Справа № 2-100
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 червня 2008 року                Канівський міськрайонний суд
Черкаської області в складі :

головуючого
судді                   Льон О.М.

при секретарі                           Голуб
Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Каневі, Черкаської
області  цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Канівський маслосирзавод»  про зміну формулювання причини звільнення,
стягнення належних працівникові сум у зв'язку із звільненням з роботи,
моральної шкоди та зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства
«Канівський маслосирзавод» до ОСОБА_1 про визнання недійсним строкового
трудового договору від 01.08.2007р. ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1  звернувся в Канівський міськрайонний суд із
зазначеним позовом до відкритого акціонерного товариства «Канівський
маслосирзавод», в якому  вказав, що
згідно наказу № 210-к від 08.12.2000 р. він працював у ВАТ «Канівський
маслосирзавод» на посаді контролера
КПП,  згідно наказу № 128-к від
11.07.2003 р. був переведений на посаду начальника охорони на цьому ж
підприємстві, згідно наказу №214-к від 18.08.2004 року був переведений на
посаду контролера-охоронця, згідно наказу №158 від 01.07.2006 року був
переведений на посаду контролера-ревізора, а з 01.08.2007 року з ним був
укладений письмовий договір із спеціалістом з терміном його дії до 01.08.2012
р.. 13.09.2007 р. він звернувся до адміністрації відповідача про розірвання
строкового трудового договору за згодою сторін та виплату належних сум при
звільненні, 20.09.2007 року він подав уточнення до вказаної заяви та просив
видати йому  копію наказу про звільнення
та довідку про середньомісячну заробітну плату. Але наказом відповідача за
№225-к від 27.09.2007 р. його було звільнено з роботи за власним бажанням на
підставі ст.38 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, поскільки він просив
у своїй заяві розірвати строковий трудовий договір за згодою сторін на підставі
підпункту «б» пункту 17 цього ж договору та провести виплату вихідної допомоги
у розмірі 12-ти його середньомісячних заробітних плат на підставі п.19 цього ж
договору, що не було зроблено відповідачем. Також несвоєчасно виплачено премію
за вересень 2007 року  та несвоєчасно
видано наказ про звільнення та довідку про середню зарплату. Пунктом 19
зазначеного договору передбачено, що в разі невиплати працівнику у день
звільнення всіх належних сум та вихідної допомоги, роботодавець зобов'язаний
сплатити працівникові штраф у розмірі даної вихідної допомоги. Тому просить суд
стягнути з відповідача на його користь заборгованість належних йому виплат в
сумі 20072,88 грн., штраф в такому ж розмірі 20072,88 грн., моральну шкоду в
сумі 20000 грн., на загальну суму 60145,76 грн.. Також просить виправити
неправильний запис про звільнення у трудовій книжці із звільнення «за власним
бажанням » на звільнення за «згодою сторін».

У попередньому
судовому засіданні 28.01.2008 року відповідач ВАТ «Канівський маслосирзавод»
звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним строкового
трудового договору від 01.08.2007 р., мотивуючи тим, що вказаний договір
укладений з позивачем у формі контракту (особливої форми трудового договору) та
з порушенням умов колективного договору та чинного законодавства про працю,
оскільки, сторони в умовах договору визначили: більш розширений перелік
правових підстав виплати вихідної допомоги у випадку звільнення працівника, що
є порушенням умов колективного договору; особливі штрафні санкції за затримку з
боку власника розрахунку при звільненні в
порушення ст. 117 КЗпП України; припинення дії строкового трудового
договору, зокрема, його дострокове розірвання. Виходячи із змісту вказаного
договору вважають, що між ОСОБА_1 та адміністрацією підприємства фактично
укладений контракт, що не передбачено положеннями колективного договору ВАТ
«Канівський маслосирзавод» та чинним законодавством України. Просять суд
визнати недійсним строковий трудовий договір від 01.08.2007 року та відмовити у
позові ОСОБА_1.

Ухвалою
Канівського міськрайонного суду від 28 січня 2008 року зустрічну позовну заяву
ВАТ «Канівський маслосирзавод» об'єднано в одне провадження з первісним
позовом  ОСОБА_1.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позов
збільшуючи розмір позовних вимог та просять стягнути з відповідача на користь
позивача вихідну грошову допомогу, передбачену п.19 трудового договору із
спеціалістом від 01.08.2007 р. у розмірі 12-ти його середньомісячних заробітних
плат, що складає 20072,88 грн., штраф за несвоєчасну виплату роботодавцем всіх
належних йому виплат у розмірі 12-ти середньомісячних заробітних плат, що
складає 20072,88 грн. з урахуванням індексу інфляції в сумі 2950,71 грн. та
моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., а всього
63096,47 грн.. також просить стягнути з відповідача втрати на правову
допомогу в сумі 5000 грн. Зустрічний позов не визнали та просять відмовити в
його задоволенні, оскільки укладений між ОСОБА_1 та адміністрацією ВАТ
«Канівський маслосирзавод» трудовий договір
не є контрактом, а вільним волевиявленням працівника укласти трудовий
договір у письмовій формі, де  між
працівником та адміністрацією підприємства були погоджені усі умови договору,
які не суперечать чинному законодавству. Просить відмовити в задоволенні зустрічного
позову.

Представники
відповідача за довіреністю - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не
визнали  та пояснили, що укладений із
позивачем строковий трудовий договір суперечить вимогам колективного договору №
1 від 22.01.2003 р. та вимогам чинного законодавства про працю, оскільки
зазначений договір носить ознаки контракту як особливої форми трудового
договору та його укладення не передбачено для відповідної категорії
працівників. Зустрічний позов підтримали та просять визнати недійсним строковий
трудовий договір із спеціалістом від 01.08.2007 р. укладений між ОСОБА_1 та ВАТ
«Канівський маслосирзавод».

Суд
вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що  в задоволенні первісного позову ОСОБА_1
необхідно відмовити, а зустрічний позов ВАТ «Канівський маслосирзавод»
задовольнити.

З
матеріалів справи вбачається, що:

-
ОСОБА_1 згідно наказу № 210-к від 08.12.2000 р. працював у ВАТ «Канівський
маслосирзавод» на посаді контролера
КПП,  згідно наказу № 128-к від
11.07.2003 р. був переведений на посаду начальника охорони на цьому ж
підприємстві, згідно наказу №214-к від 18.08.2004 року був переведений на
посаду контролера-охоронця, згідно наказу №158 від 01.07.2006 року був
переведений на посаду контролера-ревізора;

-
01.08.2007р. між ВАТ «Канівський маслосирзавод» в особі голови правління
Ніколенка В.В. та ОСОБА_1 підписано строковий трудовий договір із спеціалістом
на 5  років (а.с.8-9), за яким ОСОБА_1
приймається на роботу у ВАТ «Канівський маслосирзавод» на посаду контролера-ревізора;

-
13.09.2007 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою до голови правління ВАТ «Канівський
маслосирзавод» про розірвання строкового трудового договору від 01.08.2007р. на
підставі пп.»Б» п.18 цього ж договору з 27.09.2007 року та виплату належної
вихідної допомоги у розмірі 12-ти середньомісячних заробітних плат на підстав
п.20 договору, видачу трудової книжки, остаточного розрахунку у день
звільнення, довідки про середньомісячну заробітну плату (а.с.17).

-  20.09.2007 року позивач звернувся до голови
правління відповідача з  наступною
заявою, в якій уточнив підставу для розірвання договору, а саме пп.»Б» п.17
зазначеного договору та підставу виплати вихідної допомоги, а саме п.19
договору.

- Заява
позивача про розірвання строкового трудового договору погоджена головою
правління ВАТ «Канівський маслосирзавод», але без виплати 12-ти
середньомісячних заробітних плат (а.с.49).

-
27.09.2008р. ВАТ «Канівський маслосирзавод» видано наказ № 225-к про звільнення
з посади ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, з
проведенням остаточного розрахунку та виплатою компенсації за час
невикористаної відпустки (а.с.22), з яким позивач був ознайомлений 27.09.2007
р.

- згідно
розрахункових листів та платіжних відомостей 27.09.2007 року (а.с.29,117) з
ОСОБА_1 проведено остаточний розрахунок без виплати вихідної допомоги у розмірі
12-ти середньомісячних заробітних плат.

Відповідно
до ст.24 КЗпП України, ч.1 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від
06.11.1992 р. укладення трудового договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування
працівника. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи
розпорядження не було видано, але працівника фактично допущено до роботи.

Судом
встановлено, що при  прийнятті на роботу
позивача за строковим трудовим договором від 01.08.2007р. - наказ про
зарахування працівника на роботу не оформлявся і працівник не був з ним
ознайомлений під розписку, не внесено
відповідний запис у трудову книжку працівника (а.с.14).

Судом
встановлено, що не оформлявся і наказ про переукладення трудового договору
строком на 5 років із ОСОБА_1 та наказ про припинення трудових відносин між ВАТ
«Канівський маслосирзавод» і ОСОБА_1, які виникли між сторонами внаслідок
укладення трудового договору на невизначений строк відповідно до наказу № 210-к
від 08.12.2000 р. та останнього наказу від 01.07.2006 року про переведення на
посаду контролера-ревізора.

Таким
чином, суд приходить до висновку про те, що трудові відносини між ОСОБА_1 та
ВАТ «Канівський маслосирзавод», які укладені та оформлені з 2000 року на
невизначений строк фактично та юридично не припинялися до дня його
звільнення  - 27.09.2008р.

Ч. 2 ст.
23 КЗпП України передбачено, що  трудовий договір на визначений строк
укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизачений
строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її
виконання, або інтересів працівника, або інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Судом
встановлено, що підставою для укладення строкового трудового договору стало
вільне волевиявлення працівника, а також умови договору в частині, що
визначають виплату вихідної допомоги у розмірі 12-ти середньомісячних
заробітних плат, у разі звільнення працівника з роботи з будь-яких підстав,
який включений в умови договору на підставі змін та доповнень до колективного
довогору між ВАТ «Канівський маслосирзавод» та профспілковим комітетом ВАТ
«Канівський маслосирзавод» від 12.02.2007р (а.с.8,61).

Ст.15
КЗпП України та ст.ст.9, 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» від
01.07.1993р. передбачено, що зміни і доповнення до колективного договору
протягом строку їх дії можуть вноситися лише за взаємною згодою сторін в
порядку, визначеному колективним договором і підлягають повідомній реєстрації
місцевими органами державної влади. Умови колективних договорів і угод,
укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств,
на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Згідно
п. 8.3. Колективного договору ВАТ «Канівський маслосирзавод» від 22.01.2003р.
зміни і доповнення в тексті колективного договору повинні обговорюватися на
загальних зборах.

З матеріалів
справи, досліджених у судовому засіданні, встановлено, що зміни і доповнення до
колективного договору від 12.02.2007р. (а.с.61), зокрема, п.4.14 та п.4.15, які
викладені в умовах строкового трудового договору із спеціалістом від
01.08.2007р. не були обговорені на загальних зборах і не пройшли в
установленому порядку повідомної реєстрації (а.с. 62,69), а тому
відповідно до п.1 постанови КМУ «Про порядок повідомної реєстрації галузевих і
регіональних угод, колективних договорів» від 05.04.1994 р. № 225, дані зміни і
доповнення не можуть враховуватися під час розгляду індивідуальних трудових
спорів, що виникли за результатами застосування цих угод, договорів.

Судом
встановлено, що сторони у трудовому договорі із спеціалістом від 01.08.2007р.
відступили від положень чинного законодавства про працю, зокрема, в частині
підстав розірвання строкового трудового договору, визначення розмірів вихідної
допомоги та випадків їх сплати, а також в частині визначення штрафних санкцій
за невиплату чи несвоєчасну виплату належних працівникові сум при звільненні.

Проаналізувавши
умови строкового трудового договору із спеціалістом від 01.08.2007р., суд
приходить до висновку, що між ВАТ «Канівський маслосирзавод» та ОСОБА_1
укладено трудовий договір, що за своїм змістом є контрактом, оскільки його
умови виходять за межі сфери нормативного правового регулювання та розширюють
сферу індивідуально- договірного регулювання, що є притаманною ознакою, саме,
контракту, а не строкового трудового договору, особливістю якого є лише
визначення між сторонами внаслідок характеру наступної роботи та умов її
виконання строку дії договору.

Відповідно
до ч.3 ст.21 КЗпП України сферу застосування контракту визначають закони
України.

Судом
встановлено, що чинним законодавством України не передбачено укладення
контракту з даною категорією працівників, а згідно п. 5.2 колективного договору
(а.с.64) не допускається переведення на контрактну форму трудового договору
працівників, які знаходяться у трудових відносинах з підприємством на умовах
безстрокового трудового договору.

Посилання
позивача на те, що при укладенні (переукладенні) строкового трудового договору
необхідно лише вільне волевиявлення працівника є  помилковим, оскільки умови трудового
договору, в тому числі, і контракту, повинні відповідати вимогам чинного
законодавства та умовам колективного договору.

Як вже
зазначалося, умови трудового договору із спеціалістом базуються на змінах у доповненнях
до колективного договору ВАТ «Канівський маслосирзавод» від 12.02.2007р., які
значно відрізняються від положень законодавства про працю, а тому суд вважає,
що при включенні в колективний договір умов, які не відповідають чинному
законодавству, такі умови не можуть мати будь-яких юридичних наслідків, окрім
визнання цих умов недійсними, оскільки відповідно до ст. 10 КЗпП України
колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих
сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і
соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та
уповноважених ними органів.

Оцінюючи
зібрані по справі докази, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін,
враховуючи вище викладене та положення ст. 9 КЗпП України і п.7 постанови ПВСУ
від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд вважає,
що є підстави для визнання недійсним трудового договору із спеціалістом,
укладеного 01.08.2007р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Канівський маслосирзавод».

Позов
ОСОБА_1 в частині визнання формулювання причини звільнення за власним бажанням
неправильним також є безпідставним, поскільки з боку відповідача була відсутня
згода, як того вимагає п.1ч.1ст.36 КЗпП України, тому виданий наказ про
звільнення на підставі заяви ОСОБА_1 згідно ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням. Отже, підстав для зміни формулювання причини звільнення позивача
згідно вимог ч.3 ст.235 КЗпП України не встановлено.

Відповідно
до ст. 237 1  КЗпП України
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику проводиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних сраждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Судом не
встановлено порушення законних прав працівника власником чи уповноваженим ним
органом, а тому вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з
ВАТ «Канівський маслосирзавод» не підлягають до задоволення.

Керуючись
ст. ст. 11,15,212-215,294 ЦПК України,

ст.ст.9, 91, 21-24, 36,
38, 39, 221, 233, ч.3.ст.235,2371 КЗпП України,  суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
«Канівський маслосирзавод»  про зміну
формулювання причини звільнення, стягнення належних працівникові сум у зв'язку
із звільненням з роботи, моральної шкоди - відмовити повністю.

Зустрічний позов  Відкритого
акціонерного товариства «Канівський маслосирзавод» до ОСОБА_1 про визнання
недійсним строкового трудового договору від 01.08.2007р. - задовольнити
повністю.

Визнати недійсним строковий трудовий договір із спеціалістом від 01.08.2007
р., укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Канівський
маслосирзавод».

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Головуючий
О.М. Льон