справа № 2-  5008
Р І Ш Е Н Н  Я

Іменем  України

11  квітня  2008 р.
Красноперекопський   міськрайонний
суд  АР Крим

У  складі:
судді
Стародуб  Г.А.

при   секретарі                    Івановій  Ю.А.

Розглянувши   у  відкритому
судовому  засіданні  в м.
Красноперекопську

цивільну
справу  за  позовом
ОСОБА_1 до  Кримського  Республіканського   підприємства
“  Виробниче   підприємство   водопровідно - каналізаційного   господарства
м.  Красноперекопська “,  Треті
особи  -  ОСОБА_2
ОСОБА_3  про  відшкодування
моральної  шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 згідно
наданої  довіреності  від
10.07.2007 р.  звернулась  з
позовом  до  суду
в  інтересах  ОСОБА_1
яка  визнана  інвалідом
1  групи  безстроково,
до  Кримського  Республіканського   підприємства
“  Виробниче   підприємство   водопровідно - каналізаційного   господарства
м.  Красноперекопська “  про
відшкодування  завданої  їй
моральної  шкоди.

Свої  вимоги  заявниця
мотивує  тим, що   03.10.2002 р.  о
22.00  годині , повертаючись  до
дому  від  батьків, в
темний  час  доби,
не  помітивши  місця
проведення  робіт, яку   виконувало
Красноперекопське  ВПВКГ ,
нині   Кримське  Республіканське   підприємство
“  Виробниче   підприємство   водопровідно - каналізаційного   господарства
м.  Красноперекопська”,  її син
- ОСОБА_4,   в  зв'язку
з  відсутністю   попереджувальних   знаків
і  відповідної  загорожі,
впав  в  розриту
траншею  і  загинув.

Вироком  Красноперекопського  міськрайонного  суду
від  04.05.2005 р.  в.о.
начальника   ділянки   по
водопостачанню ОСОБА_2. і  майстер
цієї  ділянки  ОСОБА_3 визнані   винними
у  скоєні  злочину, передбаченого  ст.367 ч.2
КК  України,  як
службова  халатність, неналежне  виконання
своїх   посадових  обов'язків,
що призвели  до  тяжких
наслідків  -  смерті
ОСОБА_4

Оскільки,  на  час
скоєння  злочину ОСОБА_2.  і
ОСОБА_3  знаходились  у
трудових  відносинах   з
Красноперекопським  ВПВКГ,  нині
Кримське  Республіканське   підприємство
“  Виробниче   підприємство   водопровідно - каналізаційного   господарства
м.  Красноперекопська”, то  відповідно
до  ст. 1172  ЦК
України   юридична  особа
зобов'язана   відшкодувати  шкоду , завдану  їхнім
працівником  під  час
виконання  ним  своїх
трудових  (службових)  обов'язків.

В  своєму
позові  позивачка   посилається
на  те, що  смерть
сина  заподіяла  їй
великі  моральні  страждання
та  переживання.  Оскільки
вона  знаходиться  в
похилому  віці,  коли,
як  матеріальна, так і  моральна
допомога,  їй  дуже
важливі,  то  в
зв'язку  зі  смертю
сина  вона  вимушена
докладати  додаткові   зусилля
для  організації  свого
життя  і  повністю
змінити  свій  уклад
життя.  Будучи  інвалідом
1 групи  і , потребуючи постійного
стороннього догляду, вона вимушена виїхати із м.Красноперекопська  і
переїхати  до  своїх
родичів у  м.Ялта.

Заподіяну  їй  моральну шкоду  вона
оцінює  у розмірі  84 000 грн.

У судовому
засіданні  представники  позивачки
ОСОБА_4. і  ОСОБА_5.
підтримали  заявлені  вимоги і
наполягають  на  їх
задоволенні.

Представник  КРП
“ВПВКГ  м.Красноперекопськ” з заявленим
позовом не згоден і заперечує в його задоволенні, посилаючись на те, що
позивачка ОСОБА_1. в силу того, що вона є інвалідом 1 групи,  не має можливості самостійно пересуватись,
а  також
за  своїм  психічним
станом  не  розуміє
значення  своїх дій  та
не  може  ними
керувати, то  надані нею доручення
на ведення справи за її позовом  на  ім'я
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5. повинні
бути  визнанні  судом
недійсними.

Окрім  того,  відповідно
до ст.21  ЗУ   “
Про  загальнообов'язкове   державне
соціальне  страхування  від
нещасного  випадку   на
підприємстві   і  професійного
захворювання , що  спричинило  втрату
працездатності”
відшкодування  моральної  шкоди
передбачено  тільки  застрахованим
особам, тобто  таким,  які
знаходяться  в  трудових
відношеннях  з  роботодавцем, до  яких
ОСОБА_1  не  відноситься.

Також
позивачкою  не  вказана
норма  Закону,  на
яку  вона  посилається,
визначаючи   розмір  заподіяної
їй  моральної  шкоди
84000 гр.,  не  відображено
якими  саме  винними
діями  спричинена  їй
моральна  шкода   і
в  чому  вона
проявилась,   не  надані
медичні  довідки  про
погіршення   її стану  здоров'я.

Представник  відповідача  неодноразово
заявляв  клопотання  про
обов'язкове визнання  явки  позивачки
у судове  засідання,  про
призначення  судово -
психіатричної  експертизи   відносно
позивачки   або ж  допитати
її , з  виїздом  складу
суду,  по  місцю
проживання,  відносно  заподіяної
їй  моральної  шкоди,
або   надати  судове
доручення  про  її
допит.  Але  всі
клопотання  представника  відповідача
судом  були  відхилені, з чим   він
категорично  не  згоден.

Вислухавши
представників  позивачки ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5,  представника  відповідача
Ібрагімова  Р.І., третіх  осіб
ОСОБА_2  і ОСОБА_3  дослідивши
матеріали  справи,  суд
вважає,  що   позовні
вимоги  позивачки  ОСОБА_1
обґрунтовані  і  підлягають
задоволенню   частково  на
наступних  підставах.

Судом
встановлено,  що   згідно
вироку  Красноперекопського  міськрайонного  суду
від  04.05. 2005 р.  посадові
особи  ВПВКГ,  нині
КРП  “ ВПВКГ  м. Красноперекопська”   начальник
ділянки  ОСОБА_2.  і
майстер  ділянки  ОСОБА_3
в  зв'язку  з
виконанням  ними  організаційно - розпорядливих   обов'язків,
пов'язаних  з  проведенням
виробничих  інструктажів  з робітниками,  охорони
праці   і  техніки
безпеки,   проведенням  першого
ступеню  оперативного  контролю
за  дотриманням    охорони
праці   і  техніки
безпеки ,  допустили  службову
халатність , що  призвела  до
тяжких  наслідків  -
загибелі   ОСОБА_5,  який
впав  в  вириту
траншею,  де  велись
роботи  ВПВКГ,  і
в  зв'язку  з
відсутністю
попереджувальних   знаків  і
відповідної  загорожі,  не
зміг   з   неї
вибратись.

В зв'язку  з  порушенням
посадових  осіб  ВПВКГ
ОСОБА_2  і  ОСОБА_3
п.9.5 , 2.18   СНІП  111- 4 - 80
і  вимог  посадових
інструкцій, які  не  проконтролювали   встановлення
огорожі  робітниками,   що
проводили  ремонтні  роботи,
не  виставили   ніяких
видимих   попереджувальних  знаків,
створивши  тим  самим
загрозу  травмування  і
загибель  людини  на
ремонтному  об'єкті,  а
саме  ОСОБА_4., який  ІНФОРМАЦІЯ_1
біля  22.00 години,  повертався
від  батьків  до
дому  по АДРЕСА_1 не  помітивши
місця  проведення  ремонту,
впав  в  вириту
земляну  траншею ,  звідки
не  зміг  самостійно
вибратись  і   помер
від  переохолодження  організму.( а.с. 4).

А  тому  між
допущеною  халатністю  особових
осіб  ОСОБА_2  і
ОСОБА_3, що  виразилась   в
порушені  ними  посадових
інструкцій  і   СНІП
і  наслідками, що  наступили,
у  вигляді  смерті
ОСОБА_4  є  прямий
причинний  зв'язок,  в
зв'язку  з чим ОСОБА_2.  і
ОСОБА_3   визнані   винними
в  здійсненні  злочину , передбаченого  ст. 367 ч.2
КК  України,  згідно
вироку   Красноперекопського  міськрайонного  суду
від  04.05.2005  р.  -
як  службова  халатність,
тобто   неналежне  виконання
посадовцем  своїх  посадових
обов'язків  внаслідок   несумлінного
відношення   до  них,
що  призвело   тяжкі
наслідки. (а.с.80 -83 ).

Відповідно  до  ч.1
ст. 1172  ЦК  України
-  юридична  особа
відшкодовує   шкоду,  завдану
їх  працівником   під
час  виконання  ним своїх
трудових  (службових) обов'язків.

Згідно  п.8  постанови
Пленуму  Верховного  Суду
України  № 4 від  31.03.1995 р. “ Про  судову
практику  про  відшкодування    моральної (
немайнової)  шкоди”  передбачено,
що   відповідальність   за
моральну  шкоду, заподіяну   працівником
під  час   виконання
трудових  обов'язків,  несе
організація,  з якою  працівник
перебуває   в  трудових
відносинах , а  останній  відповідає
перед  нею   в
порядку  регресу.

Відповідно  до  ст. 1168
ч.2  ЦК  України
-  моральна  шкода , завдана  смертю
фізичної  особи,  відшкодовується  її
чоловікові  ( дружині),  батькам, дітям, а  також
особам,  які  проживали з
нею  однією  сім'єю.

Згідно
наданого  суду  свідоцтва
про  народження   НОМЕР_1
від  12.11.1959 р., актовий  запис
за НОМЕР_1  Гвардійської  сільської Ради, Первомайського  Р. ЗАГСу,
ОСОБА_1   вказана   матір'ю
загиблого - ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2
а  тому  суд
приходить  до висновку ,  що
вона має  право   на
відшкодування  заподіяної  їй
моральної   шкоди. ( а.с. 3).

Відповідно  до  ст.
23  ЦК  України
розмір  грошового  відшкодування
моральної  шкоди   визначається
судом   залежно  від
характеру   правопорушення,  глибини
фізичних   та  душевних
страждань,  ступеня  вини
особи,  яка  завдала
моральну  шкоду,   якщо
вина  є  підставою
для  відшкодування ,  а
також  з  урахуванням
інших  обставин,  які
мають  істотне  значення.
При  визначенні  розміру
відшкодування   враховуються  вимоги
розумності  і  справедливості.

Виходячи  із  змісту  позовної
заяви,  пояснень  представників
позивачки,  позивачка  перенесла
великі   моральні  страждання
і  переживання  з
приводу   трагічної  загибелі
сина,  що  вкрай
негативно  відобразилось  на
стані  її  здоров'я, оскільки  за станом
здоров'я   вона   визнана
інвалідом  1 групи,  потребує
стороннього  догляду, в  зв'язку
з  відсутністю  близьких
родичів  в  м.
Красноперекопську,  які  б
мали  можливість  доглядати
за  нею,  вимушена
переїхати  до родичів  в
м.  Ялту. ( а.с.27).

Посилання
представника   відповідача  Ібрагімова
Р.  І.  на
те,  що   надані
позивачкою  доручення  на
ім'я  ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а
також  і
ОСОБА_1    на  ведення
справи  в  суді
не  відповідають  дійсності , оскільки  завірені
доручення  від  10.07.2007 р.   і
25.09.2007 р.  головним  інженером
КП  РЕВ   №
1  ОСОБА_7  не
можуть  бути  прийняті
судом  до  уваги,
оскільки  вони  не
відповідають  вимогам  ст.42
ЦПК  України,  т. я.
ОСОБА_1   за  станом
свого фізичного  і  психічного
здоров'я  не  мала
і  не  має
можливості  пересуватись, а  тим
більше  розуміти  значення
своїх  дій  і
керувати  ними.

Але  з  такими
доводами   представника  відповідача
суд  не  згоден,
оскільки  вони   спростовуються  окремими
дорученнями  про  допит
в  якості  свідка
Ялтинським  міськсудом   головного
інженера   КП  РЕВ   №  1
ОСОБА_7 ,  який  надав
суду  пояснення,  що
запевнившись  в  особистості
позивачки  ОСОБА_1, яка  підтвердила
свою  волю  на
надання  нею  вищевказаних
доручень,  тільки   після
цього  він  посвідчив
її   підпис. ( а.с. 53, 70).

Відповідно  до ст.
1167  ЦК
України   моральна  шкода ,
завдана  фізичній  або
юридичній   особі   неправомірними  рішеннями,
діями  чи  бездіяльністю,  відшкодовується   особою ,
яка  її  завдала,
за  наявності  її
вини.

Дослідивши
надані  докази  у
їх  сукупності ,  враховуючи, що  треті
особи  по  справі ОСОБА_2.  і
ОСОБА_4  скоїли  злочин
по  необережності,  а
також  приймаючи   до уваги те, що  згідно
з  матеріалів  кримінальної
справи  потерпілий  ОСОБА_4.
знаходився  у  тяжкому
стані  сп'яніння,  що
також  призвело  його
до  трагічного  наслідку,
суд  вважає  за
можливе  стягнути  з
відповідача  на  користь
позивачки  заподіяну  моральну
шкоду  у  розмірі
7000  гр. , врешті  заявленого позову  відмовити.

Відповідно  до  ст.ст.
81,88  ЦПК  України
підлягають  стягненню  з
відповідача  державне  мито  в
дохід  держави  у
розмірі  70 гр.  і
30  гр. -  витрати
пов'язані  з  інформаційно-технічним  забезпеченням.

На  підставі  викладеного
і  керуючись  ст.ст. 10,11, 60, 81,88,  212-215,
292, 294, 296  ЦПК  України,
ст.ст. 1167,  1168 ч.2 , 1172  ЦК
України,  Постановою  Пленуму
Верховного  Суду  України
№ 4  від  31.03.1995 р.
“ Про  судову  практику
по  справам   про
відшкодування   моральної (
немайнової)  шкоди”, суд

ВИРІШИВ :

Позовні  вимоги  ОСОБА_1 до
Кримського  Республіканського   підприємства
“  Виробниче   підприємство   водопровідно - каналізаційного   господарства
м.  Красноперекопська “,  Треті
особи  -  ОСОБА_2
ОСОБА_3  про  відшкодування
моральної  шкоди  у
розмірі  84000 гр.,
задовольнити  частково.

Стягнути  з  Кримського
Республіканського   підприємства  “
Виробниче   підприємство   водопровідно - каналізаційного   господарства
м.  Красноперекопська “,
розташованого  в м.  Красноперекопську,  вул. Привокзальна, буд. .№ 13  ( р/р
НОМЕР_1 , МФО 324010, ОКПО
05450363, КРФ  АКБ “ Укрсоцбанк”,
м.  Сімферополь, АР  Крим )
на  користь  ОСОБА_1 моральну  шкоду
у розмірі   7000  гр., в
решті  заявленого  позову
відмовити.

Стягнути  з з
Кримського  Республіканського   підприємства
“  Виробниче   підприємство   водопровідно - каналізаційного   господарства
м.  Красноперекопська “  державне
мито   в дохід  держави
у  розмірі  70 гр.
і  30  гр. -
витрати  пов'язані  з
інформаційно-технічним
забезпеченням.

Рішення  може
бути  оскаржене   в
апеляційному  порядку  до
Апеляційного  суду  АР
Крим  через  Красноперекопський   міськрайонний  суд
шляхом   подачі  в
10-денний  строк  з
дня  проголошення  рішення
заяви  про  апеляційне
оскарження   і  поданням
після  цього  протягом
20-ти  днів   апеляційної
скарги,  або  в
порядку  ч.4  ст. 295
ЦПК  України.

Суддя