У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

Яреми А.Г.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

розглянувши  в попередньому судовому засіданні в м. Києві
22 жовтня 2008 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Надвірнянської міської ради про скасування дубліката свідоцтва про право
власності на майно за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського
районного суду від 27 лютого 2008 р. та ухвалу Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 22 квітня 2008 р. ,

в с т а н о
в и л а:

У листопаді 2007 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2, Надвірнянської міської ради про визнання недійсним дубліката
свідоцтва про право власності на майно від 4 вересня 1984 р., виданого взамін
попереднього свідоцтва про право власності на майно від 27 жовтня 1964 р.

Позовні вимоги мотивував тим, що дані про кількість
майна, що внесені до дублікату, не відповідають кількості майна,  зазначеної в оригіналі свідоцтва, виданого у
1964 р., в якому вказано, що ОСОБА_3 батькові позивача, та ОСОБА_4, матері
позивача, належить на праві особистої власності по половині будинковолодіння.
Проте в дублікаті свідоцтва, виданого в 1984 році, вказано, що ОСОБА_4 належить
на праві особистої власності половина жилого будинку з приналежними до нього
будівлями та спорудами.

Посилаючись на те, що він має право власності на 12
частку спірного майна, а відповідачка - на іншу 12 частку, яка належить їй на
підставі договору дарування, укладеного 5 жовтня 1984 р. між нею та ОСОБА_4 з
урахуванням даних про обсяг майна, внесених до дублікату свідоцтва про право
власності, і між ним та ОСОБА_2 існує тривалий спір щодо володіння та
користування домоволодінням та надвірними будівлями, просив визнати дублікат
свідоцтва про право власності недійсним.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 27 лютого
2008 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської
області   від 22 квітня 2008 р., у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права та
ставить питання про скасування судових рішень і передачу справи на новий
судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час  розгляду
справи  в  касаційному
порядку   суд перевіряє  в  межах  касаційної
скарги  правильність застосування судом
першої  або  апеляційної
інстанції  норм  матеріального
чи процесуального  права  і  не  може  встановлювати
або (та) вважати доведеними  обставини,  що  не  були  встановлені  в  рішенні   чи відкинуті   ним,
вирішувати   питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли правильного
висновку, що ОСОБА_5 з 1985 року був обізнаний про наявність дублікату
свідоцтва про право власності на майно від 4 вересня 1984 р., яке видано взамін
свідоцтва про право власності на майно від 27 жовтня 1964 р. Крім того, судом
встановлено, що станом на 1984 рік, тобто на час видачі дублікату свідоцтва про
право власності, до  інвентарної справи
по спірному будинковолодінню були внесені зміни щодо кількості
господарських  споруд, отже кількість майна,
вказана в дублікаті свідоцтві, обґрунтована даними інвентарної справи, а  дублікат свідоцтва виданий згідно з
інструкцією, яка діяла на той час, тобто є дійсним.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про
те, що судами допущено порушення або неправильне застосування норм  матеріального або процесуального права, які призвели
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а  :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 27
лютого 2008 р. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22
квітня 2008 р. відхилити, а зазначені судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Лихута Л.М.
Охрімчук Л.І.