У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

30 липня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Мазурка В.А., Охрімчук Л.І., Шабуніна В.М. -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання
права власності на жилий будинок,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2007 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3., ОСОБА_4. про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання права власності на жилий будинок.

Зазначав, що 16 листопада 2001 року
він уклав з ОСОБА_5. - батьком відповідачів, договір купівлі-продажу жилого
будинку АДРЕСА_1.

Зазначений договір нотаріально
оформлений не був.

У ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5. помер.

Посилаючись на те, що ним були
виконані всі зобов'язання за договором, що відповідачі чинять перешкоди щодо
оформлення його права власності на спірний будинок, просив визнати дійсним
договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1 та визнати за ним право
власності на зазначений будинок.

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від                    19 жовтня 2007 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 січня 2008 року рішення Кіровоградського
районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2007 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені: визнано дійсним
договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1. та
ОСОБА_5. 16 листопада 2001 року, визнано за ОСОБА_1. право власності на жилий
будинок АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в
силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.,
суд апеляційної інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між
сторонами при укладенні договору купівлі-продажу жилого будинку продовжують
існувати до цього часу, а тому при вирішенні спору необхідно застосовувати
норми ЦК України, а також вважав, що між ОСОБА_1. та ОСОБА_5. 16 листопада 2001
року була досягнута згода щодо всіх істотних умов купівлі-продажу жилого
будинку і факт укладення зазначеного договору та виконання його сторонами
підтверджується письмовими доказами.

Проте погодитися з такими
висновками апеляційного суду не можна.

Судом встановлено, що 16 листопада
2001 року ОСОБА_5. була складена розписка про те, що він довіряє ОСОБА_1. та
його сім'ї проживати в його будинку до оформлення документів. Під час
оформлення документів ОСОБА_1. сплачує за будинок 1 500 грн. До оформлення
документів ОСОБА_1. виплачує заборгованість за газ та світло. За оформлення
документів сторони сплачують порівну.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5. помер.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України зазначений Кодекс застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини
виникли до набрання чинності ЦК України, то суд першої інстанції вірно
застосував при вирішенні спору норми ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР
договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які
визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі
ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди .

Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за
договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві,
а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову
суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що
договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне
недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року N 3  «Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються
недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання;
застави, купівлі-продажу.

Якщо така угода виконана повністю
або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального
оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка
виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто
згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені
законом обмеження.

Встановивши, що відповідно до
розписки від 16 листопада 2001 року                ОСОБА_5. мав намір укласти у
майбутньому договір купівлі-продажу
будинку
з ОСОБА_1., що він лише надав дозвіл позивачу разом із своєю сім'єю проживати у спірному будинку, що
зазначена розписка не може бути визнана договором купівлі-продажу, оскільки в
ній не було досягнуто згоди щодо істотних умов даного договору - а саме
предмету договору та ціни, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1.

При встановленні зазначених фактів
судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи і
скасовано апеляційним судом помилково.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої
інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст.
339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 січня 2008 року скасувати, а рішення
Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2007 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

В.А. Мазурок

Л.І. Охрімчук

В.М. Шабунін