У Х В А Л А

Іменем  України

14 жовтня 2008
року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

суддів:
Григор'євої Л.І.,

Балюка М.І.,
Барсукової В.М., -

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Волосівської сільської ради, земельно-кадастрового бюро Надвірнянського
районного відділу земельних ресурсів, ОСОБА_2про визнання незаконним рішення
Волосівської сільської ради та визнання недійсним Державного акта на право
приватної власності на землю, за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду
Івано-Франківської області від 4 травня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 2 липня 2008 року,

встановила:

У жовтні 2003 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням
Волосівської сільської ради від 14 квітня 2000 року та виданого на підставі
цього рішення Державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_2
надано у власність земельну ділянку площею 0, 7359 га, до якої увійшов заїзд до
будинку позивачки. Оскільки вона позбавлена права належним чином  користуватися
своїм будинком, оскільки до нього немає проїзду, просила  суд
визнати  рішення  Волосівської
сільської  ради  від   14
квітня 2000 року незаконним та визнати недійсним, виданий на підставі цього
рішення Державний акт на право приватної власності на землю.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 4
травня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 2 липня 2008 року, позов задоволено частково.
Рішення Волосівської  сільської   ради
від   14  квітня
2000  року  № 68  в
частині надання ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0, 01052
га, що є під'їзною дорогою до господарства ОСОБА_1 визнано недійсним. Визнано
недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_2
12 жовтня 2000 року № 43.

У  поданій  до  Верховного  Суду  України  касаційній
скарзі   ОСОБА_2 просить скасувати  зазначені судові
рішення, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали справи
не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального або процесуального
права, а отже, відсутні передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України підстави для скасування
вказаних судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну
скаргу.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу   ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 4
травня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 2
липня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Л.І. Григор'єва

М.І. Балюк

В.М. Барсукова