Справа № 2-910/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У
К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

09 червня 2008 року                 Дніпровський районний суд м.
Києва в складі:

головуючої судді                        Яровенко  Н.О.

при секретарі                               Лисенко М.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засідання в м. Києві цивільну справу за позовом Відкритого
акціонерного товариства „Київське шляхово-будівельне управління № 27” до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах неповнолітніх Дніпровської РДА в
м. Києві про виселення,-

в с т а н о в и в:

На підставі викладеного, керуючись ст. 764 ЦК України, ст.  109 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 11, 57,
60, 61, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Відкритого акціонерного товариства „Київське
шляхово-будівельне управління № 27” до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у
справах неповнолітніх Дніпровської РДА в м. Києві про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 з
кімнати АДРЕСА_1.

До суду може бути подана заява про апеляційне оскарження
рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Справа № 2-910/08

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У
К Р А Ї Н И

09 червня 2008 року                 Дніпровський районний суд м.
Києва в складі:

головуючої судді                        Яровенко  Н.О.

при секретарі                               Лисенко М.Ю.

розглянувши у
відкритому судовому засідання в м. Києві цивільну справу за позовом Відкритого
акціонерного товариства „Київське шляхово-будівельне управління № 27” до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах неповнолітніх Дніпровської РДА в
м. Києві про виселення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про виселення посилаючись на те, що позивач є балансоутримувачем житлового
будинку АДРЕСА_1. Розпорядженням КМДА від 25.05.2005 року будинок АДРЕСА_1 був
визнаний житловим будинком з загальними квартирами. Відповідачі незаконно
проживають в кімнаті АДРЕСА_1. Позивач неодноразово звертався до відповідачів з
проханням звільнити незаконно займану жилу кімнату, але добровільно відповідачі
відмовляються виселитись з кімнати. Тому позивач звернувся до суду і просить
суд виселити відповідачів з кімнати АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов
не визнали та пояснили, що вони постійно проживають в спірній кімнаті з 2004
року. Між ними та позивачем було укладено договір на проживання у гуртожитку на
період час з 01.05.2004 року по 01.05.2005 року. Після цього, відповідно до
умов договору, оскільки ні одна з сторін не ставила питання про виселення,
даний договір вважається пролонгованим. Крім цього, вони звернулись до
окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ВГІРФО Дніпровського РУ
ГУ МВС України про зобов'язання вчинення дій з приводу реєстрації за адресою
спірної кімнати. Постановою суду позов задоволено. Вважають, що підстав для
виселення немає.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов
вважає обґрунтованим, з огляду на те, що в спірній кімнаті проживає малолітня
дитина, яка не має іншого житла, а тому її виселити з кімнати не можна.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до
наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, гуртожиток АДРЕСА_1 був
переданий ВАТ „Київське шляхово-будівельне управління № 27” в господарське
відання без права відчуження (а.с.93, 94). 01.12.2002 року ОСОБА_1 звернулась
до позивача з заявою про виділення кімнати для проживання в гуртожитку АДРЕСА_1
(а.с.22).

Між ВАТ „Київське шляхово-будівельне управління № 27” та ОСОБА_1 було
укладено договір на проживання в гуртожитку АДРЕСА_2, де їй виділяється кімната
(а.с.11).

Відповідно до п.5.1 Договору, цей договір починає діяти з моменту вселення
ОСОБА_1 до гуртожитку, а саме з 1.05.2004 року і діє до 1.05.2005 року. Пунктом
п.5.6 договору передбачено наступне, якщо ні одна із сторін до кінця дії
договору не заявила про бажання розторгнути, договір вважається пролонгованим
на той же строк.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 25.05.2005
року № 859 будинок АДРЕСА_1 було визнано жилим будинком з загальними квартирами
(а.с.7).

Як встановлено в судовому засіданні відповідачі вселились в кімнату
АДРЕСА_2 відповідно договору на проживання. Термін дії договору закінчився
01.05.2006 року. За умов договору даний договір може бути пролонгований на той
самий строк, а саме до 01.05.2006 року і тому відповідно до п. 5.4 наймач
повинен в 14-ти денний термін виселитись із гуртожитку. Відповідачі в
добровільному порядку відмовляються виселитись з кімнати хоча позивачем
29.10.2007 року ОСОБА_1 направлено повідомлення з пропозицією звільнити займане
приміщення до 15.11.2007 року (а.с.12).

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Наполягаючи на позові відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що
вона звернулась до відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві де їй було відмовлено. Не
погоджуючись з відмовою, вона разом зі своїм чоловіком звернулась до окружного
адміністративного суду м. Києва з вимогою зобов'язати ВГІРФО Дніпровського РУ
ГУ МВС України в м. Києві зареєструвати її та її чоловіка в кімнаті АДРЕСА_1.

Згідно постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2008
року позов ОСОБА_1 задоволено та зобов'язано ВГІРФО Дніпровського РУ ГУ МВС
України  в м.Києві зареєструвати ОСОБА_1
та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.47-52).

Не дивлячись на існування вищевказаної постанови окружного
адміністративного суду м.Києва, якою зобов'язано ВГІРФО Дніпровського РУ ГУ МВС
України в м. Києві зареєструвати відповідачів за вказаною адресою, суд не може
взяти її до уваги, оскільки реєстрація фізичних осіб є актом адміністративного
характеру, а тому вона не може впливати на права та обов'язки, які випливають
з  житлових правовідносин. Відповідачі
втратили право  на проживання за вказаною
адресою, а тому є всі підстави для їх виселення.

Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.

Таким чином, даючи оцінку всім зібраним по справі
доказам, суд приходить до висновку, що у відповідачів відсутнє право на
проживання в кімнаті АДРЕСА_1. Оскільки відповідачі в добровільному порядку
відмовляються звільнити кімнату, тому вони підлягає виселенню без надання йому
іншого житлового приміщення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 764 ЦК України, ст.  109 ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 11, 57,
60, 61, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Відкритого акціонерного товариства „Київське
шляхово-будівельне управління № 27” до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у
справах неповнолітніх Дніпровської РДА в м. Києві про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_2 з
кімнати АДРЕСА_1.

До суду може бути подана заява про апеляційне оскарження
рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя