У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К
Р А  Ї Н И

10 липня 2008 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Григоренка
М.П.

з участю секретаря
судового засідання Колесової Л.В.,

сторін та
їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1і ВАТ „Українська
страхова компанія „Дженералі Гарант” на рішення Рівненського міського суду від
23 квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1до ВАТ „Українська страхова
компанія „Дженералі Гарант” про стягнення сум страхового відшкодування та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 23 квітня 2008 року позов ОСОБА_1
до ВАТ „Українська страхова компанія „Дженералі Гарант” про стягнення сум
страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди задоволено частково і
з відповідача на користь позивача стягнено: 10481 грн. недовиплаченого
страхового відшкодування, 2009,43 грн. витрат зі сплати ПДВ, 332 грн. зайво
утриманої франшизи, 34,05 грн. вартості довідки ДАІ та 628,56 грн. судових
витрат у справі - разом 13485,04 грн. У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач посилався на те, що
відповідач з січня 2007 по лютий 2008 року не надавав йому дозволу на ремонт
пошкодженого у ДТП автомобіля „Шевроле Авео”, у зв*язку з чим він з вини
відповідача протягом тривалого часу був позбавлений можливості відремонтувати
та використовувати свій транспортний засіб. Через це висновок місцевого суду
про недоведеність його  позовних вимог
про відшкодування 1500 грн. моральної шкоди рахував незаконним. Крім того,
позивач вважав, що виходячи зі встановленого експертом матеріального збитку, якого
він зазнав унаслідок пошкодження автомобіля, в сумі 37738,97 грн.,
відшкодування витрат зі сплати ПДВ на його користь повинно складати не 2009,43
грн., які фактично стягнув суд, а 6289,83 грн. - 20 % від 37738,97 грн. Просив
апеляційний суд про задоволення зазначених позовних вимог.

Відповідач у свої апеляційній скарзі посилався на те, що позивач усупереч
умовам укладеного страхового договору використовував належний йому автомобіль у
режимі таксі, що підтверджено доказами у справі, які суд першої інстанції
необґрунтовано відхилив. Крім того, страхувальник лише під час судового
розгляду справи подав документи для виплати йому страховою компанією суми
витрат зі сплати ПДВ та повернення вартості довідки ДАІ. При вирішенні спору
суд не дотримав також вимог ст. 88 ЦПК України. Відповідач просив апеляційний
суд рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити у справі нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянтів,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 16 Закону України „Про страхування” договір страхування -
це письмова угода між страхувальником і страховиком,  згідно
з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі  настання
страхового  випадку  здійснити
страхову   виплату страхувальнику
або іншій особі,  визначеній у договорі
страхування страхувальником,  на
користь  якої  укладено
договір  страхування (подати   допомогу,
виконати   послугу  тощо),
а  страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у визначені
строки  та виконувати інші умови
договору.

Судом установлено, що 19 січня 2007 року автомобіль позивача „Шевроле
Авео”, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який 31 серпня 2006 року
ОСОБА_1 був застрахований у відповідача, з вини третьої особи ОСОБА_2 був
пошкоджений у результаті ДТП. Згідно з висновком експерта сума прямого збитку,
якого зазнав страхувальник, склала 37738,97 грн. (а. с. 21).

У зв*язку з настанням страхового випадку відповідач у добровільному порядку
виплатив позивачу 20304,14 грн. страхового відшкодування.

Зазначені обставини визнані сторонами.

Як видно зі справи, зменшуючи розмір належного позивачу страхового
відшкодування на 10481 грн. або 33,33 %, відповідач посилався на те, що позивач
усупереч умовам укладеного з ним страхового договору використовував належний
йому автомобіль у режимі таксі, тобто в умовах збільшеного страхового ризику,
про що не повідомив страховика. При цьому відповідач обґрунтовував такі свої
дії п. 6.3.2. укладеного сторонами договору страхування (а. с. 25-27).

Проте, в матеріалах справи відсутні достовірні письмові та інші докази, які
б підтверджували зазначену відповідачем обставину. Не міститься таких доказів і
в матеріалах адміністративної справи № 3-1074/07 про адміністративне порушення,
передбачене ст. 124 КУпАП, в якій третя особа ОСОБА_2 місцевим судом був
визнаний винним у тому, що він, 19 січня 2007 року керуючи власним автомобілем,
порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем позивача,
за що був притягнутий судом до адміністративної відповідальності.

Навпаки, у матеріалах даної цивільної справи є беззаперечні письмові докази
про те, що позивачу ліцензійна картка на автомобіль „Шевроле Авео” на право
перевезення пасажирів станом на 19.01.2007 р. не видавалася (а. с. 58, 105,
106).

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відхилив показання
свідків ОСОБА_2 (який був винуватцем ДТП і повинен був у подальшому нести
відповідальність перед страховиком, відповідачем у справі), ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які показали, що на даху автомобіля позивача в момент вчинення ДТП нібито були
знаки таксі. Крім того, зазначені особи не підтвердили того факту, що позивач
дійсно постійно використовував свій автомобіль саме у режимі таксі.

З урахуванням викладеного,  суд
першої інстанції, на переконання колегії суддів, прийшов до правильного
висновку про те, що у відповідача не було підстав зменшувати належну позивачу
суму страхового відшкодування на 33,33 %, а тому цілком законно й обгрунтовано
стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 недоплачені йому 10481 грн. страхової
виплати. Заперечення відповідача з цього приводу колегією суддів визнаються безпідставними.

Відповідно до полісу добровільного страхування транспортного засобу №
19-3341356, який  31.08.2006 р.
відповідачем був виданий позивачу на підставі укладеного договору про
добровільне страхування автотранспорту № 16/354/686 і який є його невід*ємною
частиною, безпосередня виплата відшкодування страхувальнику здійснюється без
ПДВ, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату
запчастин/відновлювального ремонту на суму, що включає ПДВ, у межах суми
страхового відшкодування.

Зважаючи на те, що позивач надав суду документи, які підтверджують оплату
ним вартості запчастин і відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, яка
включає ПДВ у розмірі лише 2009,43 грн., зазначену суму суд першої інстанції
відповідно до полісу добровільного страхування транспортного засобу №
19-3341356 від  31.08.2006 р. цілком
підставно стягнув з відповідача на користь позивача. Тому доводи апеляційної
скарги ОСОБА_1 з цього приводу задоволенню не підлягають.

В суді першої інстанції представник відповідача визнав обгрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 332 грн. зайво утриманої страховиком
франшизи та про стягнення 34,05 грн. вартості виданої ДАІ довідки. А тому
відповідно до правил ч. 1 ст. 61 ЦПК України доводи апеляційної скарги відповідача
у цій частині є безпідставними і на увагу не заслуговують.

Що ж стосується відшкодування моральної шкоди, то спір сторін у цій частині
місцевим судом також вирішений правильно, відповідно до положень укладеного
сторонами договору про добровільне страхування автотранспорту № 16/354/686 від
31.08.2006 р. та вимог ст. 611 ЦК України і Закону України „Про страхування”.

У зв"язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку про те, що
суд першої інстанції, повно і всебічно з”ясувавши всі дійсні обставини спору
сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу
згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення
поданих сторонами апеляційних скарг апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1і ВАТ „Українська страхова компанія „Дженералі
Гарант” відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 23 квітня 2008 року залишити без
зміни.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення  і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: