Справа №2-97-08
районний суд м.Кіровограда
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

23 червня 2008
року                                                                            Кіровський районний
суд м. Кіровограда

в
складі головуючого судді - Кабанової В.В.

при
секретарі
-  Грабенко О.В.

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2про поділ майна та зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1
за первинним позовом звернувся до суду з позовною заявою
про поділ майна, а саме просить виділити ОСОБА_1 в натурі, 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_1, та
стягнути з ОСОБА_2на мою користь 25500грн.. В обґрунтування позову позивач
зазначає, 24.09.1994року  позивач
зареєстрував з відповідачем шлюб та мешкав з нею до січня 2006року. Дітей від
шлюбу не мають. З 18.01.2006р. шлюбні відносини між сторонами фактично
припинилися, а в подальшому шлюб був розірваний, що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу від 16.05.2006 року. За період перебування в шлюбі, нами
було набуто 2/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою про належність майна від 21.03.2006р. В той же час на депозитних
рахунках в банках (КФ КБ "Приватбанк" та КВ "Укрексімбанк")
були розміщенні кошти які були набутті під час шлюбу і являються спільною
сумісною власністю на загальну суму 51000грн. За час шлюбу на депозитних
рахунках в банках були розміщенні кошти в сумі 51000грн. які являлися об'єктом
спільної сумісної власності. З них 30000грн. було розміщено на ім'я ОСОБА_1 в
Кіровоградському відділенні КБ "Приватбанк", а 21000грн. на ім'я
ОСОБА_2 в Кіровоградському відділенні "Укрексімбанку". За обопільною
згодою, ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 довіреність на зняття грошових коштів з рахунків
в Кіровоградському відділенні КБ "Приватбанк", але не надавав згоди
на їх використання. Відповідач одноособово, без згоди ОСОБА_1 використала
грошові кошти в сумі 30000грн., а також 21000грн. які були розміщенні на її
ім'я. Вважаю, що використання грошових коштів в розмірі 51000грн. виходить за
межі дрібних побутових угод, що свідчить про неправомірність дій відповідача.
Відповідачем не доведено належними доказами, правомірність використання
грошових коштів у порядку встановленому чинним аконодавством або передачі
коштів ОСОБА_1 Враховуючи, що не досягнуто згоди, щодо порядку поділу майна, є
підстави для поділу майна яке є
об'єктом спільної сумісної власності порядку, шляхом виділення , в натурі, 1/3
частини квартири за адресою АДРЕСА_1, та стягнення з відповідача половини
грошових коштів у розмірі 25500грн.
Розділити майно яке являється спільною сумісною власністю та виділити ОСОБА_1
в натурі, 1/3 частину квартири за адресою АДРЕСА_1, та стягнути з ОСОБА_2
25500грн.

Позовні вимоги щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 не визнав в повному
обсязі, та вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. На думку
ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 зустрічна позовна заява не ґрунтується на
засадах чинного законодавства, а тому не підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 не погодилась з заявленими позовними вимогами ОСОБА_1, та
звернулась до суду з зустрічною позовною заявою.        Відповідачка подала заперечення до первинної позовної заяви в
якіх зазначила, що при розлученні (процедура провадилась в суді) колишній
чоловік майнових претензій не мав, і це було цілком природно, адже всю  спільну власність поділили ще до розлучення,
він жив з коханкою, йому були потрібні гроші, і він забрав з банку наші спільні
гроші в сумі, еквівалентній 10000 доларам США, а також наш спільний автомобіль,
який на той час коштував приблизно 8 тисяч доларів США. Одну третю частину
квартири, яку в свій час отримували батьки відповідачки, він віддав їй. На той час
квартири не мали тієї вартості, як зараз, тому трикімнатну квартиру на
Ковалівці можна було придбати за 20 - 25 тисяч доларів, так що одна третя частина склала б трохи більше шести - семи тисяч доларів США. ОСОБА_2 просить врахувати те, що ОСОБА_1звертався в
БТІ за довідкою, щоб переписати квартиру на відповідачку повністю, але не
зробив це. Відповідачка посилається на те, та просить взяти це до уваги, що два
роки оплачує користування квартирою, фактично проживаючи в ній сама, за двох
людей, адже ОСОБА_1не виписаний з неї, і платить за нього ці всі роки, за цей
час було сплачено 1200
гривень. Відповідачка зазначає на те, що сторони мали
спільний автомобіль і запропонувала також сплатити  половину його вартості (приблизно 15 тис. гривень), колишній чоловік відповів, що це дуже багато, тож він
проведе незалежну оцінку вартості авто, але вирішив не витрачати, а на суд
приніс написаний від руки «договір» підписаний заднім числом, не завірений
нотаріально, як це вимагає закон. Просить винести рішення по даній справі на
користь ОСОБА_2 позбавити ОСОБА_1можливості претендувати на квартиру.

