справа № 2ц - 548/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

19 лютого 2008 року   Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської області в складі:

судді                                                                                               Філіпенко
Л.П.

при секретарі                                                                                 Щербак А.М.

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про визнання правочину
дійсним і визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Відповідачці
на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною
площею 24.1 кв.м, житловою площею 12.6 кв.м. Свідоцтво про право власності на
житло видане 7 червня 1994 року комісією із приватизації житлового фонду при Дебальцевському відділенні Донецької
залізниці  на підставі розпорядження від
2 червня 1994 року № 1000, яке
зареєстроване у реєстрову книгу Антрацитівського МБТІ за № 263/2. У листопаді 2006 року
між ОСОБА_1  та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона продала, а позивачка купила цю однокімнатну квартиру. При
укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна сторонами було погоджено всі істотні умови купівлі-продажу. Зокрема, щодо ціни,
передачі майна у власність, оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. 3 листопада 2006 року ОСОБА_1   заплатила
відповідачці готівкою 1200 грн. у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що
підтверджується її розпискою. Відповідачка забрала із квартири свої речі, передала ОСОБА_1  ключі від квартири та взяла на
себе обов'язок оформити договір купівлі-продажу нотаріально у термін до 1 грудня 2007 року. Позивачка виконала усі умови нашої угоди - переїхала у
вказану квартиру та з того часу постійно мешкає у ній, сплачує усі комунальні
послуги. Проте до теперішнього часу відповідачка
не здійснила дій щодо оформлення нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу, в
зв'язку з чим ОСОБА_1
змушена
звернутися до суду з даним позовом.

Стаття 6
Європейської Конвенції з прав людини передбачає, що кожен при вирішенні питання
щодо його цивільних прав та обов'язків, або при встановленні обгрунтованості
будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на
справедливий та відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим законом.

У
відповідності зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим лише на тих доказах, що були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається на підставі своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1   позов підтримує, просить його задовольнити,
та суду надала пояснення, які повністю збігаються з доводами,
викладеними в позовній заяві. Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала.

На підставі ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає  цивільні справи не інакше, як за зверненням
фізичних та юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом
досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотань про витребування та
дослідження  по справі інших доказів до
суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих
сторонами і досліджених в судовому засіданні.

Вислухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в
їх сукупності суд приходить до наступних висновків:

Дійсно, згідно свідоцтва про право власності на житло
видане 7 червня 1994 року комісією із приватизації житлового фонду при Дебальцевському відділенні Донецької
залізниці  на підставі розпорядження від
2 червня 1994 року № 1000, яке
зареєстроване у реєстрову книгу Антрацитівського МБТІ за № 263/2
однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 24.1 кв.м, житловою площею
12.6 кв.м. належить  ОСОБА_2, за
якої  це право зареєстровано  БТІ м.Антрацит (а.с.4).  Факт домовленості,
відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а
ОСОБА_1   купила цю квартиру,
підтверджується розпискою (а.с.7).

Згідно зі ст. 209
Цивільного кодексу України правочин, вчинений у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 657
Цивільного Кодексу України договір купівлі-продажу майна укладається у
письмовій формі і підлягає, зокрема, нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 220
Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не
вимагається.

Відповідно
до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно
до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

Тому суд вважає, що позов
підлягає задоволенню, оскільки сукупність добутих у суді доказів
вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,30,62 ЦПК України, ст.ст. 15, ч.2
ст.16, 209, ч.2 ст. 220, 328, 657  ЦК
України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1  право приватної власності на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 24.1 кв.м,
житловою площею 12.6 кв.м., яка  складається  з одної жилої   кімнати
житловою площею 12,6 кв.м., а також кухні,
площею 7,7 кв.м., коридору площею 2,5 кв.м., передпокою - площею 1,5 кв.м.

Свідоцтво
про право власності на квартира АДРЕСА_1, яке видане 7 червня 1994 року
комісією із приватизації житлового фонду при
Дебальцевському відділенні Донецької залізниці
на підставі розпорядження від 2 червня 1994 року № 1000, зареєстроване у
реєстрову книгу Антрацитівського МБТІ за № 263/2 на ім'я  ОСОБА_2
визнати таким, що втратило силу і зберігати в матеріалах цивільної справи.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду  Луганської області через Антрацитівський
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя

рішення надруковано у
дорадчій кімнаті