У х в а л а

іменем
україни

15 жовтня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого              Патрюка М.В.,

суддів:                         Пшонки М.П.,             Лященко Н.П.,

Перепічая
В.С.,            Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом першого заступника прокурора м. Чернігова (далі - прокурор) в
інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3до закритого акціонерного товариства
«Чернігівоблбуд», треті особи: Чернігівська міська рада та регіональне
відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, про
визнання частково недійсним договору та зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою прокуратури м. Чернігова на ухвалу Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 7 квітня 2008 року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 5 червня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2008 року прокурор звернувся до суду з позовною заявою в
інтересах ОСОБА_1 ОСОБА_2. та ОСОБА_3. про визнання частково недійсними
договору купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1 та свідоцтва про право
власності на зазначений будинок, виданого 25 липня 1994 року Чернігівському
проектно-ремонтно-будівному орендному підприємству «Чернігівоблбуд».

Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від          7 квітня 2008 року, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 5 червня 2008 року,
позовну заяву визнано неподаною та повернуто прокурору.

Прокурор звернувся до Верховного Суду України з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати ухвали та передати позовну заяву на розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши наведені в скарзі доводи, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи позовну заяву, районний суд, з висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що прокурор не має правових підстав для
представництва інтересів зазначених вище фізичних осіб.

Проте з таким висновком суду погодиться не можна, оскільки він суперечить
нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з правилами ст. ст. 3, 45 ЦПК України у випадках, встановлених
законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи
можуть звернутись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших
осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 361
Закону України «Про прокуратуру» для здійснення цілей і завдань, визначених
Законом, прокурор користується, зокрема, правом представляти і захищати законні
інтереси громадян.

Як убачається з надісланих матеріалів справи, провадження у справі відкрито
за заявою прокурора, про що свідчить протокол судового засідання розгляду
справи від 18 березня 2008 року та ухвали суду (а. с. 36-37).

З наведених у касаційній скарзі доводів та відповіді прокурора на ухвалу
судді від 24 березня 2008 року про необхідність виправлення недоліків позовної
заяви, прокурор відповідно до вимог чинного законодавства мав право подати
позов до суду в інтересах фізичних осіб.

Відповідно вимог п. 8 ст. 207 ЦПК України, суд встановивши, що позов подано
без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу про залишення її без руху та надає строк для виправлення порушень. Якщо
у встановлені строки недоліки виправлені, заява вважається поданою в день
первісного подання до суду.

Незважаючи на це, суд у порушення вказаних норм матеріального та
процесуального законів не взяв до уваги, що прокурор у встановлений суддею
строк виправив недоліки позовної заяви, подавши до суду заяву, в якій
відповідно до вимог ст. 361 Закону України «Про прокуратуру» указав
підстави для представництва в суді (а. с. 64).

Апеляційний суд, залишивши ухвалу без змін, порушив вимоги ст. 312 ЦПК
України, допущених місцевим судом недоліків не виправив і доводів, наведених в
апеляційній скарзі, не спростував.

За таких обставин постановлені ухвали підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 342 ЦПК України, з направленням матеріалів до суду першої
інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 342, 343, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Чернігова задовольнити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 7 квітня  2008 року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 5 червня 2008 року скасувати.

Справу за позовом першого заступника прокурора м. Чернігова в інтересах
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3до закритого акціонерного товариства
«Чернігівоблбуд», треті особи: Чернігівська міська рада та регіональне
відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, про
визнання частково недійсним договору та зобов'язання вчинити певні дії передати
до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

М.П. Пшонка  Н.П. Лященко  В.С. Перепічай  Ю.В. Прокопчук