У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства
“Страхова компанія “Універсальна”, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування
майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою відкритого акціонерного
товариства “Страхова компанія “Універсальна” на рішення апеляційного суду
Закарпатської області                від
26 червня 2008 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства “Страхова
компанія “Універсальна” (далі - ВАТ “СК “Універсальна), третя особа - ОСОБА_3,
про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позивач зазначав, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 5 серпня 2006 року з вини водія
належного відповідачу ОСОБА_2 автомобіля - ОСОБА_3, чию цивільно-правову
відповідальність застраховано ВАТ “СК “Універсальна”, було пошкоджено його,
позивача, автомобіль, чим йому завдано матеріальної шкоди на суму, яка з
урахуванням інфляції становить 10 183 грн. 10 коп., а також моральної шкоди,
розмір якої він оцінив у
10 тис. грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 лютого 2008 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 червня           2008 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ “СК
“Універсальна” на користь ОСОБА_1 5 859 грн. 20 коп. матеріальної шкоди та 2
500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ВАТ “СК “Універсальна” просить скасувати рішення
апеляційного суду в частині відшкодування майнової шкоди з урахування
індексації та моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в позові та ухвалюючи
нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того,
що на час розгляду справи судом відповідачі жодних витрат у зв'язку з
пошкодженням автомобіля позивача останньому не відшкодували, ОСОБА_1 відновив
належний йому автомобіль за власні кошти, розмір завданої йому шкоди становить
4 284 грн. 10 коп., а з урахуванням інфляції за період з серпня 2006 року до
березня 2008 року, індекс якої в зазначений період становив 137,4 %, розмір
шкоди становить 5 859 грн. 20 коп. Крім того, вважаючи, що франшиза, яка за
договором страхування цивільно-правової відповідальності складає 510 грн.,
входить до суми 4 284 грн.
10 коп., апеляційний суд стягнув і суму франшизи зі страховика.

Однак з таким висновком погодитися не можна.

Абзацом другим п. 12.1 ст. 12 Закону України “Про
обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних
транспортних засобів” установлено, що страхове відшкодування завжди зменшується
на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту, крім випадку
відшкодування шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, коли
франшиза, не застосовується відповідно до п. 12.2 ст. 12 цього Закону. Згідно з
п. 37.5 ст. 37 зазначеного Закону обов'язок щодо компенсації потерпілому суми
франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового
відшкодування покладено на страхувальника або особу, відповідальність якої
застрахована.

Судом установлено, що 10 березня 2006 року ОСОБА_2 уклав із                ВАТ “СК “Універсальна” договір
про страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до якого
забезпеченим транспортним засобом є автомобіль МАН F 2000, державний номер
НОМЕР_2. Зазначеним договором установлено ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну: життю і здоров'ю (на одного потерпілого) у розмірі 51 000 грн.;
майну (на одного потерпілого) у розмірі 25 500 грн. та франшизу в розмірі 510
грн. 5 серпня 2006 року сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої
був автомобіль       ВАЗ 2105, державний
номер НОМЕР_1, що належить позивачу, та автомобіль МАН F 2000, державний номер
НОМЕР_2 що належить відповідачу
ОСОБА_2 і яким керував ОСОБА_3 Постановою Іршавського районного суду від
18 вересня 2006 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, з накладенням
адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 грн. Унаслідок
зазначеної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача. 7
серпня 2006 року страхувальник
ОСОБА_2 повідомив про дорожньо-транспортну пригоду Закарпатську
регіональну дирекцію ВАТ “СК “Універсальна”.

Таким
чином, ураховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що трапилася із особою, цивільно-правова
відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно саме майну ОСОБА_1 то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст.
37 указаного Закону компенсувати позивачу суму франшизи в повному обсязі
повинен страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована.

Ухвалюючи
рішення про стягнення зі страховика розміру франшизи, апеляційний суд
зазначеного не врахував і дійшов помилкового висновку про включення франшизи до
суми майнового збитку ОСОБА_1
та її стягнення зі страховика.

Також помилковим є висновок апеляційного суду
про необхідність стягнення з ВАТ “СК “Універсальна” на користь позивача інфляції в розмірі 1 575 грн. 10 коп.,
оскільки її відшкодування страховиком Законом України “Про обов'язкове страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних транспортних засобів” не передбачено, а
відповідно до  п. 9.5                 ст. 9 цього Закону відповідно
до рівня інфляції та індексу споживчих цін мають переглядатися Уповноваженим
органом розміри лімітів відповідальності страховика, передбачені ст. 9
указаного Закону.

Не
можна погодитися й з висновком апеляційного суду про покладення на ВАТ “СК
“Універсальна” як страховика обов'язку відшкодування моральної шкоди, оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 22.3 зазначеного Закону в разі, якщо судом встановлено
відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини
другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування в розмірі,
визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Судом
установлено, що винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія
ОСОБА_3, однак у порушення вимог ст. 33 ЦПК України його до участі у справі як
відповідача судом не залучено.

Таким чином,
судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2                ст. 338 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду та передачі справи на новий розгляд. Оскільки
зазначене порушення, допущене судом першої інстанції, не було усунено
апеляційним судом, справу слід передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства “Страхова компанія “Універсальна” задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду
від 20 лютого 2008 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від
26 червня 2008 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І.
Охрімчук

Я.М. Романюк