справа № 2ц -  1079/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

3 квітня 2008 року   Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської області в складі:

судді                                                                                               Філіпенко
Л.П.

при секретарі                                                                                 Щербак А.М.

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1  до ОСОБА_2
про визнання правочину дійсним і визнання права
власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Відповідачці
- ОСОБА_2,  позивачу ОСОБА_1 та її сину
ОСОБА_3 на праві приватної сумісної власності належить однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 32,4 кв.м. Кожному з них  належить доля цієї квартири площею 10, 8
кв.м., тобто 1/3 частка. Свідоцтво про право власності на житло видане бюро по
приватизації державного житлового фонду при Іванівській Раді народних депутатів
14 лютого 1995 року, відповідно до розпорядження (наказу) від 9 лютого 1995
року № 34 та записане в реєстрову книгу Антрацитівського КП ТІ за № 319/3. 20
жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та відповідачкою був укладений договір
купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1  купила її частку нерухомого майна у
однокімнатної квартири АДРЕСА_1.  При
укладенні договору купівлі-продажу частки нерухомого
майна - квартири, сторонами
було погоджено всі належні умови купівлі-продажу. Зокрема, щодо ціни, передачі
майна у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. 20 жовтня 2006 року ОСОБА_1 заплатила відповідаці
готівкою 200 грн., що підтверджується її розпискою, у присутності свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Відповідачка взяла на себе обов'язок оформити договір
купівлі-продажу нотаріально у термін до 1 січня 2008 року. Проте до
теперішнього часу відповідачка не здійснила
дій щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на вказану частку нерухомого майна, мотивуючи це поганим станом здоров'я, в
зв'язку з чим ОСОБА_1  змушена
звернутися до суду з даним позовом.

Стаття 6
Європейської Конвенції з прав людини передбачає, що кожен при вирішенні питання
щодо його цивільних прав та обов'язків, або при встановленні обгрунтованості
будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на
справедливий та відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

У
відповідності зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим лише на тих доказах, що були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається на підставі своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримують,
відповідачка ОСОБА_2  позов визнала.

На підставі ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає  цивільні справи не інакше, як за зверненням
фізичних та юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом
досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотань про витребування та дослідження  по справі інших доказів до суду не надходило.
Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених в
судовому засіданні.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в
їх сукупності суд приходить до наступних висновків:

Дійсно, згідно свідоцтва про право власності на житло,
яке видане бюро по приватизації державного житлового фонду при Іванівській Раді
народних депутатів 14 лютого 1995 року, відповідно до розпорядження (наказу) від
9 лютого 1995 року № 34 та записане в реєстрову книгу Антрацитівського КП ТІ за
№ 319/3,  однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 32,4 кв.м. належить
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на праві приватної
сумісної власності (а.с.5).  Факт домовленості, відповідно до якого ОСОБА_2  продала, а ОСОБА_1 купила її частку в цей
квартири,  підтверджується розпискою
(а.с.9).

Згідно зі ст. 209
Цивільного кодексу України правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 657
Цивільного Кодексу України договір купівлі-продажу майна укладається у
письмовій формі і підлягає, зокрема, нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 220
Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не
вимагається.

Відповідно
до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно
до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

Тому суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, оскільки сукупність добутих у суді доказів
вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,30,62 ЦПК України, ст.ст. 15, ч.2
ст.16, 209, ч.2 ст. 220, 328, 657  ЦК України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1  задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1  право
власності на 2/3 частки , за ОСОБА_3 на1/3
частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка складається  з одної жилої
кімнати площею 17,1 кв.м., а також кухні,
площею 6,2 кв.м., туалету площею 2,5 кв.м., коридору площею 4,2 кв.м.,
вбудованої шафи площею 0,3 кв.м., балкону площею 2,1 кв.м., загальною
площею всієї квартири 32,4 кв.м.

Свідоцтво
про право власності на житло, яке видане бюро по приватизації державного
житлового фонду при Іванівській Раді народних депутатів 14 лютого 1995 року,
відповідно до розпорядження (наказу) від 9 лютого 1995 року № 34 на квартиру
АДРЕСА_1, та записане в реєстрову книгу Антрацитівського КП ТІ за № 319/3 визнати
таким, що втратило силу частково.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду  Луганської області через Антрацитівський
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя

рішення надруковане у дорадчій кімнаті