Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 жовтня  2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати

у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого

Григор'євої Л.І.,

Суддів:

Балюка М.І.,

Гуменюка В.І.,

Барсукової В.М.,

Луспеника Д.Д.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, державного реєстратора Кілійської  районної державної адміністрації Одеської області,
третя особа  без самостійних вимог - ОСОБА_4,  про визнання правочину недійсним та скасування  державної реєстрації,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2007 року ОСОБА_1.  звернувся до  суду  із
зазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Державного реєстратора
Кілійської районної державної адміністрації Одеської області про визнання
недійсним правочину від 1 березня 2005 року між ним та відповідачами, який було
оформлено як рішення засновника малого приватного підприємства “Еко-Тур-Центр “Венеція”,
згідно якого ним передано 80 % статутного капіталу  підприємства в рівних частках відповідачам та
скасування державної реєстрації відповідних змін у  статуті
підприємства від 11 березня  2005 року,
а також всіх в подальшому зареєстрованих
змін, відповідно до  яких  співвласниками  цього  підприємства  стали позивач та  відповідачі у зазначених частках та відповідно
до  зміни
співвласників прийнято зміни до  статуту
підприємства.

7 червня 2005 року
він  вийшов із  співвласників підприємства та передав належну
йому 20 % частку цього підприємства  відповідачам,
отримавши майно у вигляді домоволодіння загальною вартістю 40 000 грн.

Посилаючись на те, що приватне підприємство не могло передаватися  двом і більше учасникам у власність та підприємство
як спільне майно подружжя не могло бути передано без письмової згоди дружини ОСОБА_4, просив  задовольнити позов.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада
2007 року позов задоволено. Визнано недійсним правочин з передачі ОСОБА_1          80 % статутного капіталу малого приватного
підприємства ”ЕКО-Тур-Центр “Венеція” ОСОБА_2. та ОСОБА_3 в рівних частках, оформленому як рішення засновника МПП
”ЕКО-Тур-Центр “Венеція” від 1 березня 2005 року. Зобов'язано державного реєстратора
Кілійської  районної державної адміністрації
Одеської області внести запис до ЄДРПОУ щодо скасування державної реєстрації змін
до установчих документів МПП ”ЕКО-Тур-Центр “Венеція”.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 9 квітня
2008 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2007 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ставлять питання про скасування
рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про закриття  провадження в справі, у зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга  підлягає
частковому  задоволенню за  таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили із того, що згідно                    ст. ст. 62, 63 ГК України приватне
підприємство як унітарне приватне підприємство не могло бути передано двом та більше
особам, які замість одного власника приватного підприємства його власниками стають
троє співвласників, що не допускається цим законом.

Крім того, відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно нажите
подружжям за час шлюбу, є  його  спільною сумісною  власність, тому відповідно до вимог ч. ч. 1,
3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права
спільної  власності подружжя, за взаємною
згодою. При здійсненні оскаржуваного правочину від 1 березня 2005 року про передачу
частки  статутного капіталу позивачем були
порушені права дружини та не було отримано її письмової згоди на вчинення цього
правочину.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна, оскільки
вони  суперечать нормам матеріального права.

Так, судами встановлено, що власником малого приватного підприємства був
ОСОБА_1. За його рішенням, підпис якого 1 березня 2005 року  завірено нотаріусом, ним передано 80 %
статутного капіталу у рівних частках:
ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 11 березня
2005 року  проведена  державна
реєстрація цих змін до установчих документів підприємства та
затверджена  нова  редакція статуту. Згідно з ним співвласниками
малого приватного підприємства “Еко-Тур-Центр ”Венеція” стали ОСОБА_1. з
часткою 20 % статутного капіталу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з часткою по 40 %  статутного капіталу.

7 червня 2005 року ОСОБА_1. за поданою заявою вийшов із  підприємства, передавши належну йому частку
ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 у рівних частках,
отримавши у якості компенсації будинок вартістю                        40 000 грн.

За рішенням співвласників підприємства від 7 червня 2005 року №
3/2005ОСОБА_2. та ОСОБА_3 прийнята нова редакція статуту. Ці зміни
зареєстровані за встановленим порядком 10 червня 2005 року.

Через 2  роки і 4 місяці ОСОБА_1.
став оспорювати  правочин щодо передачі
частки підприємства зазначеним способом.

З цими доводами погодилися суди
першої та  апеляційної  інстанцій.

Проте такі доводи позивача та висновки судів не відповідають
застосованим  нормам  матеріального права.

Мале приватне підприємство хоча і засноване на приватній власності  засновника - позивача, проте чинне
законодавство не забороняє передавати його частково або повністю двом і більше
особам у їх  спільну  або
часткову  власність, що і було у
відповідності до чинного законодавства зроблено
позивачем.

У цьому разі приватне підприємство продовжує діяти на основі приватної
власності кількох громадян, що відповідає положенням ст.ст. 62, 62, 113  ГК України.

За встановленим порядком здійснена реєстрація змін та доповнень до  установчих
документів підприємства.

Не можна погодитися і з тим, що на вчинення ОСОБА_1правочину необхідна
була  письмова згода  його дружини ОСОБА_4

Згідно положень ст. ст. 42, 43, 44 Господарського кодексу України,
підприємництво - це  самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання
(підприємцями) з  метою досягнення  економічних і соціальних  результатів та  одержання прибутку. Підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку  діяльність, яку не  заборонено законом.

Отже ОСОБА_1., заснувавши приватне підприємство, мав право самостійно та на
власний ризик, без згоди будь-кого, у тому числі його дружини  здійснювати управління підприємством, у
тому  числі  на його розпорядження. Про це також
роз'яснено у п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України         № 11 від 21 грудня 2007 року “Про
практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на
шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна
подружжя”.

Тому висновки судів про те, що вчиненим ОСОБА_1правочином порушено права
його дружини не відповідає нормам матеріального права. Права її зазначеним
правочином не порушені і не могли бути порушені, оскільки прав на управління
приватним підприємством вона  не має;
притягнення ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи також є
безпідставним.

Враховуючи, що судами повно і правильно встановлені фактичні  обставини справи, проте неправильно
застосовані норми  матеріального  права погодитися з  постановленими рішеннями не можна, вони  підлягають скасуванню з ухваленням
нового  рішення  про
відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 336, 341  ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а  :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28
листопада 2007 року й ухвалу апеляційного суду Одеської області від 9 квітня
2008 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1.

Рішення
оскарженню  не  підлягає.

Головуючий                                                                  Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                           М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

Д.Д. Луспеник