Справа
№ 2-1717/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

«20»
червня 2008 року    Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська

у
складі: головуючого суді - Мороз В.П.

при секретарі - Баштаненко І.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору дійсним

та
визнання права власності, і за зустрічним позовом ОСОБА_2

до
ОСОБА_1 про підтвердження та визнання права власності

на
нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В
квітні 2008 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною

заявою
до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та визнання

права
власності.

Позовні
вимоги ґрунтуються на тому, що 21.03.2008 р. між ним та відповідачем

було
укладено договір купівлі -продажу нерухомого майна, а саме: житловий

будинокАДРЕСА_1,

який
належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу

від
22.12.1997 р., загальною площею 35,4 кв. м. , житловою площею 20,6 кв. м.,

а
також Д- гараж, площею - 31,2 кв. м., Е - сарай, площею 15,6 кв. м.

Зазначав,
що договір передбачав всі істотні умови, встановлені законодавством

України,
та був укладений в простій письмовій формі.

Крім
того, відбулося часткове виконання договору, у зв'язку з чим  на підставі

ч.2
ст. 220 ЦК України позивач просить визнати договір купівлі - продажу

нерухомого
майна  від 21.03.2008 р. - дійсним та
визнати за ним право власності

на
житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 35,4 кв. м., житловою 20,6 кв. м.,
а також

Д-
гараж, площею 31,2 кв. м., Е - сарай, площею          15,6 кв. м.

Відповідачка
позов не визнала, у своєму зустрічному позові просить підтвердити

її
право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, площею 39, 6 кв. м., що

розташований
за адресоюАДРЕСА_1 та визнати за нею

право
власності на гараж - літ. Д, площею 31,2 кв. м. та сарай - літ., Е площею

15,6
кв. м. без додаткових актів введення в експлуатацію.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши матеріали справи,

оцінивши
наяні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що в

первісному
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про
визнання договору дійсним та визнання права вланості - відмовити, а

зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про

підтвердження
та визнання права вланості на нерухоме майно - задовольнити з

наступних
підстав.

Судом
встановлено, що 21.03.2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. був

укладений
договір купівлі - продажу в простій письмовій формі.

Предметом
договору купівлі -продажу є житловий будинок АДРЕСА_1, розташований вул.

Ашхабадська
у м. Дніпропетровську, загальною площею 35,4 кв. м., житловою

площею
20,6 кв. м. , а також Д - гараж, площею 31,2 кв.м., Е - сарай, площею

15,6
кв. м., який належить ОСОБА_2. на підставі договру купівлі - продажу

від
22.12.1997 р.

В
судовому засіданні позивач за первісним позовом, пояснив, що здійснити

нотаріальне
посвідчення договору на момент його укладення було неможливо,

оскільки
не була оформлена технічна документація в КП «ДМБТІ».

Крім
того, позивач за первісним позовом наполягав на тому, що відбулося

часткове
виконання договору, а саме був підписаний договір, сплачена ціна

договору,
передана документація на предмет договору, передані ключі від

будинку.
Однак відповідач ухиляється від основного обов'язку  - нотаріального

посвідчення
договору.

Нормами
ч. 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх

істотних
умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося

повне
або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його

нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі

наступне
нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Зважаючи
на відсутність доказів, які б підтверджували повне або часткове

виконання
договору, суд не може застосовувати положення ст. 220 ЦК України  до

договору
купівлі - продажу від 21.03.2008 р.

Відповідно
до п. 5 Договору, продавець повинен передати покупцю оригінали

правовстановлюючих
документів на предмет договору, що буде свідчити про

передачу
нерухомого майна.

Проте,
як було встановлено судом, оригінали будь - яких документів щодо

предмету
договору у позивача за первісним позовом відсутні, ціна договору не

сплачена,
ключі від будинку відповідачка не передавала.

Нормами
ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна
сторона  зобов'язана  довести

ті
обставини,  на які вона посилається як на
підставу своїх  вимог  і

заперечень,  крім випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази

подаються
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню

підлягають
обставини,  які мають значення  для ухвалення рішення у справі і

щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким
чином, суд дійшов висновку, що виконання договору купівлі - продажу не

відбулося,
а значить договір є не укладеним. А тому відсутні законні підстави

набуття
права власності позивача за первісним позовом на спірне нерухоме майно.

Повноправним
власником будинку АДРЕСА_1, який розташований у м. АДРЕСА_1, є ОСОБА_2

Право
власності ОСОБА_2. на нерухоме майно підтверджується договором

купівлі
- продажу нерухомого майна від 22.12.1997 р., який був укладений на

Єкатеринославській
товарній біржі та зареєстрований за № 006/1270-Н.

Згідно
технічного паспорту від 24.03.2008р., виданого КП «Дніпропетровське

міжміське
бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_2. належить житловий

будинок
літ. А-1, площею 39,6 кв. м. з наступними будівлями та спорудами: літ.

Б
- літня кухня площею 13,9 кв. м., літ. Ж- убиральня, площею 1,0 кв. м., літ.

З
- душ, площею 2,9 кв. м., літ. И- вольєр, площею 5,8 кв. м., літ. Е- сарай,

площею
15,6 кв. м., літ. Д - гараж ,  площею
31,2 кв. м., № 1-10, І- ІІ

споруди.

В
ході розгляду справи, суд встановив, що за час проживання у спірному

житловому
будинку, ОСОБА_2 самостійно, власними силами та за особисті

кошти
побудувала гараж - літ. Д,  площею 31,2
кв. м., сарай - літ. Е, площею

15,6
кв. м.

Для
того, щоб побудувати вказані будівлі позивачка за зустрічним позовом

наймала
будівельників, власноруч купувала необхідні матеріали.

Нормами
ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда,

інше
нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або

будуються
на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без

належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями

будівельних
норм і правил.

На
вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на

нерухоме
майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших

осіб.

Відповідно
до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме

майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту його прийняття

до
експлуатації.

Положенням
ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має

право
зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми,

здійснювати
перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим

особам.
Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним

будівлі,
споруди та інше нерухоме майно.

Враховуючи
викладене, суд дійшов висновку, що є підстави для підтвердження

права
власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1, площею 39,

6
кв. м., що розташований за адресоюАДРЕСА_1 та

визнання
за нею права власності на гараж - літ. Д, площею 31,2 кв. м. та сарай

-
літ. Е, площею 15,6 кв. м. без додаткових актів введення в експлуатацію.

Первісний
позов ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та визнання права

власності,
на думку суду, пред'явлено безпідставно, позовні вимоги позивача за

первісним
позовом не доведені і тому не підлягають задоволенню.

На
підставі наведеного, керуючись ст. 220, 331, 375, 376 ЦК України, ст.ст. 10,

11,
60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному

обсязі.

Зустрічну
позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити в повному

обсязі.

Встановити
факт права власності ОСОБА_2 (49000 м.

Дніпропетровськ,
вул. Ашхабадська, 120) на житловий будинок АДРЕСА_1 по вул.

Ашхабадська
в м. Дніпропетровську,  площею 39,6 кв.м.

Визнати
за ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) право власності на гараж - літ. Д, площею 31,2 кв.м. та
сарай

-
літ. Е, площею 15,6 кв.м. за адресою вул. Ашхабадська, 120 в м.

Дніпропетровську,
без додаткових актів введення в експлуатацію.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

державне
мито у розмірі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне

забезпечення
- 30 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду

Дніпропетровської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний

строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням

після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя

В.П. Мороз