Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2008 року                                                              м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г.,-

розглянувши  в
судовому засіданні справу за позовами ОСОБА_1 до Інституту монокристалів Національної академії наук
України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, управління Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова, про встановлення середньомісячного заробітку
для перерахунку пенсії за віком та стягнення коштів, за касаційною скаргою
Інституту монокристалів Національної академії наук України на рішення
Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області від 9 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2003 року
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який в ході розгляду справи
уточнював, доповнював, посилаючись на те, що відповідач надавав управлінню Пенсійного фонду України в
Дзержинському районі м. Харкова невірні довідки про його середньомісячний
заробіток за період з 1990 року до 1991 року. У зв'язку з цим йому неправильно
нараховано пенсію за віком. Позивач просив установити середньомісячну заробітну
плату за 1990 рік по довідці відповідача за № 81 від 1 листопада 1993 року для
перерахунку пенсії за віком, стягнути з відповідача невиплачену йому заробітну
плату за грудень 1992 року у сумі 1 186 грн., недонараховану і невиплачену
заробітну плату за  жовтень, листопад,
грудень 1991 року та з січня до грудня (11 місяців) 1992 року - 11 928 грн.,
вихідну допомогу - 1 132 грн., за 175 місяців затримки розрахунку - 198 100
грн.,  924,63 крб. з урахуванням 11%
річних, тобто 41 147 грн. 11 коп.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 27 липня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області від 9 жовтня 2007 року, позовні вимоги
задоволено частково. Визнано, що середньомісячний заробіток ОСОБА_1 у 1990 році
складав 381 руб. 68 коп. колишнього СРСР, стягнуто з Інституту монокристалів
Національної академії наук України на користь
ОСОБА_1 недонараховану заробітну плату за жовтень, листопад, грудень
1991 року та одинадцять місяців 1992 року (окрім грудня) в сумі 11 928 грн. У
задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Інститут монокристалів Національної академії
наук України просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на
новий розгляд, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні
вимоги суд виходив з того, що згідно довідки № 81 від 1 листопада 1993 року
загальна сума заробітної плати позивача за 1990 рік складає 4 580,26 руб., а
відповідно середньомісячна заробітна плата - (4 580,26 : 12 місяців) 381,68
руб. колишнього СРСР. Враховуючи факти надання відповідачем довідок із
зазначенням різних сум заробітної плати позивача, допущення неодноразових
помилок при визначенні його заробітної плати, розрахунок заробітної плати
проведений позивачем, вимоги про стягнення заробітної плати за жовтень,
листопад, грудень 1991 року та зі січня по листопад 1992 року підлягають
задоволенню. В іншій частині позовних вимог відмовлено, оскільки вони вже були
предметом судового розгляду і ухвалені по них судові рішення набрали законної
сили.

З такими висновками погодитися не
можна, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального права.

Розглядаючи вимоги про установлення середньомісячної заробітної
плати за 1990 рік по довідці відповідача за № 81 від 1 листопада 1993 року, суд
не звернув уваги на те, що позивачем невірно вибраний спосіб захисту своїх прав,
оскільки визначення середньомісячної заробітної плати для перерахунку пенсії за
віком не відноситься до компетенції суду.

Вирішуючи спір суд безпідставно задовольнив
вимоги в цій частині, а тому колегія вважає за необхідне ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦПК
України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної
сили рішення або ухвала  суду, ухвалені
або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами про той самий
предмет і з тих самих підстав.

Розглядаючи вимоги про стягнення з
відповідача незаконно утриманої суми 924,63 руб., заробітної плати за грудень
1992 року, вихідної допомоги, за затримку розрахунку при звільненні суд дійшов
правомірних висновків про те, що зазначені вимоги позивача були вже вирішені
судом, судові рішення по їх вирішенню набрали чинності. Однак суд, в порушення
вимог ст. 205 ЦПК України, не закрив провадження у справі, а ухвалив рішення
про відмову в позові в цій частині вимог.

У частині вимог про стягнення
заборгованості по недонарахованій та невиплаченій заробітній платі позивачу за
період з жовтня до грудня 1991 року та з січня по листопад 1992 року, як
убачається з матеріалів справи  (т. 4
а.с. 335-337) питання про стягнення заборгованості по недонарахованій та
невиплаченій заробітній платі позивача розглядалось раніше судом і рішенням
Дзержинського районного суду  м. Харкова
від 26 травня 2000 року в задоволенні цих вимог ОСОБА_1 відмовлено, у зв'язку з
пропуском без поважних причин строку звернення до суду за захистом порушених
трудових прав. Зазначене рішення вступило в законну силу, не змінено і не
скасовано.

Задовольняючи в цій частині вимоги
суд не звернув уваги на те, що  набрало
законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами
про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин постановлені в
справі судові рішення не можуть залишатися в силі, вони підлягають скасуванню,
з ухваленням нового рішення.

Керуючись
ст. ст. 336, 340, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу
Інституту монокристалів Національної академії наук України задовольнити частково.

Рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 27 липня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 9 жовтня 2007 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Інституту монокристалів Національної академії
наук України, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, управління Пенсійного фонду
України в Дзержинському районі                 м. Харкова, у частині встановлення середньомісячного заробітку для перерахунку
пенсії за віком - відмовити, в
іншій частині позовних вимог провадження у справі закрити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

Л.І. Григор`єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук