Справа № 2-1531
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 листопада 2008 року

м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді

Степаненко Ю.А

при секретарі:

Васюковій М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
, про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ :

До Василівського районного суду Запорізької області звернулася
ОСОБА_1
з позовом, в якому вказує, що 09 лютого 2006 року вона дала у борг відповідачці
ОСОБА_2
кошти в сумі 910 гривень.

23.06.2006 року на прохання відповідачки вона вдруге дала у борг
ОСОБА_2
кошти в сумі 1500 гривень.

Загальна сума боргу складає 2410 гривень.

Одержання відповідачкою вищевказаної суми підтверджується розписками.

В зазначений у розписках строк відповідачка гроші не повернула, ухиляється від виконання зобов’язання.

Позивачка просить стягнути з відповідачки
ОСОБА_2
борг в сумі 2410 грн., 72,30 грн.-три проценти річних за прострочення грошового зобов’язання, 81 грн. - судові витрати, 200 грн. –юридичні послуги.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідачка
ОСОБА_2
в судове засідання не з’явилася неодноразово, про причини неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке є у справі.

Суд, зі згоди позивачки, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за слідуючих обставин:

як було встановлено в судовому засіданні і як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2006 року відповідачка взяла у позивачки в борг кошти в сумі 910 грн., взявши на себе зобов'язання повернути їх у строк до 28.02.2006 року, що підтверджується розпискою, яка є в матеріалах справи;

як було встановлено в судовому засіданні і як вбачається з матеріалів справи, 23 червня 2006 року відповідачка взяла вдруге у позивачки в борг кошти в сумі 1500 грн., взявши на себе зобов'язання повернути їх у строк до 01.10.2006 року, що підтверджується розпискою, яка є матеріалах справи;

позивачка свої зобов'язання перед відповідачкою виконала у повному обсязі передавши позивачці вказані у розписках суми, а відповідачка свої зобов"язання не виконує, не повернувши позивачці до теперішнього часу кошти, що підтверджується поясненнями позивачки;

відповідачка в судове засідання не з’явилася, ніяких доказів в заперечення позовних вимог, якщо такі є, суду не надала.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор-прийняти виконання особисто.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (дата) виконання боржником зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімум доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт передачі позивачкою відповідачці грошових коштів за договорами позики в сумі 2410 грн. В розписках вказано строк повернення відповідачкою грошових коштів, але до теперішнього часу вони не повернуті позивачці.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки грошові кошти за договорами позики в сумі 2410 грн. та 72,30 грн. – три проценти річних від простроченої суми боргу.

Судові витрати позивачки по сплаті державного мита в сумі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., що підтверджується квитанціями, які є в матеріалах справи, згідно ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним також стягнути з відповідачки на користь позивача.

Крім того, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задовленні позову в частині стягнення витрат на юридичну допомогу, оскільки позивачкою не надано документального підтвердження понесення вказаних витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 84,88, 169, 208-209, 212-215, 224, 226, 228, 232 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
, про стягнення боргу за договором позики,- задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_2
на користь
ОСОБА_1
: 2410 грн- суму боргу, 72,30 грн – три проценти річних, судові витрати, а саме : сплачене державне мито у розмірі 51 грн, та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а всього 2563,30 ( дві тисячі п’ятсот шістдесят три гривні 30 копійок) грн.

В задоволенні іншої частини позову – відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, вказаний вище, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду Ю.А.Степаненко