Справа № 22-1011/08                                                  Головуючий у 1-ій інст. - Сидорук
Є.І                                                                                              Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

22 вересня 2008 року                                                                          м. Рівне

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Рівненської області у складі:

головуючого-судді
Шимківа С.С.

суддів:
Мельника Ю.М., Хилевич С.В.

при секретарі                                        Чалій Н.О.

за участю представника позивачів
ОСОБА_3

представника відповідача
Чепиля М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за
апеляційною скаргою Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського
суду від 26 травня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Рівненської міської Ради про визнання права спільної сумісної власності на
земельну ділянку, -

в с т н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 26 травня 2008 року   визнано право спільної сумісної
власності  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2
на земельну ділянку площею 0.1443 га. для обслуговування будинку
АДРЕСА_1.

Не погодившись із рішенням суду , Рівненська міська рада подала апеляційну
скаргу в якій вказує на порушення
судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що
суд неправомірно визнав право власності позивачів на земельну ділянку ,
оскільки передача земельних ділянок громадянам у користування чи власність є
виключним правом органу місцевого самоврядування, а цей орган не погоджується
на передачу позивачам земельної ділянки у власність.

Просила рішення суду 1 інстанції скасувати та  відмовити у позові.

Представник апелянта, давши пояснення в межах доводів апеляційної скарги,
її підтримав і просить рішення скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Представник позивачів доводи апеляційної скарги заперечив і  просить рішення суду 1 інстанції залишити без
зміни.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК  рішення
суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих
обставин , на які  сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення  було неповно з»ясовано обставини   справи та було допущено неправильне
застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи  рішення  про
задоволення   позову,   суд
першої  інстанції  виходив
із  того  що
будинок АДРЕСА_1 належить позивачам на праві  спільної сумісної власності ,  а тому до них
в межах розмірів , визначених Земельним Кодексом України, перейшло право
власності на земельну ділянку на якій знаходиться будинок та перейшло право
власності на частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цього
будинку , що становить 1443 м. кв.

Колегія
суддів погодитися
з таким висновком  суду 1 інстанції  не може.

Із матеріалів справи вбачається, що в будинку  АДРЕСА_1 є  4 квартири , тобто будинок є
багатоквартирним.

30 грудня 1992 року  ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на  підставах
і  в  порядку, визначеному  Законом
України   "Про   приватизацію   державного житлового
фонду" набули  право  власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Мешканці  квартир № 1, 2 та 3 цього
будинку також набули право власності на квартири в такому ж порядку.

В послідуючому, ОСОБА_1 на підставі
цивільно-правових угод , набув право власності на квартири № 1 та № 4 в цьому
будинку , а ОСОБА_2 набула право власності на
кв. № 2.

З урахуванням зазначеного , колегія
суддів вважає висновок суду 1 інстанції , що будинокАДРЕСА_1 належить лише
позивачам  і на праві спільної сумісної
власності помилковим , оскільки власниками квартир є 3 особи із визначеними в
натурі частками власності , що свідчить про те, що квартири у будинку належить
3 особам на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 10
Закону  України  "Про
приватизацію державного житлового
фонду"   користування  закріпленою за
приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку
і  на
умовах,  передбачених  Земельним
кодексом  України.

Із змісту ст. 1 Закону України Про
об»єднання співвласників багатоквартирного будинку  прибудинковою територією є територія
навколо  багатоквартирного будинку,  визначена
актом  на  право
власності  чи  користування земельною    ділянкою
і    призначена    для
обслуговування багатоквартирного будинку .

Згідно з ч.  2 та ч. 4   ст.
42  ЗК  України
у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може передаватися у власність або надаватися у
користування об»єднанню власників.
Розміри  та конфігурація    земельних
ділянок,    на    яких
розташовані багатоквартирні жилі будинки, а  також
належні  до  них
будівлі, споруди  та  прибудинкові
території,  визначаються  на
підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та  відповідної землевпорядної документації.

Із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 1443 м
.кв.  відноситься до  земель комунальної власності. Вказана
земельна ділянка закріплена за  будинком
АДРЕСА_1 не була.

Органом місцевого самоврядування та його виконавчими органами рішення
про  визначення меж та розмірів
прибудинкової території будинку АДРЕСА_1 не приймалося і така територія не
визначалася  та не відводилася в натурі.

Оскільки прибудинкова територія
будинку АДРЕСА_1 землевпорядною документацією не визначена і в натурі не
відведена а з цих підстав позивачі до суду не зверталися, то висновок суду 1 інстанції
про визнання  права спільної сумісної
власності  позивачів  на земельну ділянку площею 1443 м.кв. не
ґрунтується на нормах матеріального права.

Колегія суддів висновок суду 1 інстанції , що позивачі відповідно до ст.
121 ЗК України мають право на  безоплатну
передачу  земельної ділянки площею 1443
м.кв. у спільну сумісну власність вважає також
помилковим .

Відповідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадянам провадиться у разі приватизації земельних ділянок , які
перебувають у користуванні громадян , одержання земельних ділянок із земель
державної чи комунальної власності в межах норм безоплатно приватизації  .

Із матеріалів справи вбачається , що спірна земельна ділянка у користування
позивачів не виділялася і органом місцевого
самоврядування згоди на безоплатну передачу її позивачам не було надано.

Суд на
зазначене уваги не  звернув  та
дійшов  помилкового  висновку
про підставність позову.

Оскільки
неповне з”ясування обставин справи та порушення норм матеріального   права призвели до неправильного  вирішення
справи,  судове  рішення
не може залишатись у силі та підлягає скасуванню  з
ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п. 1 та 4 ч. 1
ст. 307,  ч.2 ст.  314, ст. 316 , 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського
суду від 26 травня 2008 року задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 26 травня 2008 року скасувати.

Відмовити  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
задоволенні позову до Рівненської міської ради про визнання права спільної
сумісної власності на земельну ділянку.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :                                                                            Шимків С.С.

Судді:                                                                                       Мельник
Ю.М.

Ковальчук Н.М.