Справа
№2-250/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

03 липня 2008
року

Берегівський
районний суд Закарпатської області в складі головуючого Фейіра  О., при секретарі Кузьма Т.В., з участю
сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2., представників сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
перекладача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Берегово справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна
подружжя,

В С Т А Н О В И В  :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_2. про поділ майна, набутого під час шлюбу. Позов мотивовано тим, що
під шлюбу, сторонами було проведено ремонт у житловому будинку АДРЕСА_1 що
належить на праві власності відповідачу, на загальну суму 5706 грн, внаслідок
чого істотно збільшилася його вартість. Крім того, сторонами було придбано за
спільні кошти майно, загальною вартістю 8876 грн, яке після розірвання шлюбу
залишилося в будинку у відповідача.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та пояснила, що
під час шлюбу, сторонами було витрачено на
ремонт будинку, що належить відповідачу на праві власності, спільні
кошти у розмірі 5706 грн. Крім того, набуте під час шлюбу майно загальною
вартістю 8876 грн, після розірвання шлюбу залишилося у відповідача. Не
заперечувала, що після розірвання шлюбу частину майна без згоди на це
відповідача вивезла. При цьому вказати, яке саме майно було нею вивезено в
судзасіданні не змогла. В ході судового розгляду зменшила позовні вимоги і
просила стягнути з відповідача компенсацію за спільне майно подружжя, яке
залишилося у відповідача, у сумі близько 3600 грн.

Відповідач ОСОБА_2. в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав, подав до суду письмові заперечення та
пояснив, що під час шлюбу сторони проживали в будинку, що належав батькові
відповідача, який і проводив ремонтні роботи за власні кошти. Вказаний будинок
відповідач успадкував після смерті батька у 2000 році, після чого ніяких
ремонтних робіт подружжям не проводилося. З приводу майна, набутого подружжям у
шлюбі, пояснив, що більшу його частину позивачка вивезла. Ствердив, що з 2006
року, тобто з моменту розірвання шлюбу, позивачка ніяких матеріальних претензій
до нього не заявляла, оскільки майновий спір між сторонами був вирішений мирно,
а тепер позивачка звернулася до суду оскільки дізналася про одруження
відповідача. Не заперечував за для мирного урегулювання спору, відати позивачці
пральну машину та морозильну камеру, на що не погодилася позивачка, бажаючи
отримати вартість цих речей у сумі визначеній нею ж самою.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони  посилалися, як на підставу своїх вимог та
заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності,
суд вважає в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стверджуючи про проведення ремонту
в будинку АДРЕСА_1, позивачка посилається на накладну без номера від 07.04.2004
року, яка виписана для придбання 150 одиниць шиферу вартістю 3300 грн. Однак,
суд цей доказ належним не вважає, оскільки в ньому відсутня інформація про
внесення цієї суми в касу товариства-продавця шифера та кому саме була виписана
ця накладна ( а.с.8).

З тих же підстав суд не приймає до
уваги, як неналежний доказ, накладну без номера від 04 лютого 2000 року (
а.с.9).

Розписка ОСОБА_6. про продаж у 1997
році громадянину ОСОБА_7. черепиці кількості 1200 одиниць не свідчить про її
придбання подружжям ОСОБА_1.

Крім того, позивачка в судзасіданні
не змогла довести рік проведення ремонтних робіт будинку, а також назвати
власника будинку на момент проведення ремонту, тим самим не могла спростувати
заперечення відповідача про належність будинку під час проведення ремонту його
батькові, який і проводив всі вказані роботи за власні кошти. У поданому ж до
суду листі Берегівського райбюро техінвентаризації №76 від 16.03.2007 року,
вказано власника будинку станом на день видання довідки ( а.с.7).

Допитані в судовому засіданні в
якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7. та ОСОБА_9, які є батьками та братом
позивачки, суду показали, що дійсно після розірвання шлюбу позивачка ОСОБА_1 за
допомогою трактора з причепом вивозила частину майна, набутого в шлюбі, до
своїх батьків. Яке майно вивезла позивачка і вартість вивезеного вказати суду
не могли, посилаючись на тривалий час, який минув.

Інших належних доказів на
ствердження своїх вимог позивачка надати суду не змогла. Не змогла вона
уточнити і вартість майна, його кількість, перелік конкретних речей, які вона
вважала спільною сумісною власністю подружжя, перелік речей, вивезених нею
після розірвання шлюбу та його вартість.

Таким чином, всупереч вимог ч.3
ст.61 ЦПК України, позивачем не доведені обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір, а тому позовні
вимоги суд вважає недоведеними.

Керуючись
ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.15, 57-60, 208, 209, 212, 292, 294 ЦПК України,

Р І Ш И В  :

в позовіОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя відмовити .

Заяву на
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
оголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження,  до апеляційного суду Закарпатської області
через цей районний суд.

Головуючий
О.О.Фейір