У Х В А Л А         І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Луспеника Д.Д., Балюка М.І., Барсукової
В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради,
третя особа - Фрунзенський відділ Державної виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26
листопада 2007 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 березня
2008 року,

в  с
т  а  н
о  в  и  л а
:

У грудні 2006 р. до суду зі вказаним вище позовом звернувся ОСОБА_1,
посилаючись на те, що державний виконавець на виконання вироку суду, за яким
він засуджений з конфіскацією всього його майна, наклав арешт на квартиру
АДРЕСА_1, що належить йому на праві приватної власності. Просив звільнити дане
майно з-під арешту, зазначаючи, що право власності на вказану квартиру він
отримав в порядку спадкування після вчинення ним злочину, тому вона не може
бути арештована на виконання вироку суду в частині конфіскації його майна,
іншого житла він не має.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2007
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19
березня 2008 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування ухвалених
судових рішень з направленням справи на новий розгляд, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а
доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди дійшли вірного висновку про те, що покарання у вигляді
конфіскації майна полягає у безоплатному вилученні у власність держави всього
або частини майна, що є власністю засудженого. Вироком Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 31 січня 2005 р. позивач засуджений до п'яти
років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна.

Посилання заявника на те, що справа апеляційним судом незаконно була
розглянута за його відсутності, безпідставні, оскільки, по-перше, він був
належним чином під розписку повідомлений про дату судового засідання (а.с. 145)
і право суду визнати причину його неявки поважною чи неповажною (суд визнав
причину його неявки неповажною), по-друге, позивач видав доручення на участь у
справі представнику, який приймав участь у справі.

Також відсутні й інші передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до положень ст. 59 Закону України “Про виконавче
провадження”, роз'яснень, даних у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 серпня 1976 року № 6 (з відповідними змінами) “Про судову
практику в справах про виключення майна з опису”, у справі про звільнення майна
з-під арешту боржник є відповідачем. У зв'язку з цим боржник не може бути
позивачем і ставити питання про звільнення його арештованого майна з-під
арешту.

Разом з тим, враховуючи, що судами правильно вирішено спір, ухвалено
правильне по суті і справедливе рішення, то в силу ч. 2 ст. 337 ЦПК України з
формальних міркувань рішення суду не може бути скасоване.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без
змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 листопада
2007 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2008
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Д.Д. Луспеник

М.І. Балюк  В.М. Барсукова