Справа №2 - 320/2008
Р І Ш Е Н Н Я

Ім'ям   України

15
серпня  2008 року                                 Дніпровський районний суд

м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді   Кір'яка А.В.

при секретарі                                 Сірко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
Дніпровського райсуду м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та фізичної особи ОСОБА_3про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортній пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до
відповідача ОСОБА_2просить суд стягнути з останнього на його користь:

- 2797,02 гривень
- як відшкодування матеріальної шкоди, яку той завдав пошкодженням його
автомобіля;

- 2 000 гривень -
як відшкодування моральної шкоди;

- всі судові
витрати, які він поніс по справі.

Обгрунтовуючи ці позовні вимоги, ОСОБА_2 в позовній заяві
та в судовому засіданні пояснив, що йому на праві власності належить автомобіль
ЗАЗ-110206, 1994 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

05.09.2007 року приблизно о 20 годині 30 хвилин на
автостоянці ПП ОСОБА_3, розташованої по пр. Металургів у м.Дніпродзержинську,
мала місце дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої автомобіль марки Деу
Ланос, державний номер НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_2, виїздивши з
території стоянки, не витримавши безпечного інтервалу, здійснив зіткнення зі
стоячим автомобілем ЗАЗ-110206, державний номер НОМЕР_1, який належить йому, і,
будучи причетним до ДТП, поїхав з місця скоєння правопорушення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди його
автомобіль отримав механічні пошкодження, а саме, були деформовані ліві передні
двері, ліва боковина та лівий поріг

Винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди був
визнаний відповідач по справі НОМЕР_1, який керуючи автомобілем ДЕУ ЛАНОС,
деравний номер НОМЕР_2, скоїв наїзд на його автомобіль і з місця ДТП зник.

Відповідно до постанови судді Дніпровського районного
суду м.Дніпродзержинська від 31 жовтня 2007 року відповідач 05.09.07 року
приблизно о 20 годині 30 хвилин на автостоянці ПП ОСОБА_3, розташованої по
пр.Металургів-11 АВ, сталась ДТП, в  в м.
Дніпродзержинську, керуючи автомобілем ДЕУ ЛАНОС, державний номер НОМЕР_2
НОМЕР_1, у порушення вимог п.13.1, п. 2.10 Правил дорожнього руху, при виїзді з
території стоянки, не витримавши безпечний інтервал, продовжуючи свій рух,
скоїв наїзд на інший транспортний засіб, причинивши тим самим механічні
ушкодження автомобілю. З місця ДТП зник. За скоєння зазначеного правопорушення
відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.. 122-2,
124 КПАК України і йому призначено стягнення у вигляді позбавлення права
керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

Згідно висновку відділу судової авто товарознавчої
експертизи сума завданої матеріальної шкоди, що була спричинена відповідачем по
справі внаслідок порушення ним правил дорожнього руху і спричинення  його автомобілю механічних ушкоджень, склав
2229,92 гривні.

За проведення авто товарознавчої експертизи він сплатив
550 грн, що підтверджено квитанцією. Також для участі у проведенні авто
товарознавчої експертизи він направляв телеграму відповідачу, вартість якої становить
17-10грн.

Таким чином, загальна вартість завданої йому шкоди, що
була спричинена відповідачем,
складається з: 2229,92 грн - відновлюючий ремонт автомобіля, 550 грн -
вартість проведення авто товарознавчої експертизи, 17-10 грн - вартість телеграми,
усього збитку на загальну суму 2797,02 грн.

Ст..1166 Цивільного кодексу України передбачає, що шкода,
завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному
обсязі,  яка її завдала.

У зв'язку з тим, що відповідач постановою судді по справі
про адміністративне правопорушення був визнаний винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої його майну - автомобілю, завдано
матеріальної шкоди, то НОМЕР_1 повинний відшкодувати мені зазначені збитки у
повному обсязі.

Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних
засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює,
та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної  небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим
об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №
6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди». Під володільцем джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання,
оперативного управління або з інших підстав.

У зв'язку з тим, що відповідач є власником джерела
підвищеної небезпеки, яке спричинило шкоду, він повинний нести цивільну
відповідальність за завдану цим джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

Також діями ОСОБА_2йому було спричинено і моральну шкоду,
яка полягає у стресі, якого він зазнав внаслідок ДТП, тих незручностей, які
викликані неможливістю користування власним транспортним засобом, оскільки
автомобіль потребує ремонту. Травмує і відношення відповідача до того, що
сталося. Заподіявши йому та його родині матеріальні збитки, переживання та
хвилювання, він не виявив ніякої ініціативи для вирішення питання про
відшкодування збитків у добровільному порядку. І тому він зараз вимушений,
відриваючись від роботи, ходити по судовим інстанціям, витрачати кошти на
оплату послуг по наданню мені юридичної допомоги. Всі ці витрати суттєво
вплинули на планування його сімейного бюджету. Він змушений був обмежувати себе
і родину, де виховується маленька дитина, у придбанні одягу, продуктів
харчування, необхідних предметів побутового призначення. Просить стягти на його
користь моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Змінювати свої позовні вимоги не
бажає.

Відповідач НОМЕР_1 в судовому засіданні позов не визнав
та пояснив, що  автомобіль позивача  стояв не на гальмах, а водії, котрим це авто
мішала виїхати з стоянки, вимушені були штовхати, щоб проїхати. Позивач дзвонив
06 вересня 2007 року приблизно в 22-30 годин і відповів, що зустрінимся вранці,
від зустрічі не відмовлявся. Я прийшов на стоянку, огляд проходив на погано
освітлювальній стоянці. Його автомобіль не мав ніякої деформації, можливо у
нього вже була якась деформація і тому він навмисно поставив авто не на стоян
очне місце. І до мене звернувся лише через півтора суток. Пояснення в протоколі
писав  7 вересня, а довідка ДАЇ видана 5
вересня. Позивач кинув авто посеред стоянки там, де  йому сказали охоронці. Ніхто не бачив це авто
і його не охороняв. Не визнаю позов тому, що
я не робив того, що сказано в позові, з моїм  автомобілем зіткнення не було. Вважаю,
що  ОСОБА_1повинен звернутися до
працівників стоянки.

В судовому засіданні в якості свідка був допитаний  ОСОБА_5, який пояснив, що він проводив ремонт
пошкодженого автомобіля позивача.
Входила покраска автомобіля, заміна двері, боковини, за ремонт заплатив
800 гривень, запчастини брав на базарі, витрати записував. Двері 310, крило 110
гривень, боковина 250 гривень. Заклепки, склопідмник, замок, заклепки 40 штук
по 20 копійок Всього на ремонт використано 3117 гривень. Ним були виконані
наступні роботи: заміна дверей - 340 гривень;

Даху - 110 грив підсилювач поріга 40 гривень, краска 4
банки по ціні 120 гривень;  отвердитель 3
банки по 100 гривень, шпаклівка 150 гривень, ґрунтовка 150 гривень, мовіль 40
гривень, гравітекс 46 гривень. Ремонт обійшовся в 3117 гривень. Всі роботи
виконував я сам. За покраску з 800 гривень другому чоловіку віддав 400 гривень.

Гроші на ремонт автомобіля мені давав позивач.

Притягнутий в якості співвідповідача ПП ОСОБА_3 в судове
засідання не зявився, надав доручення своєму представнику. Представник Позивача
не визнає, так як  він не може бути
співвідповідачем.  В ст.. 1166 ЦК  України сказано, що майнова шкода, завдана
неправомірними діями, чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова пленума ВСУ  від  27
березня 1992року зазначає, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної. Стоянка правилами не користується.
Претензій до ОСОБА_3 не пред'являлося з боку позивача. Автомобіль позивача
був прийнятий на стоянку, але договір на зберігання не був підписаний, договор
не укладався ні письмово, ні усно. Він приватний підприємець. Людина яа ставить
авто на стоянку, сплачує за стоянку. Машина позивача була прийнята на стоянку.
Було не належним чином оформлено. Документів про сплату за стоянку не
видається.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, та
вивчивши матеріали цивільної справи та справи про адміністративне порушення,
приходить до висновку, що у задоволенні позову повинно бути відмовлено з  наступних підстав.

Згідно зі ст..936 ч.2 ЦК України договором зберігання, в
якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької
діяльності, може бути встановлений обов'язок
зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. А
згідно зі ст..950 ЦК України за втрату або пошкодження речі, прийнятої на
зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Відповідно до ст.. 977
ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на
спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них
сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. У
відповідності з п.27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках,
затверджених постановою КМУ від 22.01.1996 року № 115 автостоянки гарантують
схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання, а у разі їх
зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть
відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.. 936,950,977  ЦК України, п.27 Правил зберігання
транспортних засобів на автостоянках,
затверджених постановою КМУ від 22.01.96 року № 115 та ст.. 10,11,57,60,
84,88,131,209, 212-218 ЦПК  України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та фізичної особи ОСОБА_3про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортній
пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження до Апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення
рішення та шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                       Кір'як А.В.