Справа № 2-519/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2008
року                    Берегівський
районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого:    Гал
Л.Л.,

при секретарі:
Сливка В.С.,

перекладачі:
ОСОБА_1.,

з участю позивача
ОСОБА_2., його представника за угодою - адвоката ОСОБА_3., відповідача
ОСОБА_4., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну
справу за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_4про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_2. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4. про стягнення боргу
зазначивши, що в період з 5 по 20 січня 2007 року надав ОСОБА_4., як позику
різними частками в шість разів гроші на загальну суму 2600 доларів США.  Із отриманої позики ОСОБА_4. в період
квітня-червня 2007 року повернув 1500 доларів США, а решту в сумі 1100 доларів
США, що відповідає 5555 грн. повернути відмовився. В зв'язку з цим, та оскільки
ОСОБА_4. був відсутнім, тому дружина відповідача - ОСОБА_5., яка знала про
заборгованість 29.08.2007 року підписала боргову розписку, згідно якої зобов'язалася
повернути гроші до 01.11.2007 року, однак до цього часу зобов'язання відповідач
не виконав.

Позивач ОСОБА_2. в судовому засіданні позов підтримав та
пояснив, що в січні 2007 року на прохання ОСОБА_4. позичив йому частками гроші
на загальну суму 2600 доларів США. З позичених грошей ОСОБА_4. повернув
частками в період квітня-червня 2007 року 1500 доларів США, а решту 1100
доларів США, що відповідає 5555 грн. повернути відмовився. Оскільки відповідач
ОСОБА_4. відмовився повертати гроші та уникав з ним  зустрічі, тому в присутності працівників
міліції була відібрана боргова розписка у дружини відповідача - ОСОБА_5., яка
знала про заборгованість та зобов'язалася її повернути.

Відповідач ОСОБА_4. в судовому засіданні позов не визнав
та пояснив, що дійсно в серпні 2007 року взяв частками в борг у ОСОБА_2. гроші,
однак не в сумі 2600 доларів США, а лише 1100 доларів США під 25 відсотків та
пізніше під 50 відсотків. Позичені гроші він повернув разом із відсотками на
загальну суму 2300 доларів США у вересні 2007 року і боргу перед позивачем
немає.

Заслухавши пояснення позивача, його представника,  відповідача, допитавши свідків та вивчивши
матеріали справи суд приходить до наступного.

Встановлено, що між позивачем ОСОБА_2. та відповідачем
ОСОБА_4. виникли правовідносини на підставі договору позики, який був укладений
між ними в усній формі. Цей факт ствердив в судовому засіданні позивач, визнав
відповідач та підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. При цьому, між
сторонами виник спір про розмір отриманих згідно договору позики коштів та суми
коштів, яка була повернута.

Ці правовідносини регулюються ч. 2 ст. 1049 ЦК України,
згідно якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

В той же час,
відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості
речей.

Така розписка позивачем не надана, сторони ствердили, що
такого документу при укладенні правочину не складали.

Частиною 1 статті 218 ЦК України встановлено, що
недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом не
має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами
аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_2.
стверджує, що надав позику ОСОБА_4. в розмірі 2600 доларів США, з яких йому
було повернуто 1500 доларів США,  а
відповідач стверджує, що отримав гроші в розмірі 1100 доларів США та повернув
їх разом із відсотками на загальну суму 2300 доларів США.

Таким чином, сторони оспорюють не сам факт укладення
правочину, а лише його окремі частини.

Представлена позивачем розписка від 29.08.2007 року,
згідно якої ОСОБА_5.,ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала від ОСОБА_2. 1100 доларів США не
може бути визнана судом належним письмовим доказом, який посвідчує передання
позикодавцем визначеної грошової суми позичальнику, оскільки розписка була
складена сестрою позивача ОСОБА_2. та підписана дружиною позичальника ОСОБА_5.
в приміщені Берегівського УБОЗу, яка є неграмотною та не володіє українською
мовою і не є стороною правочину (а.с. 10). Цей факт підтверджено в судовому
засіданні показами позивача та поясненнями свідків ОСОБА_2. та ОСОБА_5..

Також, згідно встановлених в судовому засіданні по
паспорту анкетних даних правильне прізвище дружини відповідача є ОСОБА_5., 1977
року народження.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Записи ОСОБА_2. про дати та суми поданих ОСОБА_4. грошей
також не можуть бути взятими судом до уваги, як належний доказ, оскільки в них
відсутні дати їх складання та підписи відповідача про отримання цих сум.

Покази свідка ОСОБА_2., яка є сестрою позивача, та покази
інших свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7. ОСОБА_8. судом відкидаються, як
неналежні докази про факт передачі та отримання коштів та їх суми.

За викладених обставин суд приходить до наступного висновку,
що жодних належних письмових доказів про надання відповідачу ОСОБА_4. грошей
саме в сумі 2600 доларів США та про повернення грошей в сумі 1500 доларів США
позивачем не надано, тобто позов є недоведеним і в його задоволенні слід
відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 59, 60,
88, 212 ЦПК України, ст.ст. 218, 1047, 1049 ЦК України,

рішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2до ОСОБА_4про стягнення боргу
- відмовити.

Заяву  про  апеляційне
оскарження  рішення  суду
першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.  Апеляційна скарга
на  рішення  суду
подається  протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:
Гал  Л.Л.