Справа №2-а-26
П О С Т А Н О В А

І М ' Я М У К Р А Ї Н И

“
05“ листопада 2008р. Братський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого – судді
Губанової В.М.

при секретарі:
Тягнирядно І.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні
с-ща Братське

справу за позовом
ОСОБА_1
до управління Пенсійного Фонду України в Братському районі Миколаївської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду про стягнення неоплаченої щомісячної допомоги "Діти війни",

встановив:

ОСОБА_1
. звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Братському районі Миколаївської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду про стягнення неоплаченої щомісячної допомоги “Діти війни”, посилаючись на те,

що

вона 1939 року народження, відповідно до статті 1 Закону України № 2195 – ІV від 18 листопада 2004 року „Про соціальний захист дітей війни” є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону з першого січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках позивачці така допомога не виплачувалась.

Верховна Рада України своїм Законом України № 3235 – ІV від 20.12.2005 року „Про державний бюджет України на 2006 рік”, стаття 77 та стаття 110 та Законом України № 489-V від 19.12.06 року „Про державний бюджет України на 2006 рік”, стаття 71, пункт 12 призупинила дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”.

Однак Конституційний Суд України своїм рішенням № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року по справі № 1-29/2007, керуючись статтями 147, 150, 152 Конституції України та статтями 45, 51, 61, 63, 65 Закону України „Про Конституційний Суд України”, вирішив: пункт 1 Визначити таким, що не відповідають Конституції України і є неконституційним положенням Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” пункт 12 статті 71, яким зупинено дію статті 6 Закону України № 2195 – ІV від 18 листопада 2004 року „Про соціальний захист дітей війни”, пункту 3 положення статті 71 Закону України „Про Державний Бюджет України на 2007 рік” № 489-V від 19.12.2006 року визнані неконституційними.

Пункт 5 Рішення Конституційного Суду в цій справі має преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв’язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визнані неконституційним.

Пункт 6 Рішення Конституційного Суду є обов’язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Згідно частини 2 статті 19 та частини 3 статті 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти на підставі в межах повноважень та у осіб, що передбачені Конституцією та законами України. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, не виплата позивачці соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України.

Розмір соціальної допомоги відповідно до статті 6 „Про соціальний захист дітей війни” становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із Законом України “Про державний бюджет на 2007 рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня – 380 гривень, з 1 квітня – 406 гривень, з 1 жовтня – 411 гривень.

Згідно із Законом України “Про державний бюджет на 2006 рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня – 350 гривень, з 1 квітня – 359 гривень, з 1 жовтня – 366 гривень.

Таким чином, сума невиплаченої соціальної допомоги

за 2006-2007 роки становить

Місяць

2006 рік

2007 рік

Січень

350

380

Лютий

350

380

Березень

350

380

Квітень

359

406

Травень

359

406

Червень

359

406

Липень

359

406

Серпень

359

406

Вересень

359

406

Жовтень

366

411

Листопад

366

411

Грудень

366

411

Сума мінімальних

пенсій всього за рік

4302 грн

4809 грн

4302+4809*30%
= 2733 гривні 30 копійок

100

Відповідно до статі 99, 100 КАСУ України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивачки законні права було обмежено шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, Законів України, крім того, про належні їй як дитині війни виплати їй повідомлено не було, тому про факт порушення прав позивачці стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у пресі у зв'язку з ухваленням відповідного рішення Конституційним Судом України 9 липня 2007 року. Отже, про грубе порушення її прав, що на момент винесення рішення Конституційним судом тривало понад півтора року, їй стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача,
ОСОБА_2
., не визнала позовні вимоги, пояснивши, що відповідно до ст. 6 ЗУ “Про соіальний захист дітей війни” № 2195 від 18 листопада 2004 року дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Даною статтею передбачено лише процентне значення підвищення до пенсії особам, які мають статус “дитина війни” (30 відсотків мінімальної пенсії за віком). Розмір мінімальної пенсії за віком, з якої потрібно обчислювати підвищення Законом № 2195 не передбачено. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №2195, Кабінету Міністрів України доручено подати до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів та свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, але не зважаючи на те, що вказаний Закон вступив в дію з 01 січня 2006 року, КМУ так і не були надані відповідні пропозиції щодо врегулювання всіх законодавчих актів у відповідність із цим Законом. До цього часу законодавчо не врегульований розмір мінімальної пенсії за віком для обчислення підвищень до пенсії особам, яким встановлено статус “діти війни”. Ні в Законі №2195, ні в рішенні Конституційного Суду України не вказано, з якої мінімальної пенсії слідує обчислювати підвищення пенсії за рахунок коштів державного бюджету. Не має під собою законодавчого підгрунтя застосовувати Закон України від 09 липня 2003 № 1058 “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” (далі Закон № 1058), як нормативно-правовий акт, який встановлює мінімальну пенсію за віком для підвищення “дітям війни” , оскільки ч.3 ст. 28 Закону № 1058 чітко визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті (тобто у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) застосовується виключно для розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Відповідно до ст. 9 цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства, пенсія у зв'язку із втратою годувальника. При цьому, ці пенсійні виплати виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Тобто, поширення норм ст. 28 Закону № 1058 на осіб, які мають право на підвищення до пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державну допомогу згідно із ст. 6 Закону № 2195 не законно. Крім того, аналіз норм Закону № 1058 свідчить, що в будь-якому випадку норми ст. 28 щодо встановлення мінімального розміру пенсії за віком, не можуть бути застосовані для визначення розмірів соціальних виплат непрацездатним громадянам. Так, у частині 1 ст. 6 Закону № 1058, зазначено, що непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. Одночасно звертають увагу на те, що розмір надбавок, підвищень, доплат та інших додаткових видів грошової компенсації різним категоріям осіб визначаються у кожному конкретному випадку окремо, чітко встановленими нормами. До теперішнього часу розмір мінімальної пенсії за віком для розрахунку підвищення до пенсії особам, які мають статус “дітей війни” законодавчо ні Верховною Радою України, ні Кабінетом Міністрів України не встановлено. Законом України “Про державний бюджет на 2007 рік” встановлювався тільки розмір прожиткового мінімуму (причому для різних категорій громадян: працездатних, дітей, непрацездатних громадян та ін.) та розміри манімальної заробітної плати для працюючих, підвищення до пенсії, як державна соціальна виплата, згідно ЗУ “Про соціальних захист дітей війни” (ст. 7) виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону № 1058, кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України. Пенсійний фонд України діє на основі Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24 жовтня 2007 року № 1261 (далі Положення). Згідно п. 15 Положення, Пенсійний фонд здійснює свої повноваження безпосередньо та через створені в установленому порядку його територіальні управління. Пенсійний фонд України забезпечує ефективне використання коштів, які знаходяться в його управлінні. Реалізація нормативних актів та пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду джерел, згідно конкретним направленням витратної частини бюджету Пенсійного фонду. Бюджет Пенсійного фонду затверджується щорічно Кабінетом Міністрів України. П. 9 Положення передбачає вичерпний перелік використання коштів Пенсійного фонду, які використовуються виключно за призначенням та не підлягають вилученню. На основі ст. 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження в межав установлених Конституцією та законами України. Ст. 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні здійснюється на принципах, згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх уповноважені особи зобов'язанні діяти на основі, в межах повноважень та способом, передбаченим законодавством України. Так, як Законом № 2195 передбачено, що фінансування виплат до цього Закону проводиться із державного бюджету України, а не із бюджету Пенсійного фонду, тому порушення законодавства зі сторони УПФУ в Братському районі не має. Із змісту ст. 6 Закону № 2195 не розглядається яким саме органом, за рахунок яких коштів та джерел і в якому процедурному порядку здійснюється призначення та виплата пенсій. Відповідно, відсутні основи відносно зобов'язання УПФУ в Братському районі провести перерахунок пенсії та забезпечити її виплату. Виходячи із вищевказаного, твердження позивача про те, що на виконання рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6рп/2007р. УПФУ в Братському районі було зобов'язано зробити перерахунок та виплатити пенсію позивачу, суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 3 ст. 73 Закону № 1058 забороняється використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом. Статтею 41 ЗУ “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” № 107-VI від 28 грудня 2007 року внесено зміни до ЗУ “Про соціальний захист дітей війни” а саме: текст статті 6 викладено в такій редакції “Діти війни” (крім тих, на яких поширюється дія ЗУ “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни ( 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність). Зважаючи на це, не можна визнавати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Братському районі, який не допустив прямого порушення норм Закону № 1058 і зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Братському районі призначити та виплачувати підвищення до пенсії дітям війни за рахунок власних коштів, оскільки законодавчо не встановлено розміру мінімальної пенсії для розрахунку даного підвищення та порядку фінансування з Державного бюджету України на дані цілі. Відповідно до ст. 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, питання визначення величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус “дитина війни” та порядок їх фінансування, має бути вирішено в законодавчому порядку. Тому враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачка 1939 року народження, відповідно до статті 1 Закону України № 2195 – ІV від 18 листопада 2004 року „Про соціальний захист дітей війни” є дитиною війни. Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону з першого січня 2006 року їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках позивачці така допомога не виплачувалась.

Верховна Рада України своїм Законом України № 3235 – ІV від 20.12.2005 року „Про державний бюджет України на 2006 рік”, стаття 77 та стаття 110 та Законом України № 489-V від 19.12.06 року „Про державний бюджет України на 2006 рік”, стаття 71, пункт 12 призупинила дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”.

Більш того, ст. 111 ЗУ “Про Державний бюджет України на 2007 рік” також призупинено дію ст. 6 вищезазначеного Закону, тому підстав визнання, що відповідач діяв незаконно, немає.

Однак Конституційний Суд України своїм рішенням № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року по справі № 1-29/2007, керуючись статтями 147, 150, 152 Конституції України та статтями 45, 51, 61, 63, 65 Закону України „Про Конституційний Суд України”, вирішив: пункт 1 Визначити таким, що не відповідають Конституції України і є неконституційним положенням Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” пункт 12 статті 71, яким зупинено дію статті 6 Закону України № 2195 – ІV від 18 листопада 2004 року „Про соціальний захист дітей війни”, пункту 3 положення статті 71 Закону України „Про Державний Бюджет України на 2007 рік” № 489-V від 19.12.2006 року визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Пункт 5 Рішення Конституційного Суду в цій справі має преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв’язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дій положень статей зазначених законів, що визнані неконституційним.

Пункт 6 Рішення Конституційного Суду є обов’язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Згідно частини 2 статті 19 та частини 3 статті 22 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти на підставі в межах повноважень та у осіб, що передбачені Конституцією та законами України. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, не виплата позивачці соціальної допомоги, передбаченої статтею 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України. Розмір соціальної допомоги відповідно до статті 6 „Про соціальний захист дітей війни” становить 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Законом України “Про державний бюджет в Україні на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року, який набрав чинності з 01 січня 2007 року, ст. 111 було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 ЗУ “Про соціальний захист дітей війни” виплачується особам , які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп від 09 липня 2007 року положення ст. 111 ЗУ “Про Державний бюджет в Україні на 2007 рік” визнано неконституційним.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 ЗУ “Про прожитковий мінімум” від 15 липня 1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Згідно із Законом України “Про державний бюджет на 2007 рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня – 380 гривень, з 1 квітня – 406 гривень, з 1 жовтня – 411 гривень.

Згідно із Законом України “Про державний бюджет на 2006 рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня – 380 гривень, з 1 квітня – 406 гривень, з 1 жовтня – 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 ст. 28 ЗУ “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1%, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп.

Таким чином, сума невиплаченої соціальної допомоги

за 2006-2007 роки становить

Місяць

2006 рік

2007 рік

Січень

350

380

Лютий

350

380

Березень

350

380

Квітень

359

406

Травень

359

406

Червень

359

406

Липень

359

406

Серпень

359

406

Вересень

359

406

Жовтень

366

411

Листопад

366

411

Грудень

366

411

Сума мінімальних

пенсій всього за рік

4302 грн

4809 грн

4302+4809*30%
= 2733 гривні 30 копійок

100

Відповідно до статі 99, 100 КАСУ України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивачки законні права було обмежено шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, Законів України, крім того, про належні їй як дитині війни виплати їй повідомлено не було, тому про факт порушення прав позивачці стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у пресі у зв'язку з ухваленням відповідного рішення Конституційним Судом України 9 липня 2007 року. Отже, про грубе порушення її прав, що на момент винесення рішення Конституційним судом тривало понад півтора року, їй стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації.

Позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні спору суд не враховував на пропущення строку звернення до адміністративного суду позивачкою за захистом свого права, встановленого ст.. 99 ч. 2 КАСУ, оскільки на визнані підставою відмови у задоволенні позову – пропущення строку звернення до суду, не наполягала сторона відповідача ( ст.. 100 ч. 1 КАСУ).

Керуючись ст.ст.122,038,058-163 України, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 року від 09 липня 2007 року, Закону України "Про соціальний захист дітей війни", суд

постановив:

Позов
ОСОБА_1

до управління Пенсійного Фонду України в Братському районі Миколаївської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду про стягнення неоплаченої щомісячної допомоги "Діти війни"
, задовольнити в повному об”ємі.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Братському районі Миколаївської області провести нарахування та виплату додаткової соціальної гарантії відповідно до ст.. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"
ОСОБА_1
за 2006-2007 роки в сумі 2733 гривні 30 коп.

Постанова набирає законної сили, якщо не буде подана скарга про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

На рішення протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження може бути подана апеляційна скарга до адміністративного суду апеляційної інстанції через Братський районний суд, з подачею одночасно копії апеляційної скарги безпосередньо в адміністративний суд апеляційної інстанції.

Суддя - підпис

з оригіналом згідно

Суддя -