Апеляційний суд Кіровоградської області
____________________________________________________________________
Справа № 22 - 960 2008року
Головуючий 1інстанції Чельник О.І.
Категорія  32                                                                                         Доповідач   Чорнобривець О.С.
18 червня 2008 року                     Колегія суддів судової
палати  в цивільних справах Апеляційного
суду Кіровоградської області  в
Головуючої          Кривохижі
Суддів                   Черниш Т.В., Чорнобривець
секретарі        Салабай М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою  Казенного підприємства „Кіровгеологія” на
рішення  Ленінського  районного
суду м. Кіровограда від 12 березня
2008 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні  2007року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Казенного підприємства „Кіровгеологія” /далі КП „Кіровгеологія”/ про  відшкодування моральної шкоди завданої
ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що тривалий час працював на
підприємстві  та знаходився під дією
шкідливих для здоров'я факторів. 26.09.2007року відповідно  висновку Кіровоградської обласної МСЄК йому
встановлено третю групу інвалідності з втратою
50% професійної працездатності. Вважав, що у зв'язку з ушкодженням
здоров'я під час роботи на підприємстві, відповідач повинен відшкодувати йому
спричинену моральну шкоду у розмірі  100
000грн.

Рішенням Ленінського  районного
суду м. Кіровограда від 12 березня
2008 року позов задоволено частково. На користь позивача з відповідача
стягнуто 15000грн.  у відшкодування
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в  задоволені позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вважає недоведеним
порушення прав позивача та спричинення моральної шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду  в межах, визначених ст.303
ЦПК, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача має бути відхилена, а
апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню  з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.214 цього
Кодексу, під час ухвалення рішення суд, зокрема вирішує питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також яка саме правова норма підлягає застосуванню до
спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається,
що  позивач  працював в умовах впливу шкідливих та важких
факторів виробництва і в зв'язку з цим отримав професійне захворювання. Згідно
висновку МСЄК від 26.09.2007року йому встановлено третю групу інвалідності з
втратою 50% професійної працездатності.

Задовольняючи вимоги позову, суд
керувався положеннями ч.2 ст.153, ст.237-1 КЗпП України і дійшов висновку, що
відшкодувати позивачу моральну шкоду повинен відповідач, який не створив
безпечних умов праці і  порушив законні
права позивача, що призвело до моральних страждань у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

Проте, з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального
права.

Згідно тлумачення
Конституційного Суду України, що надано у п.4.2 Рішення від 27січня 2004року по
справі №1-9/2004, про офіційне тлумачення положення ч.3 ст.34 Закону України
”Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”,  передбачене ст.237-1 КЗпП України і ст.1167
ЦК України відшкодування моральної шкоди, як один зі способів захисту особистих
немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, або
власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що
підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону(1105-14).
Зазначені норми регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам,
які не є суб'єктами страхування  від нещасного
випадку і на яких не поширюється дія Закону, у тому числі працівникам, що
виконують роботу не на основі трудового договору /контракту /, а на інших
підставах.

Відповідно до наведеного,
у суду першої інстанції не було законних підстав для покладення
відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди на підприємство.

Судом не враховано, що відповідно до
положень  ст.9 Закону України „ Про
охорону праці”, ст.173 КЗпП України відшкодування шкоди  в разі настання нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання здійснюється Фондом соціального  страхування від нещасних випадків відповідно
до Закону  України ”Про
загальнообов'язкове державне  соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” (далі Закон).

Законом визначається правова основа
та механізм відшкодування завданої шкоди застрахованим  і
членам їхніх  сімей з Фонду
соціального страхування від нещасних випадків.

Так, з набуттям  чинності з 1.04.2001року  Закону, відповідно до статей 1, 21, ч.3
ст.28, ч.3 ст.34,  у разі настання
стійкій втраті працездатності працівника, страхова виплата, в тому числі
моральна шкода, виплачувалась потерпілому Фондом соціального страхування до
внесення 23.02.2007року  відповідних
змін. Законом України  № 717- V від 23.02.2007року із
вказаного Закону  ч.3 ст.34 виключена, а
відповідно змін та доповнень, внесеними Законом України від 28грудня
2007року  № 107- VI  до Прикінцевих
положень Закону, відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних
випадків  моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1
січня 2008року.

З урахуванням наведеного, правові
підстави для стягнення моральної шкоди відсутні, у задоволенні  позову має бути відмовлено.

Неправильне застосування норм
матеріального права, відповідно до вимог ч.2 ст.309 ЦПК України, є підставою
для скасування  рішення  суду першої інстанції та ухвалення нового про
відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.9 Закону України „ Про
охорону праці”, ст.173 КЗпП України, Закону
України ”Про загальнообов'язкове державне  соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Рішення Ленінського  районного
суду м. Кіровограда від 12 березня
2008   року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Казенного підприємства „Кіровгеологія” про відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду
України   протягом двох місяців.

Головуюча:

Судді: