РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гнатенка А.А.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,      Данчука
В.Г.,

Балюка
М.І.,                Барсукової В.М.,
-

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Київського природоохоронного прокурора в інтересах
Київської міської ради до ОСОБА_1; третя особа - державне підприємство
науково-дослідний виробничий комбінат “Пуща-Водиця”, про визнання будівництва
самочинним, його знесення та повернення самовільно зайнятої ділянки, за касаційною скаргою  Київської міської ради на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2007 року,

встановила:

У липні 2006 року Київський природоохоронний прокурор в інтересах Київської міської ради
звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про визнання будівництва самочинним, його знесення та
повернення незаконно зайнятої земельної ділянки АДРЕСА_1 й приведення її в
придатний для використання стан. Зазначав, що ОСОБА_1 самовільно зайняв
земельну ділянку та проводить на ній будівельні роботи щодо зведення житлового
будинку  й  прилеглих
до  нього  побутових приміщень без відповідних
дозвільних документів. Указував, що Київською міською радою рішення про надання
спірної земельної ділянки відповідачу не приймалося, державний   акт на землю та  дозвіл
на   будівництво   не
видавався.   Просив  на підставі ст. 212 ЗК України, ст. 376 ЦК
України повернути власнику - Київській міській Раді земельну ділянку та знести
самовільні будівлі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2007 року,
у задоволенні позову відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі Київська міська рада просить скасувати
зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно
і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції,
з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що, звертаючись до суду із заявою, прокурор не з'ясував, чи дійсно
порушено право Київської міської ради  в інтересах
якої він заявляє позов, і в чому полягають ці порушення. Суд вважав, що цей спір прикриває собою
фактично існуючий спір між Київською міської радою та державним підприємством науково-дослідний виробничий комбінат “Пуща-Водиця” щодо предмета спору за даним позовом, який вирішується в
порядку господарського судочинства, оскільки між ними існує спір про право належності
спірної земельної ділянки. Суд також вважав, що позивачем не надано доказів на підтвердження належності цієї
земельної ділянки Київській міській раді, в інтересах якої заявлено позов, і що
вона не має заперечень із приводу самочинного будівництва.

Проте з такими висновками погодитись не можна.

Судами  встановлено, що на земельній
ділянці НОМЕР_1, що розташована АДРЕСА_1, ОСОБА_1 здійснює будівництво жилого
будинку й побутових приміщень за відсутності рішення ради про надання йому
земельної ділянки, без відведення її у встановленому порядку, без погодження
проекту забудови та отримання відповідних дозволів на виконання будівельних
робіт, що стверджується актом обстеження від 27 липня 2006 року та не
заперечувалося сторонами (а.с. 11, 27-35).

Відповідно до законів України: “Про
планування і забудову території”, “Про основи містобудування”, якими
визначено основні вимоги і правила забудови території і використання земель,
здійснення будівництва на земельних ділянках, не наданих відповідно до вимог
закону, без отримання дозволів на будівництво та виконання будівельних робіт є
самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із
законодавством.

Надання ОСОБА_1 міською радою дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки в мікрорайоні Жуляни (рішення Київської міської ради від 6
березня 2006 року № 279/3370 ) не змінює самовільного характеру цього будівництва
та не породжує право власності чи користування земельною ділянкою виходячи з
положень зазначених норм права, норм ст.ст. 116, 118, 125, 126 ЗК України та
рішення Київської міської ради від 15 липня 2004 року № 457/1867 “Про врегулювання
процедури передачі в користування земельних ділянок у місті Києві”.

Постанова  Святошинського  районного
суду  м.  Києва
від  14 червня 2007   року,
якою   зобов'язано   Київську
міську   раду   розглянути
заяву

ОСОБА_1 про надання йому у власність спірної земельної ділянки відповідно
до вимог закону, також не є підтвердженням факту правомірного використання ним
земельної ділянки та здійснення на цій ділянці будівництва.

Відповідно до ст. 40 ЗК України земельні ділянки для будівництва
та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва
громадянам України можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду
за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні
особи, набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого
самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 9 та пунктом 12 Перехідних положень ЗК України встановлено,
що розпорядження землями на території м. Києва, до розмежування земель комунальної
та державної власності належить до повноважень Київської міської ради, а тому доводи
скарги про те, що Київська міська рада не є належним позивачем, є безпідставними.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети,
або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на нього. За загальним правилом (ч. 4 ст. 376
ЦК України самочинно збудоване нерухоме майно підлягає знесенню особою, яка його
здійснила, або за її рахунок.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України право звернення з позовом
про знесення самочинного будівництва належить органу державної влади або органу
місцевого самоврядування, а з урахуванням положень ст. ст. 20, 36 Закону України
“Про прокуратуру”, ст. 45 ЦПК України - прокурору в їх інтересах.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 Конституції України, згідно
з якою органи державної влади та місцевого самоврядування здійснюють від імені українського
народу право власника на землю, та повноважень Київської міської ради в сфері земельних
правовідносин, контролю за додержанням земельного  законодавства
і  в  сфері  забудови  території
(ст.  9  ЗК України,

ст. ст. 31, 33 Закону
України “Про місцеве самоврядування в Україні”, Законів України “Про планування
і забудову території”, “Про основу містобудування”) слід дійти висновку, що передбачене
ч. 7 ст. 376 ЦК України право Київської міської ради звернення до суду здійснюється
незалежно від того, у кого в користуванні перебуває земельна ділянка, на якій здійснюється
самочинне будівництво.

Доводи відповідача про відсутність заперечень Київської міської
ради з приводу самочинного будівництва є безпідставними, ураховуючи підтримання
Київською міської радою заявленого прокурором з її ініціативи  і в її інтересах позову (а.с. 79, 66-68).

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи
знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних
осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

За таких обставин, коли було встановлено факт самовільного зайняття ОСОБА_1
земельної ділянки та самочинного будівництва на ній, Солом`янський районний суд
м. Києва безпідставно відмовив у задоволенні позову, а апеляційний суд залишив
це рішення без змін.

Ураховуючи, що обставини справи судами встановлені
повно й правильно та що у справі не вимагається витребування додаткових доказів
чи їх додаткової перевірки, однак неправильно застосовані норми  матеріального права, судові рішення на підставі
п. 5 ч. 1 ст. 336, ст. 341 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового
рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 348 ЦПК України підлягає
скасуванню й ухвала Верховного Суду України від 9 лютого 2008 року, якою безпідставно
відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київської природоохоронної
прокуратури.

Керуючись  ст.  ст.
336,  339,  343,
341,  348 ЦПК  України, на підставі

ст. ст. 15, 16, 373, 376 ЦК
України, ст. ст. 9, 116. 212 ЗК України, Закону України “Про місцеве
самоврядування”, Закону України “Про планування і забудову території”, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

вирішила:

Касаційну скаргу Київської міської ради задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2007 року,
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2007 року, ухвалу Верховного
Суду  України від 9 лютого 2008 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов Київського природоохоронного прокурора в інтересах Київської міської
ради задовольнити.

Визнати збудовані та ті, що будуються ОСОБА_1, будівлі та споруди на
ділянці НОМЕР_1 на перетині АДРЕСА_1 самочинним будівництвом. Зобов'язати
ОСОБА_1 знести за власний рахунок будівлі та споруди, що розташовані на
земельній ділянці НОМЕР_1 на перетині АДРЕСА_1, і повернути вказану земельну
ділянку Київській міській раді в придатному для використання стані.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп.
та витрати, пов'язані з інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи, у
розмірі 7 грн. 50 коп.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                      А.В.
Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

М.І.
Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук