Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

17 червня 2008 року       Білоцерківський міськрайонний суд
Київської області

в складі                   головуючого- судді  Закаблук О.В.,

при
секретарі            Балацькій Н.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3,про визнання осіб втративши ми право користування
житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1  звернулася до суду з  позовом про позбавлення права користування
житловим приміщенням ОСОБА_2та його дочки, неповнолітньої ОСОБА_3, посилаючись
на те, що вона являється єдиною власницею
домоволодіння, яке складається з житлового будинку та надвірних споруд  по АДРЕСА_1, яким користується. Відповідач, її
син та онуку, зареєстровані  в належному
їй будинку, але проживає в іншому житлі, з іншою сім»єю, з нею не вітається і
спадщину після смерті батька не приймав, в добровільному порядку не бажає
виписуватись з належного їй житла, чим чинить перешкоди їй як власниці,  а тому просить позбавити  відповідачів права користування названим
житлом., чим усунути перешкоди в належному
користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном.

В судовому засіданні позивачка
підтримала  позовні вимоги, суду
показала, що відповідач являється її сином, а неповнолітня ОСОБА_3 - онучкою,
дочкою відповідача. Право власності на житловий будинок вона набула після
смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1. На час відкриття спадщини відповідач був
зареєстрований, але не проживав у спадковому будинку,  проживає з іншою жінкою, а тому просить позов
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні
позовних вимог не визнав, суду показав, що він був зареєстрований в будинку,
який належав батьку, проживав у ньому, а тому вважається таким, що прийняв
спадщину як спадкоємець першої черги за законом. Він дійсно не користується
спадковим житловим будинком, так як проживає з дружиною, неповнолітня дочка
проживає в іншому селі, однак він не бажає виписуватись з спадкового житлового
будинку, так як він разом з матір»ю являвся спадкоємцем першої черги, фактично
прийняв спадщину,  з заявою до
нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався, а тому вважає що
спадковий будинок належить і йому.

Заслухавши  сторони, свідків, дослідивши матеріали
справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов не підлягає до задоволення по таким підставам.

Як встановлено в судовому
засіданні, не заперечується сторонами, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4,після смерті якого
відкрилась спадщина у вигляді &frac12; частини житлового будинку в АДРЕСА_1 з надвірними
спорудами. На час відкритя спадщини сторони, які являються спадкоємцями першої
черги за законом після смерті спадкодавця, були зареєстровані в житловому
будинку, тобто проживали в ньому. Позивачка ОСОБА_1 отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом після смерті чоловіка, приховавши від держаного
нотаріуса відомості про наявність ще одного спадкоємця першої черги, який
фактично прийняв  спадщину та набула
право власності на всю спадкову частину житлового будинку, після чого
звернулась до суду з названим позовом.

Вищенаведене підтверджується
окрім показань сторін, свідоцтвами про право на спадщину за законом позивачки
від 15.02.2005 року, свідоцтвом про право власності позивачки від 15.02.2005
року та витягом з реєстру прав нерухомості, довідкою Фастівської сільської
ради  від 11.02.2008 року, з якої
вбачається, що відповідач

ОСОБА_2зареєстрований
в спадковому житловому будинку.

З копії спадкової справи
Білоцерківської районної державної нотаріальної контори вбачається, що в заяві
про  прийняття спадщини від 15.02.2005
року позивачка ОСОБА_1 умисно вказала, що інших спадкоємців окрім неї немає.

З показань свідків  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що відповідач
не проживає у спадковому будинку з 2000 року,однак суд не приймає вказані
докази, вони являються неналежними по справі, так як відповідач постійно
зареєстрований в житловому будинку.

Свідок по справі ОСОБА_7в
судовому засіданні показала, що позивачка не надала державній нотаріальній
конторі відомостей про наявність інших спадкоємців, зареєстрованих в спадковому
житловому будинку, а тому свідоцтво про право на спадщину видане лише на
позивачку. Згідно закону відповідач, який зареєстрований в спадковому будинку
на час відкриття спадщини, являється таким, що фактично прийняв спадщину, при
наявності відомостей про іншого спадкоємця першої черги нотаріальна контора
мала б право видати свідоцтво про право на спадщину на одного спадкоємця в
частці, яка належить спадкоємцю за законом з врахуванням іншого спадкоємця.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову
від спадщини протягом 6 місяців з час відкриття спадщини.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2на час
відкриття спадщини був зареєстрований в спадковому будинку, реєстрація
здійснюється за місцем проживання особи, суд вважає, що відповідач фактично
прийняв разом з позивачкою спадщину після смерті свого батька, тобто являється
разом з позивачкою співвласником спадкової &frac12; частини житлового будинку, яка
належить йому з часу відкриття спадщини, а тому йому не було необхідності   звертатись до нотаріальної контори з заявою
про прийняття спадщини. Заяви про відмову від прийняття спадщини відповідач до
нотаріальної контори не подавав.

Таким чином, проаналізувавши
докази в їх сукупності,  суд вважає,  що свідоцтво про право на спадщину за законом
позивачці ОСОБА_2видане з порушенням вимог діючого законодавства, без
врахування інтересів іншого спадкоємця, який вважається за законом таким, що
також прийняв спадщину, являється власником частини спадкового житлового
будинку, а тому вимоги позивачки про позбавлення права користування житлом
власника суперечать вимогам Конституції України та Закону України «Про
власність», Цивільному Кодексу України,Житловому Кодексу України, а тому в
задоволенні позову слід відмовити як заявленому всупереч вимогам закону.

Згідно ст.317 ЦК України право
власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном
, причому відповідно до Конституції України, ст.48 Закону України „Про
власність” та ст.387 ЦК України захист права власності забезпечується державою.

Згідно ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати поновлення його
порушеного права власності.

Відповідно до ст.150,155 ЖК
України  громадяни, які мають у приватній
власності будинок, мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати , власник не може бути позбавлений права користування
житловим будинком.

Таким чином, враховуючи
наведене, що відповідач фактично являється власником частки житлового будинку
АДРЕСА_1 з часу відкриття спадщини, так як був зареєстрований за вказаною
адресою на час відкриття спадщини, суд не приймає до уваги як належний доказ
позовних вимог ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину та свідоцтво про право
власності на спадковий житловий будинок, як видані з порушенням вимог закону, а
тому в задоволенні позовних вимог позивачки слід відмовити по вищезазначеним
підставам.

Крім цього, вимоги про
позбавлення права користування житлом неповнолітньої ОСОБА_3 заявлені всупереч
вимогам закону, так як неповнолітня не досягла віку, з якого має повну цивільну
дієздатність, не може бути відповідачем по справі за цивільним позовом,
проживає окремо від відповідача, який зазначений в позовній заяві таким, що
представляє інтереси неповнолітньої, тоді як не опікується своєю дочкою, тобто
провадження у справі відносно позовних вимог щодо неповнолітньої ОСОБА_3
відкрите за позовною заявою, яка не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України,
підлягають залишенню без розгляду відповідно до вимог ст.207ч.1 п.8 ЦПК
України.

Позивачка звільнена  від сплати державного мита.

На підставі викладеного,
керуючись ст.48 Закону України „Про власність”,

ст.316,317,319,356,386,391
ЦК України, ст.ст.150,155ЖК України та ст.ст. 15,30,62,
202,202,202-1,203,119,207 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про визнання особи втратившою
право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд
протягом 20 днів з дня подачі в 10 денний строк з часу проголошення рішення,
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:
Закаблук О.В.