АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
22ц -614/2008 р.                                  Головуючий
Категорія:27                                                                         Кухар
апеляційній інстанції Корнієнко Н.В.
УХВАЛА

іменем України

4
березня 2008 року                                              Колегія
суддів судової палати в цивільних

справах
апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                           Адаменко Л.В.

суддів                                       Корнієнко
Н.В.,  Скіця М.І.

при
секретарі                          Макарчук
Н.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 січня 2008 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
редакції газети «Колос Тальнівщини»,
Тальнівської районної ради про захист честі,  гідності,
ділової репутації та стягнення моральної шкоди,  -

Встановила:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до редакції газети «Колос
Тальнівщини»,  Тальнівської районної ради
про захист честі,  гідності,  ділової репутації та стягнення моральної
шкоди,  мотивуючи тим,  що в газеті «Колос Тальнівщини» №89-90 за 8
листопада 2007 року надрукована стаття «Чи потрібна в Зеленькові «своя Чечня»?
Прізвище автора статті відсутнє.

При
друкуванні статті редакція газети «Колос Тальнівщини» не провела перевірки
викладених в статті фактів,  надала
неправдиву оцінку даним фактам,  а також
використала відомості,  що не
відповідають дійсності,  зачіпають його
честь,  гідність,  ділову репутацію.

Зокрема,  в статті йде мова про проведені на пропозицію
ініціативної групи збори власників майнових паїв 30 жовтня 2007 року в с
Зеленьків Тальнівського району,  на які
зібралося близько 300 осіб,  але не
прийшов він,  позивач,  керівник - директор ПСП «Зеленьківське»
ОСОБА_1

Про це
та про інше написав автор статті,
висловлюючи на його адресу образливі слова та факти,  які нічим не підтверджені та не відповідають
дійсності.

Так в статті
було зазначено:

-       коли померла дружина бувшого
голови правління колгоспу «Росія» с. Зеленьків,

Героя соціалістичної праці ОСОБА_2.
- ОСОБА_3,  то її не було

чим вивезти на кладовище - не знайшлося машини в селі,  а він,
позивач на все «махнув

рукою».

Проте ним
особисто була надана допомога,  найнята
та оплачена машина.

· він
ніколи не був п'яним і не пиячив з бухгалтером і не затримувався працівниками
міліції,  як про це пише автор.

· не
проведені розрахунки по оренді земельних ділянок з власниками,  які померли.

2

Проте в
цьому його вини немає,  так як спадкоємці
не переоформляють паї.

· з усіма
власниками земельних ділянок,  з якими
укладено договори оренди землі,
проведені розрахунки і претензій до нього по оплаті немає.

·
за майнові паї він коровами по ціні 20 тис.  грн. за голову не розраховувався.

· автором
статті завищена кількість осіб,
присутніх на зборах,  так як їх
було не більше 100 осіб.

-         в заключній частині статті
зазначено,  що в провадженні слідчого
Тальнівського

райвідділу міліції знаходиться кримінальна справа,  порушена по факту підроблення корінців

до прибуткових касових ордерів ТОВ «Зеленьків» на суму 169 400 грн. за
ознаками злочину,

передбаченого ч.1  ст. 358 КК
України.

Йому не
зрозуміло,  яким чином кримінальна справа
стосується його особисто та власників майнових паїв.

Вважає,  що автор статті безпідставно посягнув на його
честь,  гідність,  ділову репутацію. Його «неприятелі» скупили
примірники газети та наклеїли їх на стовпах по селу Зеленьків.

Після
виходу газети він знаходиться у стані морального пригнічення і
дискомфорту,  різко погіршився стан його
здоров'я . Через статтю страждають також його родичі - мати і сестра,  які переживають за нього,  за його честь,  гідність,
ділову репутацію,  за здоров'я.
Вони вимушені виправдовуватися,  давати
пояснення,  що викладені в статті
відомості не відповідають дійсності.

Він
втратив вплив і повагу не лише серед підлеглих,
а й серед колег по підприємствах в районі та керівництва району.

Розмір
моральної шкоди безмежний,  а в грошовому
виразі він хоча би повинен компенсувати витрати пов'язані з відновленням
здоров'я,  відпочинку від усього,  що сталося з ним та членами родини.

Тому
просить визнати відомості,  викладені в
статті «Чи потрібна в Зеленькові своя Чечня?»,  надрукованій в газеті «Колос Тальнівщини» № 89-90 за 8
листопада 2007 року такими,  що не
відповідають дійсності,  ганьблять його
честь,  гідність,  ділову репутацію.

Зобов'язати
відповідачів відшкодувати йому моральну шкоду: редакцію газети «Колос
Тальнівщини» - 30 000 грн.,  Тальнівську
районну раду,  як засновника газети - 10
000 грн.

Стягнути з
відповідачів на його користь судові витрати в сумі 330 грн.

Зобов'язати
відповідачів надрукувати спростування «викладені в статті «Чи потрібна в
Зеленькові «своя Чечня»?
фактів,  які не відповідають
дійсності».

Рішенням
Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 січня 2008 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1відмовлено.

В своїй
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
вказує на те,  що суд не правильно
дав оцінку наведеним в позові фактам,
показам свідків,  показам автора
статті,  не прийняв до уваги його,  позивача,
покази та покази його представника,
а також те,  що стаття надрукована
на замовлення ініціативної групи. Вважає,
що дане рішення постановлене з порушенням норм процесуального права.
Просить таке рішення скасувати як незаконне,
скерувавши справу на новий розгляд у складі іншого суду.

Заслухавши
учасників судового розгляду,  вивчивши
матеріали справи та доводи апеляції,
колегія суддів приходить до наступного.

В
судовому засіданні встановлено,  що в
газеті «Колос Тальнівщини» за 8 листопада 2007 року на 3-ій сторінці під
рубрикою «Моє знедолене село»,  без
зазначення автора,  надрукована стаття
«Чи потрібна в Зеленькові «своя Чечня»?

В цій
статті фактично йде мова про збори,  що
відбулися в селі Зеленьків Тальнівського району 30 жовтня 2007 року і на яких
виступали громадяни з критикою на

3

адресу місцевих керівників з питань ставлення до односельчан та
розпаювання майна в господарстві між його членами.

В статті
мають місце посилання автора в тому числі і на факти,  про які зазначає в позові ОСОБА_1 і які,  на його думку,  не відповідають дійсності та зачіпають його
честь,  гідність,  ділову репутацію.

Приймаючи
оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову,  суд першої інстанції зазначив,  що всі факти підтвердили в судовому засіданні
свідки. Частину негативних фактів,  на
які ОСОБА_1 не
вказує,  підтвердив він сам.

Суд
вказав і на те,  що автор статті ОСОБА_4І.
усвідомлював достовірність інформації і своєю статтею не принизив честі,  гідності ділової репутації ОСОБА_1 та не наніс йому
моральної шкоди.

На думку
колегії,  суд першої інстанції під час
розгляду даної справи вивчив всі доводи в підтримку позову та заперечення щодо
позовних вимог,  проаналізував їх та дав
вірну оцінку обставинам по справі.

Відповідно
до   ст.
2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в
Україні»,  свобода слова і вільне
вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантується
Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного
громадянина вільно і незалежно шукати,
одержувати,  фіксувати,  зберігати,
використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих
засобів масової інформації.

Статтею
26 названого Закону передбачені права та обов'язки журналіста,  де вказано,
що журналіст має право на вільне одержання,  використання,
поширення (публікацію) та зберігання інформації.

Отже,  як видно з матеріалів даної справи,  автор статті був присутнім на зборах
пайовиків села. Після одержаної на них інформації,  автор фактично передав у статті емоції та
настрій людей,  що панував на зборах щодо
поведінки позивача,  передав зміст
виступів пайовиків,  які наводили факти і
події,  що відбувалися в селі в останні
роки в тому числі і ті,  на які вказує
позивач.

Не
заперечував в позові ОСОБА_1
своєї відсутності на даних зборах,
не заперечував він інших фактів,
про які також ішла там мова і про них написано в статті та про які
підтвердили свідки під час розгляду справи в судовому засіданні. Зокрема,  щодо негативної поведінки позивача по
відношенню до 19 пенсіонерів,  яких
вшановували в селі і яким він не приділив уваги,  та щодо його неправомірної поведінки відносно
водія ОСОБА_5,  що «переніс два інфаркти
і якого він прилюдно гнобив»,  про що
підтвердила мати останнього,  а також
неналежної його поведінки,  як керівника
господарства,  на що постійно скаржилися
люди. Не заперечив він і щодо порушеної відносно нього кримінальної справи про
його обвинувачення за ч.5   ст.   191 КК України та направленої до суду,  про що також іде мова в статті (а.с.  12).

Проте
позивач ОСОБА_1 в позові просить суд зобов'язати відповідачів спростувати
інші,  названі ним факти,  в даному засобі масової інформації,  оскільки вони є недостовірними.

Відповідно
до   ст.
277 ЦК України громадяни мають право вимагати від редакції друкованого
засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них
відомостей,  що не відповідають дійсності
або принижують їх честь і гідність.

Якщо
редакція не має доказів того,  що
опубліковані нею відомості відповідають дійсності,  вона зобов'язана на вимогу заявника
опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого
засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою (  ст.  37
Закону).

Між
тим,  з зазначеного вище випливає,  що інформація щодо викладених у статті
фактів,  одержана автором статті на
зборах села,  куди він був офіційно
запрошений,  від

4

присутніх
там громадян,  які в свою чергу в
судовому засіданні,  будучи допитаними як
свідки,  підтвердили її правдивість по
кожному факту і про це в своєму рішенні зазначив суд першої інстанції з
посиланням на їх покази та на відповідні письмові докази (а. с.  68,
77,  83).

Згідно
практики Європейського Суду з прав людини,
є неприйнятним,  щоб журналіста
позбавили можливості висловлювати критичні думки,  навіть якщо він не може довести їх
істинність. Поняття «журналістська свобода» допускає деяке перебільшення і
навіть провокативність.

Як
пояснив в своєму запереченні та в судовому засіданні представник редакції
газети «Колос Тальнівщини»,  що у статті
жодного разу не стверджується,  а
використовується алегорія,
порівняння,  оціночні судження
присутніх на зборах.

Колегія
суддів погоджується з такою трактовкою
та вважає,  що газета,  передаючи зміст виступів пайовиків на
зборах,  не ставила за мету принижувати
його честь,  гідність і ділову
репутацію,  тільки відобразила атмосферу
зборів та виступи присутніх.

Тим
більше,  з матеріалів справи
вбачається,  що жителі села Зеленьків
були не задоволені своїм керівником ОСОБА_1
і в різні інстанції скаржилися на його діяльність (а. с.  59,
70-74, 76).

Що
стосується посилання позивача у заяві на дописку в статті,  що «в провадженні слідчого Тальнівського
райвідділу міліції знаходиться кримінальна справа,  порушена по факту підроблення корінців до
прибуткових касових ордерів ТОВ «Зеленьків» на суму 169 400 грн. за ознаками
злочину,  передбаченого ч.1  ст. 358 КК України»,  то дана інформація є цитатою з відповіді
Генеральної прокуратури України на звернення мешканців с. Зеленьків,  підписаною відповідною особою,  як зазначено в статті,  без посилання на прізвище позивача (а.с. 80).

Відповідно
до  ст.
11 ЦПК України,  суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб,  які беруть участь у справі.

Колегія
суддів звертає увагу і на ту обставину,
що позивач як у заяві при зверненні до суду так і в апеляційній скарзі
не чітко вказує,  яка конкретно негативна
інформація є недостовірною. Трактовка
фактів в заяві не співпадає з текстом статті,  а також є перекрученою.

Тому
колегія вважає,  що судом винесено
рішення про відмову в задоволенні позову з дотриманням норм матеріального та
процесуального права,  з урахуванням
вимог закону щодо правильності та справедливості судового рішення.

Висновки суду в
цілому відповідають обставинам справи.

Обставини,  на які апелянт посилається у скарзі,  не впливають на законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції.

З цих
причин,  підстав для скасування рішення
суду колегія не знаходить.

Керуючись  ст.
ст. 3ОЗ,  307,  308,
314,  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 січня 2008 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
редакції газети «Колос Тальнівщини»,
Тальнівської районної ради про захист честі,  гідності,
ділової репутації та стягнення моральної шкоди,  - залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржено до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня
його проголошення.