Справа № 2-1237/2008
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
місто Ковель                                                                                    12
Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням
судді                                                   Денисюка
за участю секретаря                         Бєлих
позивача                                           ОСОБА_1,
представника відповідача               Сороки
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за
заявою ОСОБА_1 про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду
про поновлення на роботі ,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою
про винесення ухвали про стягнення із
відкритого акціонерного товариства «Ковельсільмаш» оплати вимушеного
прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Вказана заява мотивована тим, що
26.02.2008 року Ковельським міськрайонним судом було винесено рішення за
позовом заявника про поновлення його на роботі, стягнуто середній заробіток за
час вимушеного прогулу, відшкодовано моральну шкоду та витрати на надання
Рішення було оголошено в присутності
представника відповідача в частині поновлення звернуто до негайного виконання,
тобто із 27.02.2008 року після його проголошення.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Тобто, судові рішення є
обов'язковими для всіх без винятку органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, організацій, установ, посадових осіб, окремих
громадян та їх об'єднань і підлягають виконанню на всій території України.

У разі невиконання рішень у
добровільному порядку в Україні встановлені органи, що здійснюють примусове
виконання рішень судів, до них відноситься державна виконавча служба.

В преамбулі Закону України «Про
виконавче провадження» вказується, що цей
Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів,
що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх
у добровільному порядку.

Відповідно до п. 34 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових
спорів» від 06.11.1992 року рішення про поновлення на роботі вважається
виконаним з дня видання власником або уповноваженим органом наказу про поновлення.

Керівник підприємства навмисне
затримував видання такого наказу і лише після прибуття державного виконавця
12.03.22008 року видав відповідний наказ.

Відповідно не було здійснено оплату
вимушеного прогулу в результаті затримки рішення суду.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у
разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення  органу, який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або
різниці в заробітку за час затримки.

Виходячи із суми посадового окладу,
сума вимушеного прогулу за час затримки поновлення на роботі складає 728,50
гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою
заяву підтримав повністю із підстав у ній викладених та просить її
задовольнити. Суду пояснив, що в даному випадку керівник підприємства
зобов'язаний видати наказ про поновлення на роботі 27.02.2008 року, чого він не
зробив, а тому є вина підприємства у тому, що такий наказ видано лише
12.03.2008 року,  а цей період є
вимушеним прогулом, і відповідна сума за час вимушеного прогулу повинна бути
стягнута із підприємства в його користь.

Представник відповідача Сорока Г.О.
вказану заяву не визнала, суду пояснила, що ст.235 ч. 5 КЗпП України визначає
порядок виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого
працівника і таке рішення підлягає негайному виконанню. Однак, вказане таке
поновлення не повинно відбуватись негайно після проголошення рішення суду  і незалежно від волі працівника поновленого
судом на роботі. Таке поновлення повинно відбуватись через волевиявлення
працівника. Тому ст. 368 ЦПК України визначає порядок видачі виконавчого листа
судом особі, на користь якої ухвалено рішення. Державний виконавець зобов'язаний
відкрити виконавче провадження після отримання такої заяви. В той же день
повинні бути зроблені відповідні виконавчі дії.

ОСОБА_1 будучи поновленим на роботі
27.02.2008 року на своє місце роботи не вийшов, даних про те, з якої причини не
вийшов він на роботу, підприємству не надав. Адміністрація підприємства жодним
чином не чинила перешкод ОСОБА_1 у фактичному допущенні до роботи, тому вини
підприємства у виникненні вимушеного прогулу не має.

Виконання рішення суду було
проведено підприємством в добровільному порядку в термін вказаний у виконавчому
листі, тобто до 12.03.2008 року. Просить в задоволенні заяви відмовити.

Суд заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що
заява ОСОБА_1 про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду
не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Стаття 236 Кодексу законів про працю
України визначає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом
виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника цей орган виносить ухвалу про виплату йому
середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП
України рішення про поновлення на роботі підлягає до негайного виконання.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду від 26.02.2008 року
ОСОБА_1 поновлено на роботі у ВАТ «Ковельсільмаш».

Як вбачається із пояснень  позивача 27.02.2008 року він приходив на
роботу і зайшов у відділ кадрів, на своє робоче місце не заходив та о 08 годині
27.02.2008 року фактично до роботи не приступив. В інші дні на роботу не
приходив, оскільки не було наказу про поновлення на роботі.

Сорока Г.О. пояснила в суді, що
ОСОБА_1 27.02.2008 року до роботи не приступив і не звертався на підприємство
для реалізації свого права на поновлення на роботі.

Вказане
підтверджено  і довідкою підприємства від
12.06.2008 року № 51/01-2003.

Виконавчий лист Ковельським міськрайонним
судом в частині поновлення на роботі видано за заявою ОСОБА_1 05.03.2008 року.

Постанова про відкриття виконавчого
провадження державним виконавцем видана 07.03.2008 року, де в п. 2 зазначено
термін добровільного виконання рішення суду до 12.03.2008 року.

Аналізуючи зібрані по справі докази,
суд вважає, що в даному випадку зі сторони
керівництва ВАТ «Ковельсільмаш» не було допущено порушень чинного
законодавства при поновленні ОСОБА_1 на роботі і затримки виконання судового
рішення про поновлення на роботі, і відповідно до цього немає підстав вважати
період із 27.02.2008 року  по 12.03.2008
року вимушеним прогулом ОСОБА_1 і відповідно стягувати кошти за час вимушеного
прогулу.

Як вбачається із змісту ст. 235 КЗпП
України рішення про поновлення на роботі працівника не означає, що таке
поновлення повинно відбуватись негайно після проголошення рішення суду
незалежно від волі працівника поновленого на роботі. Таке поновлення не може
бути проведено без відповідного волевиявлення працівника.

Як вбачається із матеріалів справи
та пояснень ОСОБА_1 він фактично 27.02.2008 року та в наступні дні на роботі не
появлявся і до роботи не приступив.

Таке волевиявлення на поновлення на
роботі ОСОБА_1 було проявлено 05.03.2008 року після написання заяви до суду про
видачу виконавчого листа.

Після  винесення постанови про відкриття виконавчого
провадження, державним виконавцем надано ВАТ «Ковельсільмаш» строк до
12.03.2008 року для добровільного виконання рішення суду. Керівником
підприємства було виконано вимогу державного виконавця  та
видано наказ № 43-С від 12.03.2008 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі
із 23.11.2007 року .

Вказані дії державного виконавця та
керівництва ВАТ «Ковельсільмаш» повністю відповідають  вимогам ст. 25, 87 ЗУ «Про виконавче провадження»
та іншим нормам чинного трудового законодавства.

Тобто, на думку суду в даному
випадку в діях  керівництва ВАТ
«Ковельсільмаш» відсутні дії по затримці виконання рішення суду про поновлення
на роботі ОСОБА_1 і відповідно немає підстав вважати вимушеним прогулом ОСОБА_1
період із 27.02.2008 року по 12.03.2008 року до видачі наказу про поновлення на
роботі та стягнення із підприємства коштів за час вимушеного прогулу.

Доводи ОСОБА_1 про те, що наказ про
поновлення на роботі повинен бути
виданий негайно, судом не приймаються із підстав вищевикладених, а
також  із тієї підстави, що працівником
фактично самим не було в достатній  мірі
реалізовано право на поновлення на роботі в цей період часу, даних про те, що
із вини підприємства позивача не було допущено до роботи в судовому засіданні
ОСОБА_1 не представив, до роботи він не приступив. У відповідності до чинного
трудового законодавства України якщо особа приступила до роботи, то це може
розцінюватись, що фактично укладено новий трудовий договір з працівником, чого
в даному випадку не було.

Враховуючи вищевикладене в
задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 24, 235, 236 КЗпП
України, ст. 25, 87 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 367, 368 ЦПК
України, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на
роботі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом
подачі в п'ятиденний строк заяви про її апеляційне оскарження і поданням після
цього протягом десяти днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

ГОЛОВУЮЧИЙ:                                                                             Р.С.ДЕНИСЮК