Справа
№ 22-414/2008
у І інстанції Мурашко С. І.
УХВАЛА

іменем   України

5
березня 2008 року                           Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Кіровоградської області в складі:

головуючого    Вербицького B.C.

суддів:                                                                                   Єгорової
C.M.

Дуковського О.Л.

при
секретарі Салабай М. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.
Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на рішення Кіровоградського районного суду від 26 грудня 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими,  що втратили право користування житлом,  усунення перешкод в здійсненні права
власності на жилий будинок,
виселення,  стягнення плати за
користування будинком та присадибною ділянкою,
неустойки за невиконання обов'язку по поверненню майна.

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні
2007 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
такими,  що втратили право користування
житлом,  усунення перешкод в здійсненні
права власності на жилий будинок,
виселення,  стягнення плати за
користування будинком та присадибною ділянкою,
неустойки за невиконання обов'язку по поверненню майна. Посилалась на
те,  що вона є власником будинку,  розташованого в АДРЕСА_1. За домовленістю з
відповідачами про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу вказаного
будинку вона дозволила відповідачам там проживати до моменту укладення такого
договору. Строк найму житла був визначений з 16 лютого 2007 року по 1 червня
2007 року. Вона передала їм будинок,  а
вони сплатили їй 1000 грн. орендної плати,
яка за розпискою,  складеною
ОСОБА_2,  повинна бути передана до 1 березня 2007 року і буде
зарахована до суми вартості будинку при його придбанні. Після вказаного в
розписці строку відповідачі не виявили бажання придбавати спірний будинок і за
її згодою залишились проживати в ньому ще два місяці,  тобто до 01.08.2007 року,  за що вони сплатили 300 грн. З 01.08.2007
року по теперішній час відповідачі не повернули їй будинок і користуються ним
без оплати. Просила визнати відповідачів такими,  що втратили право користування житлом,  усунути перешкоди в здійсненні нею права
власності на спірний жилий будинок шляхом виселення їх,  стягнути плати за користування будинком та
присадибною ділянкою в сумі1266,  56
грн.,  неустойку за невиконання обов'язку
по поверненню найманого

майна в розмірі 2533, 12 грн.
солідарно.

Рішенням
Кіровоградського районного суду від 26 грудня 2007 року позов задоволений
частково. Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими,
що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1,  в зв'язку з закінченням строку його найму. В
порядку усунення перешкод в здійсненні права власності виселено ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з вказаного будинку. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 плати за користування житловим будинком з господарчими
будівлями,  земельною ділянкою,  розташованими по АДРЕСА_1,  а також неустойки за невиконання
обов'язку,  щодо повернення майна взятого
в найм відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про часткове скасування вказаного
рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог щодо
стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 плати за користування житловим будинком з
господарчими будівлями,  земельною
ділянкою,  розташованими по
АДРЕСА_1,  а також неустойки за
невиконання обов'язку,  щодо повернення
майна взятого в найм.  Зазначається,  що рішення не відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
порушує її права. Судом не в повній мірі досліджено всі обставини
справи,  не враховано вимоги закону щодо
оплатності оренди майна та відповідальності за невиконання свого зобов'язання
по договору найму.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ставиться питання про часткове скасування
вказаного рішення з ухваленням нового рішення про відмову в позові в повному
обсязі. Зазначається,  що рішення в
частині виселення їх з будинку не відповідає вимогам матеріального права,  порушує їх права. Не враховано,  що сама позивачка відмовилася від укладення
договору купівлі- продажу спірного будинку,
а у них в даний час немає іншого житла.

Колегія
суддів,  заслухавши доповідача,  пояснення апелянтів,  представника ОСОБА_1,  які підтримали свої скарги та заперечували
проти інших,  дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені в скаргах доводи,
вважає,  що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи
частково позов ,  суд встановив і
правильно виходив з того,  що спірний
будинок належить позивачці на праві приватної власності. Вона домовилась з
відповідачкою ОСОБА_2 про продаж будинку останній. В зв"язку з цим
16.02.2007 року ОСОБА_1 дозволила вселитись відповідачам на умовах оренди
садиби, де знаходиться будинок та майно для його обслуговування,  тобто була досягнута домовленість про оренду
спірного будинку з господарськими будівлями та присадибної ділянки на строк з
16.02.2007 року до 01.06.2007 року. Вартість переданого в оренду майна сторони
оцінили в 6000 грн. Відповідно до умов договору відповідачка ОСОБА_2 сплатила
позивачці 1000 грн.,  які в разі купівлі
відповідачами вказаного будинку до 01.06.2007 року мали бути враховані до суми
вартості будинку. Ці обставини підтверджуються письмовою розпискою,  наданою

