Справа
№ 2-331/08
М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
Ковель                                                                                                         26  червня 2008 року
Ковельський міськрайонний суд
в складі : головуючого-судді
з участю:представників позивача                                                  ОСОБА_4,
розглянувши у судовому засіданні в м. Ковелі цивільну
справу за позовом  ОСОБА_1, в інтересах
якої діє представник ОСОБА_2,  до ОСОБА_3
про виселення з приміщення ,-
ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2
звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3
про виселення з приміщення,
мотивуючи своє вимоги
тим, що вона є власником 42/100 нежитлового приміщення (магазину
«Дивосвіт»), який розташований по АДРЕСА_1. Нежитлове приміщення площею 38.88
кв.м. попередній власник передав і воно перебувало в оренді відповідача в
період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року. 30.11. та 29.12.2007 року орендар
- відповідач ОСОБА_3 був повідомлений про закінчення строку оренди цього
приміщення та його повернення орендодавцеві в строк до 04.01.2008 року, однак
відмовився в добровільному порядку звільнити вказане приміщення. Просить
постановити рішення про звільнення ОСОБА_3 шляхом його виселення із нежитлового
приміщення розташованого по АДРЕСА_1, а саме із торгового залу площею 24.1
кв.м., туалету площею 1.5 кв.м., побутової кімнати площею 13.3 кв.м.. Стягнути
з відповідача в її користь неустойку в розмірі 5108 гривень та судові витрати
по справі.
В ході судового розгляду справи представники позивача
позовні вимоги підтримали повністю, доповнили їх та просять суд постановити
рішення про звільнення ОСОБА_3 шляхом його виселення із нежитлового приміщення
розташованого по АДРЕСА_1, а саме із торгового залу площею 24.1 кв.м., туалету
площею 1.5 кв.м., побутової кімнати площею 13.3 кв.м.. Стягнути з відповідача в
користь позивача неустойку в розмірі 25540 гривень та судові витрати по справі.
Свої вимоги обґрунтовують тим, що термін дії договору оренди від 01.01.2007
року закінчився 31.12.2007 року, а тому відповідач повинен звільнити орендоване
приміщення та сплатити неустойку в розмірі 25540 гривень, як це передбачено
умовами договору та чинним законодавством. Позивачу були направлені
листи-повідомлення про припинення договору оренди по закінченню строку його
дії, однак він відмовився добровільно звільнити орендоване приміщення, тому
вони просять в примусовому порядку виселити відповідача з вказаного нежитлового
приміщення. Не заперечують, що відповідач до цього часу сплачує орендну плату
згідно договору від 01.01.2007 року. Їм відомо, що відповідач свідомо не
отримував листи, в яких повідомлялось про припинення договору оренди.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, суду пояснив, що дійсно
він разом із своїм свояком, чоловіком його рідної сестри, представником
позивача по справі ОСОБА_1 спільно займалися підприємницькою діяльністю та мали
в спільному користуванні нежитлове приміщення по АДРЕСА_1. В останні роки між
ними погіршилися відносини, тому на початку 2007 року між ними був укладений
договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2007 року на один рік. За
умовами договору він орендував 38.88 кв.м. приміщення, за яке сплачував та
сплачує до цього часу орендну плату ОСОБА_2 в розмірі 2554 гривень. Йому ніхто
не повідомляв про наміри, по закінченню терміну дії договору, припинити орендні
відносини, будь-яких листів, телеграм чи усних повідомлень він не отримував, а
тому вважав, що договір автоматично продовжується на один рік, як це
передбачено в п.2.2 договору оренди від 01.01.2007 року, через це продовжував
виконувати умови договору та своєчасно сплачувати орендну плату. В поточному
році дізнався, що змінився власник цього приміщення, але йому ніхто про це не
повідомляв, він намагався по телефону зв'язатися з ОСОБА_2 та обговорити
виниклі проблеми, однак з ним останній не хоче спілкуватися, з позивачкою він
не зустрічався, хоча має бажання зустрітись і обговорити з нею подальшу
співпрацю. Вважає, що він добросовісно виконував та виконує умови договору
оренди і норми чинного законодавства, тому просить в заявленому позові
відмовити.

Суд, заслухавши
пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по
справі, приходить до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не
підлягає.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Копією договору дарування нерухомого майна від 10 січня 2008
року стверджується, що ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняла у власність: 42/100
частки нежитлового приміщення (магазин «Дивосвіт»), який розташований по
АДРЕСА_1, а саме: магазин площею 54.3 кв.м., торговий зал - 24.1 кв.м., туалет
- 1.5 кв.м., побутова кімната - 13.3 кв.м..

( а.с.5 )

Копією договору № 9 оренди нежитлового приміщення від
01.01.2007 року визначено, що СПД ПП ОСОБА_2 (орендодавець) передає, а СПД ПП
ОСОБА_3 (орендар) приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення
загальною площею 38.88 кв.м. на першому поверсі будівлі, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Термін оренди розпочинається з дня прийняття об'єкту оренди
орендарем і закінчується 31.12.2007 року. Якщо жодна із Сторін у термін один
місяць до закінчення терміну цього договору не заявить про наміри його
розірвати, цей договір автоматично пролонгується на один рік.

( а.с.7-9 )

Копією Акту приймання-передачі від 01.01.2007 року
стверджується, що цього числа орендодавець ОСОБА_2 передав , а орендар ОСОБА_3
прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею
38.88 кв.м. на першому поверсі будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

( а.с.10 )

Копіями листів за вихідними номерами 22 і 24 від 30.11.2007
року та 29.12.2007 року відповідно стверджується, що орендодавець ОСОБА_2
звертається до орендаря ОСОБА_3 про припинення договору оренди № 9 від
01.01.2007 року з 01.01.2008 року та необхідністю передачі орендованого
приміщення у строк до 04.01.2008 року по Акту.

( а.с.11; 13 )

Копією опису «Ф.107» та квитанцією Укрпошти стверджується,
що 30.11.2007 року ОСОБА_3 був направлений цінний лист про припинення договору
оренди, за адресою: АДРЕСА_2.

( а.с.12 )

Копією опису «Ф.107» та
квитанцією Укрпошти стверджується, що 29.12.2007 року ОСОБА_3 був направлений
цінний лист про припинення договору оренди (повторно), за адресою: АДРЕСА_2.

( а.с.14 )

Копією повідомлення Волинської дирекції Луцького
поштампу  за № 03.11/123 від 17.04.2008
року стверджується, що цінні листи від 30.11. та 29.12.2008 року, адресовані на
ім'я ОСОБА_3, АДРЕСА_2, були повернуті по закінченню терміну зберігання на ім'я
відправника ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_3. На даний час ці листи зберігаються в
архіві Луцького поштампу, так як відправник за ними не з'явився.

( а.с.66 )

Положеннями ст. 6 ЦК України визначено, сторони мають право
врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими актами, або в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на
свій розсуд.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування
за плату на певний строк.

Статтею 763 ЦК України визначено, що договір найму
укладається на строк, встановлений договором.

Договором оренди нежитлового приміщення від 01.01.2007 року
№ 9 в п. 2.1 визначено, що термін оренди розпочинається з дня прийняття
орендарем об'єкту оренди і закінчується 31.12.2007 року, а в п.2.2 визначено,
якщо жодна із сторін у термін один місяць до закінчення терміну цього договору
не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично пролонгується на
термін один рік.

У статті 770 ЦК України зазначено, що у разі зміни власника
речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки
наймодавця.

Як встановлено у судовому засіданні, що договір оренди від
01.01.2007 року № 9 укладений у відповідності до вимог чинного законодавства на
строк в один рік. 30.11. та 29.12.2007 року орендодавець направив повідомлення
орендарю про закінчення оренди нерухомого майна з 01.01.2008 року. В судовому
засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не отримав цінні листи, в яких
містилися повідомлення про закінчення строку дії договору оренди. Таким чином,
суд оцінює, що відповідач не був належним чином повідомлений про припинення договору
оренди приміщення магазину, а тому підстав для примусового припинення договору
оренди немає. Крім того, орендар-відповідач по справі, продовжує добросовісно
користуватися орендованим майном та проводити за це домовлену оплату. Згідно
умов вищевказаного договору оренди, зокрема п. 2.2, строк його дії продовжено
на один рік.

Новий власник
орендованого приміщення прийняла спірне майно в період, коли розпочався новий
календарний рік та фактично договір оренди був пролонгований ще на один рік. В
договорі дарування попередній власник майна не оговорив той факт, що дароване
майно перебуває в оренді.

Суд оцінює, що відповідач ОСОБА_3, законно користується
орендованим нежитловим приміщенням позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, не порушує
умов договору оренди, тому немає підстав для виселення відповідача з цього
нежитлового приміщення до закінчення строку пролонгованого договору оренди від
01.01.2007 року № 9. Визнаючи факт чинності договору оренди № 9 від 01.01.2007
року, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про стягнення суми неустойки, не
може бути задоволена, оскільки відсутні для цього законні підстави.

Суд вважає, що строк дії договору оренди та умови його
продовження чи припинення чітко викладені в договорі оренди № 9 від 01.01.2007
року, тому застосування положень ст. 764 ЦК України є недоцільним, оскільки
вони суперечать положенням п 2.2 договору оренди.

Таким чином, суд, аналізуючи наявні докази, приходить до
висновку про відсутність підстав для виселення гр.ОСОБА_3 з даного нежитлового
приміщення, оскільки його перебування і користування цим приміщенням
грунтується на договірних підставах, що відповідає вимогам чинного
законодавства. Також, відсутні підстави щодо стягнення з відповідача суми
неустойки в розмірі 25540 гривень.

Понесені судові витрати
по справі, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, слід залишити за
позивачем ОСОБА_1.

На
підставі ст. ст. 6, 759, 763, 770, 785 ЦПК України,  керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, С
У Д , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову позивачу ОСОБА_1 та її представнику
ОСОБА_2 відмовити повністю.

Судові витрати залишити за
позивачем.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський
міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня його проголошення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або шляхом подачі
апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження -
протягом строку, встановленого для подання заяви про апеляційне оскарження, із
одночасною подачею копії апеляційної скарги суду апеляційної інстанції.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження подано не було.

ГОЛОВУЮЧИЙ:                                                                              В.М.БОНДАР