Справа № 2-2/08/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 серпня 2008 року                                                                                   м.
Харків

Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого         -
судді  Муратової С.О.

при
секретарях    -                Воронцовій І.К., Носач О.Ю.,
Газиній О.С.,

Нагорній Ю.О., Плохая В.Є., Гресс Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1
до Комунального закладу охорони здоров'я обласної стоматологічної поліклініки,
треті особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у
Дзержинському районі м. Харкова, головний лікар Комунального закладу охорони
здоров'я обласної стоматологічної поліклініки ОСОБА_2, про встановлення факту
нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, стягнення втраченого заробітку,
відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а
н о в и в :

Позивач
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (т. 1 а.с. 2-5), в якому просить суд
встановити факт нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, що стався
17.09.1999р., стягнути з відповідача на її користь на відшкодування  шкоди в розмірі втраченого заробітку
одноразово 477гр., додаткові витрати: на придбання корсету  80гр., на проведення томографічного
обстеження 115 гр., придбання препарату «Вітафон» вартістю 121 гр., придбання
медикаментів 612 гр. 95 коп., моральну шкоду одноразово 10000 гр. В
обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона, працюючи у відповідача
лікарем - стоматологом 1-ої категорії, 17.09.1999р. в п'ятницю слідувала на
виклик додому до хворого в автомобілі НОМЕР_1, що належить відповідачу, під
керуванням водія ОСОБА_4, з медсестрою ОСОБА_3 Позивач знаходилась в салоні, сиділа
в кріслі, трималась рукою за поручень. В ході слідування в районі Сумського
ринку водій різко загальмував, внаслідок чого вона не утрималась на сидінні та
впала на долівку салону автомобіля з підвернутою рукою під себе, вдарившись
спиною об металеву деталь, отримала забиття
грудної клітини та поперечного відділу хребта, її падіння бачила
медсестра ОСОБА_3 Вона не змогла самостійного піднятися, її підняли медсестра
та водій. Незважаючи на тяжкість стану після травми, вона обслугувала виклик та
повернулася в поліклініку. Лікар ОСОБА_5. довела до відома про те, що
трапилося, заступника головного лікаря ОСОБА_6, яка, з урахуванням стану
позивача, одразу ж - протягом години, вирішила відправити її на консультацію в
травматологічне відділення Обласної клінічної лікарні в супроводі медсестри
фіз. кабінету ОСОБА_7 та водія ОСОБА_4 на цій же машині. Зробивши
рентгенографію органів грудної клітини та поперечного  відділу хребта, вона була оглянута
лікарем-травматологом ОСОБА_8., який діагностував забиття грудної клітини та
поперечного відділу хребта та призначив лікування. 18.09.1999р. та 19.09.1999р.
її стан погіршився, посилилися болі, у зв'язку з чим в понеділок 20.09.1999р.
вона звернулася в міську поліклініку № 8 за місцем проживання до хірурга
ОСОБА_9., яка встановила діагноз: «забиття грудної клітини» та відкрила
лікарняний лист № 400015 з 20.09.1999р.
24.09.1999р. вона знову відвідала прийом хірурга, надала рентгенограму,
на  якій були видні ознаки перелому 7
ребра зліва. В подальшому, 12.02.2000р. була проведена повторна рентгенограма
-  № 359 від 12.02.2000р., на якій видно
ґудзикове утовщення 7 ребра зліва по задній паравертебральній лінії, що вказує
на перелом, що зрісся. Вона відвідувала хірурга багато разів - 20.09.1999р.,
23.09.1999р., 27.09.1999р., 06.10.1999р., 15.10.1999р., 18.10.1999р. Лікарняний
було закрито 18.10.1999р. після огляду її дільничним терапевтом. В лікарняному
листі зазначено діагноз: «забиття грудної клітини, поперечної області». Проте,
маючи лікарняний лист, вона продовжувала працю. Навантаження було
невелике,  незважаючи на проведені курси
лікування, стан здоров'я погіршувався. Вона звернулася до адміністрації з
приводу складання акту про нещасний випадок за формою Н-1, але отримала відмову.
Адміністрація провела розслідування  випадку
та склала акт вільної форми. Позивач зазначає, що внаслідок різкого погіршення
здоров'я вона втратила повністю працездатність та змушена була залишити роботу
з 01.09.2000р. Вона поставила перед відповідачем питання про направлення її на
МСЕК для встановлення стійкої втрати професійної працездатності, але отримала
відмову. Змушена була звернутися в обком профспілки робітників охорони
здоров'я, але головний лікар їм відмовив, тривалий час не видавав довідку про
її заробіток, позбавляючи її права звернення в суд. Вона працювала у
відповідача лікарем-стоматологом 1 категорії
на 0,5 ставки - оглядовим лікарем, її заробіток до травми складав 79 гр.
50 коп. виходячи з повного окладу 159гр. Вказаний заробіток вона повністю
втратила, так як втратила працездатність. Всього їй не виплачено за період з
01.09.2000р. по лютий 2001р.  включно (6
місяців)  477 гр., виходячи з розрахунку
79гр. 50 коп. помножити на 6 місяців. Крім того, в процесі лікування нею
витрачені кошти на придбання корсету - 80 гр., проведена томографія хребта -
115 гр. Також позивач вказує, що своїми неправомірними діями відповідач наніс
їй значну моральну шкоду, порушив її трудові права, не видав їй акт за формою
Н-1, що позбавляє її можливості вирішити подальшу долю, пройти МСЕК.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1, та представники позивача ОСОБА_10,
ОСОБА_11. повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, звернули
увагу на те, що факт падіння позивача підтвердили в судовому засіданні свідки.
Пояснили, що доказами по справі підтверджено наявність травматичного ушкодження
хребта, яке до подій 17.09.1999р. у позивача було відсутнє. Вказали, що згідно
висновку МСЕК від 24.04.2001р., ОСОБА_1 визнана інвалідом 3 групи у зв'язку із
відсутністю акта форми Н-1, тому інвалідність кваліфікована як загальне
захворювання. Вважали, що відповідач не довів вихід на роботу позивача з
20.09.1999р. по 27.09.1999р.

В
судовому засіданні представник відповідача Комунального закладу охорони
здоров'я обласної стоматологічної поліклініки ОСОБА_34заперечував проти
позовних вимог, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають
задоволенню. Пояснив, що дійсно, 17.09.1999р., позивач ОСОБА_1, під час
здійснення виїзду за викликом додому до пацієнта, в автомобілі РАФ під
керування водія ОСОБА_4, в районі Сумського ринку, в силу своєї недбалості не
утримавшись в сидінні, впала, після чого здійснила медичну допомогу пацієнту,
який мешкав на 5-му поверсі, та повернулась на роботу. Приймаючи графік роботи,
ОСОБА_1 вийшла на роботу 21.09.1999р. у вівторок, і в цей день прийняла 49
пацієнтів.  23.09.1999р. позивач надала
медичну допомогу 39 пацієнтам, 25.09.1999р. - 36 пацієнтам. 13.09.2000р.
ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу акта за формою Н-1, про те, що мала місце
виробнича травма 17.09.1999р., на підтвердження чого надала лікарняний №
400015, згідно якого вона знаходилася на лікарняному в період з 20.09.1999р. по
18.10.1999р. з діагнозом: забиття грудної клітини. Наказом головного лікаря №
162 від 14.09.2000р. була створена комісія по розслідуванню заяви ОСОБА_1.
Згідно акту від 10.10.2000р. комісія прийшла до висновку, що акт за формою Н-1
підстав складати немає. В ході перевірки було встановлено, що лікарняний
ОСОБА_1 був виданий незаконно. ОСОБА_1 виконувала свої обов'язки, починаючи з
21.09.1999р. до її звільнення. Документи, що підтверджували втрату
працездатності, не надавала. Вважав, що протягом всього часу розгляду справи
позивач змінювала свої показання щодо наданої відповідачем зведеної відомості
за вересень 1999р.:  спочатку
заперечувала в ній свій підпис, потім визнала його, проте заперечувала той
факт, що частина даних була внесена її рукою, зокрема, дати за 23 та 25, та
дані в цій частині.