відповідачкою ОСОБА_2 позивачці. Після узгодженої між сторонами дати
позивачка в усній формі дозволила відповідачам проживати у будинку ще до
01.08.2007 року,  за що відповідачі
сплатили 300 грн.,  що не заперечується
сторонами. З 01.08.2007 року по теперішній час відповідачі проживають в будинку
без згоди позивачки,  яка відмовилась
продати їм будинок і запропонувала їм виселитись. Проте,  відповідачі не бажають виселитись зі спірного
будинку,  тому суд обгрунтовано зазначив,  що вони після закінчення строку оренди
втратили право користування будинком та проживання в ньому,  та правомірно вважав,  що з метою усунення перешкод у здійсненні
позивачкою свого права власності на будинок їх необхідно виселити. Ці висновки
суду відповідають вимогам  ст.  ст. 168, 169 ЖК України,   ст.
ст. 383,  386,  391 ЦК
України.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог щодо стягнення орендної плати за користування
майном та неустойки за несвоєчасне його повернення,  суд правильно зазначив,  що відповідно до  ст.
ст. 810,  811,  816,
820,  821 ЦК України власник
майна може передати житло для проживання за договором найму (оренди)
житла,  уклавши з наймачем договір найму
житла в письмовій формі,  де визначити
всі істотні умови,  в тому числі строк
дії договору,  розмір плати за
користування,  наслідки ухилення від його
виконання. Після 01.08.2007 року такий договір між сторонами не укладався,  тому вимоги щодо стягнення орендної плати та
неустойки за користування житловим будинком з господарчими будівлями та
земельною ділянкою є необгрунтованими.

Не можна
погодитись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо регулювання спірних
правовідносин загальними положеннями про найм (оренду):  ст.
ст. 759,  762 ЦК України. Не було
встановлено судом,  що між сторонами
існують саме ці правовідносини. Виходячи із загальних положень ЦК України про
договір,  його укладення,  зміну,
розірвання ( ст.  ст. 626,  628,
635,  638,  629,
652,  654),  необхідно зазначити,  що сторони не визначились,  які правовідносини між ними склались,  між ними не було досягнуто згоди щодо істотних
умов договору найму. Відповідачі,
заперечуючи проти позову,
вказали,  що сама позивачка
порушила існуючу між ними домовленість щодо продажу спірного будинку,  хоча вони пропонували сплатити його
обумовлену вартість. Вони також вчинили певні дії на виконання взятих на себе
зобов'язань по оплаті користування будинком до оформлення договору
купівлі-продажу,  тому не вважають
підставним стягнення додаткових коштів або покладення зобов'язань. Відповідно
до вимог  ст.  ст. 11,
509,  546,  547,
548 ЦК України зобов'язання,  в
тому числі забезпечення виконання зобов'язань,
виникають з підстав договору та інших правочинів або з актів цивільного
законодавства. Підстави та умови виникнення прав та обов'язків по найму
(оренді) житла,  майна,  присадибної ділянки,  передбачені ЖК України та ЦК України,  не були дотримані позивачкою,  внаслідок чого вона не обгрунтовано ставить
питання про стягнення орендної плати та неустойки.

Висновки
суду відповідають обставинам справи та вимогам норм матеріального і
процесуального права,  зроблені в результаті
повного і всебічного з'ясування обставин,
на які сторони посилались як на підставу своїх доводів і
заперечень,  грунтуються на досліджених в
судовому засіданні доказах.

Рішення суду є
законне і обгрунтоване,  доводи
апеляційних скарг не дають

підстав для його
зміни або скасування.

Керуючись   ст.
ст.  303,   307,
308,   314,   315,
319 ЦПК України,   колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити,
а рішення Кіровоградського районного суду від 26 грудня 2007 року
залишити без змін .

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з цього дня.