Справа 2-637/2008 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 серпня  2008
року .
м. Малин

Малинський районний суд Житомирської
області в складі :

головуючого - судді Міхненка С.Д.

секретаря       -           Кравець Л.Ю.

з участю сторін  .

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного
товариства « Прожектор » Малина про стягнення одноразової винагороди за вислугу
років в розмірі 1306 грн. та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди ,
-

ВСТАНОВИВ :

Позивач 13 червня 2008  року
звернулась  з вимогами до ВАТ «
Прожектор » ( далі Товариства  ) про
стягнення одноразової винагороди за вислугу років в розмірі 1500 грн. та 500
грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні вимоги
зменшила та просить стягнути одноразову винагороди за вислугу років в розмірі
1306 грн. та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди .

Пояснила ,  що вона в 1976 році була прийнята на роботу у
філію Київського заводу « Генератор »
яке в процесі своєї діяльності було реорганізовано у ВАТ « Прожектор ».

02.10.2006 року була звільнена з
роботи на підставі ч.1 п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням
чисельності працівників .

В порушення вимог умов колективного
договору Товариства , ОСОБА_1. не була виплачена одноразова винагорода за
вислугу років.

Відповідач позов не визнав .
Представник відповідача в заперечення позову пояснила , що оскільки фінансовий
стан ВАТ « Прожектор»  в кінці 2006 року
не дозволяв виплатити винагороду всім працівникам , то на засіданні Правління ,
яке є виконавчим органом товариства і здійснює керівництво його поточною
діяльністю було прийняте рішення від 27.10.2006 року , узгоджене з профкомом
товариства , як представником трудового колективу , який відповідальний за
виконання колективного договору в період між зборами , яке було затверджене
рішенням Наглядової ради від 30.10.2006 року та оголошено в наказі ВАТ «
Прожектор»  № 188 від 31.10.2006 року -
виплатити одноразову винагороду за вислугу років працюючим працівникам .

Суд , вислухавши сторони ,  дослідивши надані докази вважає , що позов
підлягає частковому  задоволенню.

Відповідно до статті
97 КЗпП України (оплата праці на підприємствах, в установах і
організаціях)  форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів,
умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються
підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з
дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в
установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової
організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості
працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом.

Оплата праці працівників здійснюється в
першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або
уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Судом встановлено , що позивач 24 вересня
1976 року прийнята на роботу у філію Київського заводу « Генератор
» . Дане підприємство реорганізовано у ВАТ « Прожектор ».  Звільнена з роботи  02 жовтня 2006 року  відповідно до ч.1 п.1 ст. 40 КЗпП України у
звязку з скороченням численості працівників.

Колективним договором Товариства на
2006 - 2008 роки , який прийнятий конференцією трудового колективу працівників
ВАТ « Прожектор » 26 травня 2006 року , в розділі 5 п.5.7 визначено , що
адміністрація підприємства зобов'язується
винагороду за вислугу років виплачувати працівникам відповідно до
положень і в залежності від наявності прибутку .

В Положенні про виплату одноразової
винагороди за вислугу років , затвердженого головою Правління Товариства від 30
травня 2006 року , в п.3.3. зазначено , що винагорода нараховується працівникам
, які звільнились в зв'язку з скороченням чисельності .

З довідки товариства про
нарахування винагороди за вислугу років за 2006 рік видно , що ОСОБА_1.
нарахована винагорода за вислугу років за 2006 рік в сумі 1306 грн.

З довідки Товариства про прибуток
за 2006 рік , видно , що сума фактичного прибутку за 2006 рік становила -414
тис. грн. ,  за винятком відрахувань -
120 ,5 тис. грн. , прибуток становить - 293, 5 тис. грн.

Суд вважає , що вимоги позивача щодо виплатити одноразової винагороди є
доведеним та обґрунтованими , оскільки виплата даної винагороди
передбачена  умовами колективного
договору  Товариства . Товариство
отримало прибуток за 2006 рік , а тому повинно було здійснити дану виплату позивачу
при її звільненні .

Будь - які обмеження щодо даних виплат є недопустимі  , оскільки відповідно до вимог статті 97 КЗпП
України власник або уповноважений ним орган чи
фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань
оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами,
колективними договорами.

Посилання позивача як на підставу для відмови у позові на
наказ Товариства № 188 від 31.10.2006 року є необгрунтованим , оскільки в
даному наказі міститься вимога щодо виплати одноразоовї винагороди за вислугу
років працюючим працівникам , однак не зазначено , що не повинно здійснюватись
дані виплати , працівникам , які звільнені
в зв'язку з скороченням
численості працівників.

Крім того в листі
Товариства від 13.04.2007 року , що було надіслано на імя прокурора Малинського
району відповідно до винесеного прокуратурою припису зазначено , що скороченним
в 2006 році працівникам Товариства  не
було відмовлено  у виплаті
винагороди за вислугу років , про те враховуючи фінансовий стан підприємства,
строки виплати даної винагороди були перенесені в наступний календарний рік.

Щодо стягнення моральної шкоди , то
суд вважає , що позов в даній частині підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань , втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Позивач принижуючи свою гідність
неодноразово зверталась до відповідача щодо здійснення належних їй виплат ,
однак отримувала відмову на свої звернення , що приводило до певних моральних
страждань , вчасна невиплата винагороди вимагала від позивача прикладати зусиль
для організації свого життя . Однак суд вважає , що розмір шкоди - 500 грн. є
завищеним і що даний розмір слід обмежити до 100 грн. В решті вимог відмовити
за безпідставністю .

З відповідача підлягають стягненню  витрати на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

З відповідача підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 51 грн.

Керуючись ст.ст. 3,11,60,88, 213,214,
215  ЦПК України  , ст.ст. 97, 237-1  КЗпП України

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково .

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства « Прожектор » на користь ОСОБА_1одноразову винагороду за вислугу
років в розмірі 1306 грн. та 100 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити за
безпідставністю .

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства « Прожектор м. Малина на користь держави судовий збір в розмірі 51
грн.

Стягнути з відкритого акціонерного
товариства « Прожектор м. Малина  витрати
на інформаційно - технічне забезпечення розгляду судової справи в розмірі 30
грн.

На рішення суду може бути подана
заява про апеляційне оскарження до апеляційного суду Житомирської області через
Малинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга  до  апеляційного суду Житомирської області через
Малинський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження .

Суддя
С.Д. Міхненко