Справа № 2 - 1065 / 2008 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
травня  2008 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючої
судді                               Зайончковської
І.А.

при
секретарі                                    Гончаренко
Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Сміла справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав
власника, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Рішенням
сесії Костянтинівської сільської ради № 7-22 від 29 травня 1997 року позивачу
надано право на отримання у приватну власність земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства площею 0,15 га АДРЕСА_1.

ОСОБА_1
просить звільнити з роботи ОСОБА_2 та протягом 2-3 років не допускати її до
приватизації земельних ділянок, так як вона навмисно перешкоджає йому
приватизувати свою присадибну земельну ділянку, не видаючи земельну
документацію та державний акт, а також стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду за
те, що він викидає сміття в його двір, побудував туалет за 3 м від його
криниці, побив його, внаслідок чого він має виразкову хворобу дванадцяти палої
кишки, невралгію лицьового нерва та вимушений купувати ліки для себе та
дружини, і моральну шкоду, так як відповідач не погоджує йому межі земельної
ділянки.

Відповідачка
ОСОБА_2 позов не визнала повністю, посилаючись на те, що як фізична особа, вона
не має до позивача ніякого відношення, а те, що стосується її службових
обов”язків в частині приватизації його присадибної земельної ділянки вона
виконала.

Відповідач
ОСОБА_3 позов також не визнав, посилаючись на те, що претензії позивача
розглядають численні комісії вже на протязі тривалого часу і жодна з них не
встановила, що він викидає сміття на його подвір'я, криниця позивача
знаходиться в 8 м від межі і біля неї знаходиться туалет його самого, також він
ніколи не заподіював ніяких тілесних пошкоджень ОСОБА_1, який взагалі до нього
не звертався з приводу погодження меж для приватизації землі, та проти чого він
не заперечує, так як їх спільна межа вже визначена державним актом відповідача.

Заслухавши
сторони, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до
ст. ст. 81, 118, 198 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні
ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у
користування, міська рада в разі згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення, який розробляється на
замовлення громадян організаціями, що мають дозволи на виконання цих видів
робіт та кадастрова зйомка включає геодезичне встановлення меж земельної
ділянки та погодження цих меж з суміжними власниками та землекористувачами.

В судовому
засіданні встановлено, що позивач отримав дозвіл на передачу йому земельної
ділянки за місцем його проживання у приватну власність. За існуючим на той час
порядком, сільська рада складала списки осіб, що мають відповідне рішення
сільської ради  та передавала вказані списик
до організації, яка займалась проведенням геодезичних обмірів та виготовленням
технічної документації. Обміри центром ДЗК по Смілянському району, в звя”зку зі значним
навантаженням, проводились по мірі можливості, з врахуванням забезпечення
замовником транспорту та розташуванням замовників в одному районі проживання.
До проведення таких робіт сільська рада, в тому числі безпосередньо
землевпорядник, не мали ніякого відношення. Як вбачається з пояснень начальника
відділу ДЗК в якості свідка, позивачу, після проведення обмірів його земельної
ділянки, було роз'яснено, що він має погодити межі з суміжними
землекористувача, в тому числі і ОСОБА_3. Проте ОСОБА_1 неодноразово приходив у
відділ ДЗК з вимогою видати документи на землю, не маючи вказаного погодження.
В черговий раз він приніс акт погодження меж і з'ясувалось, що він підробив підпис ОСОБА_3, а тому йому
відмовили у видачі державного акта. Протягом всього цього часу позивач
продовжував звертатись в сільську раду з вимогою видачі документації на землю,
але йому неодноразово роз'яснялось,
що це не входить до її компетенції. Крім того, суд своїм рішенням не має права
вирішувати питання про звільнення посадових осіб з роботи, а тому такі вимоги
не можуть бути розглянути в будь-якому провадженні.

При таких
обставинах суд вважає, що позовні вимоги, пред'явлені до ОСОБА_2, стосуються
лише виконання нею своїх посадових обов'язків, а тому будь-який спір з цього
приводу повинен п розглядатися в порядку адміністративного судочинства, про що
було вказано позивачу в ухвалі про залишення позову без руху.

Суд також не
може прийняти до уваги посилання позивача на те, що відповідачка обманним
шляхом примусила його підписати 2 чистих аркуші, на яких потім було вказано про
погодження ним меж, оскільки він сам зазначає, що це було під час виходу
комісії на земельну ділянку його сина, до якої він не має ніякого відношення і
не повинен був щодо неї погоджувати будь-які межі. Також суду не було надано
ніяких доказів підписання ним чистих листків чи використання їх в подальшому
відповідачкою в будь-яких цілях, що порушують його права. Що стосується
підписання позивачем відповідачу акта погодження меж, то це ним було зроблено
добровільно, в присутності комісії, на його земельній ділянці, без примусу з
боку будь-кого з відповідачів, а тому ОСОБА_3 16 січня 2004 року отримав
державний акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 і спірна меж між
сторонами з того часу остаточно визначена.

Також під час
розгляду справи не встановлено і не добуто ніяких доказів на підтвердження
посилань позивача на те, що ОСОБА_3 скидає сміття до двору позивача, туалет
відповідача забруднює криницю останнього та він заподіяв йому тілесні
пошкодження, внаслідок яких він несе матеріальні витрати на придбання ліків.
Натомість з пояснень ОСОБА_3 вбачається, що криниця знаходиться в 8 м від межі
і ближче до неї знаходиться туалет самого позивача, а його туалет обладнаний
спеціальною ємкістю, що перешкоджає потраплянню шкідливих речовин у грунт чи
воду. Крім того він пояснив, що ні до кримінальної, ні до адміністративної
відповідальності за заподіяння позивачу тілесних пошкоджень ніколи не
притягався. Таких доказів не було надано і позивачем, в тому числі щодо
причинного зв'язку між
якими-небудь пошкодженнями та хворобами, що має позивач. До даного предмету
спору не має ніякого відношення придбання ліків для дружини позивача, оскільки
вона з приводу захисту своїх прав повинна самостійно звернутися до суду.

В судовому
засіданні відповідач також пояснив, що позивач до нього особисто ніколи не
звертався з вимогою про підписання акту погодження меж, проти чого він не
заперечує, так як має державний акт, де їх спільна межа вже визначена і не
змінюється протягом тривалого часу, що підтверджують відповідні комісії, на
проведенні яких наполягає саме позивач, що не визнає їх спільну межу і вважає,
що ОСОБА_3 її порушує, передвигаючи тин. Такі заяви позивача викликають сумнів
ще й з тих підстав, що земельні ділянки сторін знаходяться на різних рівнях,
особливо суттєвих від вулиці, оскільки ОСОБА_1 під час будівництва вигорнув
землю зі свого двору на вулицю, внаслідок чого грунт зсувається до нього у
двір. Заяви позивача з цього приводу в різні інстанції неодноразово
розглядалось різними комісіями з виїздом на місце, де було встановлено, що при
наділенні на новій вулиці земельних ділянок в документах було зазначено про
ширину ділянки по вулиці у всіх користувачів по 20 м, хоча в натурі цей розмір
був у всіх різний. Крім того згідно документів про виділення в натурі земельної
ділянки з земель колгоспу, ОСОБА_1 отримав в користування для забудови земельну
ділянки площею 0,10 га, а не 0,15 га.

Таким чином спір з приводу межі існує саме у позивача,
який її постійно не визнає, і ОСОБА_3, як суміжний землекористувач, ніяким
чином не порушує його право на приватизацію присадибної земельної ділянки.

Що стосується
матеріальної шкоди, то відповідно пояснень позивача вона складається не тільки
з придбання ліків, а й з його витрат на звернення до адвокатів по різних
справах, виготовлення копій документів, поїздок в ріні інстанції. Оскільки
вимоги позивача не конкретизовані та складаються з загальних фраз, що не
підтверджені документально, а тому не можливо з'ясувати з чим саме пов'язана моральна шкода та від чого вона виникла, вказані
вимоги судом задоволені не можуть бути.

Вимоги про
відшкодування судових витрат позивачем заявлені не були.

На підставі
ст. ст. 81, 118, 152, 158, 198 ЗК України, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 213,
215 ЦПК України, суд, -

в
и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист прав власника, відшкодування моральної шкоди залишити
без задоволення..

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський
міськрайсуд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення заяви про
апеляційне оскарження та поданням протягом 20 днів після подання такої заяви -
апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана і в 10 денний строк з
дня проголошення рішення без попереднього подання заяви про його оскарження.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його
оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде
скасоване.

Головуюча :