У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29
жовтня 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого     Яреми А.Г.,

суддів:               Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ)
“Краснодонвугілля” про стягнення одноразової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У травні 2007
року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він
працював у  ВАТ “Краснодонвугілля”,  25 березня 1999 року звільнився з роботи у
зв'язку із виходом на пенсію, проте
відповідач не виплатив йому передбаченої галузевою угодою одноразової
допомоги.

Позивач просив
поновити йому строк на звернення до суду та стягнути одноразову допомогу в сумі
923 грн. 70 коп.

Рішенням Краснодонського
міськрайонного суду від 3 жовтня 2007 року позов задоволено.

Рішенням
Апеляційного суду Луганської області від 19 лютого 2008 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того,
що ОСОБА_1 досяг пенсійного віку в 1982 році й на той час не мав права на
отримання одноразової допомоги, а його звільнення з роботи 25 березня 1999 року
не є підставою для виплати ВАТ “Краснодонвугілля” такої допомоги згідно з
Угодою по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Мінвуглепромом та
галузевими профспілками вугільної промисловості на 1998 рік.

Проте з такими
висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до пункту 12.15 Угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Мінвуглепромом та
галузевими профспілками вугільної промисловості на 1998 рік (далі - Угода) при
звільненні працівника у зв'язку з виходом на пенсію виплачується одноразова
допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього
заробітку, але не менше: 10 років - середньомісячний заробіток, 15 років -
двохмісячний заробіток, 20 років і більше - тримісячний заробіток.

Таким чином, згідно з положеннями
зазначеної Угоди право на виплату одноразової допомоги одержує працівник при
звільненні з роботи у зв'язку з виходом на пенсію в період дії Угоди, натомість
таким галузевим нормативно-правовим актом не передбачено, що право на одержання
допомоги виникає виключно з часу отримання права на пенсію чи призначення
працівнику пенсії без його звільнення з роботи.

Судами установлено, що позивач
набув права на пенсію у 1982 році, але не звільнявся з роботи та продовжував
працювати, звільнився з роботи за власним бажанням у
зв'язку із виходом на пенсію 25 березня 1999 року.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин
та правовою нормою, що підлягає застосуванню, з огляду на встановлені факти
помилково визначив час, з якого у ОСОБА_1 виникло право на одержання
одноразової допомоги, і безпідставно дійшов до висновку про неможливість
застосування до спірних правовідносин пункту 12.15
Угоди.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених частиною другою
статті 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду
Луганської області від 19 лютого 2008 року скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л.
Сенін