалізацією її товару
займалась ОСОБА_5, жителька м.Селидове
Донецької  області,  з якою
в неї офіційно було укладено
договір  про  трудові
відносини.

9 січня  2006 року під
час дорожньо - транспортної
пригоди вона(позивачка) була травмована,
а її реалізатор  захворіла, тому
позивачка  змушене була  тимчасово
прийняти на роботу в якості реалізатора
відповідачку  ОСОБА_4 .

Робота  відповідача
була  пов'язана  з реалізацією
та  зберіганням  товару.
Між  позивачем  та
відповідачем 13 січня 2006
року  було укладено письмовий   договір на реалізацію товару  за підписом обох сторін, передано товару  на суму 11647,22грн. та попереджено  відповідачку
про повну   матеріальну  відповідальність за наданий товар.

Згідно домовленості  між сторонами, відповідачка займалась
реалізацією товару до 26 квітня  2006
року. За цей час  їй  було надано товару  на загальну суму 74646 гривень,
реалізовано   товару  на суму 62146,72 грн. Заробітна плата за цей
час  відповідачки склала 1399,50 грн.

27.04.2006 року  2006 року
було проведено
інвентаризацію
товарно-матеріальних
цінностей  магазину , було
встановлено  залишок товару  на суму
19145 грн. та  виявлено  недостачу товару на  суму 3602,19грн, про що  було складено відповідний  акт, який
відповідачка  підписала
власноручно та  власноручно посвідчила
факт недостачі  на  зазначену суму.

В
зв'язку  з недостачею товару
відповідачка була усунута  від  реалізації товару та  написала розписку про те, що   за час роботи вона  передала людям  в борг товару
на суму 2751,65 грн., хоча письмово ці угоди  не уклала. До
цього часу  сума боргу  позивачці
не повернута, тому  позивачка
вважає, що своїми діями  відповідачка
спричинила їй матеріальну та моральну
шкоду  на  загальну суму 5602,19 грн., яку просить
стягнути  з відповідачки на її користь.
При цьому  сума матеріальної  шкоди, спричинена майну позивачки  складає 3602,19 гривень.  Моральна
шкода, яка  полягає  в моральних стражданнях, викликаних протиправною
поведінкою  відповідачки та
спричиненням  їй  матеріальної шкоди, позивачка оцінила  в 2000 гривень.

В судовому  засіданні позивачка ОСОБА_3 . та її
представник,  що діє  за
дорученням  ОСОБА_1. повністю  підтримали позовні  вимоги.

Відповідач  ОСОБА_4. та її представник ОСОБА_2. позовні
вимоги  не  визнали,
мотивуючи  тим,  що
відсутня    провина відповідачки в
недостачі, що  вона  працювала
без  належного оформлення
трудової  угоди  і договору про повну матеріальну  відповідальність  не підписувала. В судовому засіданні  відповідач не заперечувала,  що  їй
передавався товар  на реалізацію  і
що  частину  товару, зокрема на суму  2751,65грн.
вона продала в борг  без  будь-якого письмового підтвердження договору
купівлі - продажу.

Суд,  заслухавши
пояснення сторін  та  їх
представників,  перевіривши  матеріали
справи  та  дослідивши
надані  докази,  дійшов
висновку, що  позовні  вимоги
слід  задовольнити частково  з
таких підстав.

Відповідно до ст.134 п.1 КЗпП України, працівники несуть
матеріальну відповідальність  у  повному
розмірі  шкоди,  заподіяної
з їх  вини  підприємству, установі,  організації, у випадках, коли: 1) між  працівником і підприємством, установою,  організацією відповідно  до ст.
135-1  цього кодексу укладено  письмовий
договір  про взяття  на себе
працівником  повної матеріальної
відповідальності  за  незабезпечення  цілості
майна  та інших  цінностей, переданих  йому
для  зберігання  або
для  інших  цілей.

Статтею 135-1 КзпП України передбачено, що  письмові
договори про повну  матеріальну
відповідальність можуть укладатись між підприємством, установою,  організацією
з  працівниками,  що
займають посади  або виконують
роботи,  безпосередньо  пов'язані
із зберіганням, обробкою, продажем(відпуском), перевезенням  або
застосуванням  у процесі  виробництва переданих  їм
цінностей.  Перелік  таких
посад  і  робіт,
а також  типовий  договір
про повну  індивідуальну  матеріальну
відповідальність
затверджується  в  порядку,
визначено  Кабінетом  Міністрів
України.

Судом  встановлено і
це  підтверджено матеріалами
справи  , зокрема  договором
про реалізацію товару  в магазині
(а.с.11), що  відповідач  ОСОБА_4. перебувала  в трудових
відносинах  з  приватним підприємцем ОСОБА_3 . з 13.01.2006
року  до 26.04.2006 року, працювала
продавцем магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого в АДРЕСА_1 .Згідно
цього договору  відповідач  ОСОБА_4.
прийняла на себе обов'язок реалізувати товар, що знаходився  в магазині на загальну суму 11647 грн., при
цьому  вона була попереджена про
матеріальну відповідальність та між сторонами була обумовлена оплата
роботи  відповідачки.

Із
пояснень сторін та матеріалів справи (акт від 27.04.2006 року
а.с.28  та акт від 13.01.2006 року
а.с.27) вбачається, що 13.01.2006 року ОСОБА_4 . було передано на реалізацію
товару на суму 11647, 22 грн. За час роботи
з 13.01.2006 року по 24.04.2006 року ОСОБА_4. додатково отримала на
реалізацію товару на суму 74646,19грн., з яких реалізувала на суму 62146,72грн.
На час інвентаризації матеріальних цінностей, тобто 27.04.2006 року, залишок
товару складав 19145грн, недостача товару складала 3602,19гривень.

Ця недостача виникла  внаслідок того, що відповідачка  продавала товар  в борг без належного оформлення  боргових зобов'язань, що підтвердила  в судовому
засіданні  відповідачка та
підтверджується списком боржників, складеним відповідачкою з зазначенням
відповідних сум боргу. Після часткового погашення боржниками боргу,
заборгованість залишилась 2751,65грн, яку відповідачка підтвердила  власноручно 13.03.2007 року(а.с.13-14).

Таким чином, невідшкодована  сума
недостачі  складає
2751,65грн.,  яку, на  думку
суду, слід стягнути з
відповідачки на користь позивачки, оскільки  до цього часу
відповідачка не відшкодувала
позивачці,  спричинену  нею
матеріальну  шкоду.

Суд  не може  прийняти
до уваги  пояснення  відповідачки
про те,  що  відсутня її провина  в недостачі по магазину, оскільки вона   не підписувала типовий  договір
про повну матеріальну відповідальність, крім того трудова  угода
не була належним чином оформлена
та зареєстрована  в Центрі  зайнятості.

На думку  суду, неналежне оформлення трудової  угоди
є  підставою  для притягнення  позивачки
до  адміністративної  відповідальності, але  не може бути підставою для  відмови  в
задоволенні  позову. Із матеріалів
справи вбачається,  що  між сторонами все - таки було укладено
трудову  угоду, обумовлена  оплата роботи відповідачки  і вона була попереджена про матеріальну  відповідальність за товар,  що надавався
їй для  продажу (а.с.11-12), а
тому неналежне розпорядження товаром - продаж товару в борг, без  письмового підтвердження  цих угод, спричинило шкоду майну  позивачки, яку слід  стягнути
з  відповідача.

В іншій
частині  позову  ОСОБА_2 . слід  відмовити, як
необґрунтованому.

Не може суд
погодитись також  і з
доводами  відповідачки та її представника
про те, що позивач  не надала суду
документів, що  підтверджують асортимент
та кількість товару, переданого для реалізації
відповідачки, оскільки книга обліку товару  знаходилась
у відповідачки , і  як  пояснила
вона в судовому  засіданні  цю книгу
в неї  украли.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає їх
також  необґрунтованими, такими, що не
відповідають вимогам закону, зокрема ст.237-1 КЗпП України. Договором  про
реалізацію товару  від 13.01 2006
року також не передбачено відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
позивачці.

Крім того,  у  відповідності
зі  ст.ст.79 ,88  ЦПК
України, з  відповідача  на
користь  позивача слід стягнути судові
витрати-державне мито в розмірі 51грн., витрати на інформаційно-технічне  забезпечення
-30грн.

Керуючись  ст.ст.130, п.1 ст.134, п.4 ст.232 КЗпП
України, ст.1166, 1167 ЦК  України, ст.
10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3до
ОСОБА_4про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задовольнити
частково.

Стягнути
з ОСОБА_4на користь ОСОБА_3в рахунок відшкодування спричиненої
матеріальної шкоди 2751(дві тисячі сімсот п'ятдесят одна)грн. 65коп.

В іншій
частині позовних вимог позивачеві відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті
інформаційно-технічного забезпечення в сумі 30 гривень та державне мито в сумі
51 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку  до Апеляційного суду через Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: