Справа № 22-133/08 р.
Суддя 1-ої інстанції
Категорія 40   Доповідач Медяний В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

01 лютого 2008
року        м. Вінниця

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду

Вінницької
області в складі:

головуючого:
Медяного В.М.,

суддів:
Матківської М.В.,  Нікушина В.П.,

при секретарі
Сніжко О.А.,

за участю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Вінницямолоко" про визнання
наказу про звільнення незаконним,
поновлення на роботі,  стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ВАТ "Вінницямолоко" на рішення
Липовецького районного суду Вінницької області від 21.11.2007 року,

встановила:

У вересні 2006
року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ВАТ „Вінницямолоко" про визнання наказу про
звільнення незаконним,  поновлення на
роботі,  стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
при цьому посилаючись на те,  що
26.05.2004 року він був переведений з Калинівського молокозаводу в Липовецкий
молокозавод на посаду заступника директора.

31.05.2006
року в.о. директора Липовецького молокозаводу Сахненко М.І. був виданий наказ
№198 про скорочення посади заступника директора по сировині.

З
25.07.2006 року по 28.08.2006 року ОСОБА_1
у зв'язку з хворобою перебував на лікарняному.

Наказом №198 від
28.08.2006 року директора Липовецького молокозаводу ОСОБА_1 було звільнено з
роботи за ч. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату працівників.

Вважаючи
своє звільнення незаконним,  позивач
просив суд визнати наказ №198 про його звільнення незаконним,  поновити його на роботі,  стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 5000
гривень.

2

Останнім рішенням Липовёцького
районного суду Вінницької області від 21.11.2007 року вирішено:

Позов задовольнити частково. Визнати незаконним наказ
директора філії "Липовецький молокозавод" ВАТ "Вінницямолоко"
№ 198 від 28 серпня 20006 року про звільнення заступника директора по сировині
ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату працівників. Поновити ОСОБА_1 на посаді
заступника директора по сировині філії "Липовецький молокозавод" ВАТ "Вінницямолоко".
Стягнути з ВАТ "Вінницямолоко" на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 14911 грн. 28 коп. В решті позовних вимог відмовити.

Не погодившись із вказаним рішенням суду,
ВАТ "Вінницямолоко" подало апеляційну скаргу,  у якій просить через порушення та неправильне
застосування норм матеріального права,
невідповідністю висновків суду обставинам справи,  недоведеністю обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважав встановленими,  зазначене рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення,  яким відмовити в
задоволенні позову.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник апелянта ВАТ
"Вінницямолоко" апеляційну скаргу повністю підтримала та просила суд
її задовольнити,  посилаючись на
викладені в апеляції доводи.

Позивач ОСОБА_1 апеляційну
скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення,  оскільки на його думку вона є безпідставною.

Колегія суддів,  заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін по
справі,  дослідивши матеріали та
обставини справи,  перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог,  вважає,  що апеляційна скарга ВАТ
"Вінницямолоко" підлягає частковому задоволенню,  а рішення суду до зміни з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,  яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення,  ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 п.3 ст. 309 ЦПК України,
підставою для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність
висновків суду обставинам справи,

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову
ОСОБА_1,  суд першої інстанції виходив з
того,  що наказом директора філії
„Липовецкий молокозавод" ВАТ „Вінницямолоко" №198 від 28.08.2006 року
ОСОБА_1 звільнено з 28.08.2006 року з посади заступника директора по сировині
згідно наказу №125 від 31.05.2006 року,
за п.1 ст.40 КЗпП України (у зв'язку зі скороченням штату працівників).
Однак в день звільнення відповідно до листка непрацездатності серії ААЙ №912194
виданого Вінницьким обласним клінічним шкірно-венеролічним диспансером ОСОБА_1
перебував на лікарняному та лікувався на денному стаціонарі в період з
25.07.2006 року по 28 серпня 2006 року включно (а.с.7).

з

Таким
чином,  звільнення ОСОБА_1 з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу мало місце в період його тимчасової
непрацездатності,  що не допускається ч.3
ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду.

Крім
цього,  судом першої інстанції
встановлено,  що скорочення штату працівників
Липовецького молокозаводу було передбачено наказом №31-к від 12.04.2006 року
в.о. голови правління ВАТ „Вінницямолоко",
яким були внесені зміни до штатного розпису Липовецького молокозаводу,  шляхом скорочення посади заступника директора
по сировині відділу сировини (а.с.121).

