Справа № 2-1917
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

“  8
“ серпня 2008 р. Білоцерківський міськрайонний суд в складі судді
Подрєзової Г.О., при секретарі  Стець
Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1  до Споживчого
товариства “Настуся” про стягнення розрахунку при звільненні та моральної
шкоди;

В С Т А Н О В
И В :

Позивач ОСОБА_1 надав до
суду позовну заяву про стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної
допомоги і відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,
мотивуючи тим, що від з 18.06.2006 р. до 22.08.2006р. він працював у Споживчому
товаристві “Настуся” пасічником, і був звільнений за власним бажанням. Але,
причиною звільнення вважає порушення відповідачем вимог ст. 115 КзпП України
щодо своєчасної виплати заробітної плати. Зазначає також, що станом на
22.08.2006 р.  з ним не був проведений
повний розрахунок при звільненні, що вважає порушенням своїх трудових прав з
вини відповідача, а тому просив стягнути на його користь не виплачену заробітну
плату - 2966,64грн., вихідну допомогу - 1125,0грн., середній заробіток за весь
час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку з 01.09.2006р. по
1.12.2006р.  -6900грн.

В судове засідання позивач
ОСОБА_1. не з”явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, а його представник за дорученням  позовні вимоги уточнив, відмовився від
стягнення вихідної допомоги 1125,0грн., та збільшив позовні вимоги стягненням
моральної шкоди в розмірі 5000грн.

Відповідач СТ “Настуся”
в особі представника за дорученням,
позов не визнав повністю, пояснив, що позивачем було допущено не належне
виконання своїх трудових обов”язків, що виразилося у відсутності на робочому
місці без поважних причин, що призвело до його звільнення з роботи не
22.08.2006р., з 31.08.2006р. по ст. 41 ч.1 п.2 КзпП України (вчинення винних
дій працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні
цінності, якщо ці  дії дають підстави для
втрати довір”я до нього з боку власника), на звернення позивача до органів
прокуратури була проведена перевірка на СТ “Настуся”, згідно з висновками якої
в восени 2006 р. позивача було проінформовано про можливість отримання
депонованої заробітної плати, а тому підстави вважати, що права позивача по
оплаті праці на СТ “Настуся” порушені з вини відповідача немає.

Заслухавши пояснення
представника позивача, представника відповідача, свідка,  розглянувши матеріали справи, суд вважає, що
позов  до задоволення  підлягає частково.

Так, в судовому засіданні
було встановлено, що позивач ОСОБА_1. дійсно працював на СТ “Настуся” з  18.06.2006 р., прийнятий на роботу на посаду
пасічника,  згідно з наказом директора
від 18.06.2006р.№19.

Відповідно до наказу по СТ
“Настуся” від 31.08.2006р. №35 ОСОБА_1. був звільнений з роботи по ст. 41 ч.1
п.2 КзпП України вчинення винних дій працівником, який безпосередньо обслуговує
грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці  дії дають підстави для втрати довір”я до
нього з боку власника).

Дані обставини підтверджені
копіями наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи позивача, копією
його трудової книжки, з якої вбачається, що дата звільнення позивача записана -
25.09.2006р. Наказ №35, хоч згідно з копією наданого наказу №35 від був виданий
директором СТ “Настуся” Поляруш О.О. 31.08.2006р.

Крім цього, суду надані
письмові листи направлені на адресу позивача ОСОБА_1., в тому числі від
21.09.06.р., від 02.10.06р., 01.11.2006р., 17.11.2006р. з  проханням з”явитися для виправлення
неправильностей в записі про звільнення з роботи  відповідно до інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників.

В судовому засіданні
також було встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_1. не вийшов на роботу без
поважних причин 23 та 29 червня 2006р., 12-13, 19, 28,31 липня 2006р., а в
серпні допустив не виходи на роботу без поважних причин  3,10,11 серпня 2006р. та з 14.08.2006р. по
день звільнення, дані обставини представником позивача не заперечувалися в
судовому засіданні, повністю підтверджені табелями про облік робочого часу по
СТ “Настуся” за червень - серпень 2006р., також підтверджено актом перевірки
№1013-032/54 від 11.09.2006р., проведеної державним інспектором праці
територіальної державної інспекції праці у Київській області за дорученням
прокуратури м. Біла Церква.

Представником позивача
надано до суду копію заяви ОСОБА_1. про звільнення його з роботи за власним
бажанням з 22.08.2006р. , але ці обставини повністю заперечуються представником
відповідача, який заперечував сам факт подачі заяви відповідного змісту до СТ
“Настуся”, так і тим, що відсутні докази подачі такої заяви до відповідача.

Враховуючи встановлені
судом обставини, суд приходить до висновку, що позивач має право отримати
заробітну плату лише за фактично відпрацьований робочий час, а тому згідно з
розрахунком наданим відповідачем до суду : за червень 2006р. підлягають оплаті
8 р.д.  в сумі 108,43грн., за липень 16
р.д. в сумі  - 253,0грн., за серпень 6
р.д. в сумі 289,14 грн., ( виходячи з штатного розкладу по СТ “Настуся”, що  0,25 ставки пасічника -127,0грн., повна
ставка 508,0грн. та з врахуванням обов”язкових відрахувань до пенсійного фонду
- 13,01грн., профспілкового внеску 9,75грн., збору на державне соціальне
страхування на випадок  безробіття -
3,25грн.та на соціальне страхування на випадок тимчасової
непрацездатності-3,25грн., прибуткового податку з громадян - 26,89грн. ),
всього до сплати 594,44грн.

