У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

23 липня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Балюка М.І., Мазурка В.А., Охрімчук
Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по
Херсонській області до ОСОБА_1, третя особа - відкрите акціонерне товариства
«Східниий», про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року регіональне відділення Фонду державного майна України по
Херсонській області (далі - Фонд) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1. про
відшкодування матеріальної шкоди.

Зазначало, що ОСОБА_1, працюючи на посаді голови правління відкритого
акціонерного товариства «Східниий» (далі - ВАТ «Східниий»), будучи посадовою
особою, у серпні 2004 року, навмисно, з перевищенням наданих йому повноважень
провів відчуження майна Фонду - зрошувальних систем - чим заподіяв державі
матеріальну шкоду у розмірі 49 793 грн.

Посилаючись на те, що відповідач був визнаний винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, просило стягнути з нього на користь
Фонду 49 793 грн. завданої шкоди.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від                     29 листопада 2006 року,
залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 1 березня
2007 року, у задоволенні позовних вимог
Фонду відмовлено.

У касаційній скарзі Фонд просить скасувати ухвалені у справі судові рішення
та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:
1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та
якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Фонду суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що                ОСОБА_1 не може нести відповідальність за
шкоду завдану Фонду, оскільки рішення про продаж зрошувальних систем було
прийнято колегіальним органом, виручені від продажу зазначеного майна кошти
отримані ВАТ «Східниий», а відповідно ОСОБА_1 не може бути належним
відповідачем у зазначених правовідносинах.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Судом встановлено, що на балансі ВАТ «Східниий» перебували об'єкти державного майна -
зрошувальні системи.

У 2004 - 2005 роках ВАТ «Східниий» в особі директора ОСОБА_1. провело
відчуження 3-х зрошувальних систем.

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 29 липня 2005
року ОСОБА_1 був визнаний винним та засуджений за ст. 365 ч. 3 КК України, за
умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав
чи повноважень, які спричинили тяжкі наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи спір, суд на порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на
зазначені вимоги уваги не звернув, доводів Фонду належним чином не перевірив, у
зв'язку з чим у достатньому обсязі не визначився із характером спірних
правовідносин та при цьому, не взяв до уваги, що вироком суду ОСОБА_1 був
засуджений за умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі
наданих їй прав чи повноважень, які спричинили тяжкі наслідки та, що відповідно
до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної
сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань чи мали місце ці дії та
вчинені вони цією особою.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не звернув
уваги на допущені судом першої інстанції порушення, належним чином не перевірив
обґрунтованість наведених в апеляційний скарзі доводів і залишив рішення суду
першої інстанції без зміни.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд з підстав, передбачених              ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по
Херсонській області задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від                     29 листопада 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської області від          1 березня 2007 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

М.І. Балюк

В.А. Мазурок

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін