Справа №2-238/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

“15” лютого 2008
р.
м. Київ

Дніпровський
районний суд м. Києва у складі:

Головуючого -
судді
САВЛУК Т.В.

при
секретарі
Паріста Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_3, ОСОБА_4   про поділ
спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення режиму
окремого проживання з січня 2000 року.

03 грудня 2007 року  представником
відповідача ОСОБА_5. Подано зустрічну позовну заяву від імені  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про поділ спільного майна подружжя,
відповідно до якої позивачка просить визнати за нею право власності на &frac12;
частину квартири АДРЕСА_1, &frac12; частину дачі, що знаходиться АДРЕСА_2. (а.с.46-47, 48-50)

За ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва  від 03 грудня 2007 року прийнято зустрічний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя.

За ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2007 року
провадження по цивільній справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення режиму
окремого проживання закрите. (а.с.67)

За  ухвалою Дніпровського районного
суду міста Києва від 18 грудня 2007 року залучено до участі у справі у якості
третіх осіб без самостійних вимог
ОСОБА_4 та ОСОБА_3. (а.с.80)

Позивач ОСОБА_1 В судовому засіданні позовні вимоги підтримала,
пояснила,  пояснила, що з 1982 року
перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу дітей не мають,
однак вона займалась вихованням дочки відповідача від першого шлюбу ОСОБА_3, до
1993 року їх сім'я проживала в квартирі відповідача, однак після смерті батька
відповідача, відповідач наполіг на тому, щоб вони перейшли жити в квартиру її
батьків, а свою квартиру відповідач здавав в оренду, однак грошові кошти, які
утримувались за оренду відповідач їй особисто не давав, повідомляв, що за ці
кошти будував дачу та сплачував за навчання доньки, однак позивачка заявила, що
в будівництві дачі приймала участь її мати, крім того, її батьки купили
відповідачу автомобіль. В подальшому відповідач продав свою квартиру в
АДРЕСА_3, та купив нову квартиру в АДРЕСА_1. Однак до розгляду справи в суді,
їй не було відомо хто є власник квартири та садового будинку, оскільки ці факти
відповідачем не розголошувались, вважає, що як квартира , так і дача є спільним
майном подружжя, тому вона має право на частину даного майна, тому просить
виділити їй &frac12; частину квартири
АДРЕСА_1 та &frac12; частину дачі, що
знаходиться АДРЕСА_2.

Представник позивача ОСОБА_5  в
судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній
заяві, додатково пояснив, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, спірне
нерухоме майно придбане в період шлюбу сторін, що додаткового доказування не
потребує, позивачка та її батьки приймали участь у придбані квартири та в
будівництві дачі, що дає підстави вважати, що ці об'єкти нерухомого майна є
спільним майном подружжя.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову
заперечував, просив в позові відмовити, пояснив, що земельна ділянка та
розташований на земельній ділянці садовий будинок АДРЕСА_2 є приватною
власністю ОСОБА_3, на даний час її право власності сторонами не оспорюється, в
той час як квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності
відповідачу та його матері ОСОБА_4, ними разом приватизована, позивачка на
момент приватизації не була зареєстрована в цій квартирі, своє  право на приватизації вона не оспорює, в той
час позивачем не надано належних доказів, які мали підтвердити викладені
позивачем вимоги.

Представник третіх осіб ОСОБА_6 в
судовому засіданні проти позову заперечував, провив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,  представника позивача, відповідача,
представника відповідача, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7, дослідивши матеріали
справи,  суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 28 жовтня 1982 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.

За рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва  від 15 листопада 2007 року
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1  розірвано.

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного
процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили,
не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 15 листопада 2007 року, ОСОБА_2 Та ОСОБА_1  Припинили
шлюбні відносини та ведення спільного господарства з січня 2000 року, з
того ж часу проживають окремо. (а.с.65)

З 22 грудня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4
перебували на квартирному обліку в Дніпровській районній у місті Києві
державній адміністрації  у пільговій
черзі - учасники війни.

09 серпня 1999 року між Державною
госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено
інвестиційний договір №245-н, предметом договору є участь Інвестора у
фінансуванні будівництва жилого будинку №22 АДРЕСА_1 в місті Києві із
розрахунку: 50% - за кошти міського бюджету та 50% - за кошти громадян, об'єкт
інвестування - квартира АДРЕСА_1. (а.с.66)

Згідно взятих на себе зобов'язань, Інвестор
до 18.08.1999 року включно перераховує на розрахунковий рахунок Державної
госпрозрахункової організації «Житло-інвест» кошти в сумі 32678,68 грн. за
квартиру. (п.3 Договору)

Згідно п.4 Договору після виконання
Інвестором п.3 та введення жилого будинку в експлуатацію, районна у місті Києві
державна адміністрація за місцем перебування Інвестора на квартобліку, видає
йому ордер на заселення квартири зазначеної в п.2 із зняттям його сім'ї з
квартобліку. Після отримання ордера на квартиру, Інвестор може приватизувати
квартиру в порядку передбаченому Законом України «Про приватизацію державного
житлового фонду».

27 червня 2000 року Головним управлінням
житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на ім'я  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 видано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового
фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських
споруд і приміщень (підвалів, сараїв в т.ін.) державного житлового фонду на
користь громадян України.

Приватизація здійснюється шляхом безоплатної
передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21
квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та
додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. (ст.3 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»)

Як підтвердила в судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 на момент приватизації вона не була прописана в квартирі АДРЕСА_1,
свідоцтво про право власності на дану квартиру не оскаржувала, питання про
визнання права користування даної квартирою в судовому порядку нею не
порушувались.

Згідно довідки Житлової
ремонтно-експлуатаційної організації №414 від 22.10.2007 року в квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2  та ОСОБА_4.
(а.с.8)

Згідно ч.1 та ч. 3 ст. 35 Земельного кодексу  України громадяни України із земель державної
і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на
умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного
садівництва.

Земельні ділянки, призначені для садівництва,
можуть використовуватись для закладення багаторічних плодових насаджень,
вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних
будинків, господарський споруд, тощо.

За
нормою  п. “д” ч. 1 ст. 90 ЗК України,
власники земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та
інші будівлі і споруди.

Громадянин - член садівницького товариства,
якому виділена земельна ділянка для садівництва, має право на її безоплатну
приватизацію за умови, що її розмір не перевищує 0,12 га (ст.121 Земельного
кодексу України) та що такий громадянин не отримав раніше земельну ділянку,
призначену для індивідуального чи колективного садівництва, у приватну
власність безоплатно. Приватизація земельної ділянки громадянином - членом
садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього
товариства  шляхом подання заяви до
правління товариства або до відповідного органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що з 1996 року ОСОБА_3 є
членом Садового товариства АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4
площею 0,12 га виділені ОСОБА_3 на підставі рішення засідання
профспілкового комітету АТП-13055 №2 від 26.01.1996 року.

В подальшому, ОСОБА_3 набула права власності
на земельну ділянку площею 0,120 га в АДРЕСА_2 що підтверджується державним
актом направо приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної власності на землю за №1440 від 27 грудня
2000 року. (а.с.41)

АДРЕСА_2 належить на праві приватної
власності ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно НОМЕР_1 від 03.09.2007 року. (а.с.42)

Так, особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
(ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з
поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй
вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя. (ст.62
Сімейного кодексу України)

Виходячи з предмету позовних вимог, позивачка просить визнати за нею право
власності на &frac12; частину квартири
АДРЕСА_1 та  &frac12; частину дачі, що знаходиться АДРЕСА_2.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального
кодексу України)

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61
цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу
окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку,
що нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та садовий будинок, що знаходиться
АДРЕСА_2, не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки
позивачем не доведено той факт, що дані об'єкти нерухомого майна були придбані
за спільні кошти під час спільного сумісного проживання подружжя.

Так , об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1, є спільною сумісною
власністю відповідача та його матері ОСОБА_4, право власності на яку
набуте  шляхом приватизації.

Доказів, які мали підтвердити той факт, що позивачка на момент приватизації
даної квартири мала право користування
даною квартирою та/або постійно проживала в спірній квартирі з наймачем,
що давало їй право брати участь у приватизації даного житла, суду надано не
було.

Стосовно іншого об'єкту нерухомого майна -
садового будинку, що знаходиться АДРЕСА_2, також відсутні підстави
вважати, що спірний будинок є спільною сумісною власність подружжя, оскільки як
сама земельна ділянка, так і зведений на земельній ділянці садовий будинок
належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Доказів, які мали підтвердити факт оспорювання права власності ОСОБА_3  на садовий будинок сторонами  суду не надано, доводи позивача про те, що
вона приймала участь у будівництві та утриманні садового будинку не найшли
свого підтвердження під час розгляду судової справи, а також відсутні будь-які
належні докази, які мали підтвердити даний факт.

Разом з тим, покази свідка - ОСОБА_8, яка будучи допитаною в судовому
засіданні пояснила, що добре знає подружжя ОСОБА_1, підтвердила, що за час їх
спільного проживання ними придбана квартира АДРЕСА_1, а також той факт, що
позивачка приймала безпосередню участь у будівництві садового будинку, суд
оцінює критично, оскільки покази свідка ґрунтуються на припущеннях та базуються
на інформації, яка отримана від спілкування з позивачем, фактичні обставини
справи свідку невідомі, як невідомі конкретні адреси розташування спірної
квартири та садового будинку.

Також, суд не вбачає підстав для використання як доказ по справі покази
свідка ОСОБА_7, який будучи допитаним у якості свідка пояснив, що відповідач
позичав у нього кошти на придбання квартири, оскільки ці факти мають бути
підтверджені лише письмовими доказами, які в матеріалах справи відсутні, що не
заперечується представником відповідача.

З огляду на викладене,
суд дійшов висновку, що позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4   про поділ спільного майна подружжя,  є обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 60, 70,71 Сімейного кодексу
України,  ст. 35, 90 Земельного
кодексу  України, ст.ст. 1, 3 Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду» ст.ст.10, 58, 61, 88,
208, 209, 212-215, 218  Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4   про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 20-ти
днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано
протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

С у д д я