справа № 2-1290/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20
травня   2008р.

Суворовський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого
судді      - Кисельова В.К.

при
секретарі                - Сидоченко В.В.

за
участь представника позивача - Скворцової О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма „Полімед” до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма „Полімед” звернулось з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання договору дарування недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10
березня 2006 року між відповідачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був
укладений договір дарування нерухомого майна, який був посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований у
реєстрі за № 846. Відповідно до умов договору ОСОБА_1. подарував ОСОБА_2. -
192/1000 квартири АДРЕСА_1 у м. Одесі.

Позивач вважає,
що вищевказаний договір повинний бути визнаний недійсним на підставі
наступного.

Так, відповідно
до п. 4 Договору, Дарувальник свідчить, що зазначена частина квартири ...не
заставлена, під податковою заставою та забороною на відчуження не перебуває...
Також п. 4 Договору встановлено, що відсутність заборони відчуження нерухомого
майна, яке є предметом цього Договору та відсутність податкової застави
підтверджується Витягами з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від
10.03.2006р.

Однак, фактично
вищевказаний предмет договору, а саме 192/1000 квартири АДРЕСА_1 м. Одесі
перебував перед арештом. Так, Другою ДВС у Київському районі м. Одеси в рамках
примусового виконання ухвали Господарського суду Одеської області від
29.12.2005 р. по справі №32/224-05-11428 була винесена постанова АВ №973401 про
арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою був
накладений арешт та заборона на відчуження квартири за адресою: м.
Одеса,АДРЕСА_1, власником якої є відповідач - ОСОБА_1.

Вказаний арешт та заборона на відчуження квартири за адресою: Одеська обл.,
м. Одеса,АДРЕСА_1 був зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів майна Третьою державною нотаріальною конторою м. Одеси за реєстровим
№2773645 10.01.2006 року, о 12:39.

Вулиця Польова, на якій знаходиться арештована квартира
ОСОБА_1. була перейменована та нині носить назву вулиці Академіка Воробйова,
що  підтверджується довідкою управління
житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 28.07.2006 р. №413,
згідно з якою, у м. Одесі вулиця Польова, обмежена вулицею Пестеля та
Слобідським кладовищем, була перейменована у вулицю Академіка Воробйова,
останню назву вулиця зберігає до дійсного часу.

Таким чином, вулиця Польова, на якій знаходиться арештована квартира
відповідача ОСОБА_1, на сьогоднішній день носить нову назву вулиці Академіка
Воробйова.

Проте в реєстрі нерухомого майна в МБТІ та РОН у м. Одеса
вулиця Академіка Воробйова все ще обліковується як Польова та квартира
Галушкіна Сергія Вячеславовича значиться за адресою: м. Одеса,АДРЕСА_1.

Таким чином, за твердженням позивача відповідач здійснив
відчуження свої квартири під час її знаходження під арештом.

Позивач вважає, що під час укладення вищевказаного
договору дарування були порушені наступні правові норми.

Так, згідно  ст. 6
Закону України „Про виконавче провадження", вимоги державного виконавця
щодо виконання зазначених у статті 3 цього Закону рішень є обов'язковими для
усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на
території України.

Постанова державного виконавця ПАВ №973401 про арешт майна боржника та
заборона на відчуження квартири за адресою: Одеська обл., м. Одеса,АДРЕСА_1 був
зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів майна Третьою
державною нотаріальною конторою м. Одеси за реєстровим №2773645 10.01.2006
року.

На момент вчинення Відповідачами оскаржуваного Договору,
квартира Відповідача не звільнялася від арешту та від заборони щодо її відчуження.

Позивач вважає, що вищевказаний договір повинний бути визнаний на підставі
ч. 1 ст. 203 ЦК України, тобто як такий, що суперечити кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За думкою позивача, приватний нотаріус Одеського
міського нотаріального округу - ОСОБА_3 порушила п. 31, 47 „Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України 03.03.2004 N 20/5
зареєстровано в Міністерстві юстиції України
3 березня 2004 р.                                      за N 283/8882 а саме при посвідченні договору дарування  не перевіряла відсутність заборони відчуження
або арешту майна, не врахувала можливу зміну найменування вулиці.

Так,
приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 перед
посвідченням оскаржуваного Договору перевірила відсутність заборон відчуження
щодо квартири відповідача лише за новим найменуванням вулиці на якій
знаходиться відчужувана квартира: м. Одеса, АДРЕСА_1 та зробила відповідний
витяг із Реєстру заборон про відсутність заборони на його відчуження, про що
зазначено у п. 4 Договору, але при цьому:не перевірила відсутність заборон на
відчуження квартири Відповідача за старою назвою вулиці Академіка Воробйова, а
саме за вулицею Польовою

В результаті чого, була відчужена квартира, яка
перебувала під арештом.

Позивач вважає, що
фактично договір був вчинений з метою приховання майна, на яке мало бути
звернено стягнення за рішенням суду, а не наміром безоплатно передати дарунок у
власність Відповідачці ОСОБА_2, чим порушені
вимоги ч. 3 ст. 203 ЦПК України, оскільки правочин має бути спрямований
на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач також стверджує, що була вищевказаний договір був
укладений під впливом омани, і тому також на підставі ст. 230 ЦПК України.

