Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1
жовтня 2008 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М., Григор'євої Л.І.,  Гуменюка В.І., Луспеника Д.Д.,-

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої
незаконними діями та бездіяльністю органів дізнання, попереднього слідства,
прокуратури та суду, заінтересовані особи - Головне управління Державного
казначейства України в Луганській області, Державне казначейство України,
прокуратура Луганської області, за касаційними скаргами заступника прокурора
Луганської області, Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області, ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Луганська
від 7 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 2
квітня 2008 року,

в
с  т  а
н  о  в
и  л  а :

У жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю
органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, посилаючись на
те, що 27 березня 2004 р. Ленінським РВЛМУ УМВС України в Луганській області проти
нього була незаконно порушена кримінальна справа за звинуваченням у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, обрано запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд. Постановою Ленінського районного суду м.
Луганська від 9 грудня 2005 р., залишеною без змін апеляційним судом Луганської
області ухвалою від 21 лютого 2006 року, кримінальна справа закрита з
нереабілітуючих підстав у зв'язку з відсутністю скарги потерпілого, оскільки в
ході розгляду справи прокурором змінено звинувачення на ст. 356 КК України
(самоуправство).

Проте ухвалою Верховного Суду України від 27 лютого 2007 року кримінальна
справа відносно нього закрита за відсутністю складу злочину.

Заявник зазначав, що незаконним притягненням до кримінальної
відповідальності, обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд
йому завдано матеріальної та моральної шкоди, зганьблене його чесне ім'я,
обмежено право на вільне пересування та зайняття підприємницькою діяльністю,
він був вимушений для підтримки життєвого рівня задешево продати майно, не міг
належним чином утримувати сім'ю, вести звичний образ життя та порушились його
сталі стосунки, не зміг пройти навчання за його релігійними переконаннями.

У зв'язку з наведеним просив стягнути за рахунок державного бюджету на його
користь матеріальну шкоду в розмірі 138200 грн. як збитки від задешевого
продажу майна, збитки від пошкодженого в ході слідства майна, в тому числі й
109570 грн. збитки неотриманої виручки від підприємницької діяльності. Крім
того, просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 190000 грн.
Також просив повернути вилучене у нього майно, зобов'язати винних осіб дати
повідомлення у засоби масової інформації про його реабілітацію, направити
повідомлення Генеральному прокурору України про вчинені проти нього злочини для
порушення кримінальної справи щодо відповідних службових осіб.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 7 грудня 2007 року,
залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 2 квітня
2008 року, заява ОСОБА_1задоволена частково. На його користь з Державного
казначейства України стягнуто 9200 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн.
моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури та суду. В іншій частині в задоволенні вимог
відмолено.

У поданих касаційних скаргах з посиланням на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права: ОСОБА_1 просить змінити судові рішення та задовольнити його вимоги в
повному обсязі; заступник прокурора Луганської області просить скасувати
ухвалені судові рішення та направити справу на новий розгляд; представник
Головного управління Державного казначейства України в Луганській області
просить скасувати ухвалені судові рішення та відмовити заявнику у задоволенні
його вимог.

У запереченнях на касаційні скарги ОСОБА_1 та заступник прокурора
Луганської області посилаються на необґрунтованість зустрічних скарг та просять
задовольнити подані ними скарги.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,
заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційні скарги Головного управління Державного
казначейства України в Луганській області та заступника прокуратура Луганської
області підлягають частковому задоволенню, скарга ОСОБА_1задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення
заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того, що наявними є підстави та умови для
відшкодування шкоди, завданої заявнику незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури та суду. Суд стягнув на користь заявника
матеріальну шкоду в розмірі 9200 грн. у вигляді неотриманих доходів від
підприємницької діяльності з розрахунку розміру мінімальної зарплати (460 грн.)
на 20 місяців знаходження під слідством і судом, а також виходячи з цих же
розрахунків та враховуючи засади розумності та справедливості стягнув моральну
шкоду в розмірі 50000 грн. Відмовляючи в задоволенні інших вимог, суд послався
на те, що вони не відповідають вимогам чинного законодавства.

Однак повністю погодитися з
такими висновками судів не можна, оскільки вони дійшли їх із порушенням норм
матеріального права.

Відповідно до п. 4 Положення про застосування Закону України „Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і суду” від 4 березня 1996 р. розмір сум,
які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню,
визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час
відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи
виправних робіт як адміністративного стягнення.

Проте суди не врахували, що відносно ОСОБА_1органами слідства чи
прокуратури не прийнялися рішення про відсторонення його від роботи. Крім того,
ОСОБА_1 не заперечував цього факту та пояснив, що продовжував займатися
підприємницькою діяльністю, сплачував єдиний податок, проте отримував незначні
доходи.

За
таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для
задоволення вимог в частині відшкодування матеріальньої шкоди, а в апеляційного суду - для
висновку про законність рішення суду першої інстанції в цій частині.

Ураховуючи, що суди при вирішенні
спору неправильно застосували норми матеріального права, судові рішення
підлягають скасуванню в частині відшкодування
матеріальної шкоди з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Щодо розміру стягненої моральної шкоди на користь заявника, то в цій
частині судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства та
роз'ясненням, даним у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року “Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”. Тому у відповідності до вимог ст. 337 ЦПК України підстави
для скасування рішення суду в цій частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верхового Суду
України

в и р і ш и л а :

Касаційні скарги Головного управління Державного казначейства України в
Луганській області та заступника прокуратура Луганської області задовольнити
частково, касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Луганська від 7 грудня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської області від 2 квітня 2008 року в частині
відшкодування матеріальної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове
рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.
В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Рішення
оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

В.М. Барсукова  Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк
Д.Д. Луспеник