Справа № 22-ц-1040                                       Головуючий у 1-й
інстанції Кудін А.М..
Категорія   21                                                   Суддя-доповідач    Ведмедь Н.І.
У Х В А Л А

іменем          України

10 вересня  2008  року колегія суддів судової палати у  цивільних справах апеляційного суду Сумської
області у складі:

головуючого
-   Смирнової Т.В.,

суддів -  Ведмедь Н.І.,   Ільченко О.Ю.,

з участю
секретаря  судового засідання -   Чуприни В.І.

та осіб, які приймають участь у справі
: представника ОСОБА_1 та представників відповідачів

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду від 26 червня 2008 року

у справі за позовом  ОСОБА_1  до
ОСОБА_2, ОСОБА_3,  ОСОБА_4

про визнання частково недійсним
договору дарування квартири, -

В С Т А
Н О В И Л А :

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 26 червня 2008 року  позовні
вимоги ОСОБА_1  залишені без
задоволення.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 не  погоджується з рішенням суду, посилається на
його необгрунтованість,  невідповідність
рішення суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та
процесуального  права.

При цьому зазначає, що судом не взято
до уваги те, що   при підписанні
договору  вона погано себе почувала і
внаслідок  такого стану  не розуміла, що підписує  договір дарування, а не  довічного утримання.   Крім того зазначає, що  весь
час від дня підписання договору
вона проживала в даній квартирі, мала ключі від неї   і
отримувала  субсидію    на оплату комунальних послуг.

На її думку, між нею  та її   племінницями   фактично
був укладений  договір який  нагадує
спадковий договір, тому просить
скасувати рішення суду  та
направити справу на новий розгляд.

Судом першої  інстанції встановлено
,  що
23.07.1993 року  між позивачкою та  ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено договір
дарування, відповідно до якого  ОСОБА_1
подарувала ОСОБА_5 і ОСОБА_6 кожній в рівних долях двокімнатну  квартиру АДРЕСА_1. Даний  договір
посвідчений  державним нотаріусом
ОСОБА_7. ( а.с.5).

Судом також було встановлено, що позивачка після  здійснення
даної угоди залишилась проживати в
зазначеній квартирі.

В 1999 році ОСОБА_6   померла, а
відповідачі є її спадкоємцями.

Перевіривши рішення в межах доводів
апеляційної скарги , вивчивши матеріали справи , вислухавши пояснення сторін ,
колегія суддів  вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, виходячи  з
наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно з'ясував спірні
правовідносини, повно, всебічно встановив обставини, що мають значення для
справи у відповідності зі ст. 212 ч. 1 ЦПК України, дослідив всі наявні докази
в справі та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному
та безпосередньому їх дослідженні.

В апеляційній скарзі не наведені обставини та докази, які
б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено те, що договір дарування
був укладений нею без відповідного волевиявлення.

Судова колегія погоджується з такими висновками
суду,  які відповідають дійсним
обставинам справи і не суперечать діючому законодавству.

Згідно зі ст. 56 ЦК України (в редакції 1964 року) угода, укладена
внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за
позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Згідно ст. 229 ЦК України (в редакції 2004 року) якщо особа, яка вчинила
правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення крім
випадків, встановлених законом.

Всупереч вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України апелянтом   не надано ні суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження  того, що
їй не було відомо який договір
вона укладає та наслідки
укладення    договору дарування.

Посилання   апелянта  на те, що при даруванні спірної квартири  вона мала на меті вчинення договору довічного
утримання, оскільки  попередня
домовленість з племінницями була  про те,
що вказана квартира перейде в їх власність тільки після  її смерті, не заслуговують на увагу, так
як  зазначене суперечить  предмету
спору, в зв'язку з тим, що
позивачка просить частково визнати недійсним договір дарування, а саме
:  стосовно дарування  1/2 частки квартири ОСОБА_6, а в іншій  частині
стосовно  дарування 1/2 частки
ОСОБА_5 вона погоджується з укладеним
договором, тобто   відсутні
підстави щоб вважати, що  ОСОБА_1   був укладений договір внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне
значення і що  укладений договір вона
вважала договором довічного утримання.

Інші   доводи
апеляційної  скарги  також
не спростовують  висновків суду,
рішення суду першої інстанції узгоджується з доказами, наявними у справі,
відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, і тому підстав
для його зміни або скасування відповідно до ст. 309 ЦПК України не вбачається.

Керуючись ст.  ст. 307 ч.1 п.1,   308,
313-   315   ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А  :

Апеляційну   скаргу ОСОБА_1  відхилити, а
рішення Охтирського
міськрайонного суду      від 26
червня 2008  року в даній справі залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу
протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо
до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: