Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008  року
м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

при секретарі Єнько Т.А.,

за участю:

представника позивача Пасічника А.Й.,

представника відповідача ОСОБА_1.,

представника третьої особи Мужанівської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю
„Малинська промислово-фінансова компанія” до ОСОБА_2про відшкодування завданих
збитків, третя особа на стороні позивача - відкрите акціонерне товариство
„Державний ощадний банк України”,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ „Малинська
промислово-фінансова компанія” звернулось з позовом до ОСОБА_2. про стягнення з
неї погашеної заборгованості за кредитним договором, інфляційної компенсації,
3% річних та витрат за вчинення виконавчого напису. Після неодноразової зміни
позовних вимог позивач просив стягнути:

-    заборгованість
за кредитним договором у розмірі 30792 гривні 59 копійок,

-    інфляційну компенсацію в розмірі
9179 гривень 54 копійки,

-    3% річних в розмірі 1330 гривень
15 копійок,

-    витрати за вчинення виконавчого
напису у розмірі 303 гривні.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що
своїми неправомірними діями та при неналежному виконанні своїх договірних
зобов'язань за кредитним договором №312 від 22 квітня 2004 року, що укладено з
Ощадним банком, відповідач отримала кредит та не сплатила ані кредит, ані
відсотки по ньому. Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань був
укладений договір поруки між банком, позичальником та ТОВ „Малинська
промислово-фінансова компанія”. За цим договором зобов'язання відповідача мало
виконувати ТОВ „Малинська промислово-фінансова компанія”, але в умовах майнової
поруки. Позивач має права регресу по відношенню до позичальника на тих же
умовах, що обумовлені в кредитному договорі. Як стало видно з часом позичальник
повів себе безвідповідально: не сплачував ні кредит, ні відсотки по ньому, не
зважаючи на те, що банк повідомляв ОСОБА_2. про заборгованість у сумі 416
гривень 67 коп. починаючи з 2004 року. Не зважаючи на попередження, претензії,
усні розмови, жодних коштів по кредиту сплачено не було. Для уникнення
розпродажу  майна ТОВ „Малинська
промислово-фінансова компанія” повністю оплатило заборгованість по
кредиту.  У зв'язку з цим з відповідача
підлягає стягненню борг, інфляційні, 3% річних та витрати за вчинення
виконавчого напису.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що меморіальні ордери
не є доказами сплати боргу за ОСОБА_2. Крім того за сплаченими сумами в
2004-2005 роках пройшов строк позовної давності.  Що стосується сплати інфляційних та 3% річних
- позивач може звернутись до суду тільки після пред'явлення вимог до
відповідача. У зв'язку з цим в позові повинно бути відмовлено.

Представник третьої особи пояснила, що для достовірності та з метою
виконання кредитного договору був укладений договір поруки між банком, позивачем
та ОСОБА_2. Внаслідок не сплати кредиту банк виставив свої претензії до ТОВ
„Малинська промислово-фінансова компанія”. Відповіді не надійшло і банк був
змушений вчинити виконавчий напис на продаж заставленого майна, що належить
позивачу. Після цього ТОВ „Малинська промислово-фінансова компанія” погасило
борг ОСОБА_2.

Розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22
квітня 2004 року між ВАТ „Державний ощадний банк України” та ОСОБА_2. був
укладений кредитний договір № 312 (а.с. 8-9). Відповідно до умов цього
договору  ВАТ „Державний ощадний банк
України” зобов'язувалось надати ОСОБА_2. кредит в розмірі 25000 гривень шляхом
їх перерахування на вкладний рахунок під заставу рухомого майна. Кредит
надавався строком на 60 місяців з терміном погашення не пізніше 21 квітня 2009
року. Вищевказана сума кредиту була перерахована на рахунок ОСОБА_2., що
підтверджується випискою з рахунку (а.с. 86). ОСОБА_2. зобов'язувалась
повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 22%
річних. Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 416
гривень 67 копійок. Для забезпечення виконання кредитного договору 26.04.2004
року між ВАТ „Державний ощадний банк України” та ОСОБА_2. і ТОВ „Малинська
промислово-фінансова компанія” був укладений договір застави рухомого майна
(майнової поруки). За цим договором (а.с. 10-11) майновий поручитель - ТОВ
„Малинська промислово-фінансова компанія”, з метою забезпечення належного
виконання ОСОБА_2. умов кредитного договору, передав в заставу ВАТ „Державний
ощадний банк України” рухоме майно, а саме:

-    машину ППЛЦ
3,5-6 вартістю 619670 гривень 39 копійок;

-    стенд для випробування
гідрообладнання вартістю 1922 гривні 41 копійка.

Предмет застави забезпечував всі вимоги ВАТ „Державний ощадний банк
України” до ОСОБА_2. Право звернення на предмет застави виникало у ВАТ
„Державний ощадний банк України” у випадку, якщо в момент настання строку
платежу не буде виконана навіть частина зобов'язання.

ОСОБА_2. взяті на себе
зобов'язання не виконувала і кредит не погашала. У зв'язку з цим їй надсилались
претензії з вимогами погасити заборгованість по кредиту (а.с. 66-73). Після
цього нотаріусом був вчинений виконавчий напис (а.с. 12) з пропозицією звернути
стягнення на майно ТОВ „Малинська промислово-фінансова компанія” для погашення
заборгованості ОСОБА_2. в розмірі 24227 гривень 67 копійок та 303 гривень
витрат за вчинення виконавчого напису.
Не чекаючи звернення стягнення ТОВ „Малинська промислово-фінансова
компанія” почала погашати кредит за ОСОБА_2. Наданими платіжними дорученнями
(а.с. 24, 25, 26, 28) та прибутково-касовими ордерами (а.с. 81-85)
підтверджується сплата кредиту, відсотків та штрафних санкцій ТОВ „Малинська
промислово-фінансова компанія” за ОСОБА_2. у розмірі 30792 гривні 49 копійок.
Меморіальні ордери до уваги не беруться, оскільки з їх змісту не зрозуміло хто
сплачував кредит. На даний час кредит ОСОБА_2. повністю погашений (а.с. 88).

Оскільки заставодавцем майна для
забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору виступила
не позичальник, а третя особа - ТОВ „Малинська промислово-фінансова компанія”,
то ця третя особа, відповідно до ч. 1 ст. 583 ЦК України, є майновим
поручителем. Так як  майновий поручитель
виконав обов'язок ОСОБА_2. перед ВАТ „Державний ощадний банк України”, то він,
згідно із ст. 512 ЦК України, стає кредитором у зобов'язанні між ВАТ „Державний
ощадний банк України” та ОСОБА_2.         В статті 514 ЦК України зазначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до підпункту 3.2.3
Кредитного договору (а.с. 8 зворот) у разі порушення позичальником умов
кредитного договору банк має право достроково стягнути кредит, суму нарахованих
відсотків та інші платежі. Це право тепер перейшло до ТОВ „Малинська
промислово-фінансова компанія”. У зв'язку з цим
суд стягує з ОСОБА_2. на користь ТОВ „Малинська промислово-фінансова
компанія” погашену ним суму кредиту, відсотків та штрафних санкцій у розмірі
30792 гривні 49 копійок. Позовна давність на стягнення цих коштів не пропущена,
оскільки відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями
перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

У стягнення витрат за вчинення виконавчого напису нотаріуса суд відмовляє,
так як позивачем не надано жодного доказу їх сплати.

Також суд відмовляє у стягненні
інфляційної компенсації та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно з вимогами ч. 2 вищевказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом. Вимоги даної статті не розповсюджуються на
відносити, які склались між позивачем і відповідачем, так як умови кредитного
договору передбачають інший розмір плати за користування коштами та інший
розмір відсотків за порушення строків розрахунку.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд
керується ст. 88 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача
понесені ним витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 3, 11, 60, 88, 179, 185, 196, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, на підставі ч. 6 ст. 261, 512, 514, ч. 1 ст.
583, ч. 2 ст. 625  ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2на користь товариства з обмеженою відповідальністю
„Малинська промислово-фінансова компанія” заборгованість в розмірі 30792 гривні
49 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2на користь товариства з обмеженою відповідальністю
„Малинська промислово-фінансова компанія” частину сплаченої ним суми судового
збору у розмірі 307 гривень 88 копійок та частину витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 22 гривні 20
копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Рішення
може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження до Малинського районного суду  протягом десяти днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий
А.О. Тимошенко