Справа № 2 - 828  / 2008
року    Київський районний суд м.
судді      Яковенко Н.Л.
при секретарі       Залєвській Я.В.,
представника позивача ОСОБА_2.,
відповідача ОСОБА_3.,
представника відповідача, адвоката ОСОБА_4.,
представника відповідача ОСОБА_5.,
представника третьої особи Аксюта Б.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до виконавчого комітету Київської районної в
місті Полтаві ради, ОСОБА_3про визнання права власності,
за зустрічним позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1, про
усунення перешкод в користуванні, знесення гаража,
особи - Інспекція державного архітектурного-будівельного контролю у
Полтавській області, Друга Полтавська державна нотаріальна контора,  КП «Полтавське бюро технічної інвентаризації
«Інвентаризатор», Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого
комітету Полтавської міської ради, Полтавське міське управління земельних
ресурсів та земельного кадастру,
року звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Київської районної
в місті Полтаві ради про визнання права власності, який   уточнила в поданій  до суду
24 липня  2008 року заяві.
Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1помер її
батько ОСОБА_6 ., позивач є спадкоємцем
майна померлого, отримала свідоцтво про право  на спадщину за заповітом  від 22 березня  2007  року на спадкове майно, що складається з
житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1
До складу спадкового майна не було включено
гараж «В», який було самовільно побудовано померлим батьком в 1977 році.
В поданій до суду уточненій позовній заяві позивач,
одночасно посилаючись на норми ст.ст. 392, 344, 331, 376 ЦК України,  просила
суд  визнати за нею право
власності на гараж «В», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_3. 24 березня 2008 року подав зустрічну
позовну заяву, в якій посилався на те, що
є власником домоволодіння по АДРЕСА_1.
На частині його земельної ділянки розташований гараж «В», на який
позивач просить визнати право власності.
В поданій до суду заяві просив суд відмовити
ОСОБА_1. в визнанні права власності на самочинно збудований гараж, усунути
перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_1.
знести  самовільно побудований гараж.
В судовому засіданні  ОСОБА_1. та ОСОБА_3. кожен наполягали на
задоволенні своїх вимог, посилаючись на викладені в проданих до суду заявах
Представник виконавчого комітету Київської
районної в місті Полтаві ради щодо позовних вимог  покладався на розсуд суду.
Представник інспекції державного
архітектурного-будівельного контролю у Полтавській області    вважав за можливе визнати  за ОСОБА_1. право власності на самовільно
Інші особи своїх представників для участі в
розгляді справи не направили, будучи повідомленими про час та місце розгляду
справи.
Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають
участь в розгляді справи,  дослідивши
матеріали  справи,   приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1. згідно
свідоцтва  про право на спадщину за
заповітом від 22 березня   2007 року
є  власником   житлового будинку  з надвірними спорудами, що розташований на
земельній ділянці, площа  якої  не визначена, що знаходиться в АДРЕСА_1.  Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину, свідоцтво на збудований самовільно гараж «В» не видавалось.
Відповідно до технічного паспорту  на домоволодіння по АДРЕСА_1, спірний гараж
«В» збудований в 1977 році, є самовільною побудовою.
нормами ст. 376  ЦК України право
власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду
визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що
не була їй відведена  для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі  під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки  заперечує
проти визнання  права власності на
нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво  на його земельній ділянці, або якщо   це порушує
права інших осіб,  майно підлягає
знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її
рахунок.   На вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд  може
визнати за ним право власності  на
нерухоме майно, яке самочинно  збудоване
на ній, якщо це не порушує   права інших
Позивач ОСОБА_1. у зв'язку з переходом до неї
права власності в порядку спадкування на домоволодіння по АДРЕСА_1,  фактично
є  користувачем земельної ділянки
відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25
листопада  1994   року є власником  житлового будинку з господарськими
спорудами  вАДРЕСА_1та,  відповідно користується земельною ділянкою за
Також судом встановлено, що спірний гараж
«В», на який просить ОСОБА_1. визнати в судовому порядку право власності,   розташований одночасно як на земельній
ділянці поАДРЕСА_1, так і частково на земельній ділянці по АДРЕСА_1.
Встановивши дані обставини, приймаючи до
уваги відсутність згоди ОСОБА_3. на визнання за ОСОБА_1. права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно та за умови, що останній у встановленому
законом порядку земельна ділянка в м. Полтаві по АДРЕСА_1 під збудованим
нерухомим майном не виділялася, у суду відсутні підстави для визнання за
ОСОБА_1. права власності на гараж «В».
Тому  позовні вимоги ОСОБА_1. про
визнання права власності на гараж не підлягають задоволенню.
Оскільки ОСОБА_1. є власником домоволодіння
поАДРЕСА_1 в місті Полтаві, судом до спірних правовідносин не застосовуються
норми ст. 344 ЦК України,  на які
посилається позивач. Будь-які підстави для визнання права власності на спірний
гараж за набувальною давністю відсутні.
Також судом при вирішенні справи встановлено,
що за рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради   депутатів трудящих  від 30 листопада 1953 року за даним
домоволодінням було зареєстровано ділянку площею 1818 кв.м.,  яка в подальшому рішенням № 255 від 10 травня
1957 року була розділена  на ділянку по
АДРЕСА_1 площею 700 кв.м. та по АДРЕСА_1площею 1118кв.м.
За даними кадастрового плану земельної
ділянки по АДРЕСА_1 всього площа ділянки становить 1163,71 кв.м.
Як ОСОБА_3., так і ОСОБА_1.  в судовому засіданні не надали жодних
доказів,   які б давали підстави вважати,
що площа земельної ділянки  по АДРЕСА_1збільшилася
саме за рахунок ділянки під спірним гаражем. Тому суд приходить до висновку, що
самовільно збудоване нерухоме майно, а саме гараж «В», оскільки частково
побудований на земельній ділянці по АДРЕСА_1порушує права власника
домоволодіння за даною адресою.
Але згідно  ч. 6 прикінцевих та перехідних положень ЦК
України передбачено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються
до позовів, строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше
не сплив до набрання чинності цим кодексом.
Статтею 71 ЦК України 1963 року, був
встановлений загальний строк позовної давності 3 роки.  Стаття 76 ЦК України 1963 року передбачала,
що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на
позов, право на позов виникає з дня коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.
Як встановлено судом,   спірний гараж «В» збудований в 1977
році.   Позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_3.  набув право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 в місті Полтаві в 1994 році.
Оскільки про порушення свого
права  ОСОБА_3.  дізнався в 1994 році, коли набув право
власності на домоволодіння, строк позовної давності  для вимог про
усунення перешкод в користуванні та знесення самовільно збудованого
гаража сплив до набрання чинності  ЦК
України,  тому судом при вирішенні
спору  застосовуються правила про позовну
давність, передбачені ЦК України 1963 року.
Згідно ст. 80 ЦК України 1963 року закінчення строку позовної давності
до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові.  Так, як ОСОБА_3. дізнався про порушення свого
права в 1994  році, а звернувся до суду
із позовною завою  в 2008 році, строк
позовної давності закінчився до пред'явлення позову. Тому в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені
позивачами  судові втрати не підлягають
Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до
виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради, ОСОБА_3про
визнання права власності  відмовити.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_3до ОСОБА_1 , про усунення перешкод в
користуванні, знесення гаража відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду
Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави  шляхом
подачі заяви  про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі
апеляційної скарги  на рішення суду
протягом двадцяти днів  після  подання
заяви  про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня  проголошення рішення.

Рішення суду набирає чинність після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана, рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання
апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи  апеляційним судом.

Головуючий                            /підпис/
Н.Л.Яковенко