Справа № 22-2129/2008
Головуючий у 1-й інстанції: Гонтаренко Т.М.
Доповідач: Белінська І.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

10 грудня 2008
року           Колегія суддів судової
палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Белінської
І.М.(головуючої),

Гайсюка О.В.,

Чорнобривець О.С.,

при секретарі Шевченко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду від
17 червня 2008 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до нього про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2008 року
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення його з будинку
АДРЕСА_1 у м.Світловодську без надання іншого жилого приміщення.

Зазначала, що з 2004
року відповідач - її син, який до цього проживав разом із своєю сім”єю у
власному будинку у с.Заріччя Верхньодніпровського району Дніпропетровської
області, вселився до належного їй на праві власності жилого будинку.
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями, не працює,
веде антигромадський спосіб життя, вчиняє сварки з нею, псує майно, на її
прохання змінити поведінку та на заходи адміністративного впливу не реагує, -
просила виселити його із зазначеного будинку без надання йому іншого жилого
приміщення на підставі ст.157 ЖК України.

Рішенням  Світловодського міськрайонного суду від 17
червня 2008 року позов задоволено.

В апеляційній
скарзі  ставиться питання про скасування
судового рішення через недоведеність обставин, які суд вважав встановленими,
порушення судом норм матеріального і процесуального права і про ухвалення
нового рішення про відмову в задоволенні позову. Вказується на недоведеність
обставин, які за законом є підставою для виселення члена сім”ї власника жилого
будинку.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вирішила, що рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з таких підстав.

Задовільняючи позов,
суд дійшов висновку про те, що відповідач підлягає виселенню із належного
позивачці жилого будинку на підставі ст.157 ЖК України, оскільки він
систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для матері проживання
з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились
безрезультатними. При цьому суд встановив, що позивачка зверталась до
Світловодського міськвідділу УМВС України в Кіровоградській області з приводу
нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_2, а згідно із постановою судді
Світловодського міськрайонного суду від 5.06.2008 року відповідач був
притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення
адмінправопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпроАП.

Однак, таке рішення
не можна визнати законним і обгрунтованим, оскільки суд неповно з”ясував
обставини, що мають значення для справи, його висновок про доведеність
передбачених законом підстав для виселення відповідача  не відповідає обставинам справи. Крім того,
суд, правильно визначивши правові норми, що регулюють спірні правовідносини (
зважаючи на підстави, з яких було заявлено позов), неправильно їх витлумачив та
застосував.

Так, із змісту
позовної заяви та  підстав для
задоволення позовних вимог вбачається, що відповідач, син позивачки, у 2004
році вселився до належного їй на праві власності жилого будинку  в якості члена її сім”ї за її згодою.

Згідно із ст.157 ЖК
України членів сім”ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках,
передбачених ч.1ст.116 ЖК. Виселення провадиться у судовому порядку без надання
іншого жилого приміщення. Таким чином, члена сім”ї власника жилого будинку може
бути виселено без надання іншого жилого приміщення, якщо він систематично
руйнує або псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для
інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними.

В порушення вимог
п.3ч.1ст.215 ЦПК України суд першої інстанції не зазначив встановлених судом
обставин і визначених відповідно до них правовідносин, мотивів, з яких суд
вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обгрунтовувались
вимоги чи заперечення, взяв до уваги або відхилив докази, застосував зазначені
в рішенні нормативно-правові акти.

Суд належним чином
не виконав вимог ст.212 ЦПК України, внаслідок чого безпідставно визнав
доведеним факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття та
продовження ним антигромадської поведінки після застосування до нього заходів
попередження.

Так, матеріаліми
справи підтверджується факт притягнення ОСОБА_2 судом до адміністративної відповідальності
за ч.1ст.173-2 КУпроАП за те, що він 3 та 4 червня 2008 року, перебуваючи у
нетверезому стані, вчинив сварку з матір”ю, ОСОБА_1, намагався вчинити бійку,
висловлювався нецензурною лайкою на її адресу ( постанова судді Світловодського
міськрайсуду від 5.06.2008 року).

Як видно з постанови
про відмову в порушенні кримінальної справи від 9.06.2008 року (а.с.16) та
листа-відповіді Світловодського міського відділу УМВС України в Кіровоградській
області від 10.06.2008 року (а.с.15), 4.06.2008 року о 6год.40 хв. ОСОБА_2
також умисно заподіяв позивачці легкі тілесні ушкодження, тобто вчинив діяння,
яке містить ознаки злочину, передбаченого ч.1ст.125 КК України. Із зазначених
письмових доказів та постанови судді про притягнення відповідача до
адміністративної відповідальності, видно, що легкі тілесні ушкодження були
нанесені позивачці в ході вчинення відповідачем дрібного хуліганства, про що
свідчить час вчинення протиправних дій (4.06.2008 року о 6год.40хв. як дрібного
хуліганства так і заподіяння легкого тілесного ушкодження).

Позивачкою не надано
доказів того, що після застосування до відповідача запобіжних заходів органом
міліції та судом 5.06.2008 року за діяння, скоєні ним 3.06.2008 року та
4.06.2008 року, він повторно вчинив дії, що суперечать правилам співжиття.
Матеріали справи не містять також доказів щодо тривалої антигромадської
поведінки ОСОБА_2

У пункті 17
постанови Пленуму Верховного Суду України “2 від 12.04.1985р. (з наст.змінами)
“Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу
України” роз”яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК
осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що
при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського
впливу не дали позитивних результатів (незалежно від прямих вказівок з приводу
можливого виселення).

Враховуючи
наведене, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність обставин,
якими обгрунтовувались позовні вимоги, а отже, про відсутність передбачених
ст.ст.157, ч.1ст.116 ЖК формальних підстав для виселення ОСОБА_2 із належного
позивачці жилого будинку, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст.309
ЦПК України, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.303,
304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задовільнити. Рішення Світловодського міськрайонного суду від 17 червня
2008 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене  в касаційному порядку до Верховного Суду
України на протязі двох місяців з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: