У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2008 року                                                            м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Луспеника Д.Д., Балюка М.І., Барсукової В.М.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство
“Волинське обласне бюро технічної інвентарізації”, про передачу права власності
на заставлене майно,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Маневицького районного суду
Волинської області від 19 грудня 2007 року та ухвалу  апеляційного суду Волинської області від 2
квітня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2005 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 9.07.2004 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 в
нотаріальному порядку був укладений договір позики, забезпечений іпотекою,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 25 000 грн., які зобов'язалась повернути до 9.07.2005 року.  Оскільки
ОСОБА_2 умов договору не виконала, у встановлений договором строк гроші
не повернула, просив  передати йому право
власності на іпотечне майно, а саме, житловий будинок по АДРЕСА_1, та
зобов'язати КП  “Волинське обласне бюро
технічної інвентарізації” зареєструвати за ним право власності на цей будинок.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області
від 19 грудня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 2 квітня 2008 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені судові
рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і
процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд захистив права ОСОБА_1
способом, не передбаченим цивільним законодавством України, безпідставні. Так,
ст. 37 Закону України “Про іпотеку” передбачена можливість передачі
іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, якщо це врегульовано
відповідним договором. Зокрема, в укладеному між сторонами договорі позики від
9.07.2004 року, забезпеченого іпотекою, у п.13 сторони погодились на такий
спосіб вирішення спору у разі порушення свого зобов'язання з боку ОСОБА_2 Ії
зауваження щодо нерівноцінності заборгованої суми і предмету іпотеки
вирішуються згідно з ч.3 ст. 37 Закону України “Про іпотеку”.

Відсутні й передбачені ст.338 ЦПК України підстави для
обов”язкового скасування судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.332, 336, 337 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від
19 грудня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області від 2 квітня 2008 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Д.Д. Луспеник

М.І.
Балюк

В.М.Барсукова