Справа № 2-343/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» серпня 2008 року                                                                                м.Ясинувата

Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області у
складі: судді Гаврилюка О.І., при секретарі Голуб С.С., Деревенець О.Ю., за
участю позивача - ОСОБА_1., представника позивача - ОСОБА_2., відповідача -
ОСОБА_3., представника відповідача - ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.Ясинувата цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1до ОСОБА_3, Відділу
громадянства, еміграції, реєстрації фізичних осіб Ясинуватського МРВ ГУ МВС
України в Донецькій області про визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_1про вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2008 року позивач звернувся
до суду зі вказаним вище позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3, такою, що
втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Свій позов
обґрунтовує тим, що з 01 березня
2003 року по 11 грудня 2006 року, він проживав з відповідачкою ОСОБА_3. однією
сім'єю у шлюбі. Від шлюбних відносин з відповідачкою мають двох неповнолітніх
дітей ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2004 році відповідачка отримала ордер на виділення їх
сім'ї, яка складалась з 4-х осіб, державної двокімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1 у зв'язку зі зміною договору найму житлового приміщення. У вказану
квартиру їх сім'я зразу не вселилась, однак
зареєструвались з метою подальшого постійного проживання після
проведення ремонту. Під час ремонту вони мешкати у квартирі АДРЕСА_1, яка
належить матері відповідачки. 11 грудня 2006 року їх шлюб з відповідачкою було
розірвано за рішенням суду, про що у жовтні 2007 року було видано свідоцтво про
розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу, вони встановили домовились про
проживання дітей окремо. Він мешкав з сином ОСОБА_5за адресою: АДРЕСА_2у свого
дяді ОСОБА_6., а ОСОБА_3 . з сином ОСОБА_7залишилась проживати у вищевказаній
квартирі своєї матері. Крім того, він самостійно до березня 2007 року провів
усі ремонтні роботи у квартирі та разом із сином ОСОБА_5в'їхав у спірну
квартиру. Він не заперечував, щоб відповідачка приходила до нього в квартиру
АДРЕСА_1 з метою побачення з сином ОСОБА_5, приводила другого сина ОСОБА_7. В
неї був ключ від даної квартири і вона мала можливість самостійно приходити, а
також мешкати в цій квартирі. З грудня 2006 року відповідачка ОСОБА_3. не
побажала проживати в їх квартирі й добровільно сама разом із їх сином
ОСОБА_7виїхала на інше постійне місце проживання, де вони і проживають до
теперішнього часу за адресою:АДРЕСА_1. Тобто, відповідачка сама виразила свою
думку про те, що проживати у їх квартирі надалі не бажає, й тривалий час вже
фактично не мешкає у цій квартирі. Разом з тим, відповідачка дотепер
залишається бути зареєстрованою у їх квартирі і не бажає сама добровільно
виписуватися з неї. Всі комунальні послуги за квартиру він оплачує самостійно.
Таким чином, відповідачка ОСОБА_3. не проживає в їх квартирі більше 6 місяців
без поважних причин і тому може бути визнаною такою, що втратила право
користування даним житловим приміщенням, у зв'язку з чим просить позов
задовольнити.

У судовому засіданні позивач та його представники позов
підтримали та просили задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, пояснивши, що в спірній
квартирі вона не проживає, у зв'язку з тим, що позивач чинить їй перешкоди для
вселення в дану квартиру.

Представник відповідача позов не визнав та просив
відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Представник відповідача Відділу громадянства, еміграції,
реєстрації фізичних осіб Ясинуватського МРВ ГУ МВС України в Донецькій області
надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов визнають.

Крім того, у лютому 2008 року відповідачка звернулась до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1. про її вселення у спірну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що з березня 2003 року вона знаходилась у
шлюбу з відповідачем. Від шлюбних відносин з відповідачем мають двох
неповнолітніх дітей. Під час шлюбу у 2004 році, вона отримала ордер на
двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В даній квартирі, вони зразу
зареєструвались, однак не вселились у зв'язку з ремонтом. Під час ремонту вони
мешкали у квартирі АДРЕСА_1, яка належить її матері. 11 грудня 2006 року їх
шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, вона мешкала з сином ОСОБА_7к
квартирі матері, а позивач з другим сином ОСОБА_5за адресою: АДРЕСА_2у своєї
тітки ОСОБА_8. У січні 2007 року вони з позивачем помирилися та вирішили
питання проживання дітей. У кінці квітня 2007 року, вони почали мешкати разом
та разом закінчили ремонт. У вересні 2007 року відбулася сварка з відповідачем
та вона знову стала проживати у своєї матері, оскільки проживати в даній
квартирі стало неможливим. Вселитись у спірну квартиру, вона не має можливості,
оскільки позивач чинить їй перешкоди.

У судовому засіданні відповідач та її представник
зустрічний позов підтримали та просили задовольнити.

Позивач та його представник зустрічну позовну заяву не
визнала, пояснивши, що вимоги відповідача безпідставні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників,
свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або громадського  житлового
фонду  виконавчий  комітет районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської Ради народних
депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення.

Судом встановлено, що з 01 березня 2003 року позивач
ОСОБА_1. та ОСОБА_3. знаходились у шлюбі. Від шлюбних відносин мають двох дітей
ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2004 році ОСОБА_3. отримала ордер на виділення їх сім'ї, яка
складалась з 4-х осіб, державної двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 у
зв'язку зі зміною договору найму житлового приміщення. В квартирі сім'я
зареєструвалася, однак не вселилась у зв'язку з ремонтом. Під час ремонту вони мешкати у квартирі АДРЕСА_1, яка належить
матері відповідачки.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.64 ЖК України, члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони  постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно
до ч.3 ст.64 ЖК України, якщо особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України,
перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його
сім'ї.

Також встановлено, що рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2006 року, шлюб між
ОСОБА_3. та ОСОБА_1. було розірвано, про що, 02 жовтня 2007 року відділом
реєстрації актів цивільного стану по м. Ясинувата Ясинуватського міськрайонного
управління юстиції Донецької області було зроблене відповідний актовий запис
№121 та видане відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу, тобто фактично шлюб
розірвано 02 жовтня 2007 року. Вказаним рішенням також було встановлено, що
сім'я

ОСОБА_1_3 на час розгляду справа мешкала  разом.

Крім того, судом встановлено та про що, не заперечували
сторони, після розірвання шлюбу подружжя ОСОБА_1_3 домовилися про проживання
дітей, ОСОБА_1. мешкав з сином ОСОБА_5за адресою: АДРЕСА_2 у свого дяді ОСОБА_6
., а ОСОБА_3. мешкала з сином ОСОБА_7у своєї матері за вищевказаною адресою.

Допитані судом свідки ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11.
пояснили, що вони знайомі з сім'ю ОСОБА_1_3 на протязі тривалого часу. У 2006
році подружжя

ОСОБА_1_3 розірвали шлюб, одна дитини проживала з
батьком, а друга з матір'ю. Після припинення шлюбних відносин, подружжя
ОСОБА_1_3 знов мешкали разом, але після сварилися й ОСОБА_3. йшла жити до своєї
матері. ОСОБА_3. неодноразово приходила додому у спірну квартиру, однак
колишній чоловік у квартирі поміняв замки та увійти до квартири вона не мала
можливості. А коли був дому, він її не пускав.

З
урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність
і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні,
їх показання об′єктивно
підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Допитана судом свідок ОСОБА_12 . пояснила, що в її присутності складено акт
від 13 жовтня 2007 про не проживання з грудня 2004 року відповідачки ОСОБА_3.,
однак даний акт та її показання, суд не може прийняти до уваги оскільки, даний
факт спростовується матеріалами справи.

К позанням свідків ОСОБА_13., суд відноситься критично, оскільки він
знаходиться у дружних відносинах з позивачем.

У відповідності до ст. 71, 72 ЖК України, суд має право визнати наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
якщо доведено, що він не користується цим приміщенням понад шість місяці без
поважних причин.

Посилання позивача на
ту обставину, що відповідач не мешкає у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1,
не мають правового значення по суті заявлених вимог, оскільки відповідачка
довела, що не проживає в квартирі по тій причині, що позивач чинить їй
перешкоди у вселенні в дану квартиру після її ремонту, який вони зробили під
час спільного проживання. Посилання позивача на ті факти, що він сам оплачував
комунальні послуги та ремонтував квартиру, не може бути підставою для визнання
відповідачки утратившою право користування житловим приміщенням.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що
відповідач не проживає в спірній квартирі більше шість місяців без поважних
причин. Зазначених обставин не доведено, чим не виконано вимоги ст.10 ЦПК
України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Крім того, суд також приймає до уваги, той факт, що діти мешкають з різними
батьками, а тому і діти та батьки мають рівні права на проживання в даній
квартирі, оскільки між батьками встановлено режим проживання їх дітей.

Позовні вимоги відповідача про її вселення у спірну квартиру, знайшли своє
підтвердження у судовому засіданні та підтверджуються матеріалами справи,
оскільки позивач  чинив перешкоди у
вселенні відповідачки в дану квартиру, яка має рівні права з позивачем на
проживання з дитиною у спірній квартирі, а тому відповідачку ОСОБА_3. необхідно
вселити у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 64, 71, 72, ЖК України, ст.ст.
10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Відділу громадянства, еміграції, реєстрації
фізичних осіб Ясинуватського МРВ ГУ МВС України в Донецькій області про
визнання осіб такими, що втратили права користування жилим приміщенням -
відмовити.

Позов  ОСОБА_3 задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 16 грн.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються Апеляційному
суду Донецькій області через Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області
протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, рішення вважається
таким, що набрало законної сили.

Суддя                                                                                                                                  О.І.Гаврилюк