Справа № 2-1085/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

20 серпня 2008 року                                         Бериславський районний суд Херсонської області

в складі:
головуючого  -     судді Сіянка В. М.

за участю:

секретаря                                Третьякової Т.
М.

представників:    ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бериславі Херсонської області в залі суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування 103,54 грн.
матеріальної шкоди та 3000 грн. в якості компенсації моральної шкоди,
посилаючись на те, що 01.06.2008 року близько 18.00 години у с. Крупиця
Бериславського району Херсонської області її малолітній син ОСОБА_4, 2000 року
народження, отримав опіки ноги другого ступеню, в результаті того, що тринадцятилітній
син відповідачів ОСОБА_5 приніс із собою пластикову пляшку з бензином, зробив у
кришці пляшки отвір та почав бризкати навколо дітей бензином, попавши на штани
її сина ОСОБА_4. Потім ОСОБА_5 за допомогою сірників підпалив бензин, який був
на землі, в результаті чого загорілися штани, в які був одягнений її син
ОСОБА_4, і її син отримав опіки. Побачивши, що одежа її сина загорілася,
ОСОБА_5 з місця пригоди втік. Дані обставини підтверджені постановою
Бериславського районного суду Херсонської області по справі про адміністративне
правопорушення від 02.07.2008 року, згідно якої відповідачка визнана винною у
неналежному вихованні свого сина ОСОБА_5 і відносно неї застосовано
адміністративне стягнення у вигляді попередження. Просила суд стягнути з відповідачів
103,54 грн. матеріальної шкоди, яка полягає у понесенні позивачкою витрат на
проведення судово-медичного освідування свого сина на предмет визначення
ступеня спричинених сину тілесних ушкоджень, витратами на придбання ліків та
витратами, пов'язаними із придбанням автобусних квитків для поїздки до лікарні,
судового медичного експерта, дільничного інспектора міліції. Також, з
посиланням на ст. ст. 1167, 1178 ЦК України просила стягнути з відповідачів
3000 гривень в якості компенсації спричиненої їй моральної шкоди, яка полягає в
тому, що порушено як її так і її дитини звичний уклад життя, вона змушена була
ходити по різним інстанціям з метою захисту свого та своєї дитини права, що
призвело до хвилювання, моральних страждань, оскільки переживала за здоров'я
своєї дитини, вона відчуває безсоння та погіршення самопочуття, являється
інвалідом третьої групи.

В
судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_6 підтримали вимоги,
зазначені у позовній заяві та наполягали на їх задоволенні, з підстав,
викладених  у позові.

Відповідачі
та їх представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнали. Відповідачка
ОСОБА_2 подала до суду письмові заперечення на позов, які зводяться до
наступного. 01.06.2008 року після 17.00 години до неї додому прийшла ОСОБА_8,
яка є бабусею малолітнього ОСОБА_4 і у якої він знаходився на відпочинку, і
повідомила, що її син ОСОБА_5 кинув у її онука палаючу пляшку з бензином, в
результаті чого її онук отримав опіки. Вона відразу надала ОСОБА_4 допомогу та
запропонувала відвести ОСОБА_4 до лікарні, однак бабуся відмовилася і до
06.06.2008 року ніхто з рідних ОСОБА_4 за медичною допомогою до лікарів щодо
опіку ноги ОСОБА_4 не звертався. Потім вона розпитала дітей, які були
очевидцями цієї події і дізналася, що її син придбав бензин у селі на власні
гроші для того, щоб його покатали на мотоциклі. Саме цей бензин у пластиковій
пляшці він приніс до дітей і всі діти гралися бензином. Коли пляшка з бензином
була на землі, ОСОБА_4 підбіг і вдарив пляшку ногою, і полум'я від крапель
охопило пляшку і його одежу, а її син ОСОБА_5 допомагав гасити це полум'я.
Дійсно 02.07.2008 року на неї було накладено адміністративне стягнення у
вигляді попередження і вона вже понесла відповідальність за неналежне виховання
свого сина ОСОБА_5, оскільки не вгледіла, що він бавиться з вогнем, але
відповідальність за матеріальну та моральну шкоду, спричинену позивачці вона
нести не повинна, оскільки шкода, завдана позивачці, є результатом дитячих
пустощів самого ОСОБА_4.

Суд, дослідивши матеріали справи,
допитавши свідків, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає
позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом
встановлено, що 01 червня 2008 року близько 17.00 години у с. Крупиця
Бериславського району Херсонської області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в результаті
дитячих пустощів з бензином та вогнем ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримав легкі
тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний   розлад здоров'я у вигляді опіку другого
ступеню правої голені, який займає 1 % поверхні тіла та виник від дії джерела
високої температури (вогню), що підтверджується протоколом про адміністративне
правопорушення від 12.06.2008 року, складеним відносно відповідачки за статтею
184 ч. 1 КУпАП та висновком спеціаліста № 64 від 18.06.2008 року (а. с.
7).

Постановою
Бериславського районного суду від 02.07.2008 року відповідачка була визнана
винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 184 ч. 1 КУпАП за неналежне
виконання батьківських обов'язків, пов'язаних із вище зазначеним випадком та на
неї накладено стягнення у вигляді попередження (а. с. 6).

У відповідності до ч. 1 ст. 1178
ЦК України шкода,   завдана   малолітньою
особою  (яка  не досягла чотирнадцяти років),  відшкодовується її батьками (усиновлювачами)
або  опікуном чи іншою фізичною
особою,  яка на правових підставах
здійснює виховання малолітньої особи,  -
якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або
ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій
особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно свідоцтва про народження позивачка є матір'ю малолітнього ОСОБА_4
(прізвище до шлюбу - ОСОБА_9), що не заперечується сторонами (а. с. 27).

Згідно свідоцтва про народження батьками малолітнього ОСОБА_5 є відповідачі
(а. с. 26).

У відповідності до ч. 1 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та
обов'язки щодо дитини.

За статтею 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, серед
іншого, в дусі поваги до прав і свобод інших людей.

Таким чином, постановою
Бериславського районного суду від 02.07.2008 року встановлено винність
відповідачки у неналежному виконанні батьківських обов'язків, оскільки в
результаті пустощів малолітнього сина відповідачки ОСОБА_5, малолітній син
позивачки ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді опіку правої голені і дана постанова має для суду преюдиційне значення.

Суд
не приймає до уваги заперечення відповідачів щодо того, що малолітній ОСОБА_4
отримав опік правої голені внаслідок того, що вдарив пляшку із залишками
бензину ногою і таким чином внаслідок саме його пустощів із бензином і вогнем
він отримав опіки, оскільки первопричиною отримання ОСОБА_4 опіку правої голені
стало саме те, що малолітній син відповідачки ОСОБА_5 приніс до місця, де
гралися діти, пластикову пляшку з бензином, робив з бензину малюнки на землі та
підпалював її, що підтверджено також і показаннями свідків ОСОБА_4,ОСОБА_10,
ОСОБА_5, ОСОБА_11, даних ними у судовому засіданні.

У відповідності до статті 1166 ЦК України майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю  особистим  немайновим правам фізичної або юридичної
особи,  а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала. Особа,    яка   завдала
шкоди,   звільняється   від
її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За частинами 1-2 статті 22 ЦК України особа,  якій завдано збитків  у
результаті  порушення  її

цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками
є, серд іншого втрати,  яких  особа
зазнала  у  зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі,  а також витрати,  які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким
чином суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з
відповідачів, з урахуванням норм ст. 141 СК України, солідарно на користь
позивачки матеріальної шкоди у розмірі 74,84 грн., яка полягає у понесенні
позивачкою витрат на проходження її сином ОСОБА_4 судово-медичного освідування
(30,64 грн. + 1,50 грн.), придбанням необхідних ліків для лікування сина (28,60
грн.) та придбанням автобусних квитків для здійснення поїздок у м. Берислав з
метою належного захисту прав її дитини (14,10 грн.), оскільки такі витрати
підтверджені належними та допустимими доказами і перебувають у
причинно-наслідковому зв'язку між винними діями малолітнього сина відповідачів
ОСОБА_5 та наслідками спричиненої малолітньому сину позивачки ОСОБА_4 шкоди (а.
с. 11).

Вимоги
позивачки про стягнення 28,70 грн. матеріальної шкоди, пов'язаної з придбанням
квитків для поїздок у м. Берислав з метою належного захисту прав її дитини (а.
с. 11 - на звороті та на цьому ж аркуші квиток від 19.06.2008 року на суму 4,
70 грн.) задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не довела наявність
причинно-наслідкового зв'язку між витратами, понесеними нею на придбання
автобусних квитків для поїздки до м. Берислава та протиправними діями
відповідачів чи їх малолітнього сина, в результаті яких на захист своїх
порушених прав позивачка змушена була їздити до м. Берислава, оскільки копії
білетів (на звороті а. с. 11) на загальну суму 24 гривень, взагалі не містять
дат їх видачі чи придбання та до якого маршруту вони відносяться, а причина
поїздки у м. Берислав 19.06.2008 року - до дільничного інспектора - не
перебуває у причинно-наслідковому зв'язку із спричиненою шкодою, оскільки
13.06.2008 року адміністративний матеріал відносно відповідачки за ст. 184 ч. 1
КУпАП був переданий до Бериславського районного суду і дільничний інспектор вже
був неправомочний вплинути на його розгляд чи кваліфікацію діянь відповідачки.

Суд також вважає за необхідне задовольнити частково вимоги позивачки про
стягнення з відповідачів суми компенсації моральної шкоди, яка полягає у
душевних стражданнях з приводу здоров'я своєї дитини, оскільки спричинення
шкоди здоров'ю дитини безумовно відображається на ступені душевного здоров'я
позивачки як матері дитини, факт спричинення моральної шкоди також підтверджено
у судовому засіданні показаннями представника позивачки ОСОБА_6, допитаної в
якості свідка. При визначенні розміру відшкодування нанесеної позивачці
моральної шкоди, суд враховує тривалість та характер страждань позивачки, час
та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, стан її здоров'я,
матеріальний та сімейний стан сторін, ступінь вини відповідачів у спричиненій
моральній шкоді, фізіологічні та психічні особливості розвитку дітей сторін та
розуміння ними наслідків своїх дій, надання відповідачкою першої медичної
допомоги постраждалій дитині позивачки, намагання відповідачів за власний
рахунок відвезти постраждалу дитину позивачки до лікарні та оплатити витрати на
лікування в лікарні, та вважає позов в цій частині підлягаючим задоволенні
частково, в сумі 350 гривень, з урахуванням принципу розумності та
справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1178
ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-66, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 74 гривні 84 копійки матеріальної шкоди,
350 гривень в якості компенсації спричиненої моральної шкоди, 32 гривні
судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, а всього 486 (чотириста вісімдесят шість) гривень 84 копійки.

В задоволенні решти
позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Херсонської області через Бериславський районний суд шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
рішення і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в
порядку, встановленого ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                                                             В. М. Сіянко