Справа
№ 22ц- 1381 /2008                      Головуючий у 1
інстанції -Іванюк Т.І.
Доповідач - Демченко Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 жовтня  2008 року

м.
Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі :

головуючого-судді:

ХРОМЕЦЬ Н.С.

суддів:

ДЕМЧЕНКО Л.М. ОСТРЯНСЬКОГО В.І.

при
секретарі:         з участю:

ВАРЕНИК О.М.  Позивача ОСОБА_1.  представника позивача ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові
апеляційну скаргу  ОСОБА_1
на  рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області  від 19 червня  2008 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконкому Остерської
міської ради, про визнання частково недійсним договору купівлі- продажу та
частково недійсним рішення виконкому Остерської міської ради,

В
С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1.
просить скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від
19 червня 2008 року, яким відмовлено в задоволенні його позову до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 виконкому Остерської міської ради про визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу та частково недійсним рішення виконкому Остерської міської
ради, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального
права, зокрема, ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 328 ЦК України та
ст. 41 Конституції України.

Апелянт вказує, що в основу рішення
суд поклав бездоказові пояснення відповідача ОСОБА_4 та його матері ОСОБА_5 З
їх пояснень вбачається, що ОСОБА_5 одержала від батька по договору дарування
1957 року будинок, сарай та погріб, на той час то був старий дощатий сарай. До
нового сараю, що будувався  ним та його
батьком вона  не має ніякого відношення,
а тому мала право подарувати ОСОБА_4 саме старий дощатий сарай. Жодних доказів
того, що саме ОСОБА_5 збудувала новий сарай в справі немає. Апелянт також  зазначає, що в рішенні відсутні підстави, з
яких судом не прийнято до уваги документи, що підтверджують законність
виділення йому земельної ділянки для будівництва, а саме рішення виконавчого
комітету Остерської міської ради №69 від 16.03.1975 року про надання права
індивідуального будівництва на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1,
договір про безстрокове користування цією земельною ділянкою, посвідчений
нотаріально 20.01.1976 р, акт про відвід земельної ділянки по зазначеній вище
адресі, документ про дозвіл будівництва жилого будинку та сараю. Крім цього
посилається на те, що суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили, що сарай будував саме він. Крім
того,  зазначає, що при укладені договору
купівлі-продажу відповідачка ОСОБА_3. була повідомлена про те, що сарай
належить йому, оскільки його двір відділений від двору ОСОБА_4огорожею, і сарай
знаходиться саме в його дворі. Також вважає, що рішення Остерської міської ради
від 16 квітня 1975 року є незаконним, оскільки частина земельної ділянки, яка
виділялась ОСОБА_4 вже була виділена йому рішенням від 16 березня 1975 року.

В поясненнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4. зазначає, що суд
уважно дослідив всі матеріали справи, які стосуються законності виділення
ОСОБА_1 земельної ділянки, дав їм належну оцінку, вимоги позивача вважає  безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржуваний договір купівлі-продажу укладений з дотриманням норм
цивільного законодавства і підстави для скасування його в частині продажу сараю
відсутні. Вимоги позивача про визнання недійсним рішення Остерського
міськвиконкому №69 від 16.04.1975 р. також не підлягають  задоволенню, оскільки позивачем не наведено жодних
підстав для визнання зазначеного рішення недійсним, а відповідними судовими
рішеннями підтверджено, що   рішення
виконкому від 16.04.1975 р. прийняте в межах повноважень органу місцевого
самоврядування і не суперечить законодавству України.

Висновки суду
відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуются на досліджених в
судовому засіданні належних і допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_5
02.12.1993 року уклала договір дарування, відповідно до умов якого, вона
подарувала ОСОБА_4 житловий будинок із надвірними будівлями, до складу яких
входив і сарай, зазначений літ „Б”, що знаходяться в АДРЕСА_1. Зазначений
житловий будинок належав дарувателю на підставі свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння, виданого Остерським міськвиконкомом 20.11.1969 року
та зареєстрованого в Ніжинському МБТІ 11.03.1981
р. (а.с.17-19).

В подальшому ОСОБА_4. 10 травня 2006
року уклав договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продав
належний йому зазначений вище будинок із надвірними будівлями ОСОБА_3. / а.с. 16/

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, з посиланням на відповідні норми закону, що підстави для визнання
недійсним договору купівлі-продажу від 10 травня 2006 року в частині продажу
сараю відсутні.

Посилання апелянта на те, що він є
законним та повноправним власником сараю і тому має право вимагати його
повернення є безпідставними, оскільки  апеляційним судом в судовому засіданні
додатково оглянуті документи, зокрема
копії інвентаризаційних матеріалів по АДРЕСА_1, справу забудовника
ОСОБА_1. та звідний акт будівель та приміщень за 1986 рік власника ОСОБА_1., де
зазначений тільки  житловий будинок по
АДРЕСА_1, інших будівель не вказано,  а
отже відсутні підстави  для скасування
рішення суду.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення Остерського
міськвиконкому від 16 квітня 1975 року №69, суд першої інстанції вірно виходив
з того, що зазначене рішення є чинним і законним, а підстави для його
скасування відсутні. Суд першої інстанції вірно зазначив, що ухвалою
апеляційного суду Чернігівської області від 08.12.2006 року, яка набрала
законної сили,  встановлено, що зазначене
рішення виконкому від 16.04.1975 р.
прийняте у
відповідності до вимог чинного законодавства.

В справі відсутні будь-які належні
докази того, що виконкомом Остерської міської
ради було прийнято  рішення за №69 від 16.03.1975 року, оскільки  з матеріалів справи
вбачається, що існує тільки єдине рішення за № 69 від 16.04.1975 року про що
свідчить архівна  виписка з протоколу
засідання виконкому від 16 квітня 1975 року та копія самого рішення від
16.04.1975 року / а.с. 73,  81-88/. При
цьому, заслуговує на увагу довід відповідача ОСОБА_4про те, що пред'явлене
позивачем рішення №69 від 16.03.1975 року підписане головою виконкому ОСОБА_9,
який відповідно до довідки архівного відділу Козелецької районної державної
адміністрації на час прийняття такого рішення не займав посади голови виконкому
Остерської міськради , в зв'язку з чим оскаржуване рішення не можна визнати
належним доказом правомірності вимог позивача. / а.с. 129-131/

Враховуючи
викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду, судове рішення відповідає обставинам справи та
постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому
відсутні підстави для його скасування.

Керуючись  ч 3 ст. 209, ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1  - відхилити.

Рішення  Козелецького районного суду Чернігівської
області  від  19 червня  2008
року  -  залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: