Справа № 2-620/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

15 серпня 2008 року Бериславський
районний суд Херсонської області

в
складі:    головуючого судді       Радченко С.В.

при секретарі                Глушковій Л.М.

за
участю представників сторін:
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бериславі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності; третя особа:
ОСОБА_5, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
відшкодування за прострочення виконання зобов”язання; визнання зобов”язання
таким, що припинено, розірвання договору найму житла та виселення без надання
іншого житлового приміщення; третя особа: орган опіки та піклування
Веселівської сільської ради,

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу
дійсною та визнання права власності, посилаючись на те, що в кінці червня 2003
року вона та її колишній чоловік ОСОБА_5 уклали усну угоду з ОСОБА_4 про
купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.2003 року. Домовившись з
відповідачкою про ціну та інші істотні умови угоди купівлі-продажу, вони
вселилися сім”єю в будинок, а 3.07.2003 року сплатили ОСОБА_4 частину вартості
будинку в розмірі 2660грн. На підтвердження правочину ОСОБА_4 написала
розписку. 13.09.2003 року ними було сплачено 900 доларів США, що також
підтверджується розпискою. Нотаріальне оформлення договору було відкладене до
повного розрахунку за будинок. 30.08.2006 року відповідачу було сплачено 500
доларів США, а остаточний розрахунок за купівлю-продаж будинку було здійснено
19.02.2007 року. На даний час нотаріально оформити договір купівлі-продажу вона
не може, так як відповідачка відмовляється. Просить визнати дійсною угоду
купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, яку вона уклала з ОСОБА_4 в червні
2003 року.

ОСОБА_6
звернулася до суду в інтересах ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
відшкодування за прострочення виконання зобов”язання, посилаючись на те, що в
кінці червня 2003 року ОСОБА_3 та її колишній чоловік ОСОБА_5 виявили намір
придбати у ОСОБА_4 належний останній будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_4 дозволила ОСОБА_3ам
вселитися  в зазначений будинок. За
умовами усної домовленості розрахунок за будинок мав відбутися частинами.
12.11.2003 року для визначення попередніх умов продажу, злкрема, ціни, порядків
та строків розрахунку, між ОСОБА_4 та колишнім чоловіком відповідачки було
укладено договір про завдаток. Цим договором визначалась обумовлена вартість
будинку, отриманий власником завдаток, а також сума та час остаточного
розрахунку. Відповідно до договору остаточний розрахунок мав відбутися
28.06.2004 року шляхом сплати 6580грн. Оформлення договору купівлі-продажу та
перехід права власності на будинок повинно відбутися після остаточного
розрахунку. У встановлені строки ОСОБА_3 не розрахувалася з ОСОБА_4, у зв”язку
з чим остання була змушена звернутися за судовим захистом та понесла судові
витрати. Умови продажу будинку були змінені і на відповідачку був покладений
обов”язок відшкодувати судові витрати при покупці будинку. У зв”язку з
простроченням зобов”язання ОСОБА_3 повинна сплатити кошти за неналежне виконання
зобов”язання в сумі 2437,57, про що надано розрахунок.

6.08.2007
року ОСОБА_6 доповнила позовні вимоги та просила суд визнати зобов”язання
ОСОБА_4 щодо продажу житлового будинку таким, що припинено, розірвати договір
найму житла від 2.03.2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та зобов”язати
ОСОБА_5 разом з родиною виселитися з житлового будинку АДРЕСА_1.

30.10.2007
року ОСОБА_4 уточнила свої позовні вимоги та просила постановити рішення про
виселення ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 з житлового
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

У
судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник наполягали на задоволенні своїх
позовних вимог, обгрунтовуючи їх викладеними в позові обставинами. ОСОБА_3
пояснила, що з ОСОБА_4 була усна домовленість про купівлю будинку за 2500
доларів США. Кінцевий термін розрахунку не визначався. Вона виплатила усю
обумовлену суму плюс 1000грн. судових витрат. Гроші вона платила виключно в
рахунок вартості будинку.

ОСОБА_4 та її представник позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали. ОСОБА_4
пояснила, що отримала від колишнього чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_5 1400 доларів США.
З ОСОБА_3 був заключений договір завдатку, відповідно до якого встановлювався
кінцевий термін розрахунку - 28.06.2004 року. У 2004 році ОСОБА_3 відмовилася
купувати будинок і з нею був укладений договір найму, щоб ОСОБА_3 мала змогу
прописатися в будинку разом з дітьми. Умови договору найму не виконувалися, що
стало підставою для звернення до суду. 30.08.2006 року ОСОБА_3 сплатила 500
доларів США в рахунок вартості робіт в будинку, які потрібно буде проводити
внаслідок неналежного ставлення до проживання в найманому приміщенні.
19.03.2007 року ОСОБА_3 виплатила ще 600 доларів США в рахунок ремонту будинку.
Вважає, що зазначені кошти не є остаточним розрахунком за умовами
купівлі-продажу будинку, оскільки ці умови були відповідачкою не виконані.
Зараз у неї не має житла і вона має потребу поселитися у належний їй будинок,
однак відповідачка чинить їй у цьому перепони.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні не підтримав позовні вимоги
ОСОБА_3, визнав позов ОСОБА_4 та пояснив, що після сплати ним завдатку за
будинок, його колишня дружина відмовилася його купувати і була там прописана як
наймач. Вважає, що ОСОБА_3 не виконала умови усного договору купівлі-продажу
будинку.

Представник орган опіки та піклування Веселівської сільської ради
Бериславського району у судове засідання не з”явився, прохаючи суд розглянути
справу за його відстності, про що надав письмову заяву. Дозволу на виселення
неповнолітніх дітей ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 орган опіки та піклування не
надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, вважає наступне.

Судов встановено, що ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, належить жилий будинок, розташований АДРЕСА_1 (а.с.6, 7). Сторони
не заперечують той факт, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 наприкінці червня
2003 року було укладено усну угоду купівлі-продажу зазначеного домоволодіння за
2500 доларів США. З розписок вбачається, що 3.07.2003 року ОСОБА_5 сплатив
ОСОБА_4 2660грн., а 13.09.2003 року - 700 доларів США (а.с.10-11). У цей період
ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.61). 12.11.2003 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 укладають договір завдатку, де зазначають, що ОСОБА_3 сплачено завдаток
в сумі 7420грн. і обумовлюється остаточний розрахунок до 28.06.2004 року
(а.с.9).

30.08.2006 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 в рахунок вартості будинку 500
доларів США (а.с.12), а 19.02.2007 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 отримала
від ОСОБА_3 600 доларів США та 1000грн. судових витрат (а.с.13, 23).  Як вбачається із розписок, після 19.02.2007
року ОСОБА_3 повинна сплатити ОСОБА_4 тільки 1850грн. судових витрат (а.с.23).
При цьому у судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що 600 доларів США були
коштами в рахунок ремонту будинку.

Згідно за ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку
укладається в письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Відповідно до чч.3, 4 ст.334 ЦК України, право власності за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого
посвідчення. Якщо договір про відчудження майна підлягає державній реєстрації,
право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання
такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов”язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов”язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом,
не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або
часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому
разі, наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Суд вважає, що при обставинах, які склалися між сторонами по справі, суд не
вправі визнавати дійсним договір купівлі-продажу будинку, укладений в усній
формі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, оскільки не було досягнуто домовленості щодо усіх
істотних умов договору, а саме не був визначений строк виконання договору. Крім
того не можна вважати, що ОСОБА_4 ухиляється від нотаріального посвідчення
договору, оскільки остання взагалі не визнає кошти, сплачені ОСОБА_3, як такі,
що стосуються умов договору купівлі-продажу.

За таких обставин слід вважати, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню,
оскільки позивачка не набула права власності на проданий їй будинок, і до
нікчемного договору купівлі-продажу повинні бути застосовані наслідки,
передбачені ч.2 ст.216 ЦК України.

Приймаючи до уваги, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків,
крім тих, що пов”язані з його недійсністю, суд вважає не підлягаючими
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_4 стягнення відшкодування за прострочення
виконання зобов”язання та визнання зобов”язання таким, що припинено.

Крім того судом встановлено, що 2.03.2004 року між ОСОБА_4 (наймодавцем) та
ОСОБА_3(наймачем) укладено договір найму жилого будинку АДРЕСА_1. Відповідно до
умов договору наймач зобов”язався підтримувати будинок у належному стані та
звільнити займаєму площу по першій вимозі наймодавця (а.с.160).

Таким чином між сторонами по справі склалися правовідносини, що регулюються
главою 6 розділу 111 Житлового Кодексу України /користування жилими
приміщеннями в будинках приватного житлового фонду/.

Відповідно до ст.168 ЖК України, договір найму може бути розірваний за
рішенням суду на вимогу наймодавця у разі якщо жиле приміщення, займане
наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім”ї. У цьому випадку
власник будинку повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за
три місяці.

Оскільки ОСОБА_4 не надала суду доказів попередження відповідачки про
наступне розірвання договору найму за три місяці, позов в частині розірвання
договору найму та виселення ОСОБА_3 також не підлягає задоволенню.

Однак у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання
позивачки та її представника на те, що ОСОБА_3 псує чи руйнує найнятий нею
житловий будинок і своїми діями завдає позивачці майнової та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У
позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та
визнання права власності - відмовити.

У
позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення відшкодування за прострочення виконання
зобов”язання; визнання зобов”язання таким, що припинено, розірвання договору
найму житла та виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

На
рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути
подано протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через Бериславський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до апеляційного суду. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя                                                                                                                  С.В.
Радченко