Справа № 2-3949/08 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2008 року

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого – судді Куковенкова С.В.

при секретарі – Стасенко Ю.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до Олександрійської міської Ради, де третіми особами є
ОСОБА_2
і
ОСОБА_3
, про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її свекра –
ОСОБА_4
та після смерті її чоловіка –
ОСОБА_5
, яке складається з житлового будинку, в тому числі і самочинно споруджених будівель.

Свої вимоги мотивує тим, що 01 червня 2000 року помер її свекор –
ОСОБА_4
Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового
АДРЕСА_1
з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1
. За життя її свекор склав заповіт, яким заповідав належне майно своєму синові та її чоловіку -
ОСОБА_5
. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, після смерті батька її чоловік протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном. Цей факт підтверджується тим, що чоловік постійно проживав і був зареєстрований зі спадкодавцем, за однією адресою. Проте, за життя він не оформив своє спадкове право юридично.

27 вересня 2007 року її чоловік -
ОСОБА_5
, помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з зазначеного вище житлового будинку. За життя, її чоловік склав заповіт, за яким заповідав належне йому майно їй. Тому, відповідно до ст. 551 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому спадщини переходить до його спадкоємців, тобто до неї. Вона, в свою чергу, після смерті чоловіка фактично прийняла спадщину, вступивши в володіння спадковим майном, постійно проживала в зазначеному будинку, була зареєстрована разом із спадкодавцем в ньому.

За життя її свекор, без дозволу відповідних виконавчих органів рад, самочинно, побудував господарські будівлі (гараж, сполучений перехід до будинку) та провів реконструкцію житлового будинку, зі збільшенням його житлової площі. Після цього, житловий будинок є одноповерховий, одноквартирний, однокімнатний житловою площею 21,1 кв. м., загальною площею 59,3, кв.м., і складається з прибудови під літ. „а-1” розміром 3,80 х 4,35 м. (сполучений перехід) та господарської будівлі та споруди: гараж під літ. „З” розміром 4,25 х 6,00 м.

В зв’язку з тим, що її тесть за життя юридично не встановив право власності на самочинно побудовані господарські будівлі (гараж, сполучений перехід до будинку) та проведена реконструкція житлового будинку зі збільшенням його житлової площі., після його смерті вона не може отримати свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок. Відповідно до п. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване не ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Вона звернулася до відділу архітектури та містобудування Олександрійської міської ради для узаконення зазначених будівель та внесення їх до технічної документації з проханням дозволити їй залишити в користуванні самочинно споруджені будівлі.

Після її звернення відділом архітектури та містобудування Олександрійської міської ради, за участю санітарної та пожежної інспекції, було складено акт обстеження на предмет відповідності діючим нормам і правилам самочинно споруджених будівель, на підставі якого 16 жовтня 2008 року було зроблено висновок, згідно якого встановлено, що самочинно споруджені будівлі відповідають санітарним, протипожежним та архітектурним нормам і не порушують прав інших осіб.

Позивач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Треті особи до суду не з'явилися, але подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають.

Представник відповідача в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Враховуючи повне визнання позову відповідачем, відповідно до вимог п. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у попередньому судовому засіданні, на підставі наявних доказів, по суті.

Судом встановлено, що 01 червня 2000 року помер свекор позивача –
ОСОБА_4
Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового
АДРЕСА_1
з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці розміром 600 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1
. За життя свекор позивача склав заповіт за яким заповідав належне майно своєму синові,
ОСОБА_5
, чоловіку позивача.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, після смерті батька її чоловік протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном. Цей факт підтверджується тим, що чоловік постійно проживав і був зареєстрований зі спадкодавцем, за однією адресою. Проте, за життя він не оформив своє спадкове право юридично.

27 вересня 2007 року чоловік позивача -
ОСОБА_5
, помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з зазначеного вище житлового будинку. За життя,
ОСОБА_5
склав заповіт, за яким заповідав належне йому майно позивачу. Відповідно до ст. 551 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, та ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому спадщини переходить до його спадкоємців, тобто до позивача. Позивач, в свою чергу, після смерті чоловіка фактично прийняла спадщину, вступивши в володіння спадковим майном, постійно проживала в зазначеному будинку, була зареєстрована разом із спадкодавцем в ньому.

За життя її свекор, без дозволу відповідних виконавчих органів рад, самочинно, побудував господарські будівлі (гараж, сполучений перехід до будинку) та провів реконструкцію житлового будинку, зі збільшенням його житлової площі. Після цього, житловий будинок є одноповерховий, одноквартирний, однокімнатний житловою площею 21,1 кв. м., загальною площею 59,3, кв.м., і складається з прибудови під літ. „а-1” розміром 3,80 х 4,35 м. (сполучений перехід) та господарської будівлі та споруди: гараж під літ. „З” розміром 4,25 х 6,00 м.

В зв’язку з тим, що тесть позивача за життя юридично не встановив право власності на самочинно побудовані господарські будівлі (гараж, сполучений перехід до будинку) та проведена реконструкція житлового будинку зі збільшенням його житлової площі., після його смерті позивач не може отримати свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок.

Відповідно до п. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване не ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Після смерті спадкодавців позивач звернулася до відділу архітектури та містобудування Олександрійської міської ради для узаконення зазначених будівель та внесення їх до технічної документації з проханням дозволити мені залишити в користуванні самочинно споруджені будівлі. Після мого звернення відділом архітектури та містобудування Олександрійської міської ради за участю санітарної та пожежної інспекції було складено акт обстеження на предмет відповідності діючим нормам і правилам самочинно споруджених будівель, на підставі якого, 16 жовтня 2008 року було зроблено висновок, згідно якого встановлено, що самочинно споруджені будівлі відповідають санітарним, протипожежним та архітектурним нормам і не порушують прав інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

На підставі статей 316, 317, 319, 321, 325, 328, п. 5 ст. 376, 386, 392, 1216, 1217, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269,1270,1276 ЦК України, ст.ст. 548, 549, 551 ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 року, ст.ст. 4, 57, п. 4 ст. 130, ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1
в порядку спадкування за заповітом, право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті мого свекра –
ОСОБА_4
, померлого 01 червня 2000 року, яке складається з житлового
АДРЕСА_1
- одноповерхового, одноквартирного, однокімнатний житловою площею 21,1 кв. м., загальною площею 59,3, кв.м., і складається з прибудови під літ. „а-1” розміром 3,80 х 4,35 м. (сполучений перехід) і на господарські будівлі, споруди: гараж під літ. „З” розміром 4,25 х 6,00 м, що розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв.м,
АДРЕСА_1
Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до Апеляційного суду Кіровоградської області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через Олександрійський міськрайонний суд, або оскаржується в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий: Куковенков С.В.