У Х В А Л А І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

9 жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Луспеника Д.Д., Балюка М.І., Барсукової
В.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.
Львова від 29 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області
від 7 квітня 2008 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Шувар», третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в  с
т  а  н
о  в  и  л а
:

У березні 2007 р. зі вказаним вище позовом до суду звернулася ОСОБА_1,
посилаючись на те, що 12 лютого 2007 р. була звільнена з посади менеджера
фінансово-аналітичного відділу ТзОВ «Шувар» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України. Вважала, що з 23 листопада 2006 р. законно не виходила на роботу через
усне відстороненням її від роботи директором товариства ОСОБА_2, тому прогулу
не допускала. У зв'язку з наведеним та враховуючи психологічний тиск на неї з
боку директора товариства просила визнати незаконним наказ про її звільнення,
поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 70000 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 7 квітня
2008 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судових рішень
з направленням справи на новий розгляд з підстав порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а
доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди вірно виходили з того, що ОСОБА_1 з 23.11.2006 р. не виходила
на роботу, допустивши прогули без поважних причин. З її особистих пояснень та
інших доказів у справі суди встановили, що в правоохоронні чи інші державні
органи по поводу усного незаконного відсторонення її від роботи директором
товариства вона нікуди не зверталась, доказів такого відсторонення від роботи
суду не надала. Позивач пояснила, що в зазначений час займалася захистом прав
її чоловіка, якого було звинувачено у вчиненні певного злочину та
заарештовано.

Доводи
скарги, в основному, стосуються фактичних обставин справи, необхідності
переоцінки доказів, встановлених судами нижчестоящих інстанції, що знаходиться
за межами повноважень суду касаційної інстанції, а порушень норм матеріального
чи процесуального права судами не допущено.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без
змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської області від 7 квітня 2008 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Д.Д. Луспеник

М.І. Балюк  В.М. Барсукова