Однак,  згідно наказу по Липовецькому
молокозаводу  №125 від 31 травня 2006
року „Про зміни в організації виробництва і праці та майбутнє звільнення
працівників" ,  виданим на підставі
вищезазначеного наказу №31-к від 12 квітня 2006 року ВАТ
„Вінницямолоко",  з 1 травня 2006
року,  скорочувалась саме посада
заступника директора,  а не заступника
директора по сировині відділу сировини( а.с.123)

Також
місцевим судом встановлено,  що згідно із
записами в трудовій книжці ОСОБА_1
згідно наказу № 106-к від 20.05.2004 року був переведений з 26.05.2004 року
заступником директора Липовецького молокозаводу,  а 28.08.2006 року - звільнений за скороченням
штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ж
із штатним розписом Липовецького молокозаводу станом на 31.05.2006 року було
три посади заступника директора. Однак відповідачем не обґрунтовано суду,  чому із трьох заступників директора
Липовецького молокозаводу був попереджений про наступне звільнення та
звільнений саме заступник директора ОСОБА_1
(а.с.27). Також суду не було надано копії наказу про вмінення позивачеві
обов'язків заступника директора по сировині відділу сировини Липовецького
молокозаводу.

Також
судом першої інстанції встановлено,  що
відповідачем не дотримано та не обговорено вимоги ст. 49-2 КЗпП України щодо
врахування переважного права на залишення на роботі,  передбаченого законодавством; а звіт до
Липовецького центра зайнятості про наступне вивільнення заступника директора Філії
Липовецкий молокозавод ВАТ „Вінницямолоко" ОСОБА_1 був направлений
відповідачем 07.09. 06 р. ( а.с.106),
тобто вже після його звільнення,
яке мало місце 28.08.2006 року.

Крім цього,
відповідачем не виконані також вимоги ст. 47 ч.2 КЗпП України, ,  яка зобов'язує власника або уповноваженого
ним органу у день звільнення видати звільненому працівникові копію наказу про
звільнення.

Відповідно
до ст. 235 КЗпП України,  при винесенні
рішення про поновлення на роботі,  орган
який розглядає трудовий спір,  одночасно
приймає вішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,  зле не більше як за один рік.
Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року,  не з вини працівника,  орган,
який розглядає трудовий спір виносить рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи,  дана справа розглядалась у суді понад один
рік,  однак не з вини позивача,  а тому суд місцевий суд цілком

4

обґрунтовано
стягнув з відповідача та користь позивача середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу за виключенням одержаної позивачем вихідної допомоги.

Також
суд першої інстанції відмовив позивачеві в задоволенні позову в частині
стягнення моральної шкоди,  оскільки ним
не надано суду доказів,  що підтверджують
його моральні страждання,  пов'язані із
звільненням з роботи,  втрату у зв'язку з
цим нормальних життєвих зв'язків,
додаткові зусилля для організації свого життя,  а також не обґрунтовано,  виходячи із яких міркувань та доказів,  завдана йому моральна шкода ним оцінена на
суму в 5000 грн.

Колегія суддів вважає,  що такі
висновки суду також відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної
скарги в тій частині,  що резолютивна
частина рішення суду першої інстанції суперечить її мотивувальній частині.
Зокрема,  задовольняючи повністю даний
позов,  суд в мотивувальній частині
виходив з того,  що позивач був прийнятий
на посаду заступника директора,  а
фактично скорочена посада заступника директора по сировині. Незважаючи на
це,  суд поновив позивача саме на посаді
заступника директора по сировині,  тобто
на ту посаду,  на яку,  як встановлено судом,  позивач взагалі не приймався. А тому у
випадку неправильного звільнення працівник має бути поновленим на посаді,  яку він обіймав.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає,  що
висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи,  а тому рішення суду слід за даних підстав змінити
та ухвалити нове рішення,  яким поновити
ОСОБА_1 на посаді заступника директора "Липовецький молокозавод" ВАТ
"Вінницямолоко" з 28 серпня 2006 року,  а в решті рішення суду залишити без змін.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того,  що суд,
ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку
за весь час вимушеного прогулу,  не
врахував ту обставину,  що позивач
отримав грошову допомогу по безробіттю в районному центрі зайнятості,  колегія суддів вважає,  що дана обставина є підставою для
пред'явлення у разі необхідності Липовецьким районним центром зайнятості вимоги
до ОСОБА_1 про повернення отриманих ним коштів,
оскільки згідно довідки ним були отримані кошти для організації підприємницької
діяльності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
суду і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.
ст. 307,  309,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ВАТ "Вінницямолоко" задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької,  області від 21.11.2007 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Вінницямолоко" про визнання наказу
про звільнення

5

незаконним,  поновлення на роботі,  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди - змінити та ухвалити нове рішення,  яким:

поновити
ОСОБА_1 на посаді заступника директора "Липовецький молокозавод" ВАТ
"Вінницямолоко" з 28 серпня 2006 року.

В решті рішення Липовецького районного суду Вінницької області від
21.11.2007 року залишити без змін.

Рішення набуває
законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку на
протязі двох місяців з дня його проголошення до Верховного Суду України.