Справа № 2-854/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 квітня 2008
року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Чубенко Л.І.,

при секретарі Гармаш Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.
Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що проти позовних вимог
він заперечує, оскільки ст. 107 ЖК України не може бути до нього застосована,
оскільки він є не наймач житлового приміщення , а власник, має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження
майном, які чинить позивач ОСОБА_1 замінюючи замки у належному йому
домоволодінні, він  тимчасово мешкає
АДРЕСА_1, бажання перереєстровуватись не має, посилання позивачки ОСОБА_1 на
обтяжливість оплат за комунальні послуги не обґрунтовані, так як в будинку
встановлені лічильники на використання електроенергії та газу, він має намір на
розподіл майна та житлового будинку, тому просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, оскільки реєстрація
позивача, який мешкає в теперішній час за іншою адресою заважає їй, вона
повинна сплачувати за нього комунальні платежі, що для неї фінансово обтяжливо.

Третя особа
по даній справі відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб
Дніпропетровського РВ УМВС України в Дніпропетровській області в судове
засідання не з”явилися, надали листа про можливість розгляду справи у їх
відсутність.

Суд,
вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов
ОСОБА_1 не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем по даній справі ОСОБА_2 з 1997 року, їх шлюб розірвано рішенням
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 листопада
2007 року, яке на цей час набрало чинності. За час шлюбу сторонами було
придбано житловий будинок розташований АДРЕСА_2. У вище визначеному володінні
зареєстровано чотири особи позивач ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_2, відповідач по
даній справі, та двоє їх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Згідно
договору купівлі продажу від. 02.10.2001 року зареєстрованого приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, відповідач являється
власником домоволодіння АДРЕСА_2 і області. Вказаний будинок зареєстровано в КП
Новомосковське міжрайонне БТІ в реєстрову книгу № 37 за реєстровим № 7221 від.
29.01.2002 року, на ОСОБА_2.

Згідно
ст.. 386 ЦК України, держава забезпечує захист права власності. Згідно названої
статті я маю право реєстрації за місцем знаходження належного мені рухомого та
нерухомого майна.

Як
вбачається з письмових пояснень відповідача ОСОБА_2. та наданих ним пояснень у
судовому засіданні, він дійсно тимчасово мешкає АДРЕСА_1 та бажання
перереєстровуватись не має.

Посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на обтяжливість оплат за комунальні
послуги (газопостачання, електропостачання тощо), суд вважає не обґрунтованими,
оскільки згідно до пояснень сторін у домоволодінні АДРЕСА_2  встановлені лічильники на використання
електроенергії та газу та доказів того, що позивач сплачує за кількістю осіб,
зареєстрованих у домоволодінні не надано.

Також,
суд вважає безпідставними посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач не є
членом її сім'ї, таким чином відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України
може на її думку бути визнаним таким, що втратив право на користування житловим
приміщенням - домоволодінням що розташоване у Дніпропетровському районі
АДРЕСА_2, у зв'язку з
переїздом на інше місце проживання, оскільки відповідно до ст.. 156 ЖК України припинення
сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права осіб, перелічених у
ст.. 64 ЖК України права користування займаним приміщенням. Більш того, що
відповідач ОСОБА_2 є власником вказаного домоволодіння.

Також,
суд вважає необґрунтованими посилання позивачки на ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір місця проживання», якою визначено, що
зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на
підставі заяви, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення
або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою
або померлою), свідоцтва про смерть, оскільки даною нормою Закону передбачено
зняття з реєстрації за заявою особи, оскільки інших підстав для зняття
відповідача з реєстрації за місцем проживання позивачкою не наводяться та не
обґрунтовуються.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 215, 223 ЦПК України, ст.ст.
64, 107, 156 ЖК України, ст.. 386 ЦК України, Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця проживання», суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення,
апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження через Дніпропетровський районний суд
Дніпропетровської області або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя :
Чубенко Л.І.