Справа № 2-1015/2006
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м     У к р а ї н и

12 вересня 2008
року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої
судді - Ротар М.М., при секретарі Попенко О.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вознесенську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А
Н О В И В:

11.05.2006
року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики в сумі 3030 грн., процентів від суми позики
в розмірі 785,64 грн., суми боргу з урахуванням інфляції за весь час
прострочення, яка складає 1130,19 грн., три проценти річних, які складають
272,70 грн., а також судових витрат.

Обґрунтовуючи  свої вимоги позивач зазначив, що згідно
договору позики, укладеного в письмовій формі в 2002 році вона передала
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 600 доларів США - в перерахуванні на
національну валюту 3030 гривень, які вони зобов'язувалися повернути до 01 березня
2003 року. Посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від виконання умов
договору позики, позивач просила стягнути борг в сумі 3030 грн., проценти від
суми позики в розмірі 785,64 грн., суму боргу з урахуванням інфляції за весь
час прострочення, яка складає 1130,19 грн., три проценти річних, які складають
272,70 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору та
витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Заочним
рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від
06.06.2006 року, ухваленим у справі за вищевказаним позовом, позовні вимоги
ОСОБА_1про стягнення з відповідачів суми боргу були  задоволені повністю.

Ухвалою
Вознесенського міськрайонного суду від 05 березня 2008 року вказане заочне
рішення було скасовано і справа була призначена до розгляду в загальному
порядку.

В судовому
засіданні позивач та його представник неодноразово уточняли свої вимоги,
остаточно просили суд стягнути з відповідачів в частках суму боргу а саме з
ОСОБА_2 залишок загального боргу, знецінення грошових коштів з урахуванням
встановленого індексу інфляції, три проценти річних від простроченої суми,
проценти за користування грошовими коштами та судові витрати, загальна сума
яких дорівнює 3630 гривень. З відповідача ОСОБА_3 позивач та її представник
просили стягнути всі вище зазначені платежі розмір яких становить 4075 гривень.

В судовому
засіданні Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти задоволення
позовних вимог, вказуючи на те, що ніякі кошти від позивача він не отримував,
крім цього просили застосувати строк позовної давності.

Відповідач
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Вислухавши
пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, судом
встановлені  наступні факти  і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до
Прикінцевих та Перехідних положень цивільний кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України,
положення Кодексу (2004 року) застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Так, в судовому
засіданні встановлено, що в 2002 році позивачка ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 600 дол.США, що в еквіваленті на національну
валюту відповідно до довідки філії ВАТ Державного експортно-імпортного банку
України  на момент розгляду справи
становить 2911,02 гривень, які відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов'язувалися
повернути в строк до 01.03.2003 року. На підтвердження цієї угоди та її умов до
матеріалів справи позивачкою доданий оригінал розписки, зі змісту якого
вбачається, що відповідачі отримали від ОСОБА_1 в борг 600 дол.США, які
зобов'язувалися повернути по домовленістю сторін, але не пізніше 01.03.2003
року.

У
відповідності  до ст. 1046 ЦК України за
договором позики, який згідно  зі                ст. 1047  цього
ж Кодексу був укладений
представленою позивачем письмовою розпискою,  одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками,  а позичальник
зобов'язується  повернути
позикодавцеві  таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або  таку ж
кількість  речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно положень
ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у
строк та  в порядку,  встановлені договором. В даному випадку
сторони обумовили строк повернення боргу, а саме не пізніше 01.03.2003
року.

На підставі
викладеного, суд приходить до висновку, що між
сторонами   по справі
фактично  виникли  правовідносини позики, оскільки це
підтверджується  розпискою   відповідачів, яка  посвідчує передачу  позичальникам грошової суми,  а знаходження розписки у позикодавця  свідчить згідно ст. 1047 ЦК України про
невиконання зобов'язання боржником у повному обсязі.

Доводи
відповідача ОСОБА_2 про те, що він не отримував
грошей від ОСОБА_1, а лише тільки підписав на прохання відповідача
ОСОБА_3 розписку про їх отримання,  не
можуть бути взяті  судом до уваги,
оскільки відповідно до ст.1051 ЦК України позичальнику надано право оспорити
договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним
від позикодавця, яке здійснюється в судовому порядку з зазначенням доказів, які
підтверджують даний факт.

Письмових
доказів,  які б свідчили про неотримання
грошових коштів від позивача,
відповідач ОСОБА_2 суду не надав.

Що стосується
заяви відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, який
становить три роки і який сплив 01.03.2006 року, то відповідно до ст.264 ЦК
України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Оскільки в судовому
засіданні було встановлено, підтвердилося поясненнями позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що в березні 2007 року
відповідач ОСОБА_2 передав через ОСОБА_4 300 дол. США , з яких 100 дол.США він
просив передати позивачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу. Таким чином
відповідач  вчинив дії, що свідчить про
визнання ним боргу. Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України  після переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Враховуючи
вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не пропущено
строк позовної давності та його порушене право підлягає захисту.

Таким чином,
судом встановлено, що між сторонами мали місце
договірні зобов'язання, які
відповідачі порушили,  а саме не  повернули
позивачу обумовлену  суму, а тому
суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу по договору позики в
розмірі 500 дол.США, що в еквіваленті на національну валюту на момент розгляду
справи становить 2425,85  гривень
обґрунтовані та на підставі ст. 526 ЦК України підлягають задоволенню.

При цьому судом
береться до уваги довідка № 164 від 11.09.2008 року ВАТ „Державний
експортно-імпортний банк України”, оскільки відповідно до ст.533 ЦК
України,  якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший
порядок її визначення не встановлений договором або законом.

Крім того задоволенню підлягають також вимоги
про стягненню суми позики з урахуванням індексу інфляції за весь час
прострочення, розмір якої становить 1231,85 гривень(2911,02(сума боргу)  х 147,8% (розмір індексу інфляції за період з
березня 2003 року по березень 2007 року)
- 485,17 (сплачених відповідачем ОСОБА_2)   х 132,9%( розмір індексу інфляції за період з
квітня 2007 по червень 2008 року)  =
3657,70 - 2911,02).

Підлягають також задоволенню на підставі
ст.625 і позовні вимоги про стягнення три проценти річних від простроченої
суми, які становлять 447,57 гривень ( березень 2003 по березень 2007 - 2911,02
х 3%(річних) / 12місяців  х 49 міс
прострочки  = 356  гривень, за квітень 2007  рік по червень 2008 рік  -
2425,85 х 3% / 12 х 15 міс. = 90,97 гривень).

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір
визначається на рівні облікової ставки національного банку України. Таким чином,
суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідачів процентів за договором
позики в сумі  1306,58  гривень, виходячи з такого розрахунку: (сума
боргу х облікова ставка НБУ : кількість днів у році  х
кількість днів прострочення), а саме: за період з 02.03.03 по 31.12.03 в
сумі 170,27 грн. (2911,02 * 7% / 365 * 305), за період з 01.01.04 по 08.06.04 в
сумі 89,08 грн. (2911,02 * 7% / 366 * 160), за період з 09.06.04 по 06.10.04 в
сумі 71,78 грн. (2911,02 * 7,5% / 366 * 120), за період з 07.10.04 по 08.11.04
в сумі 21,06 грн. (2911,02 * 8% / 366 * 33), за період з 09.11.04 по 31.12.04 в
сумі 30,08 грн. (2911,02 * 9% / 366 * 53), за період з 01.01.05 по 09.08.05 в
сумі 158,60 грн. (2911,02 * 9% / 365 * 221), за період з 10.08.05 по 09.06.06 в
сумі 230,33 грн. (2911,02 * 9,5% / 365 * 304), за період з 10.06.06 по 31.03.07
в сумі 199,08 грн. (2911,02 * 8,5% / 365 * 295), за період з 01.04.07 по
31.05.07 в сумі 34,46 грн. (2425,85 * 8,5% / 365 * 61), за період з 01.06.07 по
31.12.07 в сумі 113,78 грн. (2425,85 * 8% / 365 * 214), за період з 01.01.08 по
29.04.08 в сумі 79,54 грн. (2425,85 * 10% / 366 * 120), за період з 30.04.08 по
11.09.08 в сумі 107,67 грн. (2425,85 * 12% / 366 * 135), а всього 1306,58 грн.

Відповідно до
ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька  кредиторів або кілька боржників, кожний із
кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників  повинен виконати обов'язок у рівні частці,
якщо інше не встановлено договором  або
актами цивільного законодавства.

Таким чином всі
вищезазначені платежі, відповідачі повинні сплатити на користь позивача  в рівних частка і враховуючи те, що в
судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 сплатив позивачу 100
дол. США , що в еквіваленті на національну валюту становить 485,17 гривень, то
його частка в грошовому зобов'язані зменшується на цю суму.

Таким чином з відповідача ОСОБА_2 підлягають
стягненню:

Сума боргу за
договором позики 2911,02 : 2 - 485,17 = 970,34 гривень;

Індекс інфляції
за час прострочення  - 615,92 гривень;

Три
відсотки  річних від простроченої суми -
223,78 гривень;

Відсотки за
період користування грошовими коштами - 653,29 гривень;

Всього -  2 463,33 гривень.

З відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню:

Сума боргу за
договором позики 2911,02 : 2  = 1455,51
гривень;

Індекс інфляції
за час прострочення  - 615,92 гривень;

Три
відсотки  річних від простроченої суми -
223,78 гривень;

Відсотки за
період користування грошовими коштами - 653,29 гривень;

Всього - 2948,50
гривень.

Відповідно до
ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з
другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, таким
чином з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в
рівних частках з кожного по 51,16
гривень.

Керуючись ст.ст.
10,11, 209,212, 213,214,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити
частково.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1суму боргу за договором позики в розмірі 2463,33
гривень та судові витрати в сумі 51,16 гривень. Всього підлягає стягненню
2514,49 гривень.

Стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1суму боргу за договором позики в розмірі 2948,50
гривень та судові витрати в розмірі 51,16 гривень. Всього стягнути 2999,66
гривень.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку
до  апеляційного суду
Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської
області  шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів після проголошення рішення та подачі
апеляційної скарги протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України

Суддя:                                                                                      М.М.
Ротар