Справа № 2 - 201
Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

04 липня 2008 р                                 Кривоозерський
районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді          Микитей Л.Л.

при секретарі                      Волошанівській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду смт.Криве Озеро справу за позовом
ОСОБА_1 до Кривоозерської районної державної адміністрації, треті особи
на стороні відповідача Кривоозерська сільська рада,  Приватно-орендне виробниче
сільськогосподарське підприємство ім.Т.Г.Шевченка  про визнання права на земельну частку /пай/

в с т а
н о в и в :

ОСОБА_1.
в квітні 2008 року звернувся  в суд з
позовною заявою  до Кривоозерської
районної державної адміністрації, треті особи на стороні відповідача
Кривоозерська сільська рада,
Приватно-орендне виробниче сільськогосподарське підприємство
ім.Т.Г.Шевченка  про визнання права на
земельну частку /пай/.

В
обгрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що на час паювання
земель в колективному сільськогосподарському підприємстві  ім.Т.Г.Шевченка /далі КСП ім.Т.Г.Шевченка/
Кривоозерського району був членом названого господарства. Проте в список, що
додавався до Державного акта на право колективної власності на землю, виданого
29 жовтня 1993 року  не був включений.

Вважаючи
себе помилково пропущеним і не внесеним до списку, що позбавило права на
земельну частку /пай/, позивач просить поновити строк позовної давності та
визнати за ним право на земельну частку /пай/ у землі бувшого КСП
ім.Т.Г.Шевченко.

В
судовому засіданні  позивач підтримав
позовні вимоги.

Представник
відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи що
вільних земель на території Кривоозерської сільської ради не має, а також в
зв”язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Представник
Кривоозерської сільської ради не заперечував проти задоволення позову.
Ліквідаційна комісія ПОВСП ім.Т.Г.Шевченко в письмовій заяві просила справу
слухати без участі її представника, рішення винести відповідно до вимог закону.

Вислухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до слідуючого.

Судом
встановлено, що позивач відповідно до рішення засідання правління колгоспу
“Радянська Росія” з 2 лютого 1989 року став членом згаданого колгоспу, який 30
січня 1992 року реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство
ім.Т.Г.Шевченка,  пізніше 14 лютого 2000
року в сільськогосподарський виробничий кооператив ім.Т.Г.Шевченка, а  07 березня 2001 року в Приватно-орендне
виробниче сільськогосподарське підприємство /ПОВСП/ ім.Т.Г.Шевченка, яке нині
визнано банкрутом і знаходиться в стадії ліквідації, що підтверджується
архівними документами, довідкою державного реєстратора Кривоозерської
райдержадміністрації, виписками з єдиного Державного реєстру /а.с.8,30,32-38/.  Реорганізація проводилась в порядку
правонаступництва. Позивач періодично працював в зазначених господарствах.

29
жовтня 1993 року колективне сільськогосподарське підприємство ім.Т.Г.Шевченка
отримало Державний акт на право колективної власності на землю. З набранням чинності
Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 “Про порядок паювання
земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і
організаціям” з”явилась правова база набуття членами колективних
сільськогосподарських підприємств права на реальну частку на землю підприємств,
шляхом її паювання з отриманням сертифікату про таке. Право на земельний пай
одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких
внесено до списку, що додавався до Державного акта на право колективної
власності на землю.

Як
видно із довідки № 164 відділу земельних ресурсів у Кривоозерському районі від
18 березня 2008 року /а.с.5/ паювання земель в КСП ім.Т.Г.Шевченка розпочалось
з січня місяця 1997 року. У вказаний період позивач не являвся членом КСП, так
як був звільнений з 15 березня 1996 року за власним бажанням, про що свідчить
запис 13 в трудовій книжці НОМЕР_1/а.с.22-26/.

На
час отримання Державного акта про право колективної власності на землю по КСП
ім.Т.Г.Шевченка - 29 жовтня 1993 року, позивач працював в згаданому КСП.
Дослідити чи був він на той час членом КСП, та чи був  внесений до списку осіб, що додавався до
державного акта про право колективної власності на землю не представляється
можливим, так як архівні документи з цього питання відсутні /а.с.27,29,31/.

Під
час паювання землі, яке в КСП ім.Т.Г.Шевченка розпочалось з січня місяця 1997
року списки осіб, які мали право на одержання своєї частки землі уточнювалися і
затверджувалися. Як випливає із довідки відділу земельних ресурсів
Кривоозерської РДА /а.с.5,27/ в згаданий список позивач не був включений, так
як не працював на той час в КСП, тому сертифікат про право на земельну частку
/пай/ він не отримав.

Виходячи
із змісту статей 22,23 ЗК України та Указу Президента України від 8 серпня 1995
року право на земельний пай особа набуває за наявності трьох умов: перебування
в членах КСП, включення до списку осіб, одержання КСП Державного акта.

Перевіривши,
належними і допустимими доказами, вказані обставини, суд прийшов до висновку,
що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як відсутні належні докази про
те, що позивач перебував у членах КСП ім.Т.Г.Шевченка на момент паювання, був
включений до Списку осіб, які мали право на земельну частку, тому немає підстав
вважати, що позивач має право на земельну частку /пай/ у землі, що перебувала у
колективній власності бувшого колективного сільськогосподарського підприємства
ім.Т.Г.Шевченка Кривоозерського району.

Крім
того, з”ясовуючи питання, щодо дотримання позивачем строку звернення до суду,
відповідно до ст.ст.256,257,261,267 ЦК України встановлено, що позивач
довідався про порушення свого права з 1997 року, тобто з часу паювання, крім як
до керівників новостворених господарств, які реорганізовувался на базі КСП
ім.Т.Г.Шевченка не звертався за вирішенням питання про включення до списку
осіб, які мали право на земельну частку /пай/. Його посилання на сімейне
положення, стан здоров”я не можуть бути визнані поважними, оскільки вказані
обставини не перешкоджали позивачу своєчасно звернутися за захистом своїх прав,
тому сплив позовної давності є також підставою для відмови у позові.

На
підставі Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 “Про порядок
паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям” ч.4 ст.267 ЦК України, п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року “Про практику застосування
судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ,  керуючись ст.ст.10,60,212,213,215 ЦПК
України, суд

в и р і
ш и в:

Відмовити
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кривоозерської районної державної
адміністрації, треті особи на стороні відповідача

-2-

Кривоозерська сільська рада,  Приватно-орендне виробниче сільськогосподарське
підприємство ім.Т.Г.Шевченка  про
визнання права на земельну частку /пай/.

Рішення
суду  може бути оскаржено в апеляційному
порядку в Апеляційний суд Миколаївської області через районний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення та апеляційної скарги протягом двадцяти днів  після подання заяви про апеляційне
оскарження, або в порядку передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ: /підпис/

Копія
вірна:

Суддя
Кривоозерського

районного суду
Л.Л.Микитей Секретар

Рішення набрало законної сили  “____”________________

Оригінал рішення знаходиться в суді
в цивільній справі № 2-201, 2008 р.