Крім того відповідачкою
було надано зустрічну
позовну заяву. В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається
на те, що до розірвання
шлюбу мала усну домовленість з ОСОБА_1 про переоформлення
права власності на спільну квартиру на позивачку. До постановлення
рішення про розврвання шлюбу такий документ не був оформлений. Зважаючи на
зміст позовної заяви про розлучення де зазначалось, що спору про розподіл майна
не існує, та все майно залишається у позивачки на її думку відпала необхідність
щодо розподілу спільного майна. При зверненні до суду з позовною заявою про
розподіл спільного майна на думку ОСОБА_2 відповідач по зуcтрічному не надав
відомості про наявність в спільному користуванні автомобіля OPEL VECTRA д.н. НОМЕР_1, та
просить виділити їх вказаний автомобіль та Ѕ частину від спільних коштів.
Просить стягнути з  відповідача на
користь позивача Ѕ частину від вапртості автомобіля, та Ѕ частину від суми
спільних коштів.

Сторони не змінили підстави або предмет позову, просили суд розглянути
справу в рамках заявлених вимог.

У силу статті 6
(1) Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод (Рим, 4 листопада
1950 року), ратифікованої згідно із Законом України "Про ратифікацію Конвенції
про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу і
протоколів N 2, 4, 7 і 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року, кожний при
вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на
справедливий судовий розгляд протягом розумного терміну.

Найбільш
важливим з несформульованих принципів пункту 1 статті 6 Конвенції є принцип
рівних можливостей, згідно з яким кожна зі сторін під час розгляду справи
повинна мати рівні можливості і жодна зі сторін не повинна мати будь-яких
істотних переваг над протилежною стороною.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі .

Судом
встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторонами не заперечується факт
придбання за час перебування у шлюбі автомобіля OPEL VECTRA д.н. НОМЕР_1.

ОСОБА_1 заперечував щодо розподілу вищезазначеного
автомобіля, оскільки останній був проданий25 вересня 2003 року по договору
купівлі-продажу без належної реєстрації. В підтвердження чого до суду був
наданий копія вищезазначеного договору та копія доручення на розпорядження
транспортним засобом від 25 вересня 2003 року. В даному випадку не може
розглядатись факт розподілу майна, оскільки зазначений договір укладався під
час перебування сторін в шлюбних відносинах.

Судом не можуть бути розглянуті заявлені позовні вимоги
сторін щодо розподілу сумісніх коштів, оскільки згідно з поясненнь сторін
ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 в банківській установі отримати належні йому кошти
в зв»язку з чим надав відповідне доручення. Зазначене доручення не було
скасоване, а тому суд дійшов висновку щодо добровільного волевиявлення ОСОБА_1
Крім того отримання коштів та розпорядження ними ОСОБА_2 було здійснено під час
перебування сторін у шлюбі. (а.с.30).

Під час судового засідання сторонами не надано документів
на підтвердження вартості, вартостя спірноїквартири.

Відповідно до ч.1
ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з
них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Відповідно до ч.1,2 ст.20 Цивільного кодексу України право
на захист особа здійснює на свій розсуд.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними, або шлюбним договором ч.1 ст.70 СК України.

Відповідно до ст.358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної
часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної
матеріальної компенсації.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 364 ЦК України - компенсація співвласникові
може бути надана лише за його згодою. На
пропозицію ОСОБА_1 щодо надання йому грошової компенсації ОСОБА_2 заперечує,
мотивуючи відсутністю коштів. Крім того до суду сторонами не була надана
належна оцінка спірної квартири.

Відповідно до ч.2 ст.71
СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними. Частиною 4 зазначеної норми закріплено, що
присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві
спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру,
земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.

Так, згідно ч.1 ст.365
ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і
не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Частиною 2 ст.372 ЦК
України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Заслухавши пояснення
сторін, докази на які сторони посилались під час розгляду справи, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні в повному обсязі-  позовної ОСОБА_1до ОСОБА_2про поділ майна; та
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна.
залишити без задоволення.

Керуючись ст. 88, 208,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1до ОСОБА_2про поділ майна упця - відмовити в
задоволенні в повному обсязі.

Позов
ОСОБА_2до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна залишити без
задоволення.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга
подається протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

З повним
мотивованим рішенням суду сторони можуть ознайомитись через п”ять днів,
відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України. Перебіг терміну на апеляційне оскарження
починається з 02.03.2008 року, після виготовлення рішення суду в повному
обсязі.

Суддя
Кіровського районного суду

м.Кіровограда                                                                                                                    В.В.Кабанова