Третя
особа - головний лікар Комунального закладу охорони здоров'я обласної
стоматологічної поліклініки ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти
позову, просив в його задоволенні відмовити. Підтримав позицію відповідача,
пояснив, що ніяких заяв з боку ОСОБА_1. про те, що після падіння в машині вона
не може працювати, до нього не надходило, що ОСОБА_1 працездатність не
втратила, бо в іншому випадку вона б не змогла виконувати функціональні
обов'язки лікаря, весь час після падіння вона ходила на роботу, до самого
звільнення. Комісія по розслідуванню цього випадку була створена лише через
рік, одразу ж після надання ОСОБА_1 лікарняного. Пояснив, що ОСОБА_1 була
звільнена не, як вона пояснила суду, за станом здоров'я, а тому, що на роботу
вийшов лікар, який знаходився в декретній відпустці, на місце якого на цей час
було прийнято ОСОБА_1

Представник третьої особи Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Дзержинському районі м.
Харкова ОСОБА_12 заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вважає, що в
ході розгляду справи доводи, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої позовні вимоги,
були спростовані, а причинний зв'язок між травмуванням позивача 17.09.1999р. та
настанням непрацездатності не був доведений, що в такому разі нещасний випадок
не може бути визнаним пов'язаним з виробництвом. 17.09.1999р. та в наступні
робочі дні ОСОБА_1 продовжувала працювати, на легшу роботу не переводилась, на
стан здоров'я не скаржилась. У відповідача не було підстав призначати комісію
для розслідування нещасного випадку безпосередньо за його настанням. МСЕК, на
підставі огляду ОСОБА_1., вивчення медичних документів та результатів
функціональних досліджень, з урахуванням соціально-трудових факторів, дійшла
висновку, що захворювання позивачки не є наслідком будь-якої перенесеної
травми, тим більше - пов'язаної з виконанням трудових обов'язків.  Вважала також безпідставними вимоги позивача
про відшкодування майнової та моральної шкоди, оскільки ступінь втрати ОСОБА_1
працездатності не визначався, а висновки про необхідність забезпечення ліками
відсутні. Зазначила, що в підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 не надала жодного
медичного висновку або рецепта лікаря про необхідність придбаних нею ліків,
корсета і апарата «Вітафон», та томографічного обстеження.

Суд,
вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали
справи,  встановивши відповідні обставини
і визначивши відповідно до них правовідносини,
вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Відповідно
до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом
достовірно встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді
лікаря-стоматолога, починаючи з 1969 року, до 01.01.2000 р., коли була
звільнена з займаної посади лікаря-стоматолога за власним бажанням за ст. 38
КЗпП України. В подальшому, з 04.01.2000р., на підставі наказу № 8 від 05.01.2000р.,
ОСОБА_1 прийнята на роботу в Харківську обласну стоматологічну поліклініку на
посаду лікаря-стоматолога в 1-ше лікувальне відділення на 0,5 ставки на час
відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_13, й на підставі наказу № 189 від
02.11.2000р. звільнена з займаної посади з 04.09.2000р. за ст. 40 п.6 КЗпП
України у зв'язку із поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю
роботу (т. 3 а.с. 7-15, 65-69). Позивач пояснила суду, що своє звільнення вона
не оскаржувала.

Відповідно
до п. 6, 10 розділу 2 Посадової інструкції лікаря-стоматолога терапевта
оглядового кабінету обласної стоматологічної поліклініки, затвердженої головним
лікарем 12.01.1995р., погодженої з головою профспілкового комітету 12.01.1995,
для виконання своїх функціональних обов'язків лікар-стоматолог оглядового
кабінету зобов'язаний при надходженні виклику зробити стоматологічну допомогу
хворим на дому; вчасно і грамотно заповнювати затверджену обліково-звітну
документацію (т.3 а.с. 31-32).

Відповідно
до п. 1 «Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях»,
затвердженого Постановою КМУ від 10.08.1993р. № 623, із внесеними змінами, яке
було чинним на момент подій, про які йдеться в позові, та втратило чинність на
підставі Постанови КМУ № 1094 від 21.08.2001р., розслідуванню підлягають
травми,  у  тому
числі  отримані внаслідок  тілесних
ушкоджень,  заподіяних  іншою особою,
гострі професійні захворювання і
гострі  професійні  отруєння
та  інші отруєння,  теплові удари,  опіки, обмороження, утоплення, ураження
електричним струмом,  блискавкою  та
іонізуючим  випромінюванням,
ушкодження,  отримані  внаслідок
аварій,  пожеж,  стихійного лиха (землетруси,  зсуви,
повені,  урагани та інші надзвичайні
події), контакту  з  тваринами,
комахами та іншими представниками фауни і флори (далі - нещасні
випадки),  що призвели до втрати
працівником працездатності  на один
робочий день чи більше або до необхідності перевести потерпілого на іншу (легшу
роботу) терміном не  менш  як на один робочий день, а також випадки
смерті на підприємстві.

Згідно
п. 10 вказаного Положення, про кожний нещасний випадок свідок,  працівник, який його виявив,  або сам потерпілий повинні терміново
повідомити безпосереднього  керівника
робіт  чи  іншу посадову особу і вжити заходів до
надання необхідної допомоги. Керівник (посадова особа) у свою чергу
зобов'язаний:  терміново організувати
медичну допомогу потерпілому, у разі необхідності доставити його до
лікувально-профілактичного закладу. Повідомити про  те,
що  сталося,  власника,
а  також  відповідну профспілкову   організацію
підприємства.   Якщо   потерпілий
є працівником  іншого  підприємства
-  повідомити  власника
цього підприємства у разі нещасного випадку, що стався внаслідок пожежі,
- місцеві  органи  державної
пожежної  охорони,  а
при  гострому професійному
захворюванні (отруєнні) - санепідстанцію; зберегти до прибуття комісії з  розслідування
обстановку  на робочому  місці та устаткування у такому стані,  в якому вони були на момент події (якщо  це
не  загрожує  життю
і  здоров'ю  інших працівників  і  не  призведе
до більш тяжких наслідків),  а
також вжити заходів до недопущення
подібних  випадків  у
ситуації,  що склалася.

Відповідно
до п. 12 цього ж Положення № 623, власник, одержавши  повідомлення
про  нещасний випадок, організує
його розслідування комісією, до складу якої включаються: керівник  (спеціаліст)
служби  охорони праці підприємства
(голова комісії),   керівник   структурного   підрозділу
або  головний спеціаліст,  представник профспілкової організації,  членом якої є потерпілий, або уповноважений
трудового колективу з питань охорони праці,
якщо  потерпілий не є членом
профспілки,  а у разі гострих професійних
захворювань (отруєнь) також спеціаліст санепідстанції.

В п. 17 даного Положення  визначено, що нещасний  випадок,
про  який  безпосереднього  керівника потерпілого чи власника
підприємства своєчасно не повідомили,
або якщо  втрата працездатності
від нього настала не зразу,  незалежно
від  терміну,  коли
він  стався,  розслідується згідно з  цим Положенням  протягом
місяця  після одержання заяви
потерпілого чи особи,  яка представляє
його інтереси.  Питання про складання
акта за  формою  Н-1
вирішується  комісією  з розслідування,  а у разі незгоди потерпілого чи особи,  яка представляє його  інтереси, за рішенням  комісії
питання  вирішується  у порядку,
передбаченому законодавством про розгляд трудових спорів.

Згідно
Акту розслідування за заявою лікаря-стоматолога ОСОБА_1. від 10.10.2000р., в
ході розслідування встановлено, що 13.09.2000р. лікар-стоматолог ОСОБА_1
13.09.2000р. подала заяву та копію лікарняного листа № 400015 з 20.09.1999р. по
18.10.1999р. та вимагала видати їй акт за формою Н-1. Наказом № 162 від
14.09.2000р. по Харківській обласній стоматологічній поліклініці створена
комісія по розслідуванню поданої заяви. В відомостях про заявника в акті
зазначено про те, що ОСОБА_1, 1927 року народження, лікар-стоматолог, загальний
стаж роботи - 59 років, за спеціальністю - 31 рік; журнал ввідного та
первинного інструктажу не зберігся; перевірка знань з питань охорони праці
проведена 16.05.2000р., повторний інструктаж - 08.07.2000р., медичний огляд -
2000р. В розділі «Характеристика місця, де відбулося падіння ОСОБА_1.»
зазначено, що  зі слів ОСОБА_1.
17.09.1999р. в 11-30 під час поїздки  до
хворого на дім за викликом, зареєстрованим під № 32, відбулося її падіння в
салоні машини швидкої допомоги РАФ 11-59, який знаходився в технічно справному
стані, салон автомобіля обладнаний кріслами для сидіння, біля яких встановлені
поручні безпеки. В Розділі «Обставини падіння» вказано: з пояснень ОСОБА_1.
та свідків: 17.09.1999р. в 11-30 ОСОБА_1 їхала за викликом на дім до
хворого на автомобілі РАФ 11-59  з водієм
ОСОБА_4 та медсестрою ОСОБА_3 Під час руху автомобіля лікар ОСОБА_1 та
медсестра ОСОБА_3 сиділи в салоні автомобілю на обладнаних для сидіння місцях.
В районі Сумського ринку водій загальмував, ОСОБА_1 при цьому не втрималась в
кріслі та спала на підлогу в салоні машини. З пояснювальної водія ОСОБА_4 -
різкого гальмування не було, машина рухалась зі швидкістю 5-10 км/г, тому як на
вул. Тринклера в 11.30 утворився затор, гальмування було мінімальним, Правила
дорожнього руху не були порушені. В акті мається висновок про те, що падіння
ОСОБА_1. могло відбутися внаслідок особистої необережності. Після падіння
ОСОБА_1. скарг на стан здоров'я чи прохань надати допомогу від неї не
надходило. В акті зазначається про те, що лікар прибула за адресою хворого,
піднялася на 5 поверх, де він мешкав, надала стоматологічну допомогу, після
чого повернулася на роботу та продовжувала виконувати свої обов'язки до кінця
робочого дня - 13.30 годин. В цей же день ОСОБА_1 заповнила зведену відомість,
в графі «прийнято» всього хворих стоїть 46.
Про випадок, що стався, ОСОБА_1 до відома адміністрації не доповідала.
Заступник головного лікаря ОСОБА_6, дізнавшись про такий випадок від
лікаря-стоматолога 2-го відділення ОСОБА_5, запропонувала ОСОБА_1 обстежитися у
лікаря травматолога Харківської обласної клінічної лікарні, на що ОСОБА_1
погодилася. В травмпункті ОКБ вона була оглянута лікарем-травматологом та
зроблений рентгензнімок № 1438 від 17.09.1999р., діагноз: забиття грудної
клітини, поперечної  області, 2.
порушення цілісності ребер не виявлено, 3. ознаки остеохондроза. Травматологом
було рекомендовано вжити знеболюючі ліки, та зробити на ніч компрес. Лікарняний
не видавався. 18,19, 20 вересня 1999р. у лікаря ОСОБА_1. були вихідними.
21.09.1999р. ОСОБА_1 вийшла на роботу та продовжувала працювати до липня місяця
2000р. Скарг на здоров'я та лікарняних за цей час не було. Втрати
працездатності за травмою відсутня. Далі зазначається в Акті про те, що
лікар-стоматолог ОСОБА_1 приховала від адміністрації Харківської обласної
стоматологічної поліклініки лікарняний, що в неї був, та продовжувала робити.
Втрати днів працездатності, пов'язаної з травмою, зазначеною в заяві ОСОБА_1,
не було. Члени комісії прийшли до висновку, що падіння ОСОБА_1. сталося
внаслідок особистої недбалості. За результатами матеріалів розслідування та
керуючись Положенням «Про розслідування нещасних випадків та професійних
захворювань, та аварій на підприємствах, установах, організаціях», п. 1,
комісія : голова комісії -голова профкому ОСОБА_14, члени комісії: інженер з
охорони праці ОСОБА_15, зав. відділенням ОСОБА_16, прийшли до висновку, що акт
за формою Н-1 не складати (т.1 а.с. 7-11).

Суду
надано копію листка непрацездатності № 400015 хворої ОСОБА_1. з 20.09.1999р. по
18.10.1999р., в якому маються виправлення в кодуванні, діагнозом вказано :
забиття грудної клітини, поперечної області, перелом 6 ребра зліва (т.1 а.с.
12).

Згідно
з наказом головного лікаря № 97 по міській поліклініці № 8 від 22.09.2000року
«Про порушення правил експертизи, допущених хірургом ОСОБА_17.», за порушення
правил експертизи, допущених в оформленні
лікарняного хворій ОСОБА_1, лікарю-хірургу ОСОБА_9. наказано оголосити
догану (т.2 а.с. 193, 194). Як вбачається з цього наказу № 97, 20.09.1999р.
ОСОБА_1 звернулася до хірурга ОСОБА_9. зі скаргами на болі в груді,  зі слів, отримала травму 17.09.1999р. в
машині швидкої допомоги. З 20.09.1999р. був «відкритий» листок непрацездатності
№ 400015 з діагнозом: «забиття грудної клітини». За даними амбулаторної карти
описані відвідування хворої 20.09.1999р., 23, 27.09.1999р., 6.10.1999р., 15,
18.101999р. За даними статвідділу хвора була на прийомі 24.09.1999р. та
18.10.1999р. (по листам само запису). При оформленні листка непрацездатності №
400015 з 20.09.1999р. - 18.10.1999р. допущені наступні помилки: 1. запис
«перелом 4 ребра зліва» дописано після закриття лікарняного за проханням хворої
після надання рентгенограми. 2. декілька разів змінилася причина
звільнення  від роботи (було по путі на
роботу) шифр 05, змінено на 02 - професійне, що також неправильно, оскільки
мала місце травма. 3. на ВКК в хірургічному відділенні хвора ні разу не
представлялась (згідно рапорту ОСОБА_9). у зв'язку з тим, що хвора на прийоми
24.09.1999р. та 17.10.1999р. не приходила). 4. листок непрацездатності при
закритті підписаний лікарем ОСОБА_17. та хірургом ОСОБА_18, що є грубим
порушенням правил експертизи (т. 2 а.с. 194).

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_9. пояснила, що 8 років потому ОСОБА_1
звернулася до неї з приводу травми грудної клітини, у неї була довідка обласної
лікарні, де було вказано, що вона отримала травму грудної клітини, не довіряти
ОСОБА_1 у неї не було підстав. Зі  слів
ОСОБА_1.,  вона впала в автомобілі
швидкої медичної допомоги при виїзді до хворого, на підставі цього було видано
лікарняний, який було закрито через 2-3 тижні у зв'язку із закінченням строку
захворювання. На рентгенограмі вона не акцентувала увагу, оскільки був факт
забиття. Пояснила, що такий діагноз передбачає не піднімати важкого, та інше, а
якщо ОСОБА_1 порушила такий режим, то це могло спричинити наслідки.
18.10.1999р. ОСОБА_1 принесла знімок і вона зробила допис в лікарняному про
перелом ребра. При заповненні лікарняного ОСОБА_1 просила не питати про
виробничу травму, потім сказала., що буде звертатися із заявою про нещасний
випадок, і вона виправила на виробничу травму з травми по путі на роботу,
написала 02, але помилилась, та виправила на 03. До ВКК вона не повинна була
повідомляти, оскільки це не складна травма.

ОСОБА_3
для допиту в судовому засідання в якості свідка не з'явилася, повідомлялася
безпосередньо судом, сторонами (т. 2 а.с. 140). Сторони, треті особи вважали
можливим закінчити розгляд справи без її допиту, клопотання про виклик її до
суду в стадії доповнень не заявляли.

Свідок
ОСОБА_19в судовому засіданні пояснив, що він працював керівником відділення
профспілки Харківської області, до його обов'язків входили захист прав та
інтересів трудящих з питань надання медичної допомоги, санітарного лікування,
праці. До нього на прийом в 2000-2001р. звернулася ОСОБА_1 з приводу встановлення
факту травми на виробництві. Його цікавило питання, чому травму не було
оформлено вчасно в 1999 році. У лікарняному ОСОБА_1. малося виправлення та було
вказано, що травма виробнича, це виправлення завірено штампом. Зі слів ОСОБА_1.
було відомо, що травма виробнича. Він ознайомився з амбулаторною картою хворої,
з якої зробив виписки. Лікарняний мав бути пред'явлений протягом півроку з дня
його видачі, про обставини видачі лікарняного йому нічого невідомо.

Свідок
ОСОБА_16. в судовому засіданні пояснила, що вона працювала в лікарні 30 років
завідуючою відділенням, у відділенні
було два чергових лікаря, вони працювали на пів ставки через
день.ОСОБА_1 в 1999 р. працювала у відділенні Харківської обласної стоматологічної
поліклініки  черговим (оглядовим)  лікарем, з 08-00 год. по 13-30 год. через
день та була звільнена в 2000 році, оскільки вона займала ставку лікаря, який
знаходився у декреті. ОСОБА_1 оглядала хворого, записувала в амбулаторну картку
патологію, яка мається, та записувала до лікаря на прийом. Якщо всі лікарі були
зайняті, а хворий з'явився із гострою біллю, оглядовий лікар надавав
невідкладну допомогу. Оскільки до лікарів хворі були записані через кожні 30
хв., в разі виклику на дім такий виїзд здійснював оглядовий лікар. Кількість хворих,
яких приймали лікарі, фіксувалася: черговий лікар вносить в листок обліку
(форма 37), в кінці дня він переносить дані в форму № 39, і так протягом
місяця. В кінці місяця він віддає щоденник завідуючому відділенням, тобто їй,
вона порівнює з формою № 37. В амбулаторній картці оглядовий лікар робить
відмітки та ставить свій підпис, потім це направляється до статвідділу. Людина
з поламаним ребром не зможе знаходитися спокійно на робочому місці. Пояснила,
що у фізичному плані оглядовий лікар повинен встати, кожний раз після кожного
хворого піти вимити руки, він оглядає кожного хворого, надає допомогу, якщо
хворий потребує її невідкладно. Пояснила, що огляд одного хворого в середньому
потребує 3-5 хв., може і 10, і 15 хв. В 1999 році вони проводили акредитацію і
лікарі працювали з 08-30 год. до 17-00, 18-00 год. В формі 37 записується
П.І.Б. хворого, домашня адреса, патології та відомості до якого лікаря
направлено хворого. Робоче місце оглядового лікаря нічим не відрізняється від
робочого місця звичайного лікаря-стоматолога, така ж сама обстановка. Він
оглядає та надає невідкладну допомогу. В формі 37 робить записи тільки черговий
лікар, у нього форма 37 - це журнал, він буває на місяць та на півмісяця. Перша
зміна лікарів приймає приблизно 40 людей, а амбулаторні картки зберігаються в
реєстрації по 5 років. 17.09.1999р. вона бачила ОСОБА_1 вранці, о 13-30 год.
перша зміна завершує обслуговувати хворих. Виклик на дім починає
обслуговуватися з 11-00 год. На виклик оглядовий лікар виїжджає з медсестрою.
ОСОБА_1  виїжджала на виклик 17.09.1999р.
з медсестрою ОСОБА_3  17.09.1999р.
було  записано, що було зроблено хворому
на дому в його картці, та підпис ОСОБА_1 Час в картці не зазначається. Лише
через рік після випадку, що стався, ОСОБА_1 надала листок непрацездатності та
заяву з вимогою провести розслідування травми на виробництві. До вересня 2000
року до неї як до завідуючої відділенням ОСОБА_1 ні з якими скаргами на
здоров'я, про те, що сталося начебто падіння 17.09.1999р., не зверталася.
Підтвердила висновки комісії по розслідуванню нещасного випадку, яку вона також
підписувала.

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона працювала лікарем в
Обласній стоматологічній поліклініці більше ніж 20 років. ОСОБА_1 також
працювала в поліклініці, вони працювали в одному відділенні. На прийомі у
лікаря ведеться щодня форма № 37 та за місяць форма № 39,  заповнює оглядовий лікар, який оглядає
хворого та направляє до лікаря. Це не важка робота. Зі слів ОСОБА_1., у неї було
ушкодження, втрати працездатності не було. Вона подала заяву лише через рік.
Було скликано комісію, вона  була членом
комісії як голова профкому. Підтверджує складений акт, втрати працездатності у
ОСОБА_1. встановлено не було. ОСОБА_1 завжди була на роботі.

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_20. пояснив, що він працював в Обласній
стоматологічній поліклініці на посаді заступника головного лікаря по АХЧ та
економічним питанням, в його трудові
обов'язки входило також здійснення контролю за станом автомобілів.
17.09.1999р.  до нього прийшов водій
ОСОБА_4., отримав дорожній лист та поїхав обслуговувати хворих. Через деякий
час він знову зайшов до його кабінету,
був схвильований и сказав, що загальмував біля Сумського ринку,
внаслідок чого, лікар впала та забилася, і вони приїхали назад до лікарні. Вони
зайшли до начальника медичної частини ОСОБА_6, яка сказала відвезти
ОСОБА_1  до травмпункту Обласної лікарні
для обстеження, а потім додому. Через тиждень до нього звернулася завідуюча
відділенням та попросила автомобіль, щоб поїхати навідати ОСОБА_1 Всі
автомобілі були зайняті. Він повіз на своєму автомобілі до ОСОБА_1. додому
лікаря ОСОБА_21та медсестру. В квартиру він підніматися не став, а залишився в
автомобілі. Через тиждень прийшла ОСОБА_1, вона погано пересувалася, вони з нею
пішли до начальника охорони праці, про що там велася бесіда, йому невідомо.
Зозуля написала  письмове пояснення по
цьому факту. В той день водій доповів, що відвіз ОСОБА_1 додому.

