Справа № 22-ц-942/2008                Головуючий
у суді першої інстанції -
Категорія -  44                                     Суддя-доповідач - Білецький О.М.
У Х В А Л А

і м е н
е м          У к р а ї н и

05
серпня 2008 року колегія суддів судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого  - Маслова В.О.

суддів             - Білецького О.М., Сибільової Л.О.

з участю
секретаря судового засідання  - Назарової
О.М.

та осіб, які
приймають участь в справі - сторін і представника третьої особи

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 від свого імені та в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського
районного суду м.Суми від 12 червня 2008 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, треті особи: Ковпаківський районний відділ міліції Сумського міського
відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Служба у справах
дітей Сумської міської ради, про визнання такою, що втратила право користування
жилим приміщенням та зняття її з реєстрації

і за зустрічним позовом ОСОБА_1 від свого імені та в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням і вселення, -

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12
червня 2008 року позов ОСОБА_4
задоволено і визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням кімнати АДРЕСА_1, знявши її з реєстрації за
вказаною адресою.

Зустрічний позов ОСОБА_1
задоволено частково. Вселено неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у кімнату АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_3,
ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей кімнати АДРЕСА_1 та забезпечити вільний
доступ у кімнату.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить
скасувати зазначене рішення в частині визнання її такою, що втратила право користування
жилим приміщенням і у частині відмови у вимогах про вселення та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 і про задоволення
зустрічного позову про її вселення у спірну квартиру.

Вважає
доведеною нею поважність причин не проживання у спірній квартирі та зазначає,
що суд фактично позбавив її права проживати разом з неповнолітніми дітьми.

Заслухавши
сторони і представника третьої особи, дослідивши матеріали та перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції вірно встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі
з 27 листопада 1992 року до 18 вересня 2003 року. Мають двох неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Ордер на
жилу площу в гуртожитку - кімнату АДРЕСА_1 був виданий ОСОБА_4  23 листопада 1996 року на підставі спільного
рішення адміністрації і профспілкового комітету Сумської камвольно-прядильної
фабрики на вищеназваний склад сім'ї.

З цього часу
сторони та їх діти прописались і проживали у вказаній кімнаті.

Після припинення
восени 2002 року шлюбних стосунків ОСОБА_1 з дочками стали проживати за іншою адресою, продовжуючи бути
зареєстрованими у зазначеній кімнаті. З цього часу вона інтересу спірного житла
не проявляла, зі скаргами та заявами з приводу протиправної поведінки
колишнього чоловіка не зверталась, заперечень проти проживання тимчасових
мешканців не подавала, у витратах на житлово-комунальні послуги участі не
брала.

В подальшому, на підставі рішення Сумської міської ради,
статус будинку з гуртожитку було змінено на житловий будинок.

Вказані факти з достатньою повнотою встановлені судом
першої інстанції на підставі належним чином досліджених  і оцінених доказів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що
ОСОБА_1, без поважних причин не проживає у спірній кімнаті з листопада 2002
року, тобто понад шість місяців, а тому на законних підставах, визнав її
такою, що втратила право
користування жилим приміщенням у кімнаті
АДРЕСА_1 та відмовив у вимогах про вселення і усунення перешкод у
користуванні.

Рішення суду відповідає ст.ст.1, 9, 64,71 і 72 ЖК України.

Достатніх
доказів перешкоджання колишнім чоловіком у користуванні житлом ОСОБА_1 не надала, замок у вхідні двері кімнати був замінений у грудні 2007 року.

Не є
такими поважними причинами і постійне недоотримання аліментів на дітей та
вимушена осплата  іншого житла на умовах
найму.

На даний
час дочки сторін досягли 14-річного віку і, відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України
та ч.3 ст.160 СК України, вправі самостійно обирати місце проживання з одним із
батьків, а тому суд обґрунтовано вважав, що за ними зберігається право
користування  вказаним жилим приміщенням.

Інші доводи апеляційної скарги також не
спростовують зазначених висновків суду.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим,  підстав для його зміни чи скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307 п.1 ч.1,
308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 червня
2008 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий     -

Судді                 -