Справа
№ 22ц-593/08                                      Головуючий у 1 інстанції - Пушкарчук В.П.
Доповідач - Стрільчук В.А
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

і м е н е м    У к
р а ї н и

22 липня 2008 року.  Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів
- Свистун О.В., Данилюк В.А.,

при
секретарі - Тарасюк Ю.А.,

з
участю позивача ОСОБА_1., представника позивача ОСОБА_2., представників
відповідача ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Волиньгаз» про
відновлення порушеного права споживача та відшкодування матеріальної і
моральної шкоди за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1на рішення Луцького міськрайонного
суду від 13 травня 2008 року та ухвалу цього ж суду від 5 червня 2008 року,

в с т а н о
в и л а :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 травня 2008 року позов
задоволено частково.

Постановлено стягнути з ВАТ «Волиньгаз» на користь ОСОБА_1 2596 грн. 74
коп. за договором про надання послуг по газопостачанню, 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи,  всього 2626 грн. 74 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 5 червня 2008 року частково задоволено заяву
ОСОБА_1про роз'яснення рішення суду.

Постановлено роз'яснити, що в описовій частині рішення суду від 13 травня
2008 року в даній справі вважати, що у задоволенні вимоги про стягнення
моральної шкоди слід відмовити, оскільки судом не встановлено, що хвороби
позивача пов'язані з діями відповідача, не встановлено вини відповідача у
хворобах позивача.

У роз'ясненні інших вимог заяви ОСОБА_1відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду позивач ОСОБА_1. просить його
скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог  та ухвалити в цій частині нове рішення, яким
стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн.,
пеню в розмірі 7491 грн. 93 коп. за ненадання відповідачем послуг згідно з
договором з газопостачання та 622 грн. 47 коп., витрачених на придбання ліків,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність його
висновків обставинам справи.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 5 червня 2008 року ОСОБА_1. просить
її скасувати та передати питання на новий розгляд для надання роз'яснення щодо
питань, поставлених ним у заявах від 20 травня 2008 року та 2 червня 2008 року
щодо роз'яснення рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами 10 лютого 2006 року
укладено договори №№ 5308, 5918, 6393 про надання послуг з газопостачання.
Позивач зобов'язання виконував належним чином, показники лічильника вказував в
абонентських книжках і проводив оплату використаного газу. За грудень 2006 року
ОСОБА_1. оплатив використаний газ за ціною 0,407 грн. за куб. м. Однак
відповідачем безпідставно було проведено коригування, зменшено показники
лічильників на 3390 куб. м., а за січень 2007 року відповідно збільшено на цю ж
кількість газу. В січні 2007 року вартість 1 куб. м. використаного газу вже
становила 1,173 грн., в результаті чого з позивача безпідставно стягнуто 2596
грн. 74 коп.

Відповідачем договір виконувався, лише невірно застосовано вартість
спожитого газу при його оплаті. Тому вимога про стягнення пені є безпідставною.

Факт заподіяння позивачу неправомірними діями відповідача моральної шкоди,
крім пояснень позивача та його представника, нічим не підтверджено. Судом не
встановлено, що хвороби позивача пов'язані з діями відповідача, не встановлено
вини відповідача у цих хворобах.

Апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких мотивів.

Встановлені судом першої інстанції та наведені вище обставини справи
підтверджуються всією сукупністю досліджених доказів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Пунктом 17 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 року № 2246 передбачено,
що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання
є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з
газопостачання вносяться не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором
не встановлено інший строк. Зняття показань лічильника газу проводиться
споживачем щомісяця. Газопостачальне підприємство має право контролювати
правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Згідно з п. п. 4.2, 4.3 укладених сторонами договорів про надання послуг з
газопостачання споживач вносить плату за спожитий протягом місяця природний газ
до 15 числа місяця, наступного за звітним. При наявності лічильника газу
розрахунок споживача за надані послуги з газопостачання проводиться за діючими
цінами на підставі фактичних показань лічильника газу. Пунктом 3.3 цих
договорів встановлено,  що роздрібна ціна
на природній газ, а в разі її зміни - нова ціна зазначаються виконавцем у
розрахунковій книжці/ платіжному документі споживача із посиланням на
нормативно-правові акти, якими ціни затверджені.

Сторонами погоджено, що відповідним державним органом ціна 1 куб. м.
природного газу до 31 грудня 2006 року була встановлена в розмірі 0,407 грн., а
з 1 січня 2007 року - в розмірі 1,173 грн. і що саме за такими цінами газ
відпускався позивачу.

Факт безпідставного стягнення з ОСОБА_12596 грн. 74 коп.  підтверджено поясненнями сторін, показаннями
свідків ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., довідками по абоненту ОСОБА_1. за
особовими номерами 5918 та 6393, в яких зазначено, що позивачем  по рахунку 5918 в січні 2007 року зайво
сплачено 2 298 грн., а по рахунку № 6393 - 298 грн. 74 коп., а всього 2 596
грн. 74 коп. (а. с. 36-38, 114-115, 245).

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд
першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1частково, стягнувши з
відповідача на його користь вказані кошти як безпідставно ним сплачені.

Рішення в означеній частині сторонами не оскаржується.

Також судом вірно відмовлено у
відшкодуванні моральної шкоди, витрат на лікування та у стягненні пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону
України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд
одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Однак пунктом 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону встановлено, що обов'язковою умовою
відшкодування споживачу такої шкоди є її заподіяння небезпечною для життя і
здоров'я продукцією. В даному ж випадку вимога позивача обґрунтована не
зазначеними обставинами, а неправильним нарахуванням надавачем послуг розміру
оплати за них. Тому передбачені законом підстави для задоволення цієї вимоги
відсутні.

За змістом ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, заподіяна неправомірними діяннями особи, відшкодовується за
наявності її вини та причинного зв'язку між цими діяннями і самою шкодою.

Заявивши вимоги про стягнення з
відповідача витрат, понесених на лікування, позивач ОСОБА_1. не надав суду
переконливих доказів того, що ці витрати, а також його захворювання і
погіршення стану здоров'я пов'язані з неправильним нарахуванням йому розміру
оплати за спожитий природний газ.

Як на правову підставу своєї
вимоги про стягнення пені в розмірі 7491 грн. 93 коп. ОСОБА_1. послався на ч. 5
ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у разі
коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у
розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено
законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець
сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості
замовлення.

Наведеною правовою нормою встановлено,
що право споживача на стягнення пені виникає лише у випадку прострочення
виконання зобов'язання особою, яка надає послугу. В даному випадку послуги з
газопостачання надавалися позивачу безперебійно, а відтак прострочення їх
надання не було. Тому зазначена вимога не підлягає задоволенню.

Ухвала Луцького міськрайонного
суду від 5 червня 2008 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1про роз'яснення
рішення суду відповідає ст. 221 ЦПК України. Вимога апелянта про скасування
цієї ухвали пов'язана із залишенням без роз'яснення цілого ряду поставлених ним
питань. Однак згідно зі ст. 293 ЦПК України ухвала щодо відмови у роз'ясненні
рішення не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не містять
встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових
рішень, які постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду від 13 травня 2008 року та ухвалу цього ж суду від 5 червня
2008 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Судді :