Номер справи: 2-222
З А О Ч Н Е   Р І Ш Е Н Н Я
Е М     У К Р А Ї Н И
Маневицький районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді                              Невара О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
березня 2008 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
гривень, про що останнім власноручно була написана розписка і ним же підписана.
Згідно умов позики, зазначених у розписці, ОСОБА_2 зобов'язувався повернути всю
суму позики до 26 червня 2005 року. Проте ніяких грошей на неодноразові
звернення позивача відповідач не повертає, просить почекати, а зараз взагалі
почав уникати зустрічей. На даний час ОСОБА_2 заборговану суму позивачу  не
повернув,  що  ставить
останнього  у  скрутне
становище.       Крім того,
позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд
стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми боргу, на які
він за законом має право, так як інший розмір процентів ні договором, ні
грн.            Посилаючись на зазначені
обставини, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики
ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав,
викладених в поданій до суду заяві, пояснив, що неналежне виконання
відповідачем умов договору позики ставить його в скрутне матеріальне становище,
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини
неявки, хоча завчасно був повідомлений про час і місце слухання справи у встановленому законом порядку.
думку позивача, який не заперечує щодо розгляду справи у відсутності
відповідача, а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по
суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності відповідача, ухвалити
рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Заслухавши
пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд
вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення.

Згідно ст.
526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору  та  вимог
цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться.

Відповідно
до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає
у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно
ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками,
у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З
оглянутої в судовому засіданні письмової розписки, власноручно написаної
ОСОБА_2, встановлено, що останній позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000
грн., які зобов'язався повернути до 26 червня 2005 року. Як вбачається з
матеріалів справи, суму позики відповідач отримав у повному розмірі. В свою
чергу, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконує, що
підтверджується поясненнями позивача, тому з відповідача на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню вищевказана сума боргу.

Згідно
ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною
2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

З
таких підстав вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів
річних від суми боргу за увесь час прострочення підлягають до задоволення,
оскільки ні договором позики, ні іншими домовленостями між сторонами інший
розмір процентів не визначений. Суму заборгованих процентів в розмірі 825 грн.
суд вважає вірною (10000 грн. х 3% річних : 12 місяців х 33 фактично
прострочених місяців = 825 грн.), а тому вона підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх
сукупності, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 10825
гривень боргу за договором позики, з яких 10000 грн. - сума основного боргу,
825 грн. - проценти від простроченої суми боргу.

У
відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає
стягненню 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
та в доход держави 108 гривень 25 копійок судового збору.

Керуючись
ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 526, 625,
1046, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

Позов
задовольнити повністю.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень боргу за договором
позики, 825 (вісімсот двадцять п'ять) гривень процентів від простроченої суми
боргу, а всього кошти на загальну суму 10825 (десять тисяч вісімсот двадцять
п'ять) гривень.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 (тридцять) гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та в доход держави 108 (сто
вісім) гривень 25 копійок судового збору.

Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний
суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення та апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження, з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Дане
рішення може бути переглянуте Маневицьким районним судом за письмовою заявою
відповідача, яка має бути подана ним протягом десяти днів з дня отримання його
копії.

Суддя:                                О.В. Невар