У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24 вересня 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ)
“Завод “Фрегат” про зміну формулювання причини звільнення, перерахунок та
стягнення заробітної плати, внесків на пенсійне страхування, вихідної допомоги,
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У липні 2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він працював на
заводі з 1972 року, в червні 2007 року йому стало відомо, що відповідач порушує
законодавство про оплату праці та галузеву угоду й, починаючи з 2006 року, не
проводить підвищення тарифних ставок, посадових окладів, що призвело до
отримання ним заробітної плати, а в подальшому й призначення пенсії, в розмірі
меншому, ніж йому належить. У зв'язку з такими обставинами він 20 червня 2007
року поштою направив заяву про звільнення з роботи на підставі частини 3 статті
38 КЗпП України, однак ВАТ “Завод “Фрегат” його заяву не задовольнило, а 9
липня 2007 року провело звільнення на підставі статті 38 КЗпП України, крім
того, не виплатило йому вихідних допомог згідно статті 44 КЗпП України та
відповідно до пункту 7.5 колективного договору; незаконними діями відповідача
та систематичним порушенням його прав йому заподіяна моральна шкода.

Позивач під час
розгляду справи уточнив та доповнив позовні вимоги й просив змінити
формулювання причини його звільнення на частину 3 статті 38 КЗпП України,
перерахувати згідно з галузевою угодою та стягнути заробітну плату за період з
січня        2006 року по липень 2007 року
в сумі 12050 грн., страхові внески до пенсійного фонду в сумі 5246 грн. 55
коп., вихідну допомогу згідно статті 44 КЗпП України в сумі 4568 грн., вихідну
допомогу згідно колективного договору в сумі 1522 грн., середній заробіток за
час затримки розрахунку в сумі 4035 грн. та 95000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду від 30 жовтня 2007 року позов задоволено частково,
постановлено зобов'язати ВАТ “Завод “Фрегат” змінити формулювання причини
звільнення ОСОБА_1 з частини 1 статті 38 КЗпП України на частину 3 статті 38
КЗпП України та внести відповідний запис до трудової книжки, стягнути з
відповідача на користь позивача заробітну плату за період з травня по липень
2007 року, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки її виплати,
всього на загальну суму 7271 грн. 53 коп.; в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням Апеляційного
суду Миколаївської області від 21 січня 2008 року рішення суду першої інстанції
в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди скасовано та
постановлено нове рішення про стягнення з ВАТ “Завод “Фрегат” на користь
ОСОБА_1 1000 грн. за заподіяну моральну шкоду; в решті рішення від 21
січня        2008 року залишене без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
працював диспетчером  ВАТ “Завод
“Фрегат”,  завод не виконував положень
галузевої угоди між Міністерством промислової політики України, Фондом
державного майна України, Федерацією роботодавців України та профспілками щодо
оплати праці, й ОСОБА_1, дізнавшись про це, подав заяву про звільнення з роботи
за власним бажанням на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, проте 9 липня
2007 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі статті
38 КЗпП України.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що причиною звільнення позивача стало
невиконання відповідачем законодавства про оплату праці й формулювання причини
звільнення ОСОБА_1 підлягає зміні згідно його заяви на частину 3 статті 38 КЗпП
України, також на його користь з урахуванням статті 233 КЗпП України підлягає
стягненню заробітна плата за період з травня по липень 2007 року, яка не була
нарахована відповідно до галузевої угоди, а також вихідна допомога, середній
заробіток за час затримки її виплати.

Апеляційний суд  погодився з висновками суду першої інстанції
щодо стягнення зазначених сум, скасувавши рішення лише в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди

Проте з такими висновками судів
цілком погодитись не можна.

Згідно частини 1 статті 233 КЗпП
України працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався
або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1, крім іншого, посилався на те, що про порушення ВАТ “Завод “Фрегат”
положень галузевої угоди між Міністерством промислової політики України, Фондом
державного майна України, Федерацією роботодавців України та профспілками щодо
оплати праці він дізнався в червні 2007 року й відразу ж подав заяву про
звільнення.

Також ОСОБА_1 надав суду розрахунки його
заробітної плати  з посиланням на
положення галузевої угоди, та з урахуванням цього розміру - розрахунки інших
сум.

Суд у
порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув,
пояснень позивача належним чином не перевірив, не встановив та не зазначив у
рішенні коли ОСОБА_1 дізнався чи міг дізнатися про порушення його права на
оплату праці згідно галузевої угоди, а тому передчасно прийшов до висновку про
необхідність обмеження стягнення на його користь заробітної плати періодом
травень-липень 2007 року.

Крім того, суд не перевірив
відповідних розрахунків заробітної плати                 ОСОБА_1, доданих ним до
позовної заяви, визначив суми виключно за інформацією, наданою ВАТ “Завод
“Фрегат” в запереченнях на позов, при цьому не навів мотивів, за яких прийняв
до уваги саме такі дані, не обґрунтував та не зазначив у рішенні власних
розрахунків тих сум, які стягнув на користь позивача.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог статей 303,           316 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини
і факти, що спростовують такі доводи, і скасував рішення суду першої інстанції
лише в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди, залишивши
рішення в іншій частині без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Первомайського
міськрайонного суду від 30 жовтня 2007 року та рішення Апеляційного суду
Миколаївської області від 21 січня 2008 року
скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін