Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

Справа  2-945/2008 рік

04 липня 2008 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в

складі головуючої судді: Янжули С.А.

при секретарі: Лиман Н.П.

за участю
представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача  Голуб О.М,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2008 року
позивач ОСОБА_1 заявив позов до відповідача - Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування
своїх позовних вимог зазначив, що тривалий час
пропрацював на  підприємствах ВАТ
«Павлоградвугілля», на підземних роботах в якості  гірничого робітника очисного вибою 5 розряду,
в результаті чого отримав  травму  та захворів на професійні захворювання.

Згідно актів
розслідування  нещасного  випадку та
професійного захворювання  від
17.03.2000 року та від 17.12.2004 року
та за висновками медико-соціальної експертної комісії від
06.11.2002  року  та від 03.02.2005 року його визнано інвалідом 3 групи і встановлено сукупно 60
відсотків втрати професійної працездатності, за діагнозами: перелом
середньої фаланги другого пальця правої руки,
радикулопатія попереково-крижова,
з явно вираженими статико-динамічними порушеннями та пиловий
бронхіт.

Оскільки
він є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», згідно із ст.21 п.1 «е» 28 ч.3 вказаного Закону в обов'язки
відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової
виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому.

Позивач вважає, що факт заподіяння йому моральної шкоди наявний,
оскільки: він частково на 60% втратив професійну працездатність в працездатному
віці від травми та професійних захворювань згідно   висновку МСЕК від 06.11.2002  року
та від 03.02.2005 року    в нього професійні
захворювання за діагнозами,
радикулопатія попереково-крижова,
з явно вираженими статико-динамічними порушеннями, пиловий бронхіт, що спричиняє йому
фізичні та моральні страждання, він відчуває незручності в повсякденному
житті, змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе
неповноцінною людиною як вдома так і перед сторонніми  людьми.

Всі
вказані ним факти та обставини призводять до значних моральних страждань та
переживань, значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили його
нормальні життєві зв'язки, для чого він
повинен прикладати значні додаткові зусилля для продовження свого життя.

Позивач оцінює
свою моральну шкоду в 200 мінімальних заробітних плат
на даний час що становить 103000 грн (515 грн. х 200), оскільки встановлений
законом максимальний розмір
відшкодування моральної шкоди становить 200 мінімальних заробітних плат
при умові відсутності стійкої втрати працездатності, тоді як ним втрачено 60%
стійкої втрати профпрацездатності від профзахворювання та травми  згідно
висновків  МСЕК від  06.11.2002  року
та від 03.02.2005  року.

З
врахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з Відділення  виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань
України у місті Першотравенську на його користь
в відшкодування моральної шкоди 103000 гривень.

В
судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті Першотравенську позивні вимоги
ОСОБА_1 не визнала, так як вони незаконні, необгрунтовані та не підлягають
задоволенню,  надала суду заперечення, в
судовому засіданні пояснила, що по-перше, 1 січня 2008 року набрав чинності
Закон України “Про Державний бюджет України на 2008 рік” від 28.12.2007 року
№107-VІ, в якому на підставі п.44 розділу 2 «Внесення змін до
деяких законодавчих актів України» у Законі України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» у п.3 розділу ХІ
«Прикінцеві положення»: після абзацу третього доповнено новим абзацом такого
змісту: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Тобто 3
01.01.2008 року у Фонду соціального страхування від нещасного випадку на
виробництві відсутній обов`язок, щодо відшкодування моральної шкоди всім
застрахованим і членів їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку.

По-друге, 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін
до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності”, яким були виключені статті Закону стосовно обов'язку
відшкодування Фондом моральної шкоди.

Крім того, позивач
звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, тобто позивач пропустив
строк, у межах якого він мав право звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України не відшкодовує шкоду завдану каліцтвом, а
здійснює страхування від нещасного випадку, за допомогою якого здійснюється
соціальний захист, охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх трудової діяльності,
чинне законодавство не передбачає обов`язкову виплату моральної шкоди Фондом,
моральна шкода повинна відшкодовуватися відповідно до ст.1167 ЦК України

Крім того,
потерпілим не надано жодних доказів про стрес, якого він зазнав в результаті
отриманого профзахворювання чи його наслідків, про депресію, чи інші негативні
вияви стану потерпілого.  Відповідно до
пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року зі
змінами та доповненнями “Про судову практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди” обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору
підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.
Оскільки для вирішення питання щодо наявності факту спричинення
моральної шкоди ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків,
необхідні спеціальні  медичні знання,
якими суд не володіє, для об'єктивного вирішення справи по суті одним із
основних доказів являється  медичний
висновок про встановлення факту наявності моральної шкоди. Який на нашу думку і
являється єдиним документом, який може підтвердити факт спричинення потерпілому - моральної
шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями
ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким
нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві.

Вимоги позивача обгрунтовуваються тільки сиптомами ушкодження здоров`я та фактом
встановлення у зв'язку з
цим стійкої втрати професійної працездатності. Але відповідно до вимог п.2
ст.34 Закону позивач отримав одноразову допомогу, яка відповідно до п.Б частини
1 ст.21 Закону зветься як “Одноразова допомога у разі стійкої втрати
професійної працездатності”.

Позивач втратив професійну працездатність у професії, яка призвела до
професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичайний спосіб
життя, що підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, які види
робіт позивач  не може виконувати. З
огляду на викладене, наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити
позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної
шкоди, це довідка МСЕК і акт розслідування професійного захворювання є документи,
що підтверджують виявлення професійного захворювання  і встановлення зв'язку з цим стійкої втрати
працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку, і ніяким образом
не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної
шкоди вважаємо безпідставними.

Позивач не вказав у чому саме полягає вина відділення ВД ФССНВУ в м.
Першотравенську у заподіянні йому моральної шкоди, а також немає причинного
зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями
відділення,  не зазначено за  яких обставин
чи якими діями (бездіяльністю) ця шкода заподіяна.

Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві виплачено одноразову
допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум, також відшкодовуються
витрати на медикаментозне та санаторно - курортне  лікування.

Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд
вважає встановленими наступні обставини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в
аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку -
тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну
шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права
застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої
умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1, 5, 6,
13, 21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку
тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності.

Поясненнями
представників сторін, матеріалами справи встановлено,
що ОСОБА_1. тривалий час  пропрацював на підземних підприємствах ВАТ
«Павлоградвугілля», на підземних роботах .

За час роботи одержав професійне захворювання
та травму, згідно акту розслідування
нещасного випадку від 17.03.2000 року та акту розслідуваня  профзахворювання  17.12.2004
року, та за висновками первинної МСЕК
від 06.11.2002 року та від 03.02.2005 року йому первинно сукупно
встановлено 60% стійкої втрати профпрацездатності та 3 групу інвалідності
безстроково.

Постільки
він є застрахованою особою відповідно до Закону України»Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,згідно із
ст.21 п.1 «е» 28 ч.3  вказаного Закону в
обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові  внаслідок
ушкодження його здоров"я в вигляді страхової виплати в відшкодування
моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Суд вважає, що факт заподіяння йому моральної шкоди наявний,
оскільки він частково на 60% первинно втратив професійну працездатність в
працездатному віці від нещасного випадку
та профзахворювань  згідно  первинних
висновків  МСЕК  від 06.11.2002 року та від 03.02.2005  року, в нього пошкоджено легені  в наслідок
пилового бронхіту,  радикулопатія
попереково-кряжова, з вираженим статико-динамічним порушенням, що спричиняє
йому  фізичні та моральні страждання, він
відчуває незручності в повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та
моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед
сторонніми  людьми.

Всі
вказані ним факти та обставини призводять до значних моральних страждань та
переживань, значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили його
нормальні життєві зв'язки, для чого він повинен прикладати значні додаткові
зусилля для продовження свого життя.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суд враховує,
характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного
профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової
та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих
зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя,
суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 потрібно стягнути з
відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 32000 грн. за
встановлені сукупні 60% втрати професійної працездатності від профзахворювань
та травми. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування
моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності
стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у
відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди
визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи
неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання
повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи
неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду
справи.

Оскільки
ОСОБА_1. втрачено 60% профпрацездатності по травмі та профзахворюванню згідно
первинних висновків МСЕК від 06.11.2002 року та від 03.02.2005 року про стійку
втрату профпрацездатності, тобто висновки МСЕК з приводу травми та
профзахворювання, дати яких є датами страхового випадку, настав вже після 1
квітня 2001 року, тобто вже після введення в дію Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”, з
урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру
спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з міркувань розумності,
виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь
32000 грн.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за
захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у
відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року
правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до
набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав
чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо
сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача
06.11.2002 року та 03.02.2005 року (дати огляду МСЕК), необхідно керуватися
нормою ЦК України від 16.01.2003 року “про позовну давність”, відповідно до п.3
ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло
з 06.11.2002 року та з 03.02.2005 року, дія Закону України «Про державний
бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»
щодо припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних
випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно
від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини
сторін не поширюється, тому посилання
відповідача  на вказані Закони як
на підставу відмови  у задоволенні
позовних вимог суд вважає необгрунтованими.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.

Конституція України має
найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України
є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантується.

Згідно ч.3 ст.22
Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу
моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу  висновку МСЕК, яку  повинен відшкодувати позивачу  відповідач як одну із передбачених Законом
України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату
працездатності» страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,  ст.8, ч.3 ст.22 Конституції України, ст.ст.
1, 5, 6, 13, 21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності»,- суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську на користь ОСОБА_1в відшкодування моральної шкоди 32 000
(тридцять дві тисячі) гривень .

В задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

Стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу,
пов'язаного з розглядом цивільної справи у розмірі 1 (однієї) гривні 50
копійок.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду в апеляційний суд Дніпропетровської області
може бути подано через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області
через Першотравенський міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                 Янжула
С.А.