УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 липня 2008 року                                                                                м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Патрюка М.В.,

суддів:                    Барсукової В.М.,
Лященко Н.П.,

Жайворонок
Т.Є.,           Луспеника Д.Д., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми,

в с т а н о
в и л а:

У березні 2006 року ОСОБА_1., звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначала, що перебувала з ОСОБА_3. в зареєстрованому шлюбі
до             18 лютого 1995 року, від
шлюбу мають сина ОСОБА_4, 1991 року народження.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, який був приватним
підприємцем, залишився товар на загальну суму 118 073 грн. 25 коп.

Оскільки відповідачка прийняла цей товар і відмовляється
добровільно передати їхньому сину, який також є спадкоємцем першої черги,
просила стягнути з останньої половину вартості спадкового майна, що складає 59 066
грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської
області від       1 грудня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 7 лютого
2007 року, позов задоволено і стягнуто з відповідачки на користь позивачки 59
066 грн.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2. просить зазначені
судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального
та  процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, задовольняючи вимоги ОСОБА_1. в інтересах неповнолітнього сина виходив
з того, що на час смерті ОСОБА_3 залишилось товару від його підприємницької
діяльності на загальну суму 118 073 грн., а тому на користь сина як спадкоємця
стягнув 59 066 грн. з відповідачки.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що син відповідачки ОСОБА_3. помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5). ОСОБА_2. - матері померлого і ОСОБА_4. - його сину
видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках (а.с. 7).
Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з нежилих будівель:
гаража та вбиральні загальною площею 98,3 кв. м, що знаходиться в       м. Мукачево поАДРЕСА_1.

Заявляючи у березні 2006 року позов до матері спадкодавця про стягнення
вартості 1/2 частини товару, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, позивачка
посилалася на те, що спадкодавець займався підприємницькою діяльністю та зі
слів ОСОБА_5., яка працювала у нього, залишилося товару на 118 073 грн.

Суд в порушення вимог ст. 213 ЦПК України не з'ясував, який товар залишився
після смерті ОСОБА_3, його кількість.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань
свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Суд в порушення вимог ст. 59 ЦПК України як на доказ обсягу спадкового
майна послався на письмову заяву ОСОБА_5., в якій вона зазначила суму залишку
товару покійного ОСОБА_3 станом на 25, 26, 27 лютого 2003 року, 3 березня 2003
року на загальну суму 118 073 грн. 25 коп., а також на те, що весь товар був
переданий відповідачці.

При цьому ОСОБА_5. судом не допитувалась і в неї не з'ясовувалось, якими
документами підтверджується сума залишку товару.

Суд першої інстанції оглядав журнал обліку товару, що вівся за власною
ініціативою продавцями, які працювали у ОСОБА_3, однак який конкретно був
товар, його вартість та наявність на час відкриття спадщини суд не з'ясовував і
продавців, що працювали по його реалізації не допитував.

З'ясування усіх зазначених обставин має значення для правильного вирішення
спору.

У матеріалах справи (а.с. 28) є повідомлення Мукачівської об'єднаної
державної податкової інспекції про те, що ОСОБА_3. перебував на обліку з      5 січня 1995 року до 24 січня 2003 року в
якості суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи.

Суд не витребував із Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції
та не оглянув книгу обліку доходів і витрат, яку ведуть громадяни - суб'єкти
підприємницької діяльності протягом календарного року.

Крім того, суд вирішив спір, керуючись ст. ст. 1261, 1267 ЦК України, який
діє з 1 січня 2004 року, хоча  спадщина
відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийнята відповідно до виданого спадкоємцям
свідоцтва в червні 2003 року, тобто під час дії ЦК України 1963 року.

Застосовуючи ст. 73 ЦПК України для поновлення строку позовної давності суд
не врахував, що до даних правовідносин застосовується позовна давність,
передбачена ст. 71 ЦК України 1963 року. У матеріалах справи відсутні відомості
про поважність причин пропуску строку позовної давності при зверненні позивачки
до суду, оскільки позов заявлений більш, ніж через три роки.

Апеляційний суд, залишаючи рішення районного суду без змін, не звернув
уваги на зазначені недоліки.

Оскільки допущені порушення норм матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської області від          1 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської області від 7 лютого 2007 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        М.В.
Патрюк

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

Т.Є.
Жайворонок

Н.П.
Лященко

Д.Д.
Луспеник