УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 червня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до акціонерного товариства холдингової
компанії (далі - АТХК) “Київміськбуд”, державного підприємства (далі - ДП)
“Екос” АТХК “Київміськбуд” про надання жилого приміщення; за зустрічним позовом
ДП “Екос” АТХК “Київміськбуд” до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення; за
касаційною скаргою ДП “Екос” АТХК “Київміськбуд” на рішення апеляційного
суду м. Києва від 18 січня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2005 року
ОСОБА_1. та ОСОБА_2 пред'явили в суді позов до АТХК “Київміськбуд”, ДП
“Екос” АТХК “Київміськбуд” про надання жилого приміщення, що звільнилося в
квартирі.

Зазначали, що на підставі ордеру від 26 вересня 2001 року № 549 вони
вселилися вАДРЕСА_1

У підтвердження правомірності їх проживання їм було видано ордер від     5 квітня 2004 року № 203 на жилу площу в
гуртожитку.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 20 жовтня 2004
року № 1915 указаному гуртожитку було надано статус житлового будинку для
малосімейних з 1 грудня 2004 року, зобов'язано адміністрацію та профспілковий
комітет АТХК “Київміськбуд” надати житлові приміщення сім'ям, які постійно
проживають в зазначеному будинку, зареєстровані та перебувають на квартирному
обліку.

Розпорядженням  Київської міської
державної адміністрації від 10 травня 2005 року № 2240 було внесено уточнення
до розпорядження № 1915 та визначено, що гуртожиток набуває статусу житлового
будинку для малосімейних з 1 січня 2005 року.

У зазначеній квартирі також проживала сім'я ОСОБА_3, яка займала ізольовану кімнату площею 17,25 кв.м. У серпні
2004 року зазначена кімната звільнилася.

Вони звернулися до АТХК “Київміськбуд” з заявою про надання їм звільненої
кімнати, однак відповідач їм відмовив.

Посилаючись на те, що гуртожиток набув статусу житлового будинку для
малосімейних і їхня сім'я потребує поліпшення житлових умов, позивачі з підстав
ст. 54 ЖК України просили задовольнити позов.

У жовтні 2005 року ДП “Екос” АТХК “Київміськбуд” (житлове управління (далі
- ЖУ) «Лівобережне») звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про виселення.

Посилалися на те, що відповідно до ордера від 26 вересня 2001 року № 549
відповідачам було надано 2 ліжко-місця в АДРЕСА_1

Після зміни статусу гуртожитку на житловий будинок для малосімейних
відповідачі самовільно зайняли кімнату площею 18 кв.м в АДРЕСА_1та в
добровільному порядку звільняти її відмовляються.

З підстав ст. 109 ЖК України, ДП “Екос” АТХК “Київміськбуд” (ЖУ
«Лівобережне») просило виселити відповідачів з самовільно занятої кімнати без
надання їм іншого жилого приміщення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 8
листопада 2005 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено;
зустрічний позов ДП “Екос” АТХК “Київміськбуд” (ЖУ «Лівобережне») задоволено:
виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з жилого приміщення площею 18,5 кв.м в АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2006
року рішення районного суду скасовано та постановлено нове, яким позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задоволено: зобов'язано АТХК “Київміськбуд”, ДП “Екос” АТХК “Київміськбуд” (ЖУ «Лівобережне») надати їм кімнату площею 18,5 кв.м у
АДРЕСА_1та укласти договір найму на
зазначену кімнату. У задоволенні позову ДП “Екос” АТХК “Київміськбуд”
(ЖУ «Лівобережне»)  відмовлено.

У касаційній скарзі ДП “Екос” АТХК “Київміськбуд” просить
скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, апеляційний суд виходив із того,
що позивачі потребують поліпшення житлових умов, а тому відповідно до ст. 54 ЖК
України їм має бути надане жиле приміщення площею 18,5 кв.м, що звільнилося, у
АДРЕСА_1

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 54 ЖК України суд може
задовольнити позовні вимоги наймача про надання звільненого в квартирі
жилого приміщення за умови, що загальний розмір жилої площі не перевищуватиме
13,65 кв.м на кожного члена сім'ї і додаткової жилої площі, якщо наймач або
член його сім'ї має на неї право або зайва жила площа являє собою ізольовану
кімнату розміром, меншим за рівень середньої забезпеченості громадян жилою
площею в даному населеному пункті.

Тобто зазначена норма права стосується виключно наймача.

Договір найму - це договір, за яким наймодавець
зобов'язується надати за відповідну плату жиле приміщення у безстрокове
користування в будинках державного і громадського житлових фондів для
проживання в ньому. Цей договір визначає права та обов'язки двох сторін -
наймача і наймодавця.

Єдиною правовою підставою для укладення договору найму
жилих приміщень державного чи комунального житлового фонду є ордер.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2001 року
ОСОБА_1 був виданий ордер № 549 на жилу площу в гуртожитку на право для
зайняття двох ліжко-місць в кімнаті № 64, площею 10,2 кв.м              (а.с. 6).

Згідно поверхового плану площа зазначеної кімнати становить 11,3 кв.м, що
підтверджується довідкою ЖУ «Лівобережна» ДП «Екос» від 26 вересня 2005 року
(а.с. 37, 53), площа спірної кімнати складає - 18 кв.м.

Встановивши, що в установленому законом порядку в житловий будинок після
зміни статусу гуртожитку позивачі вселені не були, відповідний ордер їм не
видавався, договір найму жилого приміщення з ними не укладався, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави
для задоволення позову ОСОБА_1 про надання їм звільненої кімнати.

Оскільки вони самовільно вселилися в спірну кімнату, суд підставно виселив
їх.

Безпідставно
скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний
суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону.

Ураховуючи
наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства “Екос” акціонерного товариства холдингової компанії  “Київміськбуд” задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2006 року скасувати, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 8 листопада 2005 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка