Справа № 22ц-1575/2008 р.
Головуючий у I інстанції - Кобилецький І.Ф.
Категорія - цивільна
Доповідач - Євстафіїв О.К.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2008 року   Апеляційний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого -
судді Литвиненко І.В.,

суддів:
Євстафіїва О.К., Смаглюк Р.І.,

при секретарі - Штупун О.М.,

за участю:          ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ніжинського
міськрайонного суду від 23.07.2008 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням і за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення,

В С Т А Н О В И В:

в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати дане рішення й відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити його зустрічний позов.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 задоволено: ОСОБА_2 визнано таким,
що втратив право користування буд. АДРЕСА_1, з нього на користь ОСОБА_1
стягнуто 1066 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат; у
задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_2 посилається на те, що:

- вимоги ОСОБА_1 задоволено на
підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Дана норма права не передбачає можливості
визнання особи такою, що втратила право користування житлом власника, з підстав
непроживання її у спірному житлі. Для задоволення позову останньої на підставі
цієї правової норми суд мав встановити, що він - член сім'ї власника спірного
жилого приміщення відсутній у ньому без поважних причин понад один рік. Але по
справі не встановлено факт його відсутності понад один рік без поважних причин
у належному ОСОБА_1 будинку, що підтверджується дослідженими судом доказами,

- висновок про його відсутність
понад один рік без поважних причин у спірному будинку судом зроблено внаслідок
хибної оцінки наявних у справі доказів. Він не проживає в цьому будинку з
травня 2008 р. з поважної причини - у зв'язку з примусовим виселенням його
матір'ю ОСОБА_1 та її чоловіком і чиненням останніми йому перешкод у проживанні
в будинку.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну
скаргу, а ОСОБА_1 її не визнала. Сенс доводів останньої зводиться до того, що
рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд
вважає, що вона підлягає відхиленню з таких підстав.

Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того,
що у ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 на момент пред'явлення позову
був відсутній без поважних причин у належному ОСОБА_1 будинку понад один рік.
Цей висновок суду є вірним.

Так, по справі встановлено, що:

- спірний будинок АДРЕСА_1і
належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується копією договору його
купівлі-продажу від 16.09.1997 р., який посвідчено державним нотаріусом
Ніжинської міської державної нотаріальної контори (реєстровий № 1-3558), що
зареєстровано у Ніжинському МБТІ 30.09.1997 р. за реєстровим № 1419 (а.с. 8),

- у даному будинку ОСОБА_2
відсутній (не проживає) без поважних причин з грудня 2006 р. по даний час. Це
частково визнається самим ОСОБА_2 та підтверджується поясненнями ОСОБА_1,
довідкою вуличкому № 34 м. Ніжина від 26.05.2008 р. № 987 (а.с. 9), актом
комісії, створеної цим вуличкомом , довідкою Ніжинсько-Куликівського
об'єднаного міського військового комісаріату від 01.07.2008 р. № 2/1195,
витягом з трудової книжки і довідками з місця попередньої та нинішньої роботи
ОСОБА_2 (а.с. 52-54, 11, 31), показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7

Всі вищеперелічені докази є належними та допустимими і місцевий суд не
порушив процесуальне законодавство, постановивши на їх підставі рішення, і дав
їм правильну оцінку. Показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і
ОСОБА_12 цих доказів не спростовують.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України підставою
визнання особи такою, що втратила право користування житлом власника, є
відсутність цієї особи у такому житлі без поважних причин понад один рік, а не
факт непроживання її у спірному житлі, є юридично неспроможними, виходячи з
такого. Згідно з ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є приміщення,
призначене й придатне для постійного проживання у ньому. Отже, в силу цієї
правової норми, а також в силу ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 405 ЦК України будь-яке
жиле приміщення призначене для проживання у ньому фізичних осіб. Тож
встановивши, що ОСОБА_2 - член сім'ї власника житла ОСОБА_1 не проживає у ньому
без поважних причин понад один рік, підставно задовольнив вимоги останньої на
підставі саме ч. 2 ст. 405 ЦК України, оскільки, виходячи з сенсу даних
правових норм, юридичне значення має факт проживання у житлі власника членів
його сім'ї, а не сама по собі їх присутність у цьому житлі, не пов'язана з
проживанням у ньому.

Таким чином, оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим і підстав
для його скасування нема.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ніжинського
міськрайонного суду від 23.07.2008 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може
бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:                                         Судді: