Справа № 2-3449/2008
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

07  липня 2008 року
м.Сімферополь

Київський   районний
суд   м. Сімферополя  в
складі:

Головуючого,
судді           Харченко      І.О.,

при
секретарі
Мевлюдовій  Ф.І.,

розглянувши
у  відкритому  судовому
засіданні   в  місті
Сімферополі   цивільну   справу   за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про  відшкодування    матеріальної    та
моральної   шкоди, заподіяної    при ДТП, -

в с т а н о в и в:

09.04.2008 року  ОСОБА_1
звернувся  до  суду з позовом  до ОСОБА_2., про  відшкодування   матеріальної
та  моральної  шкоди, заподіяної  при
ДТП. Свої  вимоги  мотивував тим,  що
27.11.2007 року  в  08 годин
20 хвилин  у  м. Сімферополь  на  рівнозначному  перехресті
вулиць Менделеева-Шполянської, відповідачка керуя автомобілем марки НОМЕР_1, не
надала  дорогу  автомобілю
марки  НОМЕР_2, під його
керуванням, у  результаті чого допустила
зіткнення автомобілів. Позивач  вказував,  що
відповідачка  порушила  вимоги
п.16.12 ПДД України, тому просив
суд  стягнути  з
позивачки  на  його
користь  3070 грн. 35 коп.  матеріальної
шкоди, 1000 грн. моральної
шкоди  та  судові
витрати.

Позивач  у
судове  засідання  не
з'явився, 07.07.2008 року надав до суду заяву, якою позовні вимоги
підтримав, просив суд розглянути справу у його
відсутності та постановити заочне рішення,  оскільки
відповідачка  до  суду
не  з'являється (а.с.47).

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася,  без  повідомлення
нею  причин неприбуття, вона  була
належним  чином  повідомлена
про дату, час і місце судового
розгляду.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що
відповідає положенням   ст.224 ЦПК
України, відповідно до яких, у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про причини  неявки
або якщо зазначені ним
причини  визнані неповажними, суд
може ухвалити заочне рішення на підставі наявних  у справі
доказів, якщо  позивач  не
заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши   матеріали
справи  та  докази,
надані  в  порядку
ст. 60 ЦПК  України  суд
дійшов  до  наступного.

Судовим  розглядом
встановлені  такі  факти
та   відповідні   їм
правовідносини.

27.11.2007 року  в 08 годин 20 хвилин
у  м.Сімферополь на  рівнозначному перехресті
вулиць Менделеева-Шполянської,  зіткнулися  автомобіль
марки  НОМЕР_1, під
керуванням   водія  ОСОБА_2. та автомобіль  марки
НОМЕР_2, під   керуванням  водія
ОСОБА_1. (а.с.6-7).

Автомобіль марки  НОМЕР_2, на
підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного   засобу
НОМЕР_3  належить на на праві
власності позивачеві (а.с.6, 13, 34).

Постановою   Київського районного
суду м.Сімферополь від 21.12.2007
року  відповідачка ОСОБА_2.  була
притягнута  до  адміністративної  відповідальності  у вигляді позбавлення   права
керування   всіма  видами транспортних засобів строком на три
місяця за здійснення  27.11.2007
року   адміністративного  правопорушення,   передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.7).

Згідно до частини 4 статі 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова суду у справі про  адміністративне  правопорушення   обов'язкові для суду, що розглядає справу
про цивільно-правові  наслідки дій  особи, стосовно  якої ухвалено вирок або    постанова
суду, з   питань чи   мали
місце  ці  дії та
чи  вчинені   вони
цією особою.

Оскільки, постанова Київського районного суду м.Сімферополя від 21.12.2007
р. не скасована відповідним судом у порядку, визначенному процесуальним
законом, в межах провадження справи, в якій
вона  ухвалена, тому суд визнає
провину водія ОСОБА_2. в ДТП встановленою та
не   потребуючий доказуванню.

У результаті   дорожньо-транспортної  пригоди
з  вини   водія
відповідача ОСОБА_2. автомобіль позивача
марки НОМЕР_2  отримав механічні
пошкодження, розмір яких визначено у висновку судової автотоварознавчої
експертизи  №31-0394 від 19.05.2008
року  і відповідно до якого, сума
матеріальної  шкоди спричиненої   володільцю
автомобілю марки НОМЕР_2, дорівнює 2034 грн.  15
коп.  (а.с.39).

Відповідно  до  п.4 постанови
Пленуму  Верховного Суду України
„Про практику розгляду  судами
цивільних  справ  за
позовами   про  відшкодування   шкоди” від 27.03.1992  року № 6, із змінами,  під
володільцем  джерела  підвищеної небезпеки  розуміється юридична особа або громадянин, що
здійснюють єксплуатацію джерела підвищеної
небезпеки  на підставі права   власності, повного господарського відання,
оперативного управління або  з  інших підстав (договіру   оренди,
довіреності   тощо).

Відповідно до ч.2 статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,   відшкодовується особою, яка на
відповідній  правовій  підставі (право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом,  іншим
об'єктом,  використання, зберігання
або  утримання   якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.1
ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки,
відшкодовується   на
загальних   підставах,  а
саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини   іншої
особи,   відшкодовується  винною особою.

Статтею   60 ЦПК
України встановлено, що
кожна   сторона   повинна
довести   ті   обставини, на які  вона
посилається,    як   на
підставу    своїх     вимог
або   заперечень.

Відповідно  до
вимог части 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення  її   цивільного
права, має   право  на
їх   відшкодування.

Збитками є: втрати,  яких   особа
зазнала у зв'язку  зі  зношенням
або  пошкодженням речі, а також
витрати,  які  особа зробила або мусить зробить для
відновлення свого порушеного права /реальні збитки/; доходи,  які
особа   могла  б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено
/упущена вигода/ (п.п.1 і 2 ч.2 ст.22 ЦК України ). Збитки відшкодовуються  у
повному  обсязі,  якщо договором або законом не передбачено
відшкодування  у  меншому
або  більшому   розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України).

Статтею 23
ч. 1  ЦК України  передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної  шкоди,  заданої  внаслідок  порушення   її  прав. Моральна шкода полягає, завдяки, у
душевних стражданнях,  яких фізична  особа  зазнала  у  зв'язку  із  знищенням  чи  пошкодженням  її  майна
(п.3.ч.2  ст.23  ЦК України).

З огляду  на   викладане,
суд
полягає   доведеним   спричинення
позивачу моральної шкоди, яка  полягає  в  його  душевних   стражданнях і  хвилюваннях, у зв'язку  із  пошкодженням його автомобіля,   позивач  був  вимушений  безпідставно витрачати свій час на
ремонт автомобіля,  звертатися
до суду, мали  місце  вимушені зміни у його життєвих стосунках.  Враховуючи   роз'яснення
Пленуму  Верховного  Суду України, даних у  п.9 постанови від 31 березня 1995 року № 4
“Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”
(зі змінами),   виходячи  із  засад   розумності, виваженості та
справедливості, суд    стягує   з  відповідача  на  користь   позивача  1000 грн. моральної   шкоди.

Позивачем  заявлені  вимоги
щодо  відшкодування  витрат
по  оплаті  товарознавчого  дослідження,
але  відповідно  до  ст.
79 ЦПК  України  вони
не  віднесені  до
витрат,   пов'язаних  з
розглядом  судової   справи
і  до  таких
витрат не  застосовуються  правила
глави  YIII
ЦПК  України,  а
отже    вони   не
підлягають  відшкодуванню.

На  підставі   ст.ст.22, 23, 1187, 1188 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду України
від  31.03.1995 р. № 4 „Про  судову
практику  в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди” (зі  змінами),   керуючись
ст.ст.  10,  11,
14,  60, 61, 88, 209, 212,
214-215, 218, 224-226  ЦПК  України,
с у д -

В И Р І Ш И В:

Позов  ОСОБА_1
до  ОСОБА_2,  про
відшкодування  матеріальної   та
моральної   шкоди,  заподіяної
при   ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
в  рахунок  відшкодування   матеріальної   шкоди - 2034 грн. 15 коп.,  в рахунок відшкодування  моральної
шкоди  - 1000 грн. 00 коп., в   рахунок
відшкодування витрат  по
оплаті  судової   авто товарознавчої  експертизи
у  сумі   250 грн. 00 коп.,  судового збору в сумі 51 грн. 00 коп.  та 17 грн. 00 коп.,  витрат
на   інформаційно-технічне  забезпечення
судового   процесу 30 грн., за
оплату   поштової   кореспонденції - 15 грн. 30 коп., а   всього - 3397 грн. 45 коп.

В решті вимог  відмовити.

Рішення   може   бути  оскаржене  в
апеляційному  порядку
до  Апеляційного  суду
АР Крим   через  Київський
районний
суд   міста  Сімферополя
шляхом
подачі   в  10-денний   строк
з   дня  проголошення   рішення
заяви    про   апеляційне
оскарження   і  подання
після    цього   протягом  20
днів    апеляційної   скарги.

Суддя: