суду 0515
Справа № 2-613/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2008р Докучаєвський міський
суд Донецької області в складі судді Клименка В.П., при секретарі Крамаренко
М.О., з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6, відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представника-адвоката ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Докучаєвську справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, і за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення юридичної відповідальності та
відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 22.03.2007р звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що він з
відповідачкою ОСОБА_2 проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1996р по
січень 2007р. За період спільного життя вони за договором міни від 17.04.2001р
придбали квартиру АДРЕСА_1. Оскільки в квартирі мають свої частки відповідачі,
то він має право на &frac14; частку цієї квартири. Просив суд стягнути з відповідачки
ОСОБА_2 вартість належної йому частки в сумі 21461 грн 50 коп.

В судовому засіданні позивач уточнив свої вимоги і просить суд визнати за
ним право власності на 11 кв.м загальної площі спірної квартири. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що він з 1996р по 17.04.2001р з відповідачами проживав в
квартирі АДРЕСА_2, яка була двохкімнатною. Цю квартиру вони з відповідачкою
відремонтували, що дало можливість останній обміняти її на трьохкімнатну спірну
квартиру. Оскілько загальна площа спірної квартири більша від двохкімнатної на
23 кв. м- йому належить 11,5 кв.м. Просить суд задовольнити його вимоги.

Крім того позивач звернувся із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про
визначення її юридичної відповідальності та стягнення моральної шкоди зх тих
підстав, що вона не знає законів і цим самим розповсюджує недостовірну
інформацію про нього. Просив суд стягнути з відповідачки у відшкодування
моральної шкоди у розмірі 250 її посадових окладів.

Відповідачі позов не визнали з тих підстав, що вони свою власну квартиру
обміняли на спірну, оскільки власнику цієї квартири їхня квартира була потрібна
для організації свого бізнесу. І тому вони поставили питання про обмін своєї
квартири на квартиру більшої площі. Позивач до квартири ніякого відношення не
має. Крім того відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що ніякої недстовірної іформації
про позивача вона не розповсюджувала.

Вислухавши сторони,
дослідивши матеріали справи, суд вважає в позові
відмовити
з таких підстав.

Судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач стверджує, а відповідачка ОСОБА_2 визнає, що вони проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу: по версії позивача з 1996р, а по версії
відповідачки- з 1997р. і до січня 2007р.

Договором міни від 17.04.2001р, посвідченого приватним нотаріусом Докучаєвського
міського нотаріального округу, реєстр№416, підтверджується, що відповідачі є
власниками квартири АДРЕСА_1.

Статтею 17 Закону України “Про власність”, який діяв на час отримання
відповідачами у власність спірної квартири по договору міні від 17.04.2001р,
передбачалося, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх
спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене законом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, пред'являючи вимоги про визнання права власності на 11 кв.м  загальної площі спірної квартири і послаючись
на те, що він приймав участь у ремонті квартири і ця обставина дала можливість
відповідачам обміняти належну їм двохкімнатну квартиру на трьох кімнатну, не
надав жодного доказу який саме ремонт і на яку суму було проведено в попередній
квартирі відповідачів, про його витрати в цьому ремонті.

З огляду на вказане суд вважає, що позивач не довів в суді своє право на 11
кв.м загальної площі спірної квартири.

Суд також вважає, що позивач не довів в суді, що відповідачка
розповсюджувала про нього недостовірні відомості. Бо ні з самої позовної заяви,
ні з пояснень як самого позивача, та і його представника не вбачається, які
саме відомості були розповсюджені відповідачкою ОСОБА_2  Остання ж суду пояснила, що в січні 2007 року
позивач побив її і за це був притягнутий до кримінальної відповідальності.
Останній ці пояснення відповідачки не заперечив.

Відповідно до ч.3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Тобто на позивачу в даному випадку лежить обов'язок доказати самого факту
поширення відповідачкою негативної інформації про нього. Але останній не вказав
де саме, в який спосіб і яку негативну інформацію поширила про нього позивачка.
Не привів доказів, які б підтвердили його ствердження.

Виходячи із
викладеного, керуючись ст.ст 10, 60,61, 174,
209,213-215  ЦПК України, на підставі  ст. 17 Закону України
“Про власність”(втратив чинність), ч.3 ст. 277 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності, і до ОСОБА_2 про визначення юридичної відповідальності та
відшкодування моральної шкоди відмовити за необгрунтованістю.

На рішення може бути
подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області через Докучаєвський
міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження, яка може бути подана до Докучаєвського міського суду протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя