3 вересня    2008 року                                                                    м.
Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в  судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Апеляційного суду Луганської області від 14 листопада 2007 року,
в с т а н о в и л а:
року ОСОБА_1. звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 ., посилаючись на те, що відповідач 19 травня 2006
року випасав громадську череду худоби, зарізав належну йому корову та
несвоєчасно повідомив його про це, у зв'язку з чим м'ясо тварини зіпсувалося.
стягнути з відповідача на відшкодування матеріальної шкоди 3 500 грн. та
моральної шкоди 1 500 грн.
Ровеньківського міського суду Луганської області від                 18 грудня 2006 року проведено
заміну відповідача ОСОБА_3. на належного відповідача - ОСОБА_2.
Рішенням
Ровеньківського міського суду Луганської області від              29 березня 2007 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. на відшкодування
матеріальної шкоди 3500 грн. і моральної шкоди 10 500 грн., проведено розподіл
судових витрат.

Рішення
Апеляційного суду Луганської області від 14 листопада 2007 року зазначене
рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

В
обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1. посилається на невідповідність
висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального
права, ставить питання про скасування рішення апеляційного суду та просить
залишити в силі  рішення міського суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1., суд першої інстанції виходив з того,
що відповідач здійснив забій  належної
позивачу корови без згоди та повідомлення останнього, заподіявши йому  матеріальну шкоду, яка відповідно до вимог
ст. 1166 ЦК України відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а
також на підставі ст. 1167 указаного Кодексу стягнув  1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції не врахував, що
корова позивача випасалася у череді на підставі усної домовленості між
власниками корів, якою відповідальності пастуха за збереження корів не
передбачалося. Загальними зборами власників корів вирішено у випадку раптової
хвороби корови при загрозі її загибелі
дорізати її для збереження м'яса. Відповідач дорізав корову позивача,
оскільки їй загрожувала загибель унаслідок раптової хвороби. Крім того,
апеляційний суд зазначив, що  позивачем
не надані докази про вартість  корови.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно  бути законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
корова, яка належала позивачу, 19 травня випасалася в громадській череді
пастухом ОСОБА_2., який дорізав її, виявивши, що вона раптово здулася.

Згідно з показаннями відповідача до такого заходу він вдався відповідно до
рішення зборів власників корів та для збереження м'яса тварини.

Однак суд не дослідив тих обставин, чому відповідач негайно не
повідомив  позивача про хворобу корови,
оскільки він дорізав її за  допомогою
ножа, який приніс  після виявлення
хвороби тварини з дому, що знаходиться неподалік помешкання ОСОБА_1.; а також
не з'ясував причин не повідомлення позивача про дорізування корови, унаслідок
чого туша протягом тривалого часу при високій атмосферній температурі  лежала на пасовищі без розроблення відповідно
до санітарних вимог. Суд не дав оцінки поясненням  ветеринарного лікаря  ОСОБА_4 . та наявному в матеріалах справи
акту про проведене 13 травня 2007 року щеплення корови, що виключало можливість
використання м'яса цієї тварини. Не досліджено
питання і про те, де було використано тушу корови, про  її вагу
та  вартість.

Таким чином,  апеляційний суд не
врахував обставин, що мають значення для справи; належним чином не встановив
нових доказів і не дослідив їх, а лише дав оцінку поясненням свідків у справі,
якими не підтверджено й не спростовано доводи сторін; не навів при цьому
переконливих доказів їх належності та безпідставності і не вжив заходів для
одержання  достовірних доказів про вартість
корови та наявність у неї захворювання, не з'ясував  чи викликало воно  необхідність дорізати тварину.

За таких обставин ухвалені у справі судові
рішення не можна визнати законними та обгрунтованими, вони підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ровеньківського міського суду
Луганської області від                 29
березня 2007 року та рішення Апеляційного суду Луганської області від 14
листопада 2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г.  Ярема

Судді Верховного Суду України

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

В.С.  Перепічай   Я.М. Романюк