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_22. пояснив, що в 2005 році до Інституту
медичної  радіології надійшов запит по
представленим рентгенограмам ОСОБА_1., він на той час працював старшим науковим
співробітником відділення променевої діагностики Інституту медрадіології. Було
надано висновок від 31.01.2005 року № 17/09. На рентгенограмах грудного відділу
ребер грудної проекції № 359 від 12.02.2000 року, № 1362 від 02.11.2001 року, №
410 від 23.10.2003 року виявлено кістково-травматичну деформацію заднього 7-го
ребра зліва, перелом, що зрісся. На рентгенограмах поперечного відділу хребту в
2-х проекціях № 35 від 11.02.2000 року, № 77 від 22.02.2001 року та № 410 від
23.10.2003 року на фоні остеохондрозу та спондилоартозу визначається
патологічне зміщення 3-го поясного хребця попереду на 0,5 см та 4-го хребця на
0,5 см травматичного походження. В рентгенограмі поперечного відділу хребту в
2-х проекціях від 17.10.1987 року вказані патологічні зміни, зміщення хребців
не виявляється. Задній відрізок 7-го ребра зліва зрісся в результаті перелому.
Всі хребці мають правильну лінію, два хребці мають зміщення. Механізм зміщення
хребців  - це травма. Перелом, що зрісся,
видно на рентгенах від 2000, 2001, 2003 років. Любий перелом, зрощення залежить
від віку. У похилих людей строк складає 2-3 місяці,  точної дати перелому вказати неможна. Перелом
міг бути в любий час. Сама розповсюджена причина зміщення хребців - це травма.
Пояснив, що точної дати утворення перелому, який на знімках визначається як
такий, що зрісся, він сказати не може, що про події, що сталися, йому відомо
лише зі слів ОСОБА_1.

Лист,
про який пояснив свідок ОСОБА_22., мається в матеріалах справи (т.1 а.с. 236).

Згідно
п.31 «Інструкції ВЦРПС і НАРКОМЗДРАВУ СРСР про порядок видачі застрахованим
листків непрацездатності», затвердженої постановою Ради Народних Комісарів СРСР
від 14.08.1937 р. №1382зі змінами,
листок непрацездатності видається саме в день встановлення
непрацездатності.

Судом
досліджувалася індивідуальна карта амбулаторного хворого ОСОБА_1., і записами в
тому числі від 17.09.1999р., де зазначено діагноз: забиття грудної клітини,
поперечного відділу хребта (т.1 а.с. 18-34). ОСОБА_1  листок непрацездатності 17.09.1999р. не
видавався, що підтверджується записом в амбулаторній картці від 17.09.1999р.,
отже, вона не була визнана непрацездатною.

Відповідно
до ст. 66 ЦПК України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом
досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на
питання, задані судом.

Згідно
до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для
справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою сторін, які беруть участь у
справі.

Відповідно
до ч. 6, ч. 7 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим
і оцінюється за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України; незгода суду з
висновком експерта повинна бути вмотивована в рішенні або ухвалі. Виходячи з
наявності в матеріалах справи висновків трьох судово-медичних експертиз,
викладених нижче, суд при наданні оцінки зібраним по справі доказам оцінює
кожний висновок окремо та в  сукупності з
іншими зібраними по справі доказами, при цьому використовує дані, що містяться
в цих висновках, зроблені спеціалістами в галузі медицини - лікарями,
експертами, науковцями, що були попереджені про кримінальну відповідальність за
відмову від ухилення від дачі висновку експерта або за дачу свідомо
неправдивого висновку експерта, за ст. 384, 385 КК України. Підстав піддати
сумніву висновки наявних експертиз чи не погодитися з ними судом не
встановлено.

Згідно
листа від 23.12.2002р. № 02/3522 головного лікаря Харківської обласної
клінічної лікарні, 17.09.1999р. ОСОБА_1 в рентгенкабінеті поліклініки робились
рентгенограми: 1. ребер зліва; 2. поперечно - хрестового відділу хребта в
прямій проекції. В журналі рентгендосліджень поліклініки за № 1438 в графі:
«висновок рентгенолога» мається короткий запис: 1. рентгенограма. 2.
остеохондроз. Рентгенограми та розвернутий рентгенологічний висновок були
видані на руки ОСОБА_1 12.02.2000р. ОСОБА_1 в черговому кабінету приймального
відділення робилась рентгенограма ребер зліва. В журналі рентгендосліджень  за № 359 мається відповідний запис.     Рентгенограма була видана на руки ОСОБА_1
без висновку рентгенолога  для
пред'явлення черговому травматологу. (т.1 а.с. 170).

Згідно
висновку судово-медичної експертизи № 339-Д
від 27.11.2003р., виконаного
ХОБСМЕ за ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.08.2003р.
(т.1. а. с. 184),  будь-яких тілесних
ушкоджень, в тому числі і кістково-травматичних змін в результаті подій, що
мали місце 17.09.1999р. у ОСОБА_1. не встановлено. У ОСОБА_1. має місце
хронічне захворювання опорно-двигального апарату у вигляді генералізованого
остеохондрозу поперечно-хрестового відділу хребта, деформуючого
спондилоартрозу, спонділолистеза, дегенеративного характеру, діффузного
остеопороза, що є наслідком знаходження її на тривалому лікуванні (т.1 а.с.
203-205).

Згідно додаткового висновку судово-медичної
експертизи № 7759  від 20.11.2004 р.,
виконаного  ХОБСМЕ за ухвалою Київського
районного суду м. Харкова від 30.08.2004р. (т.1 а. с. 229), відповідно до
повторного консультативного огляду рентгенограм консультантами-рентгенологами
встановлено наступне: на рентгенограмах грудної клітини № 359 від 12.02.2000р.  та № 410 від 23.10.2003р. була встановлена
сформована кісткова  мозоль в задньому
відрізку 7-го ребра зліва; на інших наданих рентгенограмах  кістково-травматичних  змін в тому числі і з боку хребта не
встановлено. Зміни з боку хребта обумовлені вираженим остеохондрозом. Вищезазначена
сформована кісткова мозоль в задньому відрізку 7-го ребра зліва, по видимому є
наслідком зростання перелому ребра. Для консолідації даного перелому необхідний
строк  більше 21 дня (при неускладненому
спливі 5-6 тижнів). Проте, вирішити витання, коли настало зростання перелому
заднього відрізку 7-го ребра зліва не надається можливим, так як відразу після
травми рентгенографія лівої половини грудної клітини не проводилася, а тому
підтвердити, що даний перелом виник при подіях 17.09.1999р. за наявними
судово-медичними даними, підстав немає. У зв'язку з чим, відповідно до п.
4.13.2 Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р., ступінь тяжкості не визначався,
так як не визначений кінцевий наслідок пошкодження, що не являється небезпечним
для життя (т.1 а.с. 230-231).

Згідно висновку додаткової судово-медичної
експертизи №  702 від 21.05.2007 р.,
виконаного  ХОБСМЕ за ухвалою Київського
районного суду м. Харкова від 17.01.2007р. (т.2 а. с. 91-93), відповідно до
наданої медичної документації (амбулаторної
карти № 0974, амбулаторних карт без зазначення лікувального закладу та
номера), гр-ка ОСОБА_1 до подій 17.09.1999р. зверталася на прийом до лікарів з
приводу ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу, грипу,
загострення хронічної пневмонії, хронічного холециститу. 17.09.199р. ОСОБА_1
був встановлений діагноз: «забиття грудної клітини, хребта». Будь-яких видимих
тілесних ушкоджень, а також кістково-травматичних змін (переломи ребер, хребта)
- виявлено не було. Виходячи з консультативного висновку лікаря-рентгенолога
від 19.03.2007р., на рентгенограмах ребер зліва № 1438 від 17.09.1999р.
кістково-травматичних змін не визначається. На рентгенограмах грудного відділу
хребта № 359 від 12.02.2000р., № 1362 від 22.11.2001р., № 410 від 23.10.2003р.
визначається консолідований (що зрісся) перелом заднього відрізку 7 ребра зліва
по паравертебральній лінії. У зв'язку з тим, що рентгенографія лівої половини
грудної клітини гр-ки ОСОБА_117.09.1999 р. не проводилася, то підтвердити
утворення перелому 7 ребра зліва при вищезазначених обставинах - не надається
можливим. Виходячи з консультативних висновків лікарів - рентгенолога та
травматолога (спеціаліста в галузі вертебрології), на рентгенограмах хребта
(без номеру) від 17.10.1987р., № 255 від 3.12.1997р., № 35 від 11.02.2000р., №
77 від 22.02.2001р. № 410 від 23.10.2003р., № 1451 від 13.05.2005р. -
кістково-травматичних змін з боку хребта не спостерігається, але відмічаються
виражені розповсюджені ознаки хронічного захворювання - остеохондрозу у вигляді  спондилоартрозу, спонділолистезу,  дегенеративного лівостороннього
поперечного  сколіозу (т.2 а.с. 104-110).

Допитаний
в судовому засіданні судово-медичний експерт
ОСОБА_25, пояснив,  що з 01 по 27
березня 2007 р. ним та консультантами була проведена додаткова експертиза № 702
за матеріалами цивільної справи у відношенні ОСОБА_1. Було представлено
документи та рентгенограми, які були проконсультовані у спеціалістів: доцента
кафедри рентгенології Харківського медичного університету ОСОБА_24. та професора,
доктора медичних наук ОСОБА_23. Виходячи з висновків спеціалістів, матеріалів
цивільної справи, експертна комісія прийшла до викладених в експертизі
висновків, які він повністю підтверджує. При огляді рентгенограми, де
виявляється збільшення, яке свідчить про ранній перелом, сформована кісткова
мозоль, та встановити строк її виникнення неможливо. Дегенеративна зміна хребту
виявляється на знімках 1987, 1997, 2000, 2001, 2003, 2005 років. Пояснив, що на
рентгенограмі ще від 17.10.1987р. визначаються розповсюджені ознаки
остеохондрозу. В наданій амбулаторній картці мається запис від 17.09.1999 року
з діагнозом: забиття грудної клітини та хребту. Пояснив, що діагноз - це
суб'єктивний фактор, який в даному випадку ставився за рахунок скарг хворого.
Об'єктивних факторів не було. Пояснив, що до об'єктивних факторів відносяться
подряпини, ушкодження, рани, дані комп'ютерної
томографії та інше. За трьома
висновками експертиз, в кожній з яких він приймав участь. встановлено
рентгенологічна ознака ребра, на момент проведення рентгенограми в 2000 році
кісткова мозоль повністю сформована та встановити давність перелому не можливо.
Підтвердити виникнення перелому при подіях 17.09.1999 р. неможливо, оскільки
при зверненні 17.09.1999 року не було проведено рентгенограми лівої половини
грудної клітини, не було встановлено зовнішніх
ушкоджень, не було первинного знімку. Вважати, що вказаний перелом був
саме на даний період часу, не має підстав, бо немає об'єктивних даних.  Пояснив, що на рентгенограмі шийного відділу хребту
№ 255 від 03.12.1997  виявляються
виражені  ознаки остеохондрозу і
спонділоартроза з різким зниженням висоти С5-С6 диска та задніми остеофітами
тіл хребців. В своїх поясненнях щодо неможливості встановити час виникнення
перелому посилався на п. 4.13, 4.13.1, 4.13.2, 4.13.3, 4.13.4 Правил
судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених
наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17.01.1995 № 6.

Експерт
ОСОБА_25 також пояснив, що лікарі-спеціалісти ОСОБА_24, ОСОБА_23 були залучені
до проведення експертизи як лікарі-консультанти, при цьому кожний з них надав
перед висновком експертизи свій власний висновок, копії яких надав для
залучення до матеріалів справи (т.2 а.с. 166-167, 179-181), ці дослідження
враховувалися при наданні остаточних висновків експертизи.

Інші
експерти, що приймали участь в проведенні експертиз, судом в судовому засіданні
не допитувались, з урахуванням листа начальника ХОБСМЕ від 06.12.2007р. № 1995
(т.2 а.с. 165), та думок сторін, які вважали достатнім допит лише експерта
ОСОБА_25

Відповідно до п. 1 «Положення про медико-соціальну експертизу»,
затвердженого постановою КМУ від 22.02.1992р. № 83, медико-соціальна  експертиза
визначає  ступінь  обмеження життєдіяльності людини, причину,
час настання, групу інвалідності, сприяє
проведенню ефективних
заходів    щодо    профілактики інвалідності,  реабілітації
інвалідів,  пристосування    їх
до суспільного життя.

В п. 23 цього ж Положення № 83
визначено, що медико-соціальна експертиза повинна  здійснюватися
після повного та всебічного медичного обстеження, проведення  необхідних досліджень,    визначення    клініко-функціонального     діагнозу, соціально-психологічного
діагнозу, професійно-трудового  прогнозу,
одержання  результатів  відновного
лікування,
соціально-трудової
реабілітації  та  інших
даних,  що підтверджують  стійкий
або необоротний характер захворювання.

Згідно
довідки МСЕК  від 24.04.2001р., ОСОБА_1
встановлена безстроково 3 група інвалідності за загальним захворюванням (т.2
а.с. 12).

За
повідомленням заступника головного лікаря ОКБ від 07.02.2002 № ПО1/377, наданим
до суду відповідачем (т. 1 а.с. 65, 67), комісією 8-ї поліклініки проведено
розслідування обґрунтованості видачі листа непрацездатності ОСОБА_1 № 400015 з
20.09. по 18.10.1999р. Комісія 8-ї поліклініки визнала лист непрацездатності №
400015 виданим необґрунтовано, про що повідомлена адміністрація обласної
стоматологічної поліклініки. Адміністрацією обласної стоматологічної
поліклініки листок непрацездатності № 400015 не оплачувався. Згідно фінансових
документів обласної стоматологічної поліклініки встановлено, що з 20.09.по
18.10.1999р. ОСОБА_1 продовжувала працювати на своєму робочому місці,
виконувала свої професійні обов'язки. Була протабельована згідно графіку роботи
поліклініки та отримала заробітну плату за відпрацьований час. 23.04.2001р.
ОСОБА_1 була обстежена МСЕК Дзержинського району з діагнозом: розповсюджений
остеохондроз, спондилоартроз грудного та поперечного  відділу хребта, анелістез λ3- λ4, λ4-λ5 .
Нестабільність в сегментах λ3, λ4, λ5.
Правосторонній люмболмагічний та больовий стримано-виражений синдроми.
Встановлена третя група за загальним захворюванням. Захворювання ОСОБА_1., що
призвело до інвалідності, не пов'язано з виробничою травмою (т. 1 а.с.
67).

Відповідно
до Акту про виділення до знищення документів, що не підлягають подальшому
зберіганню за 1984-2000роки, від 18.05.2004р. № 2, затвердженого Головним
лікарем Харківської обласної стоматологічної поліклініки 25.05.2004р.,
відібрані до знищення в тому числі: п. 5 - бухгалтерські документи журнального
та касового порядку з додатками за 1997-2000 роки; п. 31- табель використання
робочого часу  за 1995-2000роки. В акті
також зазначається про те, що перевірка документальної ревізії  фінансово-господарської  діяльності організації проводилась (акт №
04-20/14 від 30.01.2002р.) по 2001рік (т.3 а.с. 18-21).

Згідно
особистого рахунку за 1999 р. позивача ОСОБА_1. - лікаря-стоматолога 1-ої
категорії, наданого до суду відповідачем, 31.08.1999р. ОСОБА_1  надано відпустку без збереження заробітної
плати з 01.09.1999р. по 08.09.1999р. за сімейними обставинами; з 9 по 30
вересня 1999р. позивачу нараховано 61 гр. 15 коп. (т.3 а.с. 16). В цьому рахунку
зазначені також відомості про здійснені нарахування за робочий час ОСОБА_1 за
подальші місяці 1999р. - жовтень, листопад, грудень, а також надано особистий
рахунок з нарахуваннями за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень,
частину липня 2000 року, а далі нарахування за лікарняними, починаючи з
08.07.2000р. (т.3 а.с. 17). Ці рахунки не заперечувалися в судовому засіданні
позивачем та її представниками.

Згідно
з додатком № 4 до наказу № 50 від 25.01.1988р., затвердженого Міністерством
охорони здоров'я СРСР  - «Типової
інструкції по заповненню листка щоденного обліку праці лікаря-стоматолога
(зубного лікаря) стоматологічної поліклініки, кабінету форма № 037/у-88 та
зведеної відомості обліку праці лікаря-стоматолога (зубного лікаря)
стоматологічної поліклініки, відділення, кабінету форма № 039-2/у-88», «Листок
щоденного обліку роботи лікаря-стоматолога (зубного лікаря) стоматологічної
поліклініки, відділення кабінету»
щоденно заповнюється лікарями-стоматологами, що ведуть амбулаторний
терапевтичний, хірургічний та змішаний прийом в лікувально-профілактичних
установах всіх типів, що надають стоматологічну допомогу дорослим підліткам та
дітям. На підставі «Листа» заповнюється «Зведена відомість», яка складається
медичним статистом або працівником, призначеним керівником установи. В кінці
місяця в «Зведеній відомості» кожного лікаря підводиться підсумок.

Згідно
додатку № 5  до наказу № 50 від
25.01.1988р., затвердженого Міністерством охорони здоров'я СРСР - Доповнення до
«Переліку форм первинної медичної документації установ охорони здоров'я»,
затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я СРСР від 04.10.1980 № 1030,
строк збереження «Листка щоденного обліку роботи лікаря-стоматолога (зубного
лікаря) стоматологічної поліклініки, відділення кабінету»  за формою 037/у88 складає 1 місяць після
заповнення «Зведеної відомості».

На
підтвердження факту знаходження лікаря-стоматолога ОСОБА_1. на роботі в період,
зазначений в листку непрацездатності, відповідачем надано в судовому засіданні
Зведені відомості за формою № 039-2-у-88 за вересень 1999р., жовтень 1999 року,
листопад 1999року, грудень 1999року (т.3 а.с. 34, 35, 36, 37).

Позивач
та її представники заперечували дані, що містяться у зведеній відомості за
вересень 1999р. за 17, 21, 23 вересня 1999 року (т.3 а.с. 34). При цьому позивач
ОСОБА_1 підтвердила, що підпис в зведеній відомості, і всі інші дані записані
нею особисто, а записи за 17, 21, 23 вересня здійснила не вона, оскільки в той
час вона була на лікарняному. 17.09.1999р. вона знаходилася на роботі до 11.30,
після чого поїхала на виклик додому до хворого та до роботи після повернення не
приступала у зв'язку з травмою. Починаючи з 25.09.1999р., дані в зведену
відомість вносила вона. Пояснила, що незважаючи на відкритий лікарняний до
18.10.1999р., на роботу вона вийшла 25.09.1999р.

На
підтвердження знаходження позивача під час лікарняного на роботі відповідач
надав також для огляду в судовому засіданні та для залучення копії медичних
карт стоматологічних хворих, в яких маються записи лікаря ОСОБА_1., зокрема:
карта № 4517   хворої ОСОБА_26 із записом
ОСОБА_1. від 27.09.1999р. (т.3 а.с. 42-43), № 1019/11710 хворого ОСОБА_36 із
записом від 29.10.1999р. (т.3 а.с. 43-44), № 804/11494 хворого ОСОБА_27 із
записом від 15.10.1999р. (т.3 а.с. 45-46), № 1562/12251 хворої ОСОБА_28 із записом  від 15.10.1999р. (т.3 а.с. 47), № 3546 хворої
ОСОБА_29  із записом від 13.10.1999р.
(т.3 а.с. 48, 49), № 850/11540 хворого ОСОБА_37 із записом від 13.10.1999р.
(т.3 а.с. 50, 51), № 2077 хворої ОСОБА_30А. із записом від 17.09.1999р. (т.3
а.с. 52), № 1395 хворого ОСОБА_31 із записом від 17.09.1999 (т.3 ас 53), №
3354  хворої ОСОБА_32 із записом від
17.09.1999р. (т.3 а.с. 54).

З усіма названими записами в медичних картах
стоматологічних хворих позивач та її представники погодилися, оскільки ними не
заперечується факт знаходження ОСОБА_1. у вказаний період на роботі. При цьому
не погодилися із записом  в медичній
картці № 4452 хворої  ОСОБА_33 оригінал
якої залучено відповідачем до справі (т.3 а.с. 55, 59), оскільки у вказаній
картці маються виправлення саме в місяці запису - 23.09.1999р.

Згідно
ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів,
зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними
є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.  Сторони мають право обґрунтувати належність
конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.1, ч.2  ст. 59 ЦПК України).

Суд не
бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК
України).

В
судовому засіданні 20.08.2008р. судом позивачу, представникам позивача,
представнику відповідача, третій особі, представнику третьої особи, кожному
було роз'яснено право заявити клопотання про призначення по справі судової
почеркознавчої чи іншої відповідної експертизи щодо спірного запису в медичній
картці № 4452  стоматологічного хворого
ОСОБА_33 а також спірних записів у зведеній відомості за вересень 1999 року, а
також роз'яснено наслідки відмови заявити таке клопотання, та положення ст. 10,
11, 60 ЦПК України, а також роз'яснено наслідки відмови заявити  таке клопотання, але кожний з них відмовився
заявляти таке клопотання, про що свідчить журнал судового засідання від
20.08.2008р., технічний запис, а також
підписи кожного  у викладеному
окремим документом листі (т. 3 а.с. 60).

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і
щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

За
таких обставин  суд вважає встановленим,
що дані в зведеній відомості за вересень 1999 року відповідають дійсності,
оскільки інше позивачем не доведено. Надана зведена відомість за вересень
1999р. не викликає у суду сумніву щодо її достовірності.

Відповідно
до ст. 60 ч. 4 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд
вважає неможливим сприймати як доказ спірний запис в медичній картці ОСОБА_33
оскільки відповідачем не доведено перед судом, що дійсно, у виправленій даті
малася на увазі саме дата 23.09.1999р.

Також
відповідачем надано відомості про кількість прийнятих первинних хворих лікарями
лікувального відділення № 2 за 17, 21, 23 вересня 1999р., згідно якої оглянуто
та розподілено по лікарям первинних хворих оглядовим лікарем ОСОБА_1
17.09.1999р. - 46, 21.09.1999р. - 49,
23.09.1999р. - 39 (т.3 а.с. 33). На вказаних відомостях мається прізвище
ОСОБА_16., підпис, та дата - 16.09.2002. Проте, цей документ не має підпису
ОСОБА_1., тому суд критично розцінює таку відомість в частині щодо конкретних
прізвищ, оскільки невідомо, з яких первинних документів зазначені ці прізвища.
При цьому кількість розподілених хворих суд визнає доведеною, виходячи із
зазначення таких даних в зведеній відомості за вересень 1999р. самою
позивачкою, тому як  цей факт не
спростовано.

Оцінюючи
зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає недоведеним факт отримання
позивачем ОСОБА_1 17.09.1999р. травми, що призвела до
втрати нею працездатності  на один
робочий день чи більше або до необхідності перевести її на іншу (легшу роботу)
терміном не менш як на один робочий день. Також не доведено та не надано
доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв'язку між забиттям, що сталося
у ОСОБА_1. 17.09.1999р., утворенням у неї перелому 7 ребра зліва при вищезазначених
обставинах саме 17.09.1999р. та настанням непрацездатності. При цьому
достовірно встановлено, що відповідачем було дотримано вимоги чинного на той
час законодавства щодо порядку розслідування та
обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в
установах і організаціях. Тому в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1.
щодо встановлення факту нещасного випадку, пов'язаного  з виробництвом, що стався 17.09.1999р. суд
відмовляє.

Суд
також вважає такою, що не підлягає задоволенню, позовна вимога позивача
ОСОБА_1. про стягнення з відповідача на її користь втраченого заробітку
одноразово в сумі 477гр., виходячи  з
наступного. Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» від 23.09.99 №1105, набув чинності з
01.04.2001р. До набуття чинності цим Законом
відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я під
час виконання трудових обов'язків, здійснювалось роботодавцем в порядку,
передбаченому «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків»,
затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р. №472.
Відповідно до п.п. 4, 9 зазначених Правил відшкодування шкоди складається з
виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня
втрати працездатності, тоді як у період, за який  ОСОБА_1 пред'являє вимоги по відшкодуванню
втраченого заробітку, не тільки не визначався ступінь втрати працездатності, а
взагалі не встановлювалась стійка втрата працездатності. Відповідно до абз.1-2
п.38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, сума відшкодування шкоди
виплачується потерпілому з дня встановлення стійкої втрати працездатності.
Звільнення з роботи за ініціативою працівника
не може бути підставою для відшкодування втраченого заробітку.

Щодо
стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на  придбання корсету - 80гр., на проведення
томографічного обстеження - 115 гр., на придбання препарату «Вітафон» вартістю
121 гр., медикаментів - 612 гр. 95 коп., суд відмовляє в їх задоволенні,
виходячи з наступного. Згідно абзацу 5 ст. 11 Закону України «Про охорону
праці» від 14.10.1992 р. №2694-ХІ з наступними змінами, власник відшкодовує
потерпілому витрати на лікування, по догляду за ним та інші види медичної
допомоги відповідно до медичного висновку, що видається у встановленому
порядку.

П.п.
12-13 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р. №472.№ 472, встановлює такий самий
порядок відшкодування витрат на медичну та соціальну допомогу, а саме: витрати
відшкодовуються роботодавцем тільки в тому разі, якщо потреба в них обумовлена
висновками МСЕК. Дійсно, позивач ОСОБА_1 надала копію квитанції прибуткового
касового ордеру № 48 на придбання корсету в сумі 80 гр. від 02.06.2000р. (т.1
а. с. 17), копію чека на придбання медичних препаратів, датованого 03.04.2000р.
на суму 612гр. 95 коп. (т. 1 а.с. 17), чеку на придбання препарату «Вітафон»
від 27.11.2000р. в сумі 121гр. (т.1 а.с. 18). При цьому позивачем не надано
жодного медичного висновку або рецепта лікаря про необхідність придбаних нею
ліків, корсета і апарата «Вітафон», та томографічного обстеження. Більш того,
суми відшкодування шкоди виплачуються з дня встановлення стійкої втрати
працездатності. Стійка втрата працездатності встановлена ОСОБА_1 тільки
24.04.01 згідно з висновком МСЕК (т. 2 а.с. 12), тобто, до встановлення
непрацездатності внаслідок  загального
захворювання.

Не
знайшли в ході розгляду справи свого підтвердження посилання позивача та її
представників на те, що діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду.
Даних про те, що діями відповідача  було
порушено трудові чи інші права позивача, що призвели до  моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків та потребували від неї додаткових зусиль для організації свого життя,
до суду не представлено. В ході судового розгляду обставини, на які посилався
позивач як на докази завдання їй моральної шкоди, підтвердження свого не
знайшли. Вина відповідача в порушенні прав позивача  як одна з обов'язкових  умов відшкодування моральної шкоди працівнику
в ході розгляду справи підтвердження не знайшла.  Тому суд відмовляє в задоволенні позовної
вимоги про стягнення з відповідача 10000гр. на користь позивача на
відшкодування моральної шкоди.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 10, 11, 60,
209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 440, 455, 456 ЦК України (в редакції ЦК
України 1963 року), ст.ст. 16,  22, 23,
1166, 1167, 1195 ЦК України,  ст. 2371
КЗпП України, Законом України «Про охорону праці» від 14.10.1992 р.
№2694-ХІ з наступними змінами, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.99 №1105, «Положенням про
розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на
підприємствах, в установах і організаціях», затвердженим Постановою КМУ від
10.08.1993р. № 623 із внесеними змінами, «Положенням про медико-соціальну
експертизу», затвердженим постановою КМУ від 22.02.1992р. № 83 із внесеними
змінами, «Правилами відшкодування власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків»,
затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р. №472,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров'я обласної стоматологічної
поліклініки, треті особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України у Дзержинському районі м. Харкова, головний лікар Комунального закладу
охорони здоров'я обласної стоматологічної поліклініки ОСОБА_2, про встановлення
факту нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, стягнення втраченого
заробітку, відшкодування майнової та моральної шкоди -  відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області шляхом подачі через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів
після проголошення вступної та резолютивної частин рішення заяви про апеляційне
оскарження рішення суду та шляхом подачі протягом 20 днів після подачі вказаної
заяви апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення
виготовлене в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Суддя -