Справа  № 2-8
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

8  вересня
2008  року                                   Калуський  міськрайонний
суд   Івано - Франківської  області

в складі :
головуючої  -  судді
ГАЛУЩАК  Л.О.

секретаря               ДАНИЛІВ
Г.М.

з участю  адвоката                     ОСОБА_1

розглянувши  у  відкритому
судовому  засіданні  в
місті  Калуш  цивільну
справу  за  позовом
ОСОБА_2   до Калуської міської
Ради, Калуського міського відділу по земельних ресурсах, КП „Водотеплосервіс” ,  ОСОБА_3 про       скасування Державного акту на право
приватної власності на землю, зобов”язання знести самочинне будівництво та
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ,-

В С Т А Н О В И В :

Що позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги мотивує
тим, що згідно договору купівлі-продажу від 7.11.1996 року він є власником
житлового будинку ,який знаходиться АДРЕСА_1. Згідно генерального плану
забудови, йому передано в користування для обслуговування житлового будинку
земельну ділянку площею 480 кв. м. Вказана земельна ділянка є суміжною із
земельною ділянкою відповідачки.

Відповідно до  договору купівлі-продажу , крім житлового
будинку, позивачем придбано також стайню, яка межує із стайнею відповідачки
ОСОБА_3  й вона  самочинно спорудила тимчасову прибудову , яка
частково знаходиться на  його земельній
ділянці і займає площу 11 м.кв. Він неодноразово звертався до відповідачки з
проханням знести тимчасову споруду , але на його прохання вона не реагує.   Також
звертався  і до  виконавчого комітету Калуської міської ради ,
Калуського  міського відділу  земельних ресурсів, в постійну комісію з
питань будівництва та землеустрою. Однак, рішенням Калуської міської ради №129
від 18.09.2006 р. ОСОБА_3  передано у
власність земельну ділянку площею 0,0625 га.
На підставі даного рішення 28.11.2006 р.
нею  отримано Державний акт на
право приватної власності на земельну ділянку . Із повідомлення постійної
комісії з питань будівництва та землеустрою
вбачається, що межа  ділянки для
обслуговування його  будинку АДРЕСА_1,
повинна проходити згідно плану присадибної ділянки. Однак ОСОБА_3 приватизувала
земельну ділянку, яка межує з  його
ділянкою   в межах, які не співпадають по
плану  , узгодження меж не підписувалось
ні  ним , ні іншими сусідами. Згідно
викопіювання з плану земельних ділянок суміжних будинковолодінь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на розі вулиць Фінської та Коновальця
, спірна земельна ділянка , яку передано у власність відповідачці
становить 11 м.кв. По-оскільки, при складанні технічної документації Державного
акту ОСОБА_3 на право приватної власності на земельну ділянку не були виконані
вимоги Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право приватної власності на землю, а саме допущено
порушення у визначенні меж земельної ділянки відповідачки, то  Державний акт на право приватної власності на
землю на ім”я ОСОБА_3 від 28.11.2006 року
виданий з порушенням чинного законодавства, тому  просить його скасувати та зобов”язати
відповідачку знести самочинно збудований сарай на спірній частині земельної ділянки.

25.06.2008 року ОСОБА_2
подав  до суду  заяву
про збільшення позовних вимог, які мотивує тим , що на земельній
ділянці, яка є в його користуванні для обслуговування житлового будинку ,
знаходиться верхня точка початку каналізації вулиці Фінської, до якої
відповідачка ОСОБА_3 самовільно підвела труби і під'єдналася, що призвело до
неодноразового забивання каналізаційних труб. Працівниками КП
"Водотеплосервіс" проводилися чистки каналізаційних труб, через
що  виникали деякі незручності, зокрема ,  22 травня 2007 року, відповідачка самовільно
прийшла із своїм чоловіком та зятем на його земельну ділянку,     почали розкопувати її , вирізати та
проводити заміну металічних труб на пластикові, на його зауваження та
зауваження сина - не реагували, а навпаки ображали. Тому  просить зобов”язати ОСОБА_3 не чинити перешкод
в користуванні  земельною ділянкою , яка
знаходиться АДРЕСА_1  та забрати з даної
земельної ділянки самовільно встановлені каналізаційні труби.

В судовому засіданні
позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідачі,
представники Калуської міської Ради, Калуського міського відділу по земельних
ресурсах позову не визнали  й пояснили  суду, що Державний  акт на право приватної власності на землю
ОСОБА_3   видано на підставі      всіх  зібраних
документів й за фактичним використанням земельної ділянки,
по-скільки   неможливо    виявити дійсні межі .   У задоволенні позову просять відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 позову не визнала  та пояснила суду , що з 1950-х років вона
користується спірної земельною ділянкою, на якій побудований в 1964 році гараж
і тільки в 2005 році виник спір щодо
неї. Вважає, що самовільно земельну ділянку не захоплювала,  так як гараж побудований ще до того часу як
свій будинок купив позивач по справі. Державний акт на право приватної
власності на землю  виданий  згідно існуючих меж, які  ніким не порушувалися і вони постійно
користувалися земельної ділянкою саме по цих межах.  Каналізацією, де колодязь знаходиться на
земельній ділянці позивача , вони також постійно користуються , тому вважає, що
даний позов є безпідставним  і в його
задоволенні просить відмовити.

Представник КП
„Водотеплосервіс”   суду пояснила , що
дана каналізаційна мережа  не є на
балансі КП „Водотеплосервіс”  й
обслуговується за заявою абонента  .  По-скільки колодязь, який  є крайньою точкою каналізаційної мережі й
знаходиться на земельній ділянці позивача, то вона  є його власністю і ним повинна
експлуатуватися .

Суд, вислухавши доводи
сторін , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ст. 152 , 153, 155 ЗК України  держава забезпечує громадянам та  юридичним
особам  рівні   умови захисту прав власності на землю.
Власник   земельної   ділянки
або  землекористувач  може
вимагати усунення будь-яких порушень його прав  на
землю,  навіть  якщо
ці  порушення  не
пов'язані  з позбавленням права
володіння  земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Власник
не  може  бути
позбавлений  права  власності
на  земельну  ділянку,
крім  випадків,  передбачених
цим Кодексом та  іншими законами
України. У   разі  видання
органом  виконавчої  влади
або  органом  місцевого самоврядування акта,  яким порушуються права особи  щодо
володіння,  користування  чи
розпорядження  належною їй земельною  ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У судовому засіданні
з”ясовано, що  7.11.1996  року
ОСОБА_2 купив  жилий будинок з
надвірними спорудами   , що знаходиться
АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується
договором купівлі-продажу від
7.11.1996  року ( а.с.14) . В
судовому засіданні встановлено, що він
користується земельною ділянкою
площею 480  м.кв. для  обслуговування даного будинковолодіння.

Із рішення шостої сесії
Калуської міської Ради № 129 від 18.09.2006 року  ( а.с. 40) вбачається , що відповідачці
ОСОБА_3 безоплатно передано у власність земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлових будинків і господарських будівель  площею 0.0625 га., що знаходиться АДРЕСА_2 й
межує із земельною ділянкою позивача. На підставі даного рішення відповідачці  28.11.2006 року видано Державний акт на право
власності  на земельну ділянку ( а.с.36)
.

В судовому засіданні
встановлено, що між сторонами виник конфлікт за земельну ділянку  розміром 11 кв.м.

Із протоколу №9 узгоджувальної земельної
комісії  від 19.10.2005 року                       ( а.с.41)
вбачається,  що комісія  прийшла
до висновку  залишити межі
присадибних ділянок  ОСОБА_2 та
ОСОБА_3  без зміни.

Із довідки архівного відділу Калуської
міської Ради  № 28-29/320 від 13.06.2006
року, виданої на ім»я ОСОБА_3 вбачається, що надати  відомостей про наявність  землі в її господарстві  немає можливості  у зв»язку із відсутністю документів (
а.с.80).

Відповідно до ст.. 107
ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової
документації. У разі неможливості
виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки.

В судовому засіданні
встановлено , що  спір відносно спірної
ділянки виник тільки   в 2005 році,
встановлені на  даний час  межі існують більше 30-ти років, а гараж
збудований  в 1964 році батьком
відповідачки ОСОБА_3. По-скільки неможливо встановити дійсні межі, то суд
приходить до висновку, що вони
встановлені за фактичним використанням земельної ділянки.

Таким чином, суд
приходить до висновку, що  відповідачкою
ОСОБА_3 межі земельної ділянки  не
порушувались, гараж ( сарай) побудовані
згідно технічної документації ( а.с.6, 20 ) , а тому суд приходить до
висновку, що позов в частині знесення
самочинно побудованого сараю на земельній ділянці  позивача є безпідставним.

Також суд вважає,  що відповідачці ОСОБА_3      безоплатно передано у власність спірну  земельну ділянку з дотриманням  вимог Інструкції про порядок  складання , видачі , реєстрації і
зберігання  державних актів  на право приватної власності на землю,
порушення у визначенні меж земельних  ділянок
сторін не допущено , а тому  позов  в частині
скасування Державного  акту  на право приватної власності на землю також є
безпідставним.

В судовому засіданні
встановлено, що на земельній ділянці позивача, яку він використовує для
обслуговування  житлового будинку,
знаходиться верхня точка початку каналізації вулиці Фінської , якою  користується
як  позивач так і відповідачка
ОСОБА_3

Відповідно до Правил користування системами
комунального  водопостачання та
водовідведення в містах і селищах України
дана каналізаційна мережа є дворовою
і належить  позивачу , ним же
обслуговується. Із сторонами КП "Водотеплосервіс» уклали договори  на користування каналізацією,  однак технічні умови відсутні.

По-скільки
дана каналізація знаходиться на земельній ділянці позивача,    є його власністю ,  то суд вважає, що позов в цій частині підлягає
до задоволення  й слід зобов”язати  ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в   користуванні земельною ділянкою, що
знаходиться АДРЕСА_1 й забрати з даної земельної ділянки  встановлені каналізаційні труби.

Суд не приймає до уваги твердження
відповідачки ОСОБА_3 в тій частині , що вона  даною каналізацією користується з 1950-х
років, а тому і на даний час має право нею користуватися, по-скільки це є
дворова  каналізація , а у відповідності
до  ст. 48,49 Закону України  “Про
власність” власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.

На підставі викладеного
, керуючись ст.107, 152, 153, 155, 158 ЗК України, Інструкцією
про порядок  складання , видачі ,
реєстрації і зберігання  державних
актів  на право приватної власності на
землю Правилами користування системами комунального  водопостачання та водовідведення в містах і
селищах України, ст. 48,49 Закону України
“Про  власність” ст.   213-215
ЦПК України , суд-

Р І Ш И В :

Позов задоволити
частково. Зобов”язати  ОСОБА_3 не чинити
перешкод ОСОБА_2 в   користуванні
земельною ділянкою, що знаходиться АДРЕСА_1 й забрати з даної земельної
ділянки  встановлені каналізаційні труби.

В решті позову
відмовити.

Рішення може бути
оскаржене до Івано-Йранківського Апеляційного суду через Калуський
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20-ти  днів апеляційної скарги або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧА: