У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 жовтня 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого    Яреми А.Г.,

суддів:              Левченка Є.Ф.,  Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року ОСОБА_1.
звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2., посилаючись на те, що йому
на праві власності належить автомобіль            “Івеко С-2”, 8 серпня 2006 року на
маршруті Київ-Олександрія-Київ автомобіль вийшов з ладу й водій ОСОБА_5 за
домовленістю з відповідачем залишив автомобіль у боксі станції технічного
обслуговування (далі - СТО), яка належить ОСОБА_2. 9 серпня 2006 року до
ремонту автомобіля приступив працівник СТО ОСОБА_4., однак 10 серпня 2006 року
близько третьої  години ночі ОСОБА_4.,
перебуваючи в нетверезому стані, з дозволу охоронця СТО виїхав на автомобілі у
власних справах, не впорався з керуванням, у результаті чого автомобіль
пошкоджено.

Позивач просив стягнути
15131 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та              2 тис. грн. за завдану  моральну шкоду.

Судом до участі у
справі як відповідачів залучено ОСОБА_3. та ОСОБА_4

Рішенням Смілянського
міськрайонного суду від 24 грудня 2007 року позов задоволено частково,
постановлено стягнути на користь ОСОБА_1. з ОСОБА_2. та ОСОБА_3. по 850 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди, 1 тис. грн. за завдану моральну шкоду та 40
грн. 50 коп. судових витрат., а всього по 1890 грн. з кожного.

Рішенням Апеляційного
суду Черкаської області від 14 лютого 2008 року рішення суду першої інстанції
скасовано,  ухвалено нове рішення, яким
постановлено стягнути на користь ОСОБА_1. з ОСОБА_2. та ОСОБА_3. солідарно 1700
грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 2 тис. грн. за завдану моральну шкоду
та 81 грн.  судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2.,
ОСОБА_3 просять скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий
апеляційний розгляд, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що 8 серпня 2006
року позивач передав автомобіль “Івеко” для ремонту на СТО, ремонт проводив
ОСОБА_4., який самовільно використав автомобіль і пошкодив його. Також
установлено, що ОСОБА_2. та ОСОБА_3 не укладали з ОСОБА_4письмового трудового
договору.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції та апеляційний суд виходили з того, що обов'язок відшкодування
завданої позивачу ОСОБА_4шкоди повинні нести ОСОБА_2. та ОСОБА_3, оскільки вони
є власниками СТО, фактично спільно допустили до роботи ОСОБА_4, хоча й не
оформили укладення трудового договору письмово.

Змінюючи рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що таку відповідальність
відповідачі повинні нести в солідарному порядку.

Проте з такими висновками
погодитись не можна.

Згідно з положеннями статей 1166,
1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до частини першої
статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану
їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, особа відповідальна за шкоду, якщо така завдана з вини її
працівника й під час виконання таким працівником своїх трудових (службових) обов'язків.

Заперечуючи проти позову та в
обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_2. і ОСОБА_3 зазначали, що
шкода ОСОБА_1 завдана неправомірними та винними діями ОСОБА_4, який у нічний
час самовільно заволодів автомобілем, і саме ОСОБА_4. зобов'язаний таку шкоду
відшкодувати, оскільки він не був працівником у ОСОБА_2. чи ОСОБА_3., а лише
орендував приміщення в СТО.

Крім
того, з огляду на положення статті 1172 ЦК України та обставини справи
суди  не визначились з тим, які трудові
обов'язки були покладені на ОСОБА_4; не встановили та не зазначили в рішенні
фактів, які свідчать про те, що ОСОБА_4. пошкодив автомобіль ОСОБА_1. під час виконання своїх трудових обов'язків.

Також відповідно до частини
першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких
було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Солідарна відповідальність має
місце, якщо особи спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними,
сукупними діями або діями з єдністю наміру.

Апеляційний суд у порушення вимог
статей 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі
не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив і не зазначив у
рішенні доказів, на підставі яких дійшов висновку про наявність між ОСОБА_4та
ОСОБА_2. і ОСОБА_3. трудових відносин.

За
таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених частиною   другою статті 338
ЦПК України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2
таОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Смілянського
міськрайонного суду від 24 грудня 2007 року та Апеляційного суду Черкаської
області від 14 лютого 2008 року скасувати, справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І.
Охрімчук

Ю.Л. Сенін