Справа
№ 2-1133/08
М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
м. Ковель                                                                                                         10 липня
міськрайонний суд  Волинської області
в складі : головуючого-судді
позивача                                                                          ОСОБА_1,
представника позивача                                                 ОСОБА_3,
відповідача                                                                      ОСОБА_2,
представника відповідача                                               ОСОБА_1,
розглянувши у судовому засіданні в
м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяних збитків,-
07.08.2007 року було укладено трудовий договір з
відповідачкою про те, що вона приймається на роботу продавцем продовольчих
товарів та відповідно до п.2 договору має бути уважною та відповідальною при
виконанні обов'язків продавця, нести матеріальну відповідальність за довірені
цінності. 12.07.2007 року з відповідачкою був укладений договір про повну
матеріальну відповідальність, оскільки вона в період з 12.07. по 07.08.2007
року проходила стажування на посаді продавця і мала безпосередній доступ до
матеріальних цінностей. 13.02.2008 року в магазині «Едельвейс» проведено
ревізію товаро - матеріальних цінностей, під час якої було виявлено нестачу на
відповідальними особами та приймали участь в ревізії і погодилися з виявленою
нестачею, підписалися в акті. Кожен з продавців має покрити збитки в сумі
3459.36 гривень, однак відповідачка сплачувати дані кошти відмовляється.
Просить стягнути з відповідачки суму заподіяних збитків та судові витрати по
справі.
судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю
та просять їх задовольнити з викладених підстав. Пояснили суду, що відповідачка
на час прийняття на роботу була неповнолітньою, їй роз'яснювалась суть її
майбутньої роботи та відповідальність, яка на неї покладається у зв'язку з
допуском до матеріальних цінностей і грошових коштів. На всі пропозиції вона
погоджувалася, тому з нею був укладений договір про повну матеріальну
відповідальність та підписано трудовий договір. Коли відповідачка працювала в
кіоску на реалізації цигарок, то допустила невелику нестачу, однак з неї цих
грошей ніхто не стягував, але перевели її на роботу в магазин разом з ОСОБА_4 і
ОСОБА_5. В лютому 2008 року їй повідомили про нестачу в магазині, тому була
нестача була в рівних частинах розприділена між трьома продавцями, ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 добровільно сплатили свої частки, а ОСОБА_2 відмовляється погашати
виниклу частку нестачі.
та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що
відповідачка не може сплачувати позивачці виявлену нестачу грошових коштів,
оскільки вона на час прийняття її на роботу була неповнолітньою, а тому договір
про повну матеріальну відповідальність був укладений незаконно. Відповідач
погоджується, що була присутня при перерахунку товарів в магазині під час
ревізії і погоджується із сумою нестачі, оскільки під час роботи ще в листопаді
2007 року - лютому 2008 року, вони (вона, ОСОБА_4 і ОСОБА_5) бачили, що  в
магазині  утворюється  нестача,
спочатку  три  тисячі
шість тисяч гривень, далі вісім тисяч гривень, а в лютому
вже було десять тисяч гривень. Про нестачу вона нікому не говорила, в тому
числі і своїй матері. Грошей з каси магазину вона не брала, на ігрових
автоматах вона не грала. Чому виникла вказана нестача їй не відомо і вона не
згідна її погашати. Просять винести справедливе рішення.
Суд,
заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника
відповідача, свідків, з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку , що
позов підставний та підлягає до часткового задоволення.
ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона разом з ОСОБА_5 і ОСОБА_2
працювали в магазині підприємця ОСОБА_1. В листопаді 2007 року вони для себе
провели перерахунок товарів і виявили, що в їх є нестача грошей в сумі
приблизно в три тисячі гривень, вони вирішили власниці нічого не говорити, а
перекрити нестачу в подальшій роботі. Але в подальшій роботі нестача не
зменшувалася, а навпаки збільшувалася та коли сягнула за десять тисяч гривень,
то вони повідомили власницю, яка відразу призначила ревізію, за результатами
якої нестача в сумі більше десяти тисяч гривень підтвердилась. На пропозицію
власниці вона і ОСОБА_5 погодились виплатити по третині виявленої нестачі, а
ОСОБА_2 відмовилася платити будь-які гроші на погашення виниклої нестачі. В
процесі спільної роботи з відповідачкою вони втрьох дружили, допомагали одна
одній, і коли виявили вперше нестачу, то вирішили спільно працювати, щоб
перекрити нестачу. Відповідач ОСОБА_2 не завжди добросовісно ставилася до покладених
обов'язків, дозволяла собі в робочий час грати на ігрових автоматах, брала
гроші з каси магазину для розрахунку за каву і вино в барі «Околиця». Вона з
ОСОБА_5 почали шукати причини нестачі, оскільки в їх роботі такого раніше не
було, то вони помітили, що коли ОСОБА_2 не працює, то нестача не збільшується.
Тому, при таких спостереженнях було зроблено висновок, що однією з причин
нестачі є діяльність ОСОБА_2. Відповідачка ОСОБА_2 весь час жалілася, що їй
постійно не вистачає грошей, їй самій доводиться платити за навчання та
заробляти на своє утримання, оскільки з батьками в неї не дуже добрі стосунки,
тому достатньо грошей їй не дають.
судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала суду аналогічні покази з показами
в судовому засіданні свідокОСОБА_5показала, що вона, разом з іншими, проводила
в лютому проточного року ревізію в магазині «Едельвейс» підприємця ОСОБА_1, де
продавцями працювали ОСОБА_4 С., ОСОБА_5 Л. та ОСОБА_2 О. За результатами
ревізії була виявлена нестача в сумі більше десяти тисяч гривень. При
проведенні ревізії були всі вищеназвані продавці магазину і безпосередньо
приймали участь в проведенні ревізії. По закінченню перерахунку товарів в
магазині, всі поїхали в головний офіс, де склали акт і всі учасники ревізії підписали
цей акт без будь-якого тиску чи примусу.
ОСОБА_6 надала суду аналогічні покази з показами свідка ОСОБА_5..
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм
трудового договору від 07.08.2007 року стверджується, що підприємець ОСОБА_1 та
працівник ОСОБА_2 уклали між собою трудовий договір про таке, працівник виконує
роботу продавця продовольчих товарів, повинен бути уважним та відповідальним
при виконанні своїх обов'язків, нести матеріальну відповідальність за довірені
цінності, а підприємець оплачує роботу працівника згідно чинного законодавства.
Трудовий договір зареєстрований в Ковельському центрі зайнятості 13.08.2007
року за № 904.
типового договору про повну матеріальну відповідальність від 12.07.2007 року
стверджується, що підприємець ОСОБА_1 та працівник ОСОБА_2 уклали угоду про
працівник  займає  посаду
повну відповідальність за збереження довірених йому
підприємцем матеріальних цінностей.
Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1,
торговим патентом серії НОМЕР_2, дозволом на розміщення об'єкта торгавлі від
07.08.2006 року № 426 стверджується, що підприємець ОСОБА_1 має магазин
«Едельвейс» по АДРЕСА_1 і їй дозволено проводити роздрібну торгівлю.
Акту ревізії товаро-матеріальних цінностей магазину «Едельвейс» по АДРЕСА_1 від
13.02.2008 року стверджується, що ревізією виявлена нестача товаро-матеріальних
ОСОБА_1, головним бухгалтером ОСОБА_2, менеджером з продажу продовольчих
товарів ОСОБА_5., працівниками ОСОБА_4 С., ОСОБА_5 Л., ОСОБА_2 О..
Суд
встановив, що між позивачкою і відповідачкою склалися фактичні трудові
відносини, як роботодавця і найманого працівника, що відповідає положенням
ст.ст. 24, 187 КЗпП України. На момент прийняття відповідачки на роботу їй ще
не виповнилось 18 років, тобто вона була неповнолітньою. Суд оцінює, що договір
між позивачкою і відповідачкою про повну матеріальну відповідальність укладений
з порушенням положень чинного законодавства, зокрема ст. 135-1 КЗпП України,
яка не передбачає укладення таких договорів з особами до вісімнадцяти років, а
тому в силу ст. 215 ЦК України такий правочин є нікчемним, тобто положення
цього договору в подальших правовідносинах між сторонами не створює для сторін
тих прав та обов'язків, на встановлення яких він був спрямований. Таким чином,
відповідачка ОСОБА_2 не може нести повної матеріальної відповідальності в
ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду,
несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного заробітку.
відповідності до п. 3 Трудового договору від 07.08.2007 року, укладеного між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що
середньо місячний заробіток відповідачки складав 440 гривень.
статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій
осіб, зокрема підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори і
відповідності до ст. 33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе
відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до
ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах. Положеннями ст. 1166 ЦК України встановлено,
що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.
Судом
встановлено, що підприємство торгівлі підприємця ОСОБА_1 утворено у
відповідності з вимогами чинного законодавства, Працівникам створені умови для
роботи, підприємцем вжито заходів по збереженню і охороні магазину в поза
робочий час, випадків стороннього проникнення в магазин, за вказаний період не
Суд
оцінює, що відповідач ОСОБА_2 підписавши трудовий договір з ОСОБА_1, взяла на
себе зобов'язання по збереженню матеріальних цінностей та несла матеріальну
відповідальність за довірені цінності, як це визначено в пункті 2 договору.
Працюючи продавцем  продовольчих товарів,
вона разом з іншими працівниками, допустила
нестачу, тобто, заподіяла шкоду підприємству при
виконанні трудових обов'язків. Як вказали відповідачка ОСОБА_2 та свідки
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, що фактично нестачу вони виявили самостійно, а ревізія
тільки підтвердила даний факт нестачі, тому, на думку суду, не має підстав
ставити під сумнів сам факт нестачі, чи виявлену суму нестачі.
до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони усі
понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Квитанціями № 011600691 та № 011700691 від 22.04.2008 року стверджується, що позивачем сплачено 81 гривень судових витрат.
На підставі ст.ст. 11, 33, 132, 1166, 1179 ЦК
України, керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, С У Д ,-
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 440 (чотириста сорок
) гривень заподіяних збитків та 81 (вісімдесят одну) гривню понесених судових
частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його
проголошення та поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня
подання заяви про апеляційне оскарження або шляхом подачі апеляційної скарги
без попереднього подання заяви-протягом строку, встановленого для подання заяви
про апеляційне оскарження, із одночасною подачею апеляційної скарги суду
апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження подано не було.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
В.М.БОНДАР