У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

1 жовтня 2008 року                                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                      Гнатенка А.В.,

суддів:                                 В.М. Барсукової, Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І., Луспеника Д.Д., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 10 м. Житомира до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за комунальні послуги, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 січня 2008
року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 16 квітня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року
КВЖРЕП № 10 м. Житомира звернулося в суд зі вказаним вище позовом, посилаючись
на те, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1. Їй надаються послуги по
обслуговуванню будинку та прибудинкової території, проте вона їх з травня 1995
року не оплачує, у зв'язку з чим станом на 31 серпня 2007 року утворилась
заборгованість в розмірі 1830,74 грн., яку позивач просив з неї стягнути та
відшкодувати сплачені ним судові витрати.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 15 січня 2008 року позов задоволено. З ОСОБА_1на користь
КВЖРЕП № 10 стягнуто 1830,74 коп. заборгованості та судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 16 квітня 2008 року рішення суду першої інстанції
змінено та з відповідачки на користь позивача стягнуто 1461,36 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.
324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Задовольняючи позовні
вимоги КЖВРЕП № 10, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачці
фактично надавались послуги з обслуговування будинку та прибудинкової
території, вона їх отримувала, проте не оплачувала, у зв'язку з чим на користь
позивача суд стягнув заборгованість за період з травня 1995 р. по 31 серпня
2007 р.

Апеляційний суд, змінюючи
рішення районного суду в частині розміру заборгованості, послався на те, що
відповідачка стала власником квартири у серпні 1998 р. і з цього часу
утворилася заборгованість станом на 31 серпня 2007 р. в розмірі 1461,36 грн.,
яку стягнув з неї. Щодо позовної давності суд вказав, що відповідачка не просила
про її застосування в районному суді, така заява в апеляційному суді не має
правового значення.

Проте до таких висновків
суд першої інстанції прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. ст.71, 75, 76, 80 ЦК
УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується
незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня
виникнення права на позов. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення
позову є підставою для відмови в позові.

Згідно з пунктами 17, 35 Правил
користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572 (
відповідними змінами) власники квартир повинні оплачувати вказані послуги
щомісяця.

У зв'язку з цим позивач мав
дізнатися про невнесення відповідачем плати за обслуговування будинку та
прибудинкової території наступного місяця після невнесення такої плати за
попередній місяць.

Оскільки позов пред'явлено у
листопаді 2007 року, то вказана заборгованість не може бути стягнута за строк
після закінчення строку позовної давності.

У порушення зазначених вимог закону
місцевий суд стягнув заборгованість з травня 1995 року, а апеляційний суд,
змінивши рішення, - з серпня 1998 р., не визнавши поважною причину пропуску
строку позовної давності.

Посилання апеляційного суду на
необхідність застосування в даному випадку правила про позовну давність, що
врегульоване в ч. 3 ст. 267 ЦК України, за яким позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, є
безпідставним. Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України
правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до
набрання чинності цим Кодексом.

Визначити суму заборгованості з
наявних у справі доказів на стадії касаційного перегляду не вбачається
можливим, оскільки відсутні детальні розрахунки по місяцям з дня утворення
заборгованості. Крім того, у справі наявне рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 10 червня 2005 р. (а.с.16) про стягнення заборгованості за такі
ж надані позивачем послуги в сумі 312,75 грн., що уторилася з 1 березня 2002 р.
по 28 лютого 2005 р. з колишнього власника спірної квартири ОСОБА_2

Дані обставини судом на порушення
вимог ст. 212 ЦПК України належним чином оцінені не були та у справі відсутні
докази, скільки осіб проживало у спірній квартирі в зазначений період для
правильного обчислення суми заборгованості.

Вказані порушення закону залишись
поза увагою апеляційного суду.

Зазначені порушення, що
призвели до неправильного вирішення спору, в силу ч.
2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336,
338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 15 січня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 16 квітня 2008 року скасувати, а справу направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.М.
Барсукова

Л.І.
Григор'єва

В.І.
Гуменюк

Д.Д.
Луспеник