Справа №2-635/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

“25” червня
2008 р.
м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді
САВЛУК Т.В.

при секретарях
Паріста Я.С., Бідненко Л.Л., Рибалка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Дирекція з управління та
обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у місті
Києві ради, Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація про
визнання права на користування житловим приміщення, визнання права на
приватизацію житла, скасування розпоряджень Дніпровської районної у місті Києві
державної адміністрації, зобов'язання видати ордер на квартиру та укласти
договір найму на жиле приміщення та зустрічний позов  Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація
про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до
суду, просить визнати за ОСОБА_1 та членами його сім'ї, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
право користування квартирою АДРЕСА_1, та визнати за ОСОБА_1право на
приватизацію квартири АДРЕСА_1.

24 січня 2008 року під час розгляду
справи представником позивача  ОСОБА_4
подано заяву  про збільшення позовних
вимог (а.с.24-25) , відповідно до якої позивач просив суд:

- визнати за ОСОБА_1 та членами
його сім'ї, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, право користування квартирою АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_1 право на
приватизацію квартири АДРЕСА_1;

- скасувати розпорядження
Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №1113 від
08.10.2007 року, яким відмінено пункт 2.4 розпорядження Дніпровської районної у
місті Києві державної адміністрації від 06.02.2007 року №125 «Про надання жилої
площі та інші квартирні питання»;

- визнати недійсним пункт 2.4
розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від
06.02.2007 року №125 «Про надання жилої площі та інші квартирні питання»;

- зобов'язати Дніпровську районну у
місті Києві державну адміністрацію видати ордер на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та
членам його сім'ю;

- зобов'язати Комунальне підприємство
«Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду»
Дніпровської районної у місті Києві ради укласти договір найму квартири
АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 та членами його сім'ї.

За ухвалою Дніпровського районного
суду міста Києва від 29 січня 2008 року залучено у якості співвідповідача по
справі  Дніпровську районну у місті Києві
державну адміністрацію. (а.с.39)

31 січня 2008 року під час розгляду
справи представником позивача
ОСОБА_4подано заяву  про залучення
у якості співпозивача по справі ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_3з урахуванням поданих уточнень до первісної
позовної заяви. (а.с.48-49)

07 лютого 2008 року Комунальним
підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового
фонду» подано зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Дніпровська
районна у місті Києві державна адміністрація про виселення із самовільно
зайнятого жилого приміщення. (а.с.50-52)

За ухвалою Дніпровського районного
суду міста Києва від 07 лютого 2008 року прийнято до провадження разом з
первісним позовом зустрічний позов Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація
про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення. (а.с.62-63)

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав, проти зустрічного позову заперечував,
пояснив, що квартира АДРЕСА_1 належала його матері ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя його  матері,  він та його дружина ОСОБА_2 та їх
неповнолітня дитина ОСОБА_3, проживали в квартирі матері як одна сім'я, вели
спільне господарство, після смерті матері вони продовжують користуватись даною
квартирою,   він особисто має на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_2. Восени 2007 року,  після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2,  до цієї квартири були прописані дружина та
дитина. Оскільки спірна квартира мала статус службової, його мати зверталась до
Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського
району міст Києва з клопотанням вивести дану квартиру із статусу службових,
дане клопотання було задоволено, в подальшому Дніпровською районною у місті
Києві державною адміністрацією прийнято рішення про видачу ордеру ОСОБА_5 на
спірну квартиру загального зразка, але отримати ордер ОСОБА_5 не встигла, а
Дніпровська районна у міст Києві державна адміністрація безпідставно скасувала
раніше прийняте рішення,  однак ці факти
стали відомі йому лише після смерті матері, також мати зверталась до органу
приватизації з приводу приватизації спірної квартири, однак не встигла довести
цю справу, свідоцтво про право на приватизацію їй видано не було, вважає, що
він як спадкоємець має право звернутись до суду з вимогою про визнання за ним
та членами сім'ї права користування спірною квартирою, вимагати видачі ордеру,
який мав бути виданий його матері на підставі рішення райдержадміністрації та
зміни договору найма по даній квартирі.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав, проти зустрічного позову заперечував, з
підстав викладених у позовній заяві та уточнень поданих до позовної заяви.

