У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13
жовтня 2008 року                                           м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України у складі :

Лихути
Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Косівської міської ради, Косівського
міського відділу земельних ресурсів (треті особи - ОСОБА_2, Косівська державна
нотаріальна контора) про визнання недійсними актів встановлення та узгодження
зовнішніх меж земельної ділянки, планів земельної ділянки, державних актів на
право приватної власності на землю, визнання частково недійсними рішення
міської ради, свідоцтва про право на спадщину,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У лютому 2005 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Косівської міської ради про
визнання недійсним Державного
акта на право приватної власності на землю,
виданого 19 березня 2001 року на ім'я ОСОБА_3, посилаючись на те, що зазначений
акт було видано померлій особі та на підставі сфальсифікованих документів.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Позивачка під час розгляду справи уточнила й
доповнила позовні вимоги, пред'явила також позов до Косівського міського
відділу земельних ресурсів й просила визнати недійсними акт встановлення та
узгодження зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_3 за грудень 1993 року, план
земельної ділянки ОСОБА_3 за грудень 1993 року, акт встановлення та узгодження
зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_3 за грудень 2000 року, кадастровий план
земельної ділянки ОСОБА_3 за грудень 2000 року, Державний акт на право
приватної власності на землю від 19 березня 2001 року, який виготовлений на
ім'я померлого ОСОБА_3, Державний акт на право приватної власності на землю,
виданий               19 листопада 2001
року ОСОБА_2, а також визнати частково недійсним рішення Косівської міської
ради від 23 листопада 2000 року “Про затвердження уточнених площ земельних
ділянок громадян та видачу держаних актів” у частині уточнення площі
присадибної земельної ділянки ОСОБА_3 та видачі йому державного акту, та
визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 від 15 жовтня 2001
року в частині успадкування нею земельної ділянки.

Рішенням
Косівського районного суду від 7 грудня 2006 року позов задоволено частково,
постановлено визнати недійсним акт встановлення та узгодження зовнішніх меж
земельної ділянки ОСОБА_3 за грудень 1993 року, план земельної ділянки ОСОБА_3
за грудень 1993 року, акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної
ділянки           ОСОБА_3 за грудень 2000
року, кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_3 за грудень 2000 року,
Державний акт на право приватної власності на землю від 19 березня 2001 року,
який виготовлений на ім'я померлого ОСОБА_3, Державний акт на право приватної
власності на землю, виданий 19 листопада 2001 року ОСОБА_2, також постановлено
визнати частково недійсними рішення Косівської міської ради від 23 листопада
2000 року в частині уточнення площі присадибної ділянки ОСОБА_3 та видачі йому
державного акта, й свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 від 15 жовтня 2001
року в частині успадкування нею земельної ділянки; в задоволенні позову до
Косівського відділу земельних ресурсів відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 лютого 2008 року рішення
суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи скарги та матеріали витребуваної
справи не дають підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи
допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги в цій частині не
можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового
розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 336
ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 7 лютого
2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:
Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін