У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 вересня 2008 року                                                                     м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,                      Гуменюка В.І.,                           Григор'євої
Л.І.,                       Косенка
В.Й.,-

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства “Шульганівське” про
стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о
в и л а:

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом, посилаючись
на
те, що вона з 30 грудня 1983 року перебувала з відповідачем у трудових
відносинах. 30 вересня 2006 року її було звільнено за пунктом 1 статті     36 КЗпП України. Однак при звільненні з
роботи позивачці не виплачена належна їй заробітна плата та інші виплати.
Належну позивачці заробітну плату виплачено лише 15 лютого 2007 року. ОСОБА_1
просила задовольнити її позов та стягнути з відповідача середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1 785 грн. 60 коп.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 квітня
2007 року позов задоволено. Стягнуто з приватного підприємства “Шульганівське” на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 1 785 грн. 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 9 серпня 2007 року
рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2007
року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то
зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після
пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Встановлено, що у день звільнення позивачка не працювала, за виплатою вона
не зверталася.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 не
зверталася до відповідача про виплату належних їй сум, то вина підприємства у
невиплаті сум розрахунку при звільненні відсутня.

У
відповідності до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні або вирішені ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції
досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Доводи
скарги висновків суду не спростовують.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права, підстав для його
зміни або скасування не встановлено.

Керуючись
статтями 335-337, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 9 серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

Судді:
В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Й. Косенко