Позивач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала, проти зустрічного позову заперечувала,
пояснила, що з серпня 2007 року вона перебуває з ОСОБА_1 у зареєстрованому
шлюбі, однак до укладення шлюбу вони вели спільне господарство, проживали як
одна сім'я, за час спільного сумісного проживання в них народилась донька
ОСОБА_3. Крім того, позивач зазначила,
що до вересня 2007 року вона разом з дитиною була зареєстровані за іншою
адресою, однак ця реєстрація була формальною та необхідна лише для можливості
її працевлаштування в місті Києві, а також підтвердила, що вона разом з
чоловіком та дитиною постійно проживала в квартирі АДРЕСА_1, ця квартира
належала матері чоловіка ОСОБА_5, вважає, що їх сім'я має право користуватись
спірною квартирою, на даний час вони продовжують проживати в спірній квартирі,
тому  просить поданий від їх імені позов
задовольнити, а в зустрічному позові відмовити.

Представник відповідачів -
Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового та
нежитлового фонду» Дніпровської районної у місті Києві ради та Дніпровської
районної у місті Києві державна адміністрація - Мацієвська О.П.,    в судовому засіданні проти первісного
позову заперечувала, зустрічний позов підтримала, пояснила, що спірна квартира
АДРЕСА_1 має статус службової, була надана ОСОБА_5 у зв'язку з її роботою. За
життя ОСОБА_5, зверталась до Комунального підприємства по утриманню житлового
господарства у Дніпровському районі місті Києва з приводу зміни статусу
квартири, дане клопотання було задоволено, за розпорядженням Дніпровської
районної у місті Києві державної адміністрації було прийнято рішення про видачу
ОСОБА_5 ордеру, однак ордер вона не отримала, у зв'язку з чим у неї не було
правових підстав звертатись до органу приватизації щодо приватизації спірної
квартири. На даний час позивачі не мають будь-яких прав на спірне житло, яке до
цього часу має статус службового, крім того, позивач ОСОБА_1 є власником іншого
житлового приміщення, де разом з ним зареєстровані члени його сім'ї, дружина та
дитина, у зв'язку з чим просить задовольнити поданий зустрічний позов та
висилити позивачів зі спірної квартири яку
вони займають без належних правових підстав.

Заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_1,  представника позивача ОСОБА_4,
позивача ОСОБА_2, представника відповідачів Мацієвську О.П.,  дослідивши матеріали справи , оцінивши зібрані
по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої ст.118
Житлового кодексу УРСР службові приміщення призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати
за місцем роботи або поблизу нього. Жиле приміщення включається до числа
службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної у місті
Ради народних депутатів.

Судом встановлено, що спірною є
однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка була надана
ОСОБА_5, як службове житлове приміщення,
на підставі ордеру №95 від 10 серпня 1998 рок, виданого Дніпровською
районною у місті Києві державною адміністрацією. (а.с.7)

29 листопада 2006 року ОСОБА_5
звернулась до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києва із заявою про виключення даної квартири із
складу службових , так як на підприємстві працює з 1986 року.

Згідно з розпорядженням
Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №125 від 06.02.2007
року «Про надання жилої площі» задоволено клопотання  Комунального підприємства по утриманню
житлового господарства Дніпровського району міста Києва (лист №35-3867 від
07.12.2006), прийнято рішення про виключення
із складу службових однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,  з наданням ордеру ОСОБА_5, яка в ній
проживає, одинока, на квартирному обліку не перебуває. (а.с.59)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.16)

З 24 липня  2007 року
ОСОБА_5 знята з реєстраційного обліку
за адресою спірної квартири як померла. (а.с.34)

За життя, ОСОБА_5 ордер на квартиру
не отримувала, із заявою та відповідними документами до органу приватизації
Дніпровського району з приводу приватизації квартири не зверталась. (а.с.28)

На підставі розпорядження Дніпровської
районної у місті Києві державної адміністрації №1113 від 08.10.2007 року «Про
надання жилої площі та інші квартирні питання» задоволено клопотання  Комунального підприємства по утриманню
житлового господарства Дніпровського району міста Києва (лист №73-2340 від
30.07.2007 року) у відмінні пункту 2.4 розпорядження Дніпровської районної у
місті Києві державної адміністрації №125 від 06.02.2007 року «Про надання жилої
площі», в зв'язку зі смертю (05.07.2007) ОСОБА_5, якій була надана однокімнатна
квартира АДРЕСА_1, на одну особу. Ордер №4133 серії Б, було скасовано.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку про відсутність підстав для скасування розпорядження
Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації №1113 від
08.10.2007 року, яким відмінено пункт 2.4 розпорядження Дніпровської районної у
місті Києві державної адміністрації від 06.02.2007 року №125 «Про надання жилої
площі та інші квартирні питання» та визнання недійсним пункту 2.4 розпорядження
Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 06.02.2007 року
№125 «Про надання жилої площі та інші квартирні питання», оскільки дані
нормативні акти прийнятті уповноваженим органом та в межах його компетенції,
ґрунтовних підстав, які мали свідчити, що прийнятті рішення зачіпають права та
інтереси  позивачів суду надано не було,
дані обставини не найшли свого підтвердження під час розгляду судової справи.

Порядок надання службових жилих
приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими
актами законодавства Української РСР.

Службові жилі приміщення надаються
за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління
колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської
організації. (ст..121  Житлового кодексу
УРСР)

На підставі  рішення про надання службового жилого
приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної у місті Ради народних
депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для
вселення у надане жиле приміщення. (ч.1 ст.122 Житлового кодексу УРСР)

В той же час, суд не вбачає підстав
для віднесення позивачів до категорії осіб, яким може бути надано службове
житлове приміщення, відсутні звернення позивачів до уповноваженого органу з
приводу видачі ордеру на спірне службове житлове приміщення, тому в межах
розгляду даної справи відсутні підстави для задоволення вимог позивачів в
частині видачі  ордеру на квартиру
АДРЕСА_1.

Таким чином,  судом встановлено, що спірна квартира  АДРЕСА_1 на момент смерті  ОСОБА_5 не була приватизована, має статус
службової та на даний час знаходиться в комунальній власності, за адресою
спірної квартири була зареєстрована одна особа, комунальні платежі
нараховувались на одну особу. (а.с.56, 61)

Стаття 651 Житлового
кодексу УРСР закріплює право на придбання громадянами жилих приміщень, які вони
займають, у приватну власність.

З положень цієї статті випливає, що
наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду
без обмежень можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї (не інших сторонніх
осіб), які проживають разом з ними, придбати приміщення, які вони займають, у
власність на підставах, передбачених законодавством.

Однак, відповідно до частини другої
статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено,
що не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у
встановленому порядку до числа службових.

Згідно ст. 64 Житлового кодексу
України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні
з наймачем усіма  правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно  ст. 65 Житлового кодексу УРСР наймач вправі у
встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають
разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також
інших осіб.

В той же час, порядок користування
службовим жилим приміщенням регулюється статтею 123 Житлового кодексу УРСР, яка
в даному випадку є спеціальною нормою для застосування до правовідносин, які
виникли між сторонами спору.

Відповідно до частини другої ст.
123 Житлового кодексу УРСР зазначається, що до користування службовими жилими
приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім
правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101,
статтями 103-106 цього Кодексу.

В підтвердження своїх позовних
вимог, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
посилаються на те, що  останні
шість років вони, як подружжя,  разом з
неповнолітньою дитиною, за згодою ОСОБА_5 вселились до спірної квартири та
проживали як одна сім'я,  вели спільне
господарство до смерті наймача квартири ОСОБА_5, та до цього часу проживають у
спірній квартирі, сплачують за житлово-комунальні послуги.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, підтверджується зібраними по справі доказами, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2007 року. (а.с.18)

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Батьком дитини записано ОСОБА_1,
матір'ю дитини - ОСОБА_6.

ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, яке
видане на підставі розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної
адміністрації №72-442 від 21 листопада 2007 року. (а.с.55)

Як вбачається з довідки Житлової
ремонтно-експлуатаційної організації №408
(форма №3) з 11 травня 1981 року ОСОБА_1 зареєстрований АДРЕСА_2, разом
з ним за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 (з 06 листопада 2007 року) та
ОСОБА_3 (з 06 листопада 2007 року. (а.с.32)

За інформацією наданою  Вишгородським районним відділом Головного
управління  МВС України в Київській
області повідомляється, що ОСОБА_2 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, була зареєстрована за адресою: село Лісовичі
Вишгородського району Київської області, та знята з реєстраційного обліку лише
01 вересня 2007 року. (а.с.99-101)

Як підтверджується актом  від 17 червня 2008 року, складеним
працівниками Житлової ремонтно-експлуатаційної організації №408, на час
обстеження квартири АДРЕСА_1 13.05.08 р., 16.05.08 р., 21.05.08 р., 26.05.08
р., 02.06.08 р., 06.06.08 р., 13.06.08 р., 17.06.08 р.,  двері в квартиру ніхто не відкрив, зі слів
мешканців,  в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не
проживає, ОСОБА_1 проживає АДРЕСА_2.

Таким чином, сам по собі факт того,
що позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_5, навідувався до матері та проявляв
турботу до своєї матері, суд не може взяти до уваги як доказ того, що він та
члени його  сім'ї набули права на спірну
жилу площу, оскільки даний факт не підтверджується будь-якими доказами у
справі.

Крім того,   в розрізі даного спору між сторонами виникли
правовідносини, які регулюються нормами житлового законодавства, а з
урахуванням статусу спірної квартири, яка є службовим житловим приміщенням,
мають застосовуватись спеціальні правові норми, які регулюють ці
правовідносини, тобто положення глави 3 Житлового кодексу УРСР.

Тому, суд вважає безпідставними
посилання позивача ОСОБА_1 на той факт, що в даному випадку  між сторонами виникли цивільно-правові
відносини, які зачіпають права позивача як спадкоємця за законом та пов'язані
із визнанням права позивача на спадкове майно, оскільки суб'єктний склад сторін
по справі та правовий статус спірного об'єкта нерухомого майна виключає розгляд
заявлених позовних вимог із застосуванням цивільного законодавства.

Так,  відповідно до статі 61 Житлового кодексу
УРСР  користування  жилим приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму  жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення
в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій
формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним
підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я
якого видано ордер.

Згідно п.15 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, користування
всіма приміщеннями квартир у будинках державного і громадського житлового фонду
здійснюється на підставі договорів найму або оренди.

З огляду на викладене, суд вважає
безпідставними вимоги позивачів  в
частині укладення  договору найму
квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 та членами його сім'ї, оскільки спірна квартира є
службовим житловим приміщенням, а у відповідності до вимог статті 123 Житлового
кодексу УРСР правила зміни договору найму жилого приміщення, передбачені
статтями 103-106 Житлового кодексу УРСР до порядку користування  службовим житловим приміщенням  не застосовуються.

Відповідно до ст. 109 Житлового
кодексу України  виселення із займаного
жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому порядку.

За нормою частини третьої ст. 116
Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення,
виселяють без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що рішення
стосовно надання позивачам спірного службового житлового приміщення не приймалось
і ордер на це приміщення позивачам не видавався, що дає підстави вважати, що
позивачі вселились у спірну квартиру з порушенням установленого порядку і тому
підлягають виселення без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку,
що позов  ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до Комунального
підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового
фонду» Дніпровської районної у місті Києві ради, Дніпровська районна у місті
Києві державна адміністрація про визнання права на користування житловим
приміщення, визнання права на приватизацію житла, скасування розпоряджень
Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, зобов'язання
видати ордер на квартиру та укласти договір найму на жиле приміщення  є необґрунтованим та таким, що не підлягає
задоволенню, а поданий від імені Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» зустрічний
позов  до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа
Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація про виселення із
самовільно зайнятого жилого підлягає задоволенню,  а позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
підлягають виселенню із самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1.

В порядку ст.88  Цивільного процесуального кодексу України суд
при винесені судового рішення присуджує ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 відшкодувати на користь  Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської
районної у місті Києві ради судові витрати по сплаті судового збору в сумі
08,50 грн., тобто по  04,25 грн. з
кожного відповідача ,  а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 07,50 грн., тобто по
03,75 грн. з кожного відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись,
ст.ст. 61, 64, 65, 651, 103-106, 109, 116,  118, 121, 123 Житлового кодексу УРСР,  Постанови Пленуму Верховного Суду України від
12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України”,  п.15
Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими
територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992
року №572, ст.ст.  11, 58, 60, 88, 208,
209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до Комунального підприємства
«Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду»
Дніпровської районної у місті Києві ради, Дніпровська районна у місті Києві
державна адміністрація про визнання права на користування житловим приміщення,
визнання права на приватизацію житла, скасування розпоряджень Дніпровської
районної у місті Києві державної адміністрації, зобов'язання видати ордер на
квартиру та укласти договір найму на жиле приміщення  в і д м о в и т и.

Зустрічний позов Комунального підприємства
«Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа Дніпровська районна у місті Києві державна
адміністрація про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 із
самовільно зайнятої квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового та
нежитлового фонду» Дніпровської районної у місті Києві ради судові витрати по
сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в рівних частинах по 08,00 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом 20-ти днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом 10-ти днів з дня
проголошення рішення.

С у д д я