Справа № 2-258/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

28 серпня 2008 року Рокитнянський районний суд Київської області в
складі: головуючого - судді Нечепоренка Л.М., при секретарі Тарасюк Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_4 про визнання
правочину недійсним,

та зустрічний позов  ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про виселення з житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що
19.08.1999 р. між ним та ОСОБА_5 був укладений договір позики, що
підтверджується розпискою ОСОБА_5 про передачу позивачеві 8000 дол. США за
будинок позивача, який буде повернутий позивачеві при поверненні вказаної суми.
Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_5, посвідчений 19.08.1999
року приватним нотаріусом Рокитнянського нотаріального округу та визнати, що
19.08.1999 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір позики грошей в сумі
8000 дол. США, визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з
господарськими спорудами та визнати, що ним сплачено на виконання договору
позики від 19.08.1999 р., укладеного між ним та ОСОБА_6 6173 дол. США.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому просить суд
виселити позивача та його сім»ю із спірного будинку посилаючись на те, що він є
спадкоємцем померлого ОСОБА_5, на ім»я якого зареєстрований спірний будинок і перереєстрований на нього. Також зазначає, що позивач безпідставно
проживає у вказаному будинку, який йому не належить.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав повністю за
викладених в ньому обставин та підстав і суду
пояснив, що не мав наміру продавати будинок, а з метою забезпечення
позики в сумі 8000 дол. США, які йому позичив покійний  ОСОБА_5 і про смерть якого він дізнався у
2005 році, уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу належного йому будинку. Він
віддавав в рахунок погашення боргу гроші ОСОБА_5. Всього ним повернуто борг
безпосередньо ОСОБА_5  в сумі 4850-00
доларів США, а інші суми він віддав
відповідачу та представнику відповідача за згодою ОСОБА_5. Зустрічний
позов не визнає,  оскільки з ОСОБА_5  була домовленість, що він повертатиме тому
борг, але про строк повернення вони не домовлялися, хоча в розписці  ОСОБА_5 такий строк визначений одним роком. У
2007 році дізнався від працівників сільської ради, що представник відповідача
приїздила з намірами  оформити земельну
ділянку під будинок. Просить первісний позов задовольнити, а у задоволенні
зустрічного відмовити.

Представник позивача суду пояснила, що між позивачем та ОСОБА_5 фактично
був укладений не договір купівлі-продажу, а договір позики, що підтверджується
розпискою ОСОБА_5 про передачу коштів та послідуючими розписками про отримані
кошти в сумі 6173 дол. США. Згідно ст.224 ЦК України (1963 р.) за договором
купівлі-продажу продавець зобов»язується передати майно у власність покупцеві,
а покупець зобов»язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову
суму. Будинок ОСОБА_5 після отримання позивачем грошей не передавався після
нотаріального посвідчення, сім»я позивача продовжувала в ньому проживати та
користуватися, що свідчить про відсутність наміру укласти між сторонами саме
договір купівлі-продажу і правовідносини між сторонами продовжувалися і надалі
- позивач повертав борг, а Побочій В.М та його близькі родичі за його згодою, а
після смерті ОСОБА_5 і за їх згодою отримували борг від позивача. Відповідно до
ст.58 ЦК (1963) необхідно визнати договір купівлі-продажу недійсним та визнати
право власності на будинок за позивачем. В задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_4, яка являється дружиною
позивача, первісний позов підтримала та заперечила проти зустрічного, пояснивши
суду, що вона та позивач не мали наміру продавати будинок, так як у них іншого
житла немає.  Мали намір укласти договір
позики. Після укладення договору вона відразу виявила, що фактично підписаний
договір купівлі-продажу, а тому попросила ОСОБА_5 написати розписку, про те що
вони кошти лише позичають. Була домовленість, що коли чоловік поверне борг,
будинок знову буде оформлено на них. Чоловік повертав кошти щомісяця.
Домовленості про оплату ними проживання у спірному будинку не було. Підтримує
первісний позов і просить його задовольнити, а у задоволенні зустрічного
просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 про визнання
правочину недійсним не визнав та суду пояснив, що 19.08.1999 року він та його
батько ОСОБА_5 приїхали в с.Насташка і спільно з ОСОБА_1 та його дружиною
поїхали до нотаріуса оформити договір купівлі-продажу будинку, належного
ОСОБА_1 Згодом батько переоформив вказаний будинок на себе в БТІ. Після смерті
ОСОБА_6 в січні 2001 році приїхали в с.Насташка та повідомили ОСОБА_4 про
смерть батька. Через 6 місяців став спадкоємцем даного будинку. ОСОБА_1 мав
намір купити в нього будинок. Погодився за 8 тис. дол. США згідно розписки та
борг в сумі 4190 дол. США, про який йому 19.12.2001 року розповів батько, але
ОСОБА_1 гроші не дав. Подав заяву до міліції про виселення сім»ї ОСОБА_1 У
поясненні у відмовному матеріалі, копії якого маються у справі, стоять не його
підписи. Так як бажає жити в будинку в с.Насташка, просить виселити сім»ю
ОСОБА_1 з його будинку.

Представник відповідача первісний позов не визнала та підтримала
зустрічний за викладених у ньому підстав. Суду пояснила, що ОСОБА_5 придбав у
позивача будинок за 8000 дол. США, тобто обидві сторони виразили свою волю та
надала суду письмові пояснення, в яких ставить питання про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 так як фактично був укладений договір
купівлі-продажу житлового будинку і, крім того, позивачем пропущений строк
позовної давності. Також стверджує, що надані суду розписки про отримання
коштів в рахунок боргу не підтверджують повернення коштів за будинок, а є
повернення іншого боргу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Тоді як в поясненнях, даних суду при першому розгляді справи  пояснила, що ОСОБА_5 придбав у позивача будинок
за 8000 дол. США, що підтверджується розпискою ОСОБА_5 про передачу коштів і
згідно якої позивач зобов»язувався повернути кошти до 19.08.2000 року. Якби він
повернув  вказані кошти у зазначений
строк, то не було б цього спору. Їй особисто ОСОБА_5 повідомляв, що в разі
повернення коштів позивачем до 19.08.2000 року він знову переоформить будинок
на ОСОБА_1 До вказаної дати позивач гроші не повернув, тому ОСОБА_5 оформив
будинок на своє ім»я. Також зазначила, що зі слів ОСОБА_5 між останнім та позивачем
була домовленість про сплату позивачем щомісячно відсотків за проживання в
будинку в розмірі 160-00 доларів США. Її син ОСОБА_2 повідомив також їй, що
ОСОБА_5 позичив позивачу ще 2000-00 дол. США.
У грудні 2001 року ОСОБА_5 помер, а ОСОБА_2 у 2002 році прийняв після
нього спадщину. Уточнила, що вона не була присутньою при укладенні спірного
договору та інших домовленостей між позивачем та померлим ОСОБА_5. Зміст
розписки ОСОБА_5 та написання останньої саме ним сумнівів у неї не викликає.
Позивач гроші позичені не повертав, а лише проводив оплату за проживання у
будинку. Просила у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити
зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про день, час та
місце слухання справи до суду не з»явилася, про причини неявки суд не
повідомила і не направила заяви про слухання справи за її відсутності.

Заслухавши позивача, відповідача, третю особу, представників сторін,
дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про часткове
задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 19.08.1999
року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, який був
посвідчений  приватним нотаріусом
Рокитнянського районного нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий запис № 1828.
Воля  позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на
укладення саме такої угоди та про намір продати вказаний будинок, спрямовані не
були. Укладенням спірної угоди її сторони по суті приховали іншу угоду, що мала
місце, і щодо якої вони досягли домовленості, а саме договору позики, за яким
Побочій  В.М. передав позивачу 8000 дол.
США.  На виконання укладеної угоди
позивач повертав ОСОБА_5 кошти, розмір яких судом достатньо не з»ясовувався,
оскільки ця обставина не є предметом спору за жодним із заявлених позовів.
Повністю сума боргу ні ОСОБА_5, ні його спадкоємцю в особі відповідача,
позивачем не повернута і що не оспорюється жодною із сторін спору. Позивач та
третя особа до і після укладення спірної угоди проживають у спірному будинку та
є зареєстрованими в ньому, користуються земельною ділянкою, на якій знаходиться
будинок та господарськими спорудами біля будинку. За час свого життя ОСОБА_5,
який помер 21.12.2001 року, спірний договір зареєстрував у БТІ на своє ім»я.

Викладене повністю підтверджується зібраними та дослідженими у судовому
засіданні доказами, якими є:

·      Пояснення у судовому засіданні позивача ОСОБА_1,
представника позивача, третьої особи, поясненнями відповідача ОСОБА_2 та його
представника;

·      Договір купівлі -продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 19.08.1999 року,
посвідчений  приватним нотаріусом
Рокитнянського районного нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий запис № 1828
(а.с.7);

·      Свідоцтво про одруження позивача та третьої особи (а.с.8);

·      Довідки Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської
області № 557-559 від 23.07.2007 року (а.с.9-11);

·      Розписка  ОСОБА_5 від 19.08.1999 року
(а.с.12);

·      Листи Білоцерківського МБТІ від 25.07.2007 року № 138 та № 182 від
21.11.2007 року (а.с.13, 63);

·      Розписки про отримання грошей (а.с.15-21);

·      Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім»я відповідача (а.с.48-49);

·      Угода про поділ спадкового майна
(а.с. 50-51);

·      Реєстраційний напис на правовстановлюючому документі (а.с. 52);

·      Технічний паспорт на житловий будинок
(а.с.54);

·      Рішення Насташської сільської ради Рокитнянського району Київської області
від 26.12.2005 року № 41.

Так як правовідносини сторін склалися у 1999 році, суд вважає, що до
даних правовідносин необхідно застосовувати вимоги  Цивільного Кодексу України, який діяв на той
час, тобто в редакції 1963 року.

Відповідно до положень ст.41 ЦК України в редакції 1963 року, що був
чинним на час укладення спірної угоди, угодами визнавалися дії громадян і
організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та
обов»язків.  До окремих видів угод
законодавець за положеннями вказаного Кодексу відносив договори
купівлі-продажу. Стаття 224 цього Кодексу визначала зобов»язання продавця
передати майно у власність покупцеві, а щодо покупця -зобов»язання прийняти
майно та оплатити його певною сумою коштів.

Разом з тим, як вбачається зі встановлених обставин справи і що не
викликає у суду сумнівів,  сторони не
мали на меті укладення договору купівлі-продажу і на що, зокрема вказує: текст
розписки ОСОБА_5 від 19.08.1999 року; пояснення позивача в тім, що він не мав
наміру продавати будинок, яке знайшло своє підтвердження в поясненні третьої
особи та представника відповідача в тім, що в разі повернення позивачем  ОСОБА_5
переданих  йому коштів в сумі 8000
дол. США до 19.08.2000 року будинок знову був би переоформлений на ім»я
позивача  і спору  на даний час не існувало б; факт повернення з
боку позивача ОСОБА_5 за його життя, а в послідуючому його сину та колишній
дружині  боргу; оголошені в судовому
засіданні пояснення відповідача ОСОБА_2 з відмовного матеріалу Рокитнянського
РВ ГУ МВС України в Київській  області, в
тім, що його батько у 2000 році позичив
членам родини Запари, що проживають в с.Насташка  по вул.8 Березня, 10, гроші в сумі 8000 дол.
США з умовою повернення боргу протягом року, що він неодноразово приїздив до
родини Запари з вимогою повернути борг.

Заперечення ОСОБА_2, що пояснення, які маються у відмовному матеріалі
він не давав і підпис не його, суд до уваги не приймає, так як працівник
міліції Мітлицький В.В., допитаній в судовому засіданні підтвердив факт
відібрання пояснення в особи, яка поставила підпис у поясненні.

Крім того, в установленому законом порядку дані пояснення та підпис не
спростовані, тому суд приймає їх як пояснення ОСОБА_2

За викладеного суд погоджується з доводами  позивача в тім, що насправді  спірна угода була укладена з метою приховати
іншу, тобто удавана угода і яка має бути визнана недійсною відповідно до
положень ст.58 ЦК Української РСР в редакції 1963 року,  чинного на момент укладення спірної угоди.

В той же час суд не може визнати суму сплати ОСОБА_1 вказаної в позовній
заяві суми, а саме 6173 дол. США, так як це не входить в компетенцію суду.

Таким чином первісний позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦК (1963) договір позики на суму понад 50 крб.
повинен бути укладений в письмовій формі.

В той же час, як вбачається із ст.8 Постанови Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при
розгляді цивільних справ по першій інстанції» №9 від 21.12.1990 року :»
Відповідно до ст.29 ЦПК не може підтверджуватися показаннями свідків наявність
правовідносин, що виникають з угод, для яких законом встановлено письмову форму
(ст.46 ЦК). Поряд з цим факт виконання такої угоди може підтверджуватись
будь-якими засобами доказування…».

В даному випадку договір позики укладений в письмовій формі,
завуальованій під договір купівлі-продажу житлового будинку і в той же час
договір позики підтверджується розписками про отримання коштів в рахунок
повернення позики, що є, на думку суду, доказами по справі.

Ст.14
Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 року передбачено, що встановивши,
що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч.2 ст.58 ЦК
визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі.

На підставі викладеного суд вважає, що насправді між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
мав місце договір позики грошей в сумі 8000 дол. США.

Відповідно до ст.109 ЖК Української РСР виселення  із
займаного  житлового  приміщення
допускається  з підстав,  установлених законом.  Виселення проводиться добровільно або в
судовому порядку. Правового обґрунтування своїх вимог про виселення позивача та
його сім»ї із житлового будинку відповідно до вказаної норми, а саме з яких
підстав, установлених законом  необхідно
суд прийняти рішення про виселення вказаних осіб  ні відповідач у зустрічному позові, ні його
представник  у судовому засіданні суду не
навели, обмежуючись лише посиланнями на факт належності будинку відповідачу на
праві власності.

Таким чином, з огляду на викладене, на встановлені обставини справи та з
огляду на висновки суду за первісним позовом
щодо недійсності спірного договору купівлі-продажу житлового будинку, що
усуває право відповідача на успадкування будинку за законом, а відтак його
право власності на останній, суд не знаходить підстав для задоволення
зустрічного позову.

Доводи відповідача та його представника в тім, що між покійним ОСОБА_5
та ОСОБА_1 була домовленість про оплату родиною останнього проживання у будинку,
що є об»єктом спірного договору,  в тім,
що ОСОБА_1  не повертав борг, а лише
проводив оплату за проживання у будинку та повертав борг за іншими борговими
зобов»язаннями, свого належного підтвердження в судовому засіданні не знайшли і
спростовуються отриманими в судовому засіданні доказами, якими є в тому числі
оголошені в судовому засіданні пояснення відповідача, покази позивача та
третьої особи, які щодо обставини наявності договірних стосунків за договором
позики між покійним ОСОБА_5 та ОСОБА_1  є
послідовними і не суперечливими.

Відповідно до п.6 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного Кодексу
України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів,
строк пред»явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив
до набрання чинності цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини справи вбачається, що право позивача
на пред»явлення позову виникло в день укладення спірної угоди, тобто з
19.08.1999 року, а тому загальний трирічний строк позовної давності, визначений
ст.71 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, сплив до набрання чинності  Цивільним Кодексом України. Разом з тим,
зважаючи на встановлені обставини справи, і зокрема на встановлену судом
обставину укладення між померлим 21.12.2001 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1
цивільно-правових відносин за договором позики та існування домовленості,
що  в разі  повернення
позивачем боргу будинок буде знову переоформлений на його ім»я, ту
обставину, що про смерть ОСОБА_5 ОСОБА_1 дізнався у 2005 році, що домовленості  за договором позики продовжувалися
виконуватися після смерті ОСОБА_5 між його спадкоємцем, яким є відповідач та
позивач, суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем
пропущений з поважної причини, а тому його право підлягає захисту відповідно до
положень ст.80 ЦК Української РСР в редакції 1963 року.

За викладеного суд вважає безпідставними посилання відповідача у
зустрічному позові як на правову підставу своїх вимог на положення ст.ст. 257,
258 ЦК України.

Керуючись  ст.ст.41, 58, 71,
80,  224 ЦК України в редакції 1963 року,
пунктами 6, 9 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України,
ст.109 Житлового Кодексу Української РСР, Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від
28.04.1978 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України  «Про практику застосування судами
процесуального законодавства при розгляді цивільних справ по першій інстанції»
№9 від 21.12.1990 року, ст.ст. 10,  11,
57-61, 88, 114, 212-215  ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача -
ОСОБА_4  про визнання правочину недійсним
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що по вул.8
Березня, 10, в с.Насташка Рокитнянського району Київської області, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_5,  посвідчений
19.08.1999 року приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_7, реєстраційний № 1828.

Визнати, що 19 серпня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений
договір позики грошей в сумі 8000 доларів США.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими
спорудами, розташованих в с.Насташка, вул.8 березня,10 Рокитнянського району Київської
області.

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2    до ОСОБА_1 про виселення з житлового
будинку відмовити.

Звільнити позивача від сплати судового збору на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7 грн. 50 коп. витрат
на інфрормаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 8 грн. 50 коп.
судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя