У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

10 вересня
2008 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми
А.Г.,

суддів:

Левченка
Є.Ф.,

Охрімчук
Л.І.,

Лихути
Л.М.,

Романюка
Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: житлово-будівельний
кооператив № 182 “Побутовець”, ОСОБА_3, про визнання права власності на частку
квартиру та присудження грошової компенсації за частку відповідачки в ній та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні квартирою, вселення та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду
м. Дніпропетровська від 3 жовтня 2007 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області                          від 6 березня 2008
року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання права на частку квартири АДРЕСА_1 та присудження з нього на користь
відповідачки грошової компенсації за її частку квартири з визнанням за ним
права власності на всю квартиру, посилаючись на те, що квартира придбана в
період шлюбу з відповідачкою і є їхньою спільною власністю, однак є
неподільною, виділити належну йому частку неможливо, а відповідачка у квартирі
не проживає та житлом забезпечена.

ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні квартирою, вселення та відшкодування моральної шкоди,
указуючи, що квартира придбана для неї її матір'ю, тому є її приватною
власністю, а відповідачі, проживаючи у квартирі, чинять їй перешкоди в
користуванні нею, чим до того ж завдають моральних страждань.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду                                    м.
Дніпропетровська від 3 жовтня 2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано  ОСОБА_1 не чинити             ОСОБА_2 перешкоди в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та постановлено вселити ОСОБА_2 у зазначену квартиру. У
решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 6 березня                2008 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання
за ним права власності на частку квартири скасовано та визнано за ним право
власності на &frac12; частину зазначеної квартири. У задоволенні вимоги про
присудження з                ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 грошової компенсації за її частку квартири та визнання за ним
права власності на всю квартиру відмовлено. Рішення суду першої інстанції в
іншій частині залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26 червня 2008
року касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду відхилено.

ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі просить скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у частині відмови в задоволенні його позовної вимоги про
присудження з нього грошової компенсації за частку ОСОБА_2 у квартирі та
ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї вимоги, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлдягає.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги   ОСОБА_1 про присудження з нього на користь
ОСОБА_2 грошової компенсації за належну їй частку спільної квартири,
апеляційний суд виходив із того, що квартира є неподільною, а ОСОБА_2 іншого
житла немає.

Такий висновок є правильним.

Відповідно до ч.
1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене
за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє
рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок
суду.

Таким чином,
установивши, що припинення права власності         ОСОБА_2 на частку спірної квартири
завдасть їй істотної шкоди, а ОСОБА_1 попередньо не внесено на депозитний
рахунок суду вартості її частки, суд обґрунтовано відмовив у позові про
присудження грошової компенсації за частку квартири.

Рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду
не спростовують, а тому касаційну скаргу відповідно до вимог ст. 337 ЦПК
України слід відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 336, ст. 337,
п. 1 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від
3 жовтня 2007 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6
березня 2008 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про присудження грошової компенсації за частку квартири залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк