У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

6   серпня
2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого:

Яреми А.Г.,

суддів:

Жайворонок Т.Є., Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М., Перепічая В.С.,-

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства
,,Українська пожежно-страхова компанія'', 3-я особа Херсонська філія
акціонерного банку ,,Укркоопспілка'', про стягнення грошових сум за договором
страхування та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою
акціонерного товариства ,,Українська пожежно-страхова компанія''(далі Страхова
компанія або Страховик) на рішення Суворовського районного суду м. Херсона
від  22 січня 2008 року та  рішення апеляційного суду   Херсонської області від    20 травня
2008 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2007
року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до Страхової компанії про стягнення грошових сум за
договором страхування та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала
тим, що 26.10.2006 року уклала з відповідачем договір страхування автомобіля
,,Део Ланос'' (далі Договір  ).
21.11.2006 року сталося викрадення автомобіля, у зв'язку з чим порушено
кримінальну справу. Відповідач  відмовив
у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що відповідно до п.7.4.
Договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у
випадку викрадення транспортного засобу, якщо в ньому знаходились документи на
цей транспортний засіб (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) та/або
ключі до системи запалення. Просила визнати недійсним вказаний пункт
Договору  як такий, що є незрозумілим,
порушує її права на отримання повної та достовірної інформації, є неконкретним
та дає можливість страховику для його широкого тлумачення. Просила стягнути із
Страхової компанії страхове відшкодування у розмірі 45285,30 грн,  компенсацію за моральну шкоду у розмірі 10
000 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням   Суворовського районного суду м.Херсона  від  22
січня 2008  року ухвалено визнати
недійсним п.7.4. договору страхування, стягнуто із  Страхової компанії на користь ОСОБА_1
страхову суму в розмірі  45285грн.30
коп., у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. та розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від  20 травня  2008 року
апеляційна скарга Страхової компанії задоволена частково. Ухвалено скасувати
рішення місцевого суду в частині стягнення компенсації за моральну шкоду і у
позові в цій частині відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

У  касаційній
скарзі Страхова компанія просить
скасувати ухвалені по справі рішення у частині задоволення позову, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову
відмовити.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним п.7.4. Договору страхування, суди
виходили з того, що  цей пункт  є незрозумілим, так як у ньому не передбачено
з чого саме має виходити страховик при вирішенні питання чи виплачувати
страхове відшкодування. Відповідно до ст.18 Закону України ,,Про захист прав
споживачів''  це положення є несправедливим,
так як обумовлене лише власним розсудом виконавця, а тому його слід визнати
недійсним та  задовольнити позов в
частині стягнення страхового відшкодування.

З таким висновком суду першої та апеляційної  інстанції повністю погодитись не можна,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26.10.2006 року між
Страховою компанією та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування
наземного транспорту автомобіля ,,Део Ланос'' 2005 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 21.11.2006
року автомобіль  викрадено, у зв'язку з чим
порушено
кримінальну справу за ч.2 ст.289 КК України. Аварійний комісар вилучив у
ОСОБА_1 два комплекти ключів до системи запалення автомобіля, проте  оригінал
техпаспорту ОСОБА_1 не передала, пояснюючи це тим, що документи на
автомобіль залишилися в машині, яку викрали (а.с.20).Страхова компанія відмовила ОСОБА_1. у виплаті страхового відшкодування,
посилаючись на п.7.4. Договору, відповідно до якого  Страховик має право відмовити у виплаті
страхового відшкодування у випадку викрадення транспортного засобу, якщо в
ньому знаходились документи на цей транспортний засіб
(свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) та/або ключі до системи
запалення (а.с.10).

Визнаючи недійсним п.7.4. Договору, суд виходив з того,
що він є несправедливим, а за правилами п.5 ст.18 Закону України ,,Про захист
прав споживачів''  якщо положення
договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може
бути змінено або визнано недійсним.

Висновок суду є
передчасним, так як суд невірно визначив характер спірних
правовідносин  та відповідний їм
матеріальний закон.

Між сторонами по справі перш за все виникли договірні
відносини і вони мали діяти відповідно до обов'язкових для сторін умов договору
страхування.

Так, ч. 2 ст.991 ЦК України та ч. 2 ст.26 Закону ,,Про страхування''  встановлено, що
умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови
у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України.

За п.10.1.4.2. Правил добровільного страхування засобів
наземного транспорту, затверджених рішенням правління АТ,,УПСК''(Страховик) від
19.01.2004 року (далі Правила), у разі викрадення застрахованого ТЗ одночасно з
поданням відповідної заяви страховику, страхувальник зобов'язаний передати йому
повні комплекти ключів від цього ТЗ та свідоцтво про його реєстрацію.  А згідно п.12.18.4. при невиконанні  цих Правил
страховик має право повністю або частково відмовити у виплаті страхового
відшкодування (а.с.70).

Відповідно до ст.215 ЦК України  підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу. За ч.1 ст.203 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як роз'яснено в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 28.04.1978 року із змінами ,,Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними'' в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен
встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди
недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Всупереч вказаним  вимогам суд не з'ясував яким нормам
матеріального права не відповідає п.7.4. Договору страхування та не встановив
обставини, з якими закон пов'язує
наслідки такого порушення, а тому передчасно прийшов до висновку
про  визнання  цього пункту
недійсним.

Враховуючи, що судові рішення в цій частині ухвалені не
на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, їх не можна вважати законними
і обгрунтованими, а тому відповідно до вимог ч.2ст.338 ЦПК України підлягають
скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
акціонерного товариства ,,Українська пожежно-страхова компанія''  задовольнити  частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від  22 січня 2008 року
та  рішення апеляційного суду   Херсонської області від    20 травня
2008 року в частині задоволення позову скасувати,  справу в цій частині направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Т.Є.
Жайворонок  Є.Ф. Левченко Л.М.
Лихута В.С. Перепічай