У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,                         Охрімчук Л.І.,  Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ДКП ЖРЕД № 2, про
визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2007 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3
про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Зазначали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1971
року до 1989 року.

У період шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що відповідач ще до розірвання шлюбу не проживає в
зазначеній квартирі, не оплачує комунальні послуги та квартплату, просили
визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 5 жовтня              2007 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 18 грудня                   2007 року рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 5 жовтня 2007 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2задоволено: визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, а
рішення суду першої інстанції - залишити в силі, посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції виходив
із того, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі понад
шість місяців.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі
з 1971 року до 1989 року.

У період шлюбу їм була надана квартира АДРЕСА_1

ОСОБА_3 є наймачем зазначеної квартири, зареєстрований у ній з 1986 року та
на нього відкритий особовий рахунок. ОСОБА_1,                 ОСОБА_2 зареєстровані в
спірній квартирі як члени сім'ї наймача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 10 постанови від
12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача
або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням
(ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Перевіряючи доводи позивачів про непроживання ОСОБА_3 з                     1987 року в спірній квартирі,
суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не підтверджуються
достовірними доказами, оскільки допитані в судовому засіданні свідки не
підтвердили факт відсутності відповідача у квартирі АДРЕСА_1 понад шість
місяців.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 систематично з 2006 року сплачує
комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1

Установивши, що ОСОБА_3 інтересу до спірної квартири не втрачав, що факт
його відсутності в спірній квартирі понад шість місяців не доведений, що
відповідач систематично сплачує житлово-комунальні послуги, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено
норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права
та встановленим обставинам справи й скасоване апеляційним судом помилково.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених                ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 18 грудня 2007 року
скасувати, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 5 жовтня 2007
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін