У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 липня 2008 року                                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Патрюка М.В.,

суддів:                       Барсукової В.М.,  Луспеника Д.Д.,

Лященко
Н.П.,    Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до колективного житлово-комунального підприємства
“Агропромбудіндустрія” (далі - КЖКП) , третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 грудня 2007 року
та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У серні
2007 року ОСОБА_1. звернувся в суд зі вказаним вище позовом, посилаючись на те,
що тривалий час працював завідуючим гуртожитку № 2 КЖКП “Агропромбудіндустрія”
у м. Вишневому. Директор підприємства переслідує його за критику діяльності та
відстоювання своїх прав, у 2007 р. через суд він уже поновлювався на роботі,
проте наказом № 29-к від 2.07.2007 р. він знову був звільнений із займаної
посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач, вважаючи, що фактичного
скорочення штату працівників не було, його звільнення здійснено з порушенням
процедури вивільнення працівників, просив про задоволення позову. Крім того,
зазначав, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку
він просить стягнути в розмірі 10000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду київської
області від 14 грудня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 15 лютого 2008 року, у задоволенні позову ОСОБА_1.
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом
норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи
у зв'язку зі скороченням штату відбулося у відповідності до вимог трудового
законодавства.

З таким висновком суду погодився й
суд апеляційної інстанції.

Проте до таких висновків суд
апеляційної інстанції прийшов із порушенням вимог процесуального закону.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленому для розгляду справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачений ст. 315 ЦПК України, в
якому, зокрема, зазначаються мотиви, з яких апеляційний суд виходив при
постановленні ухвали.

Суть апеляційного провадження полягає в новому (повторному) розгляді й
вирішенні справи, а в судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної скарги, інакше буде мати місце порушення
вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивація судового
рішення судом, який має право на дослідження нових доказів та переоцінку
доказів.

Разом з тим, на порушення
зазначених положень апеляційний суд не перевірив доводи апеляційної скарги,
обмежився лише переписом фактичних даних (дат та наказів), які призвели до
звільнення позивача, після чого зазначив узагальнюючу фразу про те, що доводи
апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Проте позивач як в
позовній заяві, так і в апеляційній скарзі посилався на те, що йому не були
запропоновані всі вакантні посади, які існували на час його звільнення, на які
він би погодився, а запропонували лише посади з фізичним навантаженням, знаючи,
що він від них відмовиться в силу стану здоров'я та, що звільнення було
зумовлене неприязними стосунками з керівництвом підприємства. З матеріалів
справи вбачається, що на час звільнення позивача були вакантні посади вахтерів,
завгоспа та інші, на які приймалися на роботу особи як напередодні так і зразу
же після звільнення ОСОБА_1., які йому не пропонувалися (а.с.28, 76).

Апеляційний суд, маючи на
це повноваження, зазначені доводи не перевіряв і не звернув уваги на
роз'яснення, дані в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від
6.11.1992 р. № 9 (з відповідними змінами) ”Про практику розгляду судами
трудових спорів”, щодо необхідності з'ясовувати, зокрема, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема,
скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють
вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При
цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику,
який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не
лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії,
які є в юридичної особи.

За таких обставин, які свідчать про те, що апеляційним
судом неправильно застосовано процесуальний закон і це призвело до
неправильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду не може вважатися
законною й обґрунтованою і в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню,
а справа - направленню на новий розгляд до апеляційного суду, в ході якого слід
усунути зазначене вище та ухвалити рішення відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 лютого
2008 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            М.В.
Патрюк

Судді:                                                                       В.М.
Барсукова

Д.Д.
Луспеник

Н.П.
Лященко

Ю.В.
Прокопчук