11 червня  2008 року
Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
головуючого                Григор'євої Л.І.,
суддів:                             Балюка М.І.,         Данчука В.Г.,
Гуменюка В.І.,          Жайворонок
розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом  ОСОБА_1до
комунального підприємства “Трускавецька міська лікарня” (далі - КП “Трускавецька
міська лікарня”) про зміну формулювання причин звільнення, за касаційною
скаргою  ОСОБА_1 на  рішення Трускавецького міського суду
Львівської області від 17 квітня 2007 року
та  ухвалу  апеляційного
суду   Львівської   області
від  26 листопада 2007 року,
У грудні 2006 року ОСОБА_1. звернулася в суд із зазначеним позовом до КП “Трускавецька міська лікарня”, в якому просила визнати неправильним  формулювання
причин звільнення  її  з
роботи   за  наказом
№ 131   від  15 листопада
звільнення  акушерки  жіночої
консультації згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України, як такої, що відмовилась продовжувати роботу в міській лікарні у зв'язку  зі змінами істотних умов праці та зобов'язати
КП “Трускавецька міська лікарня” змінити формулювання причин
розірвання трудового договору на п. 1 ст. 40 КЗпП України, вказавши, що вона
звільнена у зв'язку з ліквідацією відділу патології ранніх термінів вагітності
та скорочення штату працівників, зокрема, посади акушерки стаціонару, яку вона
займала до звільнення.
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 17 квітня 2007
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26
листопада 2007 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати  зазначені судові рішення та передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1. працювала в КП “Трускавецька міська лікарня” з 1 лютого
1997 року на посаді акушерки стаціонару у відділенні патології ранніх термінів
вагітності; з 14 березня 2003 року - акушерки стаціонару в жіночій консультації
зі стаціонаром.

12 вересня 2006 року наказом № 111  ОСОБА_1. була попереджена про те, що з метою оптимізації роботи
ліжок гінекологічного профілю та патології ранніх термінів вагітності,
раціонального та ефективного використання робочого часу медичних працівників з
15 листопада 2006 року передбачена зміна істотних умов праці за її посадою, а
саме: зміна режиму роботи з цілодобової на щоденну; зміна місця роботи - із
стаціонару на жіночу консультацію; зміна назви посади - з “акушерка стаціонару”
на “акушерка жіночої консультації” (а.с. 6).

У зв'язку з відмовою ОСОБА_1. від продовження роботи у
зв'язку зі   зміною істотних умов праці,
наказом від 15 листопада 2006 року № 131 її звільнено  з
роботи  з  посади
акушерки  жіночої  консультації
на  підставі п. 6

ст. 36 КЗпП України.

Відмовляючи ОСОБА_1. у задоволенні позову про зміну формулювання причин
звільнення на ч. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату
працівників) суди виходили з безпідставності таких вимог, мотивуючи свої
висновки тим, що зміни в організації роботи лікарні та перейменування
підрозділу лікарні “Жіноча консультація зі стаціонаром” у “Жіночу консультацію”
не призвели до змін у чисельності чи у штаті працівників лікарні, а лише до
змін істотних умов праці акушерок, штатна чисельність яких не змінилася ( а.с.
52, 76).

Однак, до такого висновку суди дійшли з порушенням норм
процесуального і матеріального права.

Так, виходячи з роз'яснень, викладених у п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року “Про практику
розгляду судами трудових спорів” припинення трудового договору за п. 6 ст. 36
КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими
істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних
умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою викликана змінами в організації виробництва і праці, які не
супроводжуються скороченням чисельності чи штату працівників. У тому ж разі,
коли такі зміни в організації виробництва і праці супроводжуються скороченням
чисельності або штату працівників, змінами в їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією, професіями може мати місце звільнення працівників
за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Виходячи з аналізу
зазначених норм права та враховуючи характер позовних вимог, суд відповідно до
вимог ст. 214 ЦПК України повинен був належним чином перевірити доводи
позивачки та надані нею докази про те, що у зв'язку з реорганізацією жіночої
консультації із стаціонаром у жіночу консультацію (без стаціонару) фактично
відбулося скорочення штату працівників за певними посадами, а саме: у штатному
розписі лікарні була скорочена посада акушерки стаціонару і при збереженні
загальної чисельності працівників передбачена інша посада - посада акушерки
жіночої консультації. Крім того, у разі продовження нею роботи за цією посадою
не зберігається її кваліфікація - вища кваліфікаційна категорія “акушерка
стаціонару”.

З   матеріалів   справи
вбачається,  що 19 листопада 2002
року ОСОБА_1.
присвоєно  вищу  кваліфікаційну  категорію
“акушерка стаціонару”   та    видане
посвідчення     №  021-4/2002,
яке     дійсне   до
19 листопада 2007 року (а.с. 46).

Крім того, згідно номенклатури спеціальностей відповідно
до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 23 жовтня 1991 року № 146
“Про атестацію середніх медичних працівників” передбачені різні спеціальності:
“акушерка стаціонару” та “акушерка жіночої консультації”, які атестуються
окремо за різними кваліфікаційними показниками, які характеризують якість
роботи працівника за останні три роки за цими посадами (п.п. 20, 21 Положення
про атестацію середніх медичних працівників).

Довідник кваліфікаційних характеристик професій
працівників, затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29
березня 2002 року № 117 “Про впровадження випуску Довідника кваліфікаційних
характеристик професій працівників” за спеціальністю ”Акушерська справа” також
передбачає дві спеціалізації за посадою “акушерка” - “акушерка жіночої
консультації” та  “акушерка стаціонару”.

З матеріалів справи вбачається, що в штатному розписі
лікарні на 2006 рік передбачалося 4,5 штатних одиниць за посадою “акушерка
жіночої консультації” та 2 одиниці за посадою
“акушерка стаціонару палатна”, в той час   як
на   2007   рік передбачено 6,5 посад акушерок жіночої
консультації (а.с. 54, 78).

Зазначені обставини всупереч вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК
України залишені судами без належної перевірки і оцінки, хоча вони мають
суттєве значення для правильного вирішення спору.

Крім того, визнаючи законним   звільнення
позивачки  на  підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України суди не звернули
увагу на ту обставину, що її звільнено з посади акушерки жіночої консультації,
в той час як трудовий договір укладено з нею за посадою акушерки стаціонару
жіночої консультації зі стаціонаром і згоди на продовження роботи на посаді
акушерки жіночої консультації вона не давала.

За таких обставин судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 17 квітня 2007
року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2007 року
скасувати, передати справу на новий розгляд до Трускавецького міського суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                 Л.І.
Григор'єва

Судді:
М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

Т.Є. Жайворонок