Справа  22-1837- 2008
р.                             Головуючий
у 1 інстанції Льон С.М.
Доповідач Суровицька Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

7 жовтня  2008 року

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Авраменко
Т.М.

суддів                    -  Говорухіна В.П., Суровицької Л.В.

при секретарі      - Чернезі   М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на
рішення Ленінського райсуду  м.
Кіровограда від 2 липня  2008 року у
справі за позовом ОСОБА_1   до Державного
підприємства «СхідГЗК» про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні  2008 року ОСОБА_1звернувся
в суд із позовом до Державного підприємства «СхідГЗК» про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Зазначав, що  з 1991 року працював на східному
гірничо-збагачувальному комбінаті «Інгульська шахта», яка є структурним
підрозділом ДП «Схід ГЗК».

У зв'язку із постійним впливом
шкідливих і важких умов праці у нього розвинулась хвороба і в квітні 2006 року
висновком МСЕК було встановлено втрату 40 % професійної працездатності та третю
групу інвалідності.

Ушкодженням здоров'я йому
заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях через постійний
біль, моральних переживаннях через втрату роботи, сімейних зв'язків.

Просив стягнути з відповідача на
відшкодування моральної шкоди 75 000 грн.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 2 липня 2008 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1.
просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що  апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних
підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1.,
працюючи на шахті підземним машиністом електропотягу, підземним проходчиком,
отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 4 квітня 2006  року йому було встановлено 40 % втрати
професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що на
правовідносини сторін, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які призвели до
втрати працездатності, дія ст.237-1 КЗпП України не поширюється.

Відповідно до ст.255 КЗпП види
матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим
державним страхуванням працівникам, а в деяких випадках і членам їх сімей,
умови їх надання та розміри визначаються законами України з окремих видів
загальнообов'язкового страхування, іншими нормативно-правовими актами, які
містять норми щодо загальнообов'язкового державного страхування.

Стаття 9 Закону України «Про
охорону праці» покладає обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності,
на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України відповідно до Закону від 23 вересня 1999 року.

Цей Закон від 23 вересня 1999
року  визначає правову основу,
економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового
страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих
на виробництві, та поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах, установах, організаціях, незалежно від
їх форм власності та господарювання, фізичних осіб, які забезпечують себе
роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно зі ст.ст. 1, 15, 21, 28,
34 Закону від 23 вересня 1999 року в разі настання страхового випадку, а саме з
часу встановлення втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, відшкодування моральної шкоди відноситься до обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України, а не роботодавця. Норма Закону, яка встановлює такий
обов'язок роботодавця поряд з Фондом соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України (чи окремо від
нього), відсутня, оскільки п.2 гл.82 ЦК України, який передбачає відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, або смертю особи, не
поширюється на випадки, які виникли на виробництві із застрахованими
особами.

Відповідно до п.27 ст.77 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та п.22 ст.71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абз.4 ст.1, підп. «є»
п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 та ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно з розд. ХІ Прикінцевих
положень Закону від 23 вересня 1999 року (зі змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-УІ) відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку
припиняється з 1 січня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції правильно врахував положення зазначених норм
Законів і прийшов до висновку про безпідставність вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду , суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до
ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1
ч.1 ст.307, ст.308, 313-315, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 2 липня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

судді: