Справа №2-644/2008 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня  2008 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Устіченко К.І.,

при секретарі -Корсаковій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Снігурівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання договору дарування недійсним. В заяві послався на таке.

Сторони перебували у шлюбі, який розірвано 18 травня 2002 року. Від шлюбу
мають доньку: ОСОБА_3- ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розлучення сторони уклали угоду, згідно з якою відповідачка
відмовляється від аліментів на доньку, які позивач був зобов»язаний сплачувати
згідно з рішенням суду від 31 січня 2002 року, а позивач подарує доньці
житловий будинок АДРЕСА_1, який належав йому на праві власності.  07 червня 2002 року позивач подарував доньці
належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, а відповідачка
04.07.2002 року відкликала виконавчий лист у зв»язку з чим стягнення аліментів
з позивача було припинено.

У 2005 році відповідачка повторно подала заяву про стягнення аліментів і на
теперішній час згідно з рішенням суду від 06.04.2005 року з позивача стягненні аліменти
на утримання доньки у розмірі &frac14; частини усіх видів
заробітку.

Відповідачка порушила свою частину зобов»язання і враховуючи, що це
зроблено внаслідок обманних дій з її боку, позивач просив суд визнати договір
дарування від 07.06.2002 року - недійсним, тобто як такий, що укладений шляхом
обману.

У судовому засіданні свої позовні вимоги позивач підтримав у повному
обсязі.

Відповідачка позов не визнала та пояснила, що ніякої угоди з позивачем
стосовно припинення стягнення аліментів в рахунок дарування житлового будинку
не укладала. Позивач добровільно подарував домоволодіння, яке вона на сумісні
кошти придбала з ним під час сумісного проживання, їх доньці ОСОБА_3 Просила
суд відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог.

Дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Як свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.9), сторони перебували у
шлюбі, який розірвано 18 травня 2002 року.

Від сумісного проживання сторони мають доньку: ОСОБА_3- ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.8).

07 червня 2002 року ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_3прийняла у дар житловий
будинок з господарськими та побутовими спорудами, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

На день укладення договору дарування діяв Цивільний кодекс Української
РСР  від 18 липня 1963 року.

Цивільний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2005 року.

Новий Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що
виникли після набрання ним чинності.

28 лютого 2005 року відповідачка звернулася до Снігурівського районного
суду Миколаївської області з заявою до ОСОБА_1про стягнення аліментів і з цього
часу у нього виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Згідно п.6 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, правила ЦК
України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред»явлення яких
встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом в межах строків позовної
давності, яка встановлена ст.258 ч.3  ЦК
України, позовна давність у 5 років застосовується до вимог про визнання
недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману.

В силу ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього
Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердили, що позивач
подарував належний йому житловий будинок доньці за умови, що відповідачка
відмовиться від аліментів на сумісну доньку сторін та відкличе виконавчий лист.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження, яка
знаходиться в матеріалах цивільної справи №2-154 за 2002 рік від 18 липня 2002
року, виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого листа про
стягнення аліментів з ОСОБА_1 припинено згідно заяви від 04.07.2002 року і в
матеріалах справи знаходиться виконавчий лист про стягнення з позивача
аліментів, тобто припинення стягнення аліментів з позивача співпадає з часом
оформлення договору дарування - 07.06.2002 року.

Таким чином, позивач надав суду докази про те, що відповідачка навмисно
ввела його в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні
правочину, тобто відповідачка під час укладення правочину замовчала, існування
обставин, що можуть бути перешкодою для вчинення правочину.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою і  знайшла своє підтвердження під час судового
розгляду, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Посилання відповідачки та її представника на ту обставину, що пройшли
строки позовної давності і позивач вчинив оспорюваний правочин з власної волі,
суд не бере до уваги у зв»язку з тим, що вони не ґрунтуються на законі та
спростовуються доказами, які суд дослідив під час судового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 3,15, 57, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовільнити повністю.

Визнати договір дарування від 07.06.2002 року, посвідчений Снігурівською державною нотаріальною конторою №2-642,
житлового будинку з господарськими та побутовими спорудженнями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2-
недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Миколаївської області через Снігурівський районний суд шляхом подання в 10-ти
денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або шляхом подання в
10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

СУДДЯ: