У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

30 липня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Мазурка В.А., Охрімчук
Л.І., Шабуніна В.М., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

Зазначав, що 29 червня 2006 року на вул. Радянській у смт. Козельщина
сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулись автомобіль
Опель-Вектра, під його керуванням та автомобіль ВАЗ-2101 з причепом, під
керуванням ОСОБА_2

Посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини
відповідача, який порушив Правила дорожнього руху та в результаті цієї пригоди
був пошкоджений його автомобіль, а йому завдана матеріальна шкода, на її відшкодування
просив стягнути 26 672 грн. 29 коп., крім того, просив відшкодувати понесені
витрати на евакуацію автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди, затрати
на проведення експертизи та стягнути на його користь 4 290 грн. на
відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 2 527 грн.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від                20 червня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто зі ОСОБА_2 на його користь 9 692
грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, 1 103 грн. 50 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 13 серпня 2007 року
рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2007
року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду, а
рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь
зі ОСОБА_2 9 692 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що
дорожньо-транспортна пригода сталася з вини як позивача, так і відповідача, а
тому відповідач зобов'язаний відшкодувати завдану позивачеві шкоду з
урахуванням ступеня його вини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 апеляційний суд вважав, що
відповідальність відповідача була застрахована, а тому відшкодування заподіяної
позивачі шкоди має бути покладено на НАСК «Оранта».

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 20 червня 2006 року по вул. Радянській у                      смт. Козельщина сталася
дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулись автомобіль
Опель-Вектра, д.н. НОМЕР_1, під керуванням             ОСОБА_1 та автомобіль ВАЗ 2101,
д.н. НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_2

Згідно висновку комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної
експертизи в даній дорожній ситуації дії відповідача - ОСОБА_2 не відповідали
вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, а відповідача - вимогам п.п. 12.3,
12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних
підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати
страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначав, що 11 травня 2006 року він уклав
з НАСК «Оранта» договір про обов'язкове страхування цивільно-правової
відповідальності, за яким страховик зобов'язався у разі настання страхового
випадку здійснити страхову виплату і що за зазначеним договором його
відповідальність за заподіяння шкоди третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди застрахована на 25 500 грн.

Вирішуючи спір, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції на
порушення вимог статей 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені вимоги закону
уваги не звернули та не взяли до уваги, що ОСОБА_2 застрахував свою
відповідальність за заподіяну шкоду, питання про залучення НАСК «Оранта» в якості
співвідповідача не обговорили.

З викладеного вбачається, що судові рішення ухвалені без повного з'ясування
всіх обставин, які мають значення для справи, а тому вони не можуть залишатися
без зміни і підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від              20 червня 2007 року та рішення
апеляційного суду Полтавської області від            13 серпня 2007 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

В.А. Мазурок

Л.І. Охрімчук

В.М. Шабунін