Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20  червня 2008р.           Дружківський  міський
суд  Донецької області

у складі:

головуючого-судді
Панової Т.Л.

при
секретарі
Костіній І.В.

з участю
позивача                                              ОСОБА_1.

адвоката
ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
місті Дружківка Донецької області у залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1до
ОСОБА_2, ОСОБА_3про стягнення матеріальної і моральної
шкоди

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_2,
в якому зазначила, що
у лютому 2007року вона звернулася до підприємця ОСОБА_2.
за виготовленням і установкою 2-х пластикових вікон. Їй було встановлено два
вікна, вона повністю оплатила встановлену договором суму 2566грн.

Будучи
впевненою в надійності фірми, в жовтні 2007року домовилася з відповідачем про
виготовлення й установку ще 2-х віконих блоків оплатила ОСОБА_5. 5500грн,
оскільки він безпосередньо займався виконанням робіт.

Однак
дотепер віконні блоки їй не встановлені.

Неодноразово
зверталася до відповідачів із проханням повернути їй сплачені гроші за роботу,
що вони не виконали. Але їй було відмовлено.

Потерпіла
значний моральний збиток внаслідок невиконання зобов'язань
відповідачем. Життєві і побутові умови порушені. Віконні блоки не встановлені.
У будинку холодно. Моральний збиток оцінює у 5000грн.

Просить
стягнути з відповідачів розмір оплаченого замовлення на виготовлення й
установку вікон у сумі 5500грн і у відшкодування моральної шкоди 5000грн.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1та її представник адвокат ОСОБА_4. позовні
вимоги підтримали в повному обсязі. ОСОБА_1 пояснила, що у лютому 2007року вона
звернулася до підприємця ОСОБА_2.,  який
займався виготовленням та установкою пластикових вікон, із замовленням на
виготовлення і установку 2 пластикових вікон. Був оформлений договір. Вона
сплатила встановлену за договором вартість двух вікон 2566грн. Вікна їй було
встановлено, безпосередньо ОСОБА_2.

У
жовтні вона знов вирішила вставити два нових вікна і звернулася до ОСОБА_2із
заявкою на виготовлення і встановлення двох вікон. ОСОБА_2. прийняв у неї
заявку. Однак письмово договір не був оформлений. Вона їм вірила і не
наполягала на письмовому договорі. За оформлення заказу ОСОБА_3. взяв у неї
100грн. Приблизно 2-3 жовтня 2007року приїхав, зробив заміри і взяв ще 200грн.
Конкретний час виготовлення вікон не вказав. Приблизно 6-7жовтня вона сплатила
йому 3000грн, і приблизно 10 жовтня 2007року заплатила 1500грн, ще пізніше
1300грн. Сплачувала гроші на вимогу ОСОБА_3. На підтвердження отримання у неї
грошей  посилається на розписку, яку
надав їй ОСОБА_3 від 17.03.2008року.  До
двох відповідачів звертається, оскільки це була фірма ОСОБА_2., а безпосередньо
гроші у неї отримував ОСОБА_2. ОСОБА_2. грошей у неї не брав. Неодноразово
ходила до ОСОБА_2з вимогою повернути їй гроші. Після таких вимог ОСОБА_3. їй
повернув 300грн, ОСОБА_2. повернув їй 1000грн. Вважає, що відповідачі  повинні
їй повернути 5500грн. Крім того вважає, що діями відповідачів їй
заподіяна моральна шкода. У неї хвора мама, яку вона вимушена була залишати
одну, коли збирала і готувала документи для звернення до суду. Перенесла
душевні страждання у зв'язку неповерненням їй грошей і не виконанням заказу. Оцінює моральну шкоду
у 5000грн. Просить стягнути з відповідачів 5500грн матеріальної і 5000грн
моральної шкоди.

Відповідач
ОСОБА_2. позовні вимоги не визнав і пояснив, що він зареєстрований як приватний
підприємець в м.Дружківка. У 2007році він займався продажем і встановкою
пластикових вікон. Місце, де він приймав заявки, було у нього по АДРЕСА_2. Його
син ОСОБА_3  йому допомагав в цій
діяльності: знімав заміри, встановлював вікна. Син не був у нього
працевлаштований, він тільки вчився цьому. Дійсно позивачка зверталася до нього
у лютому 2007року із заявкою на встановлення 2 пластикових вікон. Її заявка
була виконана. У жовтні 2007року безпосередньо до нього позивачка не зверталася
із заявкою на придбання і встановлення вікон. Ніяких грошей від неї він не
отримував. Позивачка приходила до нього із вимогою про повернення грошей у сумі
900грн,  мотивуючи тим, що його син
зробив заміри, взяв таку суму, але вікна не встановив. Він їй сплатив 1000грн і
не знав на той час, що син вже повернув їй 300грн. На той час син йому нічого
про це не розповідав. Вважає, що ніякої шкоди він позивачки не завдавав.
Просить в задоволені позову відмовити.

Відповідач
ОСОБА_2. позовні вимоги не визнав і пояснив, що його батько займався доставкою
та встановкою пластикових вікон і він йому в цьому допомагав. У жовтні 2007року
він зустрівся біля магазину „Радуга” з позивачкою. Вона попросила його
встановити їй одне вікно.  Він приїхав до
неї до дому, зробив заміри. Вважає, що виконуючи роботи по встановленю вікон,
він діяв від імені свого батька ОСОБА_2. Вартість цього заказу складала
1000грн.  Він взяв у неї аванс у сумі
300грн. Через декілька днів попросив оплатити повністю заказ. Позивачка дала
йому 700грн. Однак заказ виконати своєчасно не вдалося. Позивачка стала
наполягати на виконанні заявки або на повернені грошей. Оскільки на той час він
не зміг виконати заказ, повернув їй 300грн. А залишок пообіцяв повернути
протягом двох тижнів, бо грошей у нього не було. В цей час батько йому сказав,
що повернув позивачки на її вимогу 1000грн. Батькові не було відомо, що він вже
їй повернув 300грн. Після цього вирішив не повертати гроші позивачки. Ніяких
боргів перед позивачкою він не має. Батько його також не має перед нею боргів.
Ніяких розписок він не писав позивачки.

Суд,  дослідивши докази по справі, вважає, що
позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.
ст.60,61  ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд встановив, що в жовтні 2007року позивачка звернулася
до приватного підприємця ОСОБА_2. із заявкою на придбання і встановлення одного
пластикового вікна, вартість якої була 1000грн. Відповідачем ОСОБА_2. зроблені
заміри вікна, а позивачем ОСОБА_1вартість заявки в сумі 1000грн оплачена
безпосередньо ОСОБА_5.

Оскільки саме приватний підприємець відповідач ОСОБА_2.
займався діяльністю по продажу і встановленю вікон, а його син відповідач
ОСОБА_2., виконуючи заявки, діяв від імені ОСОБА_2. , то суд вважає, що
між  позивачкою і відповідачем ОСОБА_2.
фактично був укладений в усній формі змішаний договір: купівля продаж
пластикового вікна і  надання послуг на
його встановлення. Ціна договору складала 1000грн.

Суд встановив, що умови договору щодо продажу вікна і
його встановлення відповідачем ОСОБА_2. не були виконані, у зв'язку з чим гроші
отримані за даним договором були повернуті позивачкі у сумі 1300грн, що
підтверджується поясненями  як
відповідачів ОСОБА_2, так і позивача
ОСОБА_1.

Що стосується ціни
договору, то суд вважає, що позивачка не надалу суду доказів, що вона
заказувала 2 вікна, вартість її заявки складала 5500грн і, що така сума була
передана в якості оплати за вікна відповідачам ОСОБА_2.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_1, вона передала ОСОБА_2в
оплату за договором 6100грн. (100+200+3000+1500+1300). Не заперечує той факт,
що отримала від ОСОБА_2 1300грн за вікна, які їй не були встановлені. Таким
чином борг залишається 4800грн. з яких міркувань вона виходила визначаючи суму
позову 5500грн пояснити не може.

В якості доказів, позивач та її представник
ОСОБА_6посилаються на свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та на
розписку, яку відповідач ОСОБА_3. надав їй 17 березня 2008року .

Свідок ОСОБА_7. в судовому засіданні пояснила, що вона
бачила як осінню 2007року приїзжав ОСОБА_3. і ще якийсь молодий чоловік до
ОСОБА_1, на АДРЕСА_1, заміряли вікна. Вона не бачила, хто із них брав
гроші  у ОСОБА_1. Зі слів ОСОБА_1 їй
відомо, що вона їм заплатила гроші, але скільки вже не пам'ятає.
Також, що обіцяли через три дні приїхати вже з вікнами, але не встановили їх і
через декілька тижнів і посилались на затримку на таможні; приїзжали просили в
неї гроші, але скільки ОСОБА_1 не пояснювала. У січні 2008року вона разом з
позивачкою ходила до ОСОБА_3. до дому, де ОСОБА_1 просила повернути борг за
вікна 5500грн.  і ОСОБА_3. обіцяв
повернути гроші. Також зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що 1300грн ОСОБА_2 їй
повернули.

Свідки ОСОБА_8. та ОСОБА_9. в судовому засіданні
пояснили, що, про передачу гроошей ОСОБА_1 ОСОБА_2 їм нічого не відомо.
Вони  пояснювали, що також зверталися із
заявкою на встановлення вікон і дверей по АДРЕСА_2. ОСОБА_3. приймав у них
заказ, але ніяких документів не видав. Йому було сплачено 4680грн, але заказ
так і не виконаний, і гроші він не повернув.

Свідок ОСОБА_10. в судовому засіданні пояснила, що від
свого сина чула, шо ОСОБА_1  дала гроші
на вікна, а їй їх не повернули. У березні 2008року вона ходила до лікарні і
зустрілася зі ОСОБА_1 ОСОБА_1 чекала її біля лікарні. Коли вийшла із лікарні,
то побачила, що ОСОБА_1 тримає за руку ОСОБА_3. і пояснила їй, що це саме він
взяв у неї гроші. Вони разом на нього накричали і змусили його написати
розписку. Казали йому, що не відпустять, якщо він не напише розписку. Особисто
вона погрожувала ОСОБА_3., що поперебиває йому ноги. Сказали, що надо написати
в розписці. ОСОБА_3абуть хвилювався, бо в нього трусилися руки. З уст ОСОБА_3.
чула, що він визнавав 5000грн. Вона не бачила, щоб ОСОБА_3. брав гроші у
ОСОБА_1, чула таке по розмовам людей.

Аналізуючи пояснення цих свідків, вбачається, що  ніхто із них особисто не бачів, щоб ОСОБА_3.
брав в якості оплати за вікна 5500грн.

Більш за те, відповідно до вимог ст. 208 ЦК України
договір між ОСОБА_1 і приватним підприємцем ОСОБА_2. повинен був укладатися у
письмовій формі. Згідно ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами
аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на
свідчення свідків.

Тому суд вважає, що факт того, що договір був укладений
саме на суму 5500грн і ці гроші були передані як оплата за договором, повинен
доводитися суду письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими
доказами, окрім свідчень свідків.

Із змісту
розписки, яку в суді надала ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_3. В.  брав гроші в сумі 7000грн  06.10.2007року і  зобов'язується їх повернути протягом 2 тижнів.

ОСОБА_2. в суді заперечів факт написання цієї розписки.
На підтвердження, що розписка була написана саме ОСОБА_2., позивач посилається
на свідка ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_10. в судовому засіданні пояснила, що від
свого сина чула, шо ОСОБА_1  дала гроші
на вікна, а їй їх не повренули. У березні 2008року вона ходила до лікарні і
зустрілася із ОСОБА_1ОСОБА_1 чекала її біля лікарні. Коли вийшла із лікарні, то
побачила, що ОСОБА_1 тримає за руку ОСОБА_3. і пояснила їй, що це саме він взяв
у неї гроші. До цього випадку, вона не бачила і не знала, зто брав гроші у
ОСОБА_1. Вони разом на нього накричали і змусили його написати розписку. Казали
йому, що не відпустять, якщо він не напише розписку. Особисто вона погрожувала
ОСОБА_3., що поперебиває йому ноги. Сказали, що надо написати в розписці.  ОСОБА_3абуть хвилювався, бо в нього трусилися
руки. З уст ОСОБА_3. чула, що він визнавав 5000грн. Вона не бачила, щоб
ОСОБА_3. брав гроші у ОСОБА_1, чула таке по розмовам людей.

Як вбачається із змісту розписки, не зрозуміло у кого
ОСОБА_2. брав гроші в сумі 7000грн., кому він зобов'язувався їх повернути. Крім
того зміст розписки суперечить іншим обставинам, які зазначала позивачка в
обгрунтування своїх вимог. А саме,
позивачка пояснювала в суді, що передала ОСОБА_2гроші в загальній сумі
6100грн, а не 7000грн., і передача грошей відбувалася в різні дні, а не
06.10.2007року, як то зазначено в розписці.

Суд вважає, що розписка не містить ніяких відомостей, що
договір між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був укладений саме на 5500грн. і що, такі гроші
були одержані ОСОБА_2и від позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка не надала
суду доказів, що договір був укладений саме на 5500грн, і що така сума була
передана ОСОБА_2 в якості оплати за договором. Тому, вимоги позивачки, щодо
стягнення з ОСОБА_2 на її користь розміру оплаченого заказу на виготовлення й
установку віконих блоків у сумі 5500грн, не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивачки про відшкодування їй
моральної шкоди у сумі 5000грн, суд вважає, що вони також не підлягають
задоволенню, оскільки ті обставини, які зазначені позивачкою в обгрунтування
своїх вимог, не можуть бути підставою для стягнення моральної шкоди, тому суд
вважає, що вимоги про відшкодуванння моральної шкоди не грунтуються на вимогах
Закону України „Про захист прав споживачів”.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 131, 209,
212-215, 223  ЦПК України, на підставі
ст.ст. 4,10 Закону України „Про захист прав споживачів” , суд -

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після десяти днів з
дня його проголошення, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, або
через двадцять днів після подачі заяви про апеляційне оскарження. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

На
рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області
через Дружківський міський суд протягом десяти днів після проголошення рішення,
або двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: підпис.

Копія вірна. Суддя                 Т.Л.Панова