Відповідно до ст. 94
КзпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові
за виконану ним роботу.

Суд також враховує і то, що
розрахунку заробітної плати за час роботи позивача в СП “Настуся” в розмірі
2966грн.64коп. ні позивач в позовній заяві, ні його представник в судовому
засіданні не навели, а тому на думку суду в цій частині позовні вимоги
підлягають до задоволення частково, в сумі нарахованої і  не виплаченої заробітної плати 594,44 грн.

При цьому, суд врахував
і те, що позивач відмовився від частини позовних вимог щодо виплати йому
вихідної допомоги, виходячи з того, що він не заперечував відсутність ОСОБА_1.
на роботі у зазначені в табелі робочі дні та не оспорювання наказу про його
звільненні саме по ст. 41 ч.1 п.2 КзпП України.

Представник позивача за
дорученням надав до суду копію заяви ОСОБА_1. про  перерахунок заробітної плати з 18.06.2006р.
по 22.08.2008р. на рахунок у відділенні ВАТ “Ощадний банк України”, але при
цьому допитана в якості свідка головний бухгалтер СТ “Настуся” показала, що  виконати цю вимогу не представлялося можливим
із-за відсутності підтвердження подачі листа позивачем особисто, підтвердження
наявності відкритого рахунку в банку на ім”я позивача та підтвердила, що
жодного разу позивач за отриманням заробітної плати та розрахунку при
звільненні до каси підприємства не звертався.

Таким чином, на думку
суду, до стягнення на користь позивача, підлягає лише сума заборгованої
заробітної плати, яка депонована підприємстві.

Суд враховує, що СТ
“Настуся” зареєстроване як юридична особа згідно статуту та свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи.

Відповідно до ст. 116
КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені
не пізніше наступного  дня після
пред”явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117
цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього
кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку.

Представник позивача
просив суд стягнути на користь ОСОБА_1. його середній заробіток з 27.09.2006р.
по 20.04.2008 р., але на думку суду, відсутні умови для задоволення позову в
цій частині.

Так, доказів, що
ОСОБА_1. звертався за виплатою розрахунку при звільненні - немає, навпаки суду
надані докази виклику позивача  письмово
на підприємство для вирішення питання невиходів на роботу та подальшого
працевлаштування, питання внесення змін до трудової книжки, що свідчить, на
думку суду, про безпідставність його вимог про стягнення за затримку
розрахунку.

Дагні обставини
також підтверджуються і листом прокурора на ім”я ОСОБА_1., яким йому ще
22.09.2006р. роз”яснено, що його скарга на незаконні дії службових осіб СТ
“Настуся” щодо відмови у видачі трудової книжки та виплати заробітної плати
перевірена та підстав для прокурорського реагування немає, а заробітна плата за
відпрацьований час задепонована на розрахунковому рахунку споживчого
товариства,  а за захистом своїх трудових
прав він може звертатися до суду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд
приходить до висновку, що позивач мав можливість отримати суму розрахунку при
звільненні без будь яких перешкод з боку відповідача, але не  отримав нараховану суму за власної
ініціативи, що робить не можливим на думку суду, застосувати до підприємства
ст. 117 КзпП України так як відсутня вина підприємства.

Виходячи з того, ст.
237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв”яків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд виходить з того, що в судовому засіданні
представником позивача не доведені належними доказами  ці обставини.

Так, ним надана
до  суду довідка від 08.04.2008р., на
підтвердження того, що позивач ОСОБА_1. працевлаштувався на ПП “Фанг”  на посаді водія експедитора з 01.11.2007р.по
теперішній час, а не явку ОСОБА_1. на СТ “Настуся” представник позивача пояснив
тим, що між сторонами існував спір про стягнення з ОСОБА_1 на користь СТ
“Настуся” матеріальної шкоди, хоч на думку суду, ці обставини не впливали на
розмір нарахованої і депонованої заробітної плати.

Враховуючи
вищенаведене, суд вважає, що до стягнення не підлягають як недоведені належними
доказами, позовні вимоги позивача про стягнення розрахунку при звільненні в
розмірі 2866,64грн., середнього заробітку
за затримку розрахунку при звільненні за період з 27.09.2006р. по
20.04.2008р. в сумі 9824 грн. та моральної шкоди

в розмірі 5000 грн.

До стягнення з СТ
“Настуся” підлягають судові витрати на користь держави.

Керуючись ст.ст.
15,60,79,212-215, 218,223 ЦПК України, ст.ст. 116,233 КзпП України, суд-

В И Р І Ш
И В :

Позов задовольнити
частково.

Стягнути з СТ
“Настуся” на користь ОСОБА_1 594грн. 44 коп. З врахуванням вже проведених
обов”язкових відрахувань з його заробітної плати та на користь держави 51грн.
судових витрат.

В задоволенні решти
позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути
оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський
міскрайонний суд протягом 10 днів подачею заяви та протягом 20 днів, після
подачі заяви, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: