Справа
№ 2-161/08року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

21 серпня
2008 року Старовижівський районний суд Волинської області

В складі: головуючого - судді Самрука Ф.В.,

при
секретарі Таксюк О.С.,

за
участю позивача ОСОБА_1.

представника позивача ОСОБА_2 .

відповідача Ховайло В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара
Вижівка справу за позовом ОСОБА_1до Ковельської міської організації
проспілки працівників освіти і науки про визнання права власності на
частину приміщень оздоровчого табору „Світанок“,

в с т а н о в и в :

позивач
посилається, що у грудні 1996 року президія Ковельського міського комітету
профспілки працівників освіти вирішила зняти з балансу непридатні приміщення
піонерського табору „Світанок“ та провести їх демонтаж і звернулась по цьому
питанню до малого підприємства „Клен“, правонаступником якого після його
ліквідації у березні 2003 року вважає себе позивач.

На
виконання демонтажних робіт приміщень спального корпусу і їдальні силами і
коштами МП „Клен“ була укладена усна угода, а в рахунок оплати за ці роботи
згідно п. 3 постанови президії Ковельського міському профспілки працівників
освіти (надалі президія профспілки) від 04.12.1996 р. було вирішено безкоштовно
передати позивачу матеріали, що залишаться після демонтажу вказаних приміщень.
Крім того, по домовленості сторін за частину будівельних матеріалів позивач
сплатив 500 гривень згідно касового ордеру від 04.12.96 р. Але демонтажу
приміщення спального корпусу та їдальні позивач не проводив, а прийняв рішення
про їх реконструкцію та завершення будівництва як будинку відпочинку для потреб
територіальної громади с. Буцинь. Однак для отримання відповідних дозволів на
проведення  такої реконструкції позивачу
необхідно отримати правовласності на ці об'єкти і тому він звернувся в суд з
позовом про визнання за ним правовласності на приміщення спального корпусу та
їдальні піонерського табору „Світанок“, що знаходиться на озері Пісочне
Старовижівського району Волинської області.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та його представник ОСОБА_2. позов
підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві і позивач пояснив,
що демонтажу приміщень спального корпусу та їдальні піонерського табору
„Світанок“ він не проводив, а провів лише дрібні роботи по збиранню сміття та
вирубці кущів на території піонерського табору, а рішення про проведення
реконструкції цих приміщень він приймав сам без письмового оформлення і за
дозволом на таку реконструкцію до керівного органу відповідача він не
звертався. Вважає, що передача йому згідно акту і постанови президії профспілки
від 07.12.96 р. цегли у кількості 2000 шт. та 16 панелей перекриття, які він не
забрав і по цей час, та сплата ним 500 грн. за будматеріали являються
достатньою підставою для визнання за ним права власності на спальний корпус та
їдальню бувшого піонерського табору „Світанок“. Чому саме впостанові та акті
президії профспілки від 04.12.1996 р. назву піонерського табору зазначено
„Супутник“ і в квитанції до прибуткового ордера від 04.12.96 р. по-батькові
зазначено „ОСОБА_1“ він не знає і не цікавився цим.

Представник
відповідача Ховайло В.М. на попередньому судовому засіданні пояснив, що позов
визнає за умови, якщо позивач доведе, що у постанові і акті передачі президії
профспілки від 04.12.96 р. назва піонерського табору „Супутник“ записана помилково
і що насправді в цих документах ішла мова про піонерський табір „Світанок“ і що
в квитанції до прибуткового касового ордера від 04.12.96 р. по-батькові
позивача „ОСОБА_1“ записано неправильно замість правильного „Антонович“, а в
судовому засіданні Ховайло В.М. пояснив, що готовий визнати позов, якщо буде
доведено, що Ковельська міська організація профспілки працівників освіти і
науки являється повноправним власником спірного майна, в іншому разі він позову
не визнає та пояснив також, що приміщення і обладнення піонерського табору
„Світанок“ було передано на баланс Ковельського міському профспілки працівників
освіти Ковельським міськвно на підставі рішення виконкому Ковельської міської
Ради народних депутатів за № 301 від 12.11.87 р. Підтвердив крім того що те, що
позивач ОСОБА_1. по питанню реконструкції спального корпусу та їдальні
піонерського табору „Світанок“ до нього ніколи не звертався і такого дозволу
він від імені президії профспілки йому не надавав.

Допитані
в судовому засіданні свідки ОСОБА_3., ОСОБА_4., і ОСОБА_5. показали, що вони
були членами президії Ковельського міського комітету профспілки працівників
освіти і пам'ятають, що в грудні 1996 року на засіданні президії вирішувалось
питання про передачу матеріалів після демонтажу приміщень піонерського табору
„Світанок“, а не „Супутник“, а чому в постанові і акті від 04.12.96 р. назва
піонерського табору зазначена „Супутник“ їм не відомо, а свідок ОСОБА_3. крім
того показала, що саме вона як головний бухгалтер заповнювала квитанцію до прибуткового
касового ордера від 04.12.96 р., в якому помилково зазначила ОСОБА_1.
по-батькові „ОСОБА_1“.

Заслухавши
пояснення сторін, показання свідків та вивчивши матеріали справи суд приходить
до висновку, що позов являється безпідставним і до задоволення не підлягає.

З
досліджених в судовому засіданні копій постанови президії Ковельського міського
комітету профспілки працівників освіти та акту від 04.12.96 р. вбачається, що в
цих документах приймалися рішення про передачу матеріалів після демонтажу
приміщень піонерського табору.

Що
стосується назви цього піонертабору, яка згідно цих постанов і акту значиться
„Супутник“, то заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали
справи суд приходить до висновку, що в постанові і акті від 04.12.96 р. приймалися
рішення про передачу матеріалів після демонтажу приміщень спірного на даний час
піонертабору, а точніше оздоровчого табору „Світанок“.

Посилання
позивача в тому, що для проведення демонтажних робіт він уклав усну угоду із
уповноваженим представником відповідача суд до уваги не приймає, оскільки воно,
крім пояснень позивача, не знайшло свого підтвердження належними і допустимими
доказами. На думку суду подібна угода згідно п. 1 ч.1 ст. 44 Цивільного Кодексу
України (1963 р.) повинна укладатись в письмовій формі, а недодержання простої
письмової форми, що встановляється законом (стаття 44 цього кодексу ) у
відповідності до ст. 46 цього ж кодексу, позбавляє сторони права в разі спору
посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо
зазначених в законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Однак як з'ясувалось в
судовому засіданні з пояснень позивача він демонтажу приміщень спального
корпусу та їдальні оздоровчого табору не проводив, а обмежився лише збиранням
сміття та вирубкою кущів на території табору.

Пояснення
позивача в тому, що при кваліфікованому обстеженні приміщень спального корпусу
та їдальні оздоровчого табору „Світанок“ ним було прийняте рішення про
недоцільність здійснення демонтажу будівель, а навпаки проведення їх
реконструкції та завершення будівництва суд також до уваги не приймає,
оскільки, як встановлено в судовому засіданні, позивача ніхто не уповноважував
приймати такі рішення, а тому на думку суду таке рішення не може тягти для
позивача наслідку визнання за ним права власності на спірні приміщення
оздоровчого табору „Світанок“. У відповідності до постанови президії профспілки
та акту до неї від 04.12.96 р. малому підприємству „Клен“ дозволялося провести
демонтаж приміщень спального корпусу та їдальні, після чого М.П. „Клен“
передавалися на його баланс матеріали, що залишилися після їх демонтажу, а
саме: цегла 2000 шт. і панелі перекриття 16 шт., а не право власності на ці
приміщення.

З оглянутої
в судовому засіданні довідки державного реєстратора Старовижівської
райдержадміністрації від 19.07.07 р. за № 90 вбачається, що мале підприємство
„Клен“ скасоване розпорядженням голови Старовижівської райдержадміністрації від
27.03.03 р. за  № 104. Але позивач не
надав суду доказів, що саме він являється правонаступником МП „Клен“, а значить
і бути належним його представником і вимагати будь-яке майно, що в разі
доведеності могло належати МП „Клен“ на законних підставах. А підстави
виникнення права приватної власності передбачені ст. 12 Закону України „Про
власність“, у відповідності до якої праця громадян є основою створення і
примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від
участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької
діяльності, вкладання коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а
також на майно одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не
заборонених законом“. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що
будь-якої із передбачених вище підстав для виникнення у позивача права
власності на спірне майно не встановлено, а отже і відсутні підстави для
задоволення позову.

Посилання
позивача як на одну із підстав задоволення позову в тому, що згідно
прибуткового касового ордера від 04.12.96 р. за 500 грн. він придбав у
відповідача частину бідівельних матеріалів і що згідно ч. 3 ст. 331 Цивільного
Кодексу України до завершення будівництва особа являється власником матеріалів,
які були використані в процесі цього будівництва, являються абсолютно
безпідставними і не дають підстав для визнання за позивачем права власності на
спірне майно, а оплата позивачем грошей за будівельні матеріали може дати йому
підставу для отримання цих матеріалів в порядку, встановленому діючим законодавством

Рішенням
виконкому Ковельської міської ради народних депутатів за № 301 від 12.11.1987
р. зобов'язано Ковельський міськвно безкощтовно передати приміщення і
обладнання піонерського табору „Світанок“ на баланс Ковельського міському
профспілки працівників освіти, а факт передачі приміщення і обладнання
піонерського табору „Світанок“ відповідачу підтвердив в судовому засідання його
представник Ховайло В.М., який також пояснив, що будь-яких дій на відчуження
цього майна позивачу чи надання дозволу на його реконструкцію позивачу ним не
проводилось і не надавалось.

Виходячи
з вищенаведеного суд вважає, що позов являється безпідставним, в зв'язку з чим
в його задоволенні необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.
ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 2, 12 Закону України „Про
власність“, ст. ст. 41, 42, 44, 46 Цивільного Кодексу України (1963 р.), ст.
328 Цивільного Кодексу України суд,

в
и р і ш и в :

в
задоволенні позову ОСОБА_1 до Ковельської міської організації профспілки
працівників освіти і науки про визнання права власності на частину приміщень
оздоровчого табору „Світанок“ відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через
Старовижівський районний суд шляхом подачі десятиденний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

СУДДЯ                                            Ф.В. САМРУК