У Х В А Л А

Іменем  України

11 червня  2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                Григор'євої Л.І.,

суддів:                             Балюка М.І.,         Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,          Жайворонок
Т.Є.,-

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства
“Полтавакондитер” (далі - ВАТ “Полтавакондитер”) про визнання дій
неправомірними, зміну формулювання причин звільнення, внесення змін у запис про
звільнення, скасування наказу, стягнення вихідної допомоги, компенсації та
відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою  ВАТ “Полтавакондитер”   на
рішення  апеляційного суду  Полтавської
області  від  4 лютого 2008 року,

встановила:

У березні 2007 року ОСОБА_1. звернувся із позовом до ВАТ “Полтавакондитер”  про визнання дій адміністрації неправомірними, зміну формулювання причин
звільнення, внесення змін у запис про звільнення, скасування наказу, стягнення
вихідної допомоги, компенсації та відшкодування моральної шкоди. Після уточнення позовних вимог просив визнати  дії
відповідача   неправомірними,   визнати
трудовий  договір  від  12
лютого 2007 року розірваним за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням ВАТ
“Полтавакондитер” законодавства про працю та умов колективного договору;
зобов'язати внести зміни в наказ керівника підприємства від 12 лютого 2007  року  №
93/2 щодо формулювання  причин
звільнення, зазначивши, що він звільнений з 12 лютого 2007 року за ч. 3 ст. 38
КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням ВАТ “Полтавакондитер”
законодавства про працю, умов колективного договору та внести відповідний запис
до трудової книжки; зобов'язати ВАТ “Полтавакондитер” скасувати наказ від 16
лютого 2007 року № 26-П, стягнути вихідну допомогу у розмірі 5 974 грн. 86
коп., компенсацію у розмірі середньомісячного заробітку за весь час затримки на
36 днів з вини відповідача коштів у розмірі 2 390 грн. 04 коп., стягнути
компенсацію в розмірі середньомісячного заробітку за час затримки виплати
вихідної допомоги, яка становить 19 490 грн. 60 коп., стягнути оплату за весь
час вимушеного прогулу у розмірі 19 490 грн. 60 коп., а також неодержану з вини
відповідача суму допомоги по безробіттю 1 050 грн. за три місяці в розмірі 3
150 грн., стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 12 тис. грн. та
правову допомогу в розмірі 4 тис. грн.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 13 грудня 2007 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської
області від 4 лютого 2008 року зазначене рішення Октябрського районного суду
скасовано. Визнано трудовий договір, укладений 3 квітня 1997 року між ОСОБА_1. та ВАТ “Полтавакондитер”
розірваним з 12 лютого 2007 року за власним бажанням у зв'язку з невиконанням
ВАТ “Полтавакондитер” законодавства про працю та умов колективного договору.
Зобов'язано  ВАТ “Полтавакондитер” внести
відповідні  зміни  у
трудову  книжку.  Визнано
незаконним  наказ  № 26-П
від  16   лютого
2007   року.   Стягнуто
з    ВАТ    “Полтавакондитер”   на
користь

ОСОБА_1. вихідну допомогу в розмірі
5 974 грн. 86, коп., компенсацію в розмірі середньомісячного заробітку за весь
час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 390 грн. 04 коп.,
компенсацію за весь час затримки виплати вихідної допомоги в розмірі 23 040
грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 7 тис. грн. У задоволенні вимог в
частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
відмовлено.

У касаційній скарзі ВАТ
“Полтавакондитер” просить скасувати рішення апеляційного суду
Полтавської області та залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд  першої  інстанції встановив, що з 3 квітня 1997 року
ОСОБА_1. перебував    з     ВАТ
„Полтавакондитер”   у   трудових
правовідносинах,   з  1 листопада 1998 року працював на посаді
старшого юрисконсульта юридичного відділу.

Наказом від 12 лютого 2007 року ОСОБА_1. за прогул без поважних причин  9
лютого  2007  року
(з 8 години до 17 години)  оголошено  догану (т.1, а.с. 93).

12 лютого 2007 року його звільнено з посади на підставі ст. 38 КЗпП України
(за власним бажанням, наказ № 93/2-П) і в цей же день проведено з ним
остаточний розрахунок (т. 1 а.с. 76, 77)

Наказом   від
16   лютого   2007
року № 26-П скасовано накази № 26 і № 93/2-П від 12 лютого 2007 року і
звільнено ОСОБА_1. згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогул без поважних
причин 9 лютого 2007 року з 8 до 17 години (т. 1, а.с. 9 ).

Відмовляючи ОСОБА_1. у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з
відповідності вимогам закону дій адміністрації ВАТ „Полтавакондитер” при
звільненні його з роботи та відсутності підстав для задоволення його позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про
задоволення позову ОСОБА_1, апеляційний суд вважав незаконним наказ ВАТ
„Полтавакондитер” від 16 лютого 2007 року про скасування
попередніх наказів та правомірним звільнення позивача за власним бажанням, але
згідно з п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням відповідачем
законодавства про працю, а саме ст. 24 Закону України „Про оплату праці” щодо
строків виплати заробітної плати, ст. ст. 6, 21 Закону України „Про відпустки”
щодо строків оплати відпустки, ст. 70 КЗпП України щодо тривалості щотижневого
безперервного відпочинку протягом січня-лютого 2007 року (т. 1 а.с. 206-209, т.
2 а.с. 70-72, 162-165, 234).

Однак з такими висновками апеляційного суду не можна погодитися, оскільки
вони зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заперечуючи проти позову ВАТ „Полтавакондитер” зазначало, що накази № 26 і
№ 93/2-П від 12 лютого 2007 року про оголошення
ОСОБА_1. догани і звільнення з роботи згідно зі ст. 38 КЗпП України
підписані неповноважною особою - директором
по  виробництву  ОСОБА_2.,
у  зв'язку   з
чим  16 лютого 2007 року були
скасовані генеральним директором - головою правління ВАТ „Полтавакондитер” і
ним же видано наказ № 26-п про звільнення ОСОБА_1. на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України за прогул, вчинений ним 9 лютого 2007 року з 8 до 17 години. (т. 1,
а.с. 89, 94, 148-149).

Зазначені докази позивачем не спростовані, а апеляційним судом залишені без
оцінки, хоча вони мають суттєве значення для правильного вирішення спору,
враховуючи, що відповідно до ст. ст. 21, 147 КЗпП України вирішення питань
пов'язаних із застосуванням дисциплінарних стягнень та звільнення працівників з
роботи віднесено до повноважень органу, якому надано право
прийняття на роботу. Рішення суду першої інстанції також не містить висновків з
цього питання.

Апеляційним судом не з'ясовано і не встановлено факту наявності у директора
по виробництву ОСОБА_2., якою видані накази від 12 лютого 2007 року про
оголошення ОСОБА_1. догани і про звільнення з роботи, таких повноважень, а
відтак висновок апеляційного суду про незаконність наказу № 26 від 16 лютого
2007 року про скасування попередніх наказів не можна визнати обґрунтованим.

Крім того, апеляційним судом не враховано, що подання працівником заяви про
звільнення з роботи за власним бажанням не позбавляє власника чи уповноваженого
ним органу при наявності для цього підстав до закінчення встановленого
ст. 38 КЗпП України строку звільнити працівника за винні дії, а також
застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку
дисциплінарного стягнення (п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про
практику розгляду судами трудових спорів” № 9
від 6 листопада 1992 року).

У межах передбачених ст. 148 КЗпП України строків власник чи уповноважений
ним орган також вправі внести зміни до наказів або скасувати виданий ним наказ
у разі його невідповідності закону.

Апеляційним судом не надано оцінки факту вчинення ОСОБА_1. прогулу 9 лютого
2007 року та дотримання при цьому порядку звільнення позивача з цих підстав.
Відповідно до ст. ст. 304, 309, 313, 315 ЦПК України апеляційний суд
розглядає справи за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої
інстанції з винятками і доповненнями встановленими главою 1 розділу V ЦПК України, а
ухвалене ним рішення має відповідати вимогам ст. ст. 212, 213, 316 ЦПК України.

Враховуючи, що при скасуванні рішення суду першої інстанції і ухваленні
нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1. апеляційний суд  допустив порушення норм ст. ст. 303, 304,
212, 213, 316 ЦПК України рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Полтавакондитер”
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 4 лютого 2008 року
скасувати, передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                Л.І.
Григор'єва

Судді:
М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

Т.Є. Жайворонок