У х в а л а

І м е н е м  У к р а ї н и

30 липня 2008 р.                                                                             м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого:

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Мазурка В.А.,

Шабуніна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до
приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення завдатку за касаційною скаргою  представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на
ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 7 травня  2007 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2005 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного
підприємця ОСОБА_2 (далі ПП ОСОБА_2), третя особа АППБ “Аваль” (далі -
Банк)  про визнання угоди недійсною та
відшкодування збитків.  Позовні вимоги
неодноразово доповнював та уточнював та просив стягнути на його користь з ПП
ОСОБА_2 борг в сумі 5000 грн., збитки з урахуванням індексу інфляції та відсотків
від простроченої суми в сумі 2490 грн. 62 коп., 468 грн. 08 коп. процентів
річних від простроченої суми, 2060 грн. компенсації у зв'язку з інфляцією.

ПП ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про повернення
завдатку, посилаючись на те, що ОСОБА_1 мав намір придбати у нього комп'ютер,
він видав йому рахунок-фактуру із зазначеною вартістю комп'ютера - 7202 грн. 44
коп. Оскільки ОСОБА_1 уклав кредитний договір з Банком на придбання комп'ютера
на суму 5000 грн., то банк перерахував на його рахунок 5000 грн. Але у
подальшому ОСОБА_1 відмовився доплатити за комп'ютер 2002 грн. 44 коп. та став
вимагати від нього повернути йому гроші в сумі 5000 грн., отриманих від банку.
Він повернув йому кошти в сумі 4950 грн., але ОСОБА_1 продовжує вимагати
повернення йому 5000 грн., мотивуючи це тим, що відсутні документи, які б
підтверджували, що ОСОБА_2 повернув йому гроші. Оскільки фактично між ними був
укладений договір купівлі-продажу, від виконання якого відмовився покупець
-ОСОБА_1, то ОСОБА_2 просив визнати 4950 грн. завдатком та стягнути цю суму на
його користь з ОСОБА_1

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 грудня
2006 р. позовні вимоги ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням
індексу інфляції та відсотків від простроченої суми задоволені. У задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області від 7 травня 2007 р. у
прийнятті апеляційної скарги, поданої ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2  просить скасувати ухвалу судді апеляційного
суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права, та справу передати для вирішення питання про прийняття апеляційної
скарги.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у
прийнятті апеляційної скарги, суддя апеляційного суду виходив із того, що апеляційну скаргу подано особою, яка не є стороною у справі, тому ОСОБА_3
не може звертатися до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Проте з висновком апеляційного суду
погодитися не можна з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2005 р. ОСОБА_6 було
видано доручення на ім'я ОСОБА_3 на ведення від його імені адміністративних,
цивільних, господарських, інших справ в судах з правом на подання від імені
ОСОБА_2 заяв, інших документів та їх підпису від його імені, а також виконання
інших дій, необхідних для виконання наданих повноважень. Доручення видане
строком на 3 роки і дійсне до 15 листопада 2008 року (а.с. 28).

28 грудня 2006 р. ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 подав заяву про апеляційне
рішення суду першої інстанції, а 17 січня 2007 р. - подав апеляційну скаргу.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 діяв у межах наданих
йому повноважень. Крім того, в апеляційній скарзі чітко зазначено, що він є
представником ОСОБА_2., тобто ОСОБА_3 діяв не в своїх інтересах, а  в інтересах особи, яку він представляє.

Згідно зі п.п.5,6 ст. 295 ЦПК України, заява про
апеляційне оскарження  та апеляційна
скарга підписуються особою, яка їх подає, або її представником. До заяви
про апеляційне оскарження чи апеляційної скарги, поданих представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що  посвідчує
повноваження представника, якщо ці документи
раніше не подавалися.

Вирішуючи питання про відмову у прийнятті апеляційної
скарги, апеляційний суд наведених вимог закону не врахував, наявність
документів, що  посвідчує повноваження
представника,
не з'ясував, а також
не дослідив змісту апеляційної скарги, з якої чітко вбачається, в
інтересах кого вона подана,  та зробив
передчасний висновок про відмову ОСОБА_3 в прийнятті апеляційної скарги .

При викладених обставинах постановлена у
справі ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до
суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної
скарги.

Керуючись статтями 336, 342 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верхового Суду України

У х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду
Запорізької області від 7 травня 2007 р. скасувати, справу направити до
апеляційного суду для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Левченко Є.Ф.  Мазурок В.А.  Охрімчук Л.І.  Шабунін В.М.