Вищевказаними діями відповідачів були порушені майнові
права та інтереси Фірми „Полімед" на здійснення стягнення із відповідача
ОСОБА_1. суми боргу за рішенням Господарського суду Одеської області.

На
підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним договір дарування
192/1000 квартири АДРЕСА_1 у м. Одесі, укладений 10 березня 2006 року між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений  приватним нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3

В
судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та пояснила,
що фактично відповідач ОСОБА_1., шляхом укладення договору дарування
унеможливив  виконання рішення  господарського суду про стягнення  з нього коштів. Представник позивача також
пояснила, що приватний нотаріус повинна була перевірити зміну назв вулиць,
однак цього не зробила.

Відповідачі в судове не з'явились, про  розгляд справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не повідомили.

Приватний
нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки
суду не повідомила. Під час попереднього розгляду справи, нотаріус пояснила, що
вона перед посвідченням договору перевірила наявність заборон відчуження
предмету договору -  192/1000 квартири
АДРЕСА_1 у м. Одесі. Однак в реєстрі заборони на її відчуження вищевказаної
квартири не було.

За згодою представника позивача, суд ухвалює заочне рішення по справі.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що  позовні вимоги не підлягаю задоволенню на
підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що 10
березня 2006 року між відповідачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 був
укладений договір дарування нерухомого майна, який був посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований у
реєстрі за № 846. Відповідно до умов договору ОСОБА_1. подарував ОСОБА_2. -
192/1000 квартири АДРЕСА_1 у м. Одесі. (а.с.58)

Право
власності на 192/1000 квартири АДРЕСА_1 у м. Одесі вперше  було зареєстровано за ОСОБА_4, на підставі
свідоцтва про право власності, яке було видане УЖКГ Одеської міської Ради
16.06.2005р.  КП „ОМБТІ і РОН”
21.06.2005р. було зареєстровано право власності за ОСОБА_4. на вищевказану
частину квартири саме за адресою Одеська область, м. Одеса, АДРЕСА_1. (а.с.
49-50).

Відповідно
до договору дарування нерухомого майна від 14.08.2005р. ОСОБА_2, яка діяла в
інтересах ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 192/1000 квартири АДРЕСА_1 у м. Одесі.
(а.с. 57)

Право
власності за ОСОБА_1. було зареєстровано КП „ОМБТІ і РОН” також за адресою
Одеська область, м. Одеса, АДРЕСА_1.

На
момент укладення договору дарування між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існувало заборони відчуження 192/1000 квартири
АДРЕСА_1 у м. Одесі, про що приватним нотаріусом був зроблений відвідний витяг
з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 67) В той
же час, у вищевказаному витязі  дійсно
існували записи про арешт майна, а саме від 08.11.2005р. арешт 192/1000
квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі, та 10.01.2006р. арешт 192/1000 квартири АДРЕСА_1
в м. Одесі.

Фактично
вул. Польова це стара назва вул. Воробйова в м. Одесі, що підтверджується довідкою
від 28.07.2006р. (а.с. 12)

Однак,
суд вважає, що твердження позивача про те, що законодавством, а саме
„Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”
передбачений обов'язок нотаріуса перевіряти зміну назв вулиць не відповідає дійсності,
оскільки у вищевказаний інструкції не передбачено жодної норми з цього приводу.

Позивач
також стверджує, що при укладенні договору були порушені вимоги ч. 3 ст. 203
ЦПК України, оскільки правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Крім того, вищевказаний договір був укладений під впливом
омани, що призводе до його визнання недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.

Суд
вважає, що вищевказані посилання позивача є безпідставні, оскільки ні
підтверджені жодним доказом.

Крім
того, суд вважає, що заявляти позовні вимоги про визнання договору дарування
недійсним за вищевказаних підстав,  має
право лише сторони за договором. Необхідно також відзначити, що  позивачем не надані докази того, що
відповідач ухиляється від  виконання
рішення господарського суду.

Відповідно до ст.ст.
15, 16 ЦК України,  кожна  особа
має право звернутись до суду з метою захисту свого цивільного права у
разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту
права є визнання правочину недійсним.

Однак в судовому засіданні встановлено, що права
позивача діями відповідачів  не порушені,
а тому відсутні підстави для подання позивачем вищевказаного позову та
відповідні  підстави для визнання
правочину недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.
15-16, 203, 230 ЦК України,  ст.ст.  10, 11, 209, 212-215   ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю фірма „Полімед”
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування 192/1000 квартири
АДРЕСА_1 у м. Одесі, укладеного 10 березня 2006р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
посвідченого  приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 -
відмовити.

Заочне  рішення
може  бути  переглянуте
судом,  що  його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача.  Заяву про  перегляд
заочного  рішення  може
бути  подано протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі в
10-ти денний строк з   дня проголошення
рішення заяви  про  апеляційне
оскарження  рішення  суду і поданням після цього  протягом двадцяти днів апеляційної скарги,
або в порядку п. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя