У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11 вересня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Романюка Я.М.,    Левченка Є.Ф.,      Лихути Л.М.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, Харківського міського центру приватизації
Державного житлового фонду, КП Харківське міське БТІ про визнання недійсним
свідоцтва про право власності, виселення та зобов'язання скасувати державну
реєстрацію права власності, зареєструвати та надати витяг про реєстрацію права
власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Управління комунального
майна та приватизації про визнання недійсним розпорядження про передачу у
власність квартири та його скасування, про визнання недійсним свідоцтва про
право власності та договору довічного утримання, за касаційною скаргою ОСОБА_2
на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2008 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12
грудня               2007 року позов
ОСОБА_2 задоволений. Визнано недійсним та скасовано розпорядження Харківського
міського центру приватизації державного житлового фонду від 1 березня 1994 року
за № 13149-Ф1 про передачу у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1. Визнано
недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане зазначеним
центром 3 березня 1994 року на ім'я
ОСОБА_3; визнано недійсним договір довічного утримання                           від 28 травня 1997
року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1              У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Харківської області від 20 березня               2008 року зазначене рішення суду
першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 залишено
без змін; в іншій частині воно скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: визнано
недійсним та скасовано розпорядження Харківського міського
центру приватизації державного житлового фонду від 1 березня 1994 року за №
13149-Ф1 у частині передачі у власність ОСОБА_3 Ѕ частини ізольованої квартири
АДРЕСА_1; визнано недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру,
видане зазначеним центром 3 березня 1994 року на ім'я             ОСОБА_3; визнано недійсним договір довічного
утримання                        від 28
травня 1997 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, у частині передачі у
власність ОСОБА_1 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково: визнано недійсним свідоцтво про право власності на зазначену
квартиру, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду
22 серпня 2002 року, реєстраційний номер
2-02-196820, на ім'я ОСОБА_2, у частині передачі їй у власність                      Ѕ частини вказаної квартири. Зобов'язано
КП “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” скасувати державну реєстрацію
права власності Ѕ частини зазначеної квартири за ОСОБА_2 та зареєструвати Ѕ частини вказаної
квартири за ОСОБА_1, видавши витяг про реєстрацію права власності.

У касаційній скарзі скаржниця просить скасувати зазначене рішення суду
апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати
доведеним обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення
постановлено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і
підстави для його скасування відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без
змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити і залишити рішення
апеляційного суду Харківської області від 20 березня 2008 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України
Я.М. Романюк

Є.Ф.
Левченко

Л.М.
Лихута