Справа № 2-988/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

31 липня 2008 року Бериславський
районний суд Херсонської області

в
складі:    головуючого судді       Радченко С.В.

при секретарі                Глушковій Л.М.

за
участю представників:

позивача
ОСОБА_1

відповідача              Марухненко І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бериславі справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою
відповідальністю „Тягинське хлібоприймальне підприємство” про визнання
незаконним розпорядження  про
відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю „Тягинське хлібоприймальне підприємство” (далі по тексту ТОВ
ТХПП) про визнання незаконним розпорядження
про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що з 2.01.2008
року він працює охоронцем ТОВ ТХПП та з ним було укладено договір про повну
матеріальну відповідальність цінностей, які знаходяться на території підприємства,
але з посадовою інструкцією його не було ознайомлено. 30.05.2008 року, після
закінчення зміни, було виявлено факт крадіжки ПММ у кількості 1681кг за що він
відповідальності не несе, оскільки йому ПММ на зберігання ніхто не давав і
заміри він не проводив. 12.06.2008 року директор ХПП видав наказ про покладення
на нього та його напарника матеріальної відповідальності в повному розмірі
завданої шкоди, яка була ще не визначена директором. Вважає розпорядження
незаконним, оскільки працівники, з вини яких заподіяно шкоду підприємству,
несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад
середньомісячний заробіток допускається тльки у випадках, передбачених
законодавством, однак ні одного з перелічених законом порушень він не допустив.
Крім того, вважає, що покриття шкоди у розмірі, що перевищує середній місячний
заробіток, провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом
позову до суду. Просить визнати незаконним та скасувати наказ №49-ОД від
2.06.2008 року директора ТОВ „Тягинське хлібоприймальне підприємство” в частині
стягнення з нього вартості викраденого дизельного палива.

У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні
позовних вимог з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила,
що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у випадках, коли між
працівником і підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості
майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання. З позивачем був укладений
договір про повну матеріальну відповідальність від 2.01.2008 року. Після
виявлення недостачі ПММ, яка виникла в ніч чергування ОСОБА_2, останнім було
власноруч складено розписку, де він визнає крадіжку ПММ в кількості 1681кг та
зобов”язується відшкодувати завдану товариству шкоду за рахунок заробітної
плати.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши
свідків, вважає позов підлягаючим задоволенню.

Судом встановлено, що наказом №1-К від 2.01.2008 року ОСОБА_2 прийнято на
роботу охоронником до ВАТ „Тягинське ХПП” (а.с.5). Цього ж дня з ОСОБА_2
укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.6).

Як вбачається з акту заміру ПММ, 30.05.2008 року, після чергування ОСОБА_2
на території підприємства, комісією ТОВ ТХПП виявлено недостачу дизельного
пального у кількості 1681 літрів (а.с.21). Вартість нестачі пального,
відповідно до розрахунку становить 10707,97грн. (а.с.23).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що працює
оператом АЗС Тягинського ХПП. Настача дизельного пального після зміни ОСОБА_2
була виявлена наступним чином: 29.05.2008 року він лінійкою заміряв рівень
пального в ємності. 30.05.2008 року, вранці, він також лінійкою заміряв рівень
пального та виявив, що рівень упав. По підрахунку комісії недостача склала
1681л. Охоронці при замірах пального присутніми не були.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що працює заступником директора Тягинського
ХПП. Після виявлення недостачі пального та опитування охоронців ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, останні погодилися відшкодувати збитки шляхом відрахувань з їхньої
заробітної плати, про що написали пояснення та розписки (а.с.15-17).

Свідок ОСОБА_5 та сам позивач суду пояснили, що після їхньої зміни,
30.05.2008 року, їх викликав директор та повідомив про недостачу пального.
Начальник служби безпеки сказав, що в разі виклику працівників міліції, скоріше
за все, підозра у вчиненні крадіжки впаде на них. У зв”язку з цими обставинами
та без примусу вони погодилися написати розписки та взяли на себе
відповідальність про відшкодування розміру недостачі.

Наказом директора Тягинського ХПП №49-ОД від 2.06.2008 року, з охоронників
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, стягнута вартість викраденого дизельного пального
пропорціонально (а.с.10).

Суд вважає оскаржуваний наказ таким, що не відповідає вимогам
законодавства, виданим з перевищенням повноважень керівника, оскільки:

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що підставою
для стягнення шкоди у повному розмірі з позивача являється договір про повну
матеріалну відповідальність.

В пункті першому частини першої статті 134 КЗпПУ зазначено, що працівники
можуть нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з
їх вини підприємству, за умови коли між працівником і підприємством відповідно
до статті 135-1 КЗпПУ укладено письмовий договір про повну матеріальну
відповідальність.

Стаття 135-1 КЗпПУ передбачає, що письмові договори про повну матеріальну
відповідальність можуть укладатися підприємством з працівниками, перелік посад
і робіт яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими
підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для
зберіганння був затверджений постановою Державного комітету СРСР по праці та
соціальним питанням та ВЦРПС від 28.12.1977 року №447/24. Зазначений перелік
продовжує діяти в Україні по теперішній час.

Відповідно до Переліку, з працівниками, посади яких або роботи, які вони
виконують, не зазначені в Переліку, договори про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність укладатися не можуть. Зокрема, такі договори не
можуть укладатися із сторожами та охоронцями.

За таких обставин суд вважає, що позивач не може нести повну матеріальну
відповідальність за договором, оскільки не займає посаду та не виконує роботу,
безпосередньо зв”язану із зберіганням, обробкою, та інш. цінностей.

Посилання представника відповідача на те, що матеріальна відповідальність у
повному розмірі шкоди була покладена на позивача з тих підстав, що шкоди
завдано злочином судом не приймаються, оскільки доказів причетності ОСОБА_2 до
викрадення ПММ суду надано не було. Також такі докази відсутні і в матеріалах
справи, у тому числі ознак злочину не вбачається з росписок та пояснень
позивача, які останній писав безпосередньо після виявлення недостачі
(а.с.16-17).

Слід зазначити, що відповідно до вимог статті 135-3 КЗпПУ, розмір
заподіяної підприємству шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі
даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості матеріальних
цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Відповідачем були порушені вимоги зазначеної норми закону при визначенні
недостачі дизельного пального, оскільки розмір шкоди визначався не данними
бухгалтерського обліку, а за допомогою лінійки оператора АЗС, що при покладенні
матеріальної відповідальності на працівника у повному розмірі шкоди, на думку
суду, є неприпустимим.

Крім того, при винесенні наказу про покладення матеріальної
відповідальності у повному розмірі шкоди, керівник підприємства перевищив свої
повноваження, оскільки за за умов дотримання порядку покриття шкоди, заподіяної
працівником /стаття 136 КЗпПУ/, у випадку покриття шкоди у повному її розмірі правильним
буде подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов
задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ №49-ОД від 2.06.2008 року директора
ТОВ „Тягинське хлібоприймальне підприємство” в частині стягнення вартості
викраденого дизельного палива з охоронника ОСОБА_2.

Стягнути з ТОВ „Тягинське хлібоприймальне підприємство” на користь ОСОБА_2
7грн. 50коп. витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення судового
розгляду.

Стягнути з ТОВ „Тягинське хлібоприймальне підприємство” 8грн. 50коп.
судового збору на користь держави.

На
рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути
подано протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному
суду через Бериславський районний суд. Рішення суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення
суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя                                                                                                С.В.
Радченко