У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16  жовтня 2008
року

м. Київ

Колегія  суддів Судової палати у

цивільних  справах Верховного Суду
України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової В.М.,

Гнатенка А.В.,

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г.,

Жайворонок Т.Є.,

Левченка Є.Ф.,

Луспеника Д.Д.,

Лященко Н.П.,

Мазурка В.А.,

Охрімчук Л.І.,

Патрюка М.В.,

Перепічая В.С.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - іноземне підприємство -
Кіпрська компанія “UTILISKO TRADING LIMITED”, про визнання недійсним договору оренди, та за позовом компанії “UTILISKO TRADING LIMITED” до ОСОБА_1, комунального підприємства “Київське бюро технічної  інвентаризації та  реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна” (далі - КП “Київське бюро технічної  інвентаризації та  реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна”), товариства з обмеженою відповідальністю “Квік” про визнання
права власності на нерухоме майно та спонукання укласти акт приймання -
передачі орендованих приміщень і за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю “Квік” до компанії “UTILISKO
TRADING LIMITED”, ОСОБА_2 та акціонерного комерційного банку “Промінвестбанк”
про визнання договорів і свідоцтва недійсними за скаргами товариства з
обмеженою відповідальністю “Квік” та закритого акціонерного товариства “Веста”
про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення колегії суддів  з розгляду
цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Донецької
області від  29 січня  2008 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2004 року ОСОБА_1. звернулася до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що договір оренди спірного майна укладено під впливом
обману, оскільки орендоване нею майно не належить на праві власності компанії “UTILISKO TRADING LIMITED”, яка доручила ОСОБА_2 за договором
комісії  здавати  в оренду
зазначене майно.

Третя особа із самостійними вимогами - компанія “UTILISKO TRADING LIMITED” - звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_1 та комунального підприємства “Київське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна” (далі
- КП “Київське  бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна”) про визнання за нею
права власності на нерухоме майно й спонукання підписати акти приймання -
передачі орендованих приміщень і зобов'язання забезпечити реєстрацію права
власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою :             АДРЕСА_1, з тих підстав, що
компанія правомірно придбала це майно на підставі договору купівлі-продажу від
18 грудня 1998 року, а її право власності на це майно оспорюється  позивачкою ОСОБА_1

Товариство з обмеженою відповідальністю “Квік” (далі -ТОВ “Квік”)
звернулося до суду з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу
нерухомого майна, укладеного 18 грудня 1998 року між компанією “UTILISKO TRADING LIMITED” та акціонерним комерційним банком “Промінвестбанк”; договору комісії
від  20 квітня 2004 року, укладеного між
ОСОБА_2 та компанією “UTILISKO TRADING
LIMITED”; договору оренди від 30 квітня         2004 року, укладеного між  ОСОБА_2 та
ОСОБА_1; свідоцтва про право власності акціонерного комерційного банку
“Промінвестбанк” (далі - АКБ “Промінвестбанк”)
на 62/100 цілісного
майнового  комплексу, що  по вул.
АДРЕСА_1, виданого 14 червня  1996
року  державним нотаріусом Третьої
Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 5-2160, посилаючись на
те, що компанія “UTILISKO TRADING LIMITED”
у встановленому законом порядку не набула права власності
на вказане нерухоме  майно, тому не мала
права укладати договір комісії та уповноважувати ОСОБА_2. на укладення договору
оренди на спірне майно. Крім того, просило визнати недійсним свідоцтво про
право власності АКБ “Промінвестбанк” на вказане майно, посилаючись на те, що
рішенням  Оболонського районного суду м.
Києва  від 6 грудня  2002 року акт № 232/6 від  4 червня 1996 року судового  виконавця Мінського районного суду м. Києва
про передачу у власність АКБ ”Промінвестбанк” спірного майна скасовано з
моменту  його укладення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня                 2005 року  позов
ОСОБА_1  про визнання  недійсним договору оренди та позов ТОВ “Квік”
про визнання договорів та свідоцтва недійсними задоволено. Визнано недійсними
договір комісії від 20 квітня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та компанією “UTILISKO TRADING LIMITED”; договір оренди від 30 квітня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1; договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 18 грудня
1998 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_3., за яким компанія “UTILISKO TRADING
LIMITED” придбала нежитлові приміщення, що по вул. АДРЕСА_1 та
свідоцтво про право власності, видане нотаріусом АКБ “Промінвестбанк” на 62/100
цілісного майнового комплексу, що по вул. АДРЕСА_1 14 червня 1996 року за
реєстровим № 5-2160. В іншій частині
позовних  вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2006 року рішення
Оболонського районного суду м. Києва  від
29 липня 2005 року залишено без змін.

Рішенням колегії суддів з розгляду цивільних справах у касаційному порядку
апеляційного суду Донецької області від 29 січня 2008 року рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 29 липня 2005 року та ухвала апеляційного суду м.
Києва  від 27 березня 2006 року скасовані
та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Позов компанії “UTILISKO TRADING LIMITED” задоволено та визнано за компанією право власності на об'єкти нерухомого
майна загальною площею 10033,4 кв.м, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1, які
складаються з нежитлових приміщень: літ. “А” площею 5755,4 кв.м, літ “Б” площею
4278,0 кв.м. Зобов'язано ОСОБА_1 підписати акт приймання - передачі орендованих
нею приміщень площею  80 кв.м згідно з
договором оренди від 30 квітня 2004 року. Зобов'язано КП “Київське бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна” провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно загальною
площею 10033,4 кв.м за компанією “UTILISKO
TRADING LIMITED” .

Провадження у справі за позовом ТОВ
“Квік” до компанії “UTILISKO TRADING LIMITED”,ОСОБА_2. та АКБ “Промінвестбанк” про визнання недійсними договорів та
свідоцтва про право  власності  закрито.

У лютому 2008 року до Верховного Суду України надійшла скарга ТОВ “Квік”
про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення колегії суддів з
розгляду цивільних справах у касаційному порядку апеляційного суду Донецької
області від 29 січня 2008 року, посилаючись на неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одного й того самого положення закону, зокрема : право
власності за угодами, які визнано недійсними, не набувається; особа, яка
безпідставно позбавлена права на володіння майном, не втрачає на нього права
власності; а також без скасування чинних судових рішень та правочинів, на
підставі яких за особою визнано право власності, не можна визнавати за іншою  особою право власності, а також неоднакового
застосування пп. 1, 2 ч. 1
ст. 205 ЦПК України.

На підтвердження неоднакового застосування зазначених норм права заявник
наводить ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 28 лютого 2007 року за тотожною вимогою позивачів, а також
постанову Вищого господарського суду України від 13 червня 2006 року  у справі № 2/273 та  ухвали колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України від 31 жовтня 2007 року, від 3
жовтня              2007 року, від  27 лютого 2008 року,  від 11 січня 2006 року та інші.

У червні 2008 року до Верховного Суду України надійшла заява                 закритого акціонерного
товариства “Веста” ( далі -ЗАТ “Веста”) - раніше  акціонерне товариство закритого типу
“Дослідний завод “Веста” ( далі - АТЗТ “Веста”) - про приєднання до поданої ТОВ
“Квік” скарги про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення
апеляційного суду Донецької області від           29 січня 2008 року, оскільки
оскаржуваним рішенням були порушені майнові права товариства. У поданій заяві
заявник посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції
одного й того самого положення закону, зокрема :           ст. 355 ЦПК України, відповідно до
якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним; неоднакове застосування положень п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України,
а також на те, що товариство, яке є власником спірного майна, не було залучено
до участі у справі, що було безумовною підставою згідно ст. 338 ЦПК України для
скасування судових рішень, чого зроблено не було.

На підтвердження неоднакового застосування зазначених норм права заявник
наводить рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах  Верховного Суду України від 14 листопада 2007
року, а також ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від
21 листопада 2007 року, від  7
листопада 2007 року, від 15 серпня 2007 року,
від   5 червня 2007 року та інші.

У липні 2008 року ЗАТ “Веста” звернулося до Верховного Суду України зі
скаргою про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення апеляційного
суду Донецької області від 29 січня 2008 року, посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної інстанції п. 4 ч. 1 ст. 338 та  п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, зокрема суди
не залучили його як власника спірного майна, яке фактично витребувано в нього,
до участі  у справі.

У своїх поясненнях до поданої раніше скарги ЗАТ “Веста” посилається також
на неоднакове застосування судом касаційної інстанції ст. 392 ЦК України. На
підтвердження неоднакового застосування зазначеної норми права заявник наводить
рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України від 14 листопада 2007 року, ухвалу колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України від 18 липня 2007 року та інші
за  тотожними вимогами позивачів.

У жовтні 2008 року на адресу Верховного Суду України надійшла заява  ОСОБА_1 про приєднання до поданої ТОВ “Квік”
скарги про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами рішення апеляційного
суду Донецької області від 29 січня  2008
року.

Скарги підлягають  задоволенню  частково з
таких  підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що від імені АТЗТ
“Дослідний завод “Веста” як власника спірного майна 20 липня                1995 року укладено із
акціонерним комерційним банком “Промінвестбанк” (далі - АКБ
“Промінвестбанк”)  кредитну угоду № 93,
за якою товариство  взяло в банку кредит
на суму 20 000 000 000 крб.

У  порядку забезпечення
кредитної  угоди 27 липня 1995 року  між
ними  укладено договір застави
належних заводу на праві власності основних фондів:  головного корпусу площею 3 600 кв.м, блоку
цехів площею 5 888 кв.м, лакофарбувального відділу, цеху № 1 площею 360 кв.м,
що розташовані за  адресою : АДРЕСА_1

З боку товариства договір застави й кредитна угода були підроблені та  підписані виконавчим директором Кацом О.В.,
що діяв на підставі підробленого
доручення № 1 від 24 липня 1995 року, виданого за підробленим і
неправомірним рішенням правління товариства від 28 червня 1995 року № 7.

30 січня 1996 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про продаж
заставлених основних фондів, а за актом судового виконавця Мінського районного
суду м. Києва № 232/б від 4 червня 1996 року спірне майно безпідставно було
передано ЗАТ АК ПІБ ”Промінвестбанк”.

Рішенням судів встановлено, що виконавчий директор товариства Кац О.В. не
мав повноважень на укладення кредитного договору та договору застави спірного
нерухомого майна, рішення правління товариства від 28 червня 1995 року № 7 як
таке, що було підробленим і суперечило статутним документам товариства,
скасовано, а приватний нотаріус та судовий виконавець вчинили дії в порушення
чинного законодавства. Судами їхні дії визнано неправомірними, скасовано акт
судового  виконавця та  нотаріальний
напис.

Рішенням арбітражного суду м. Києва
від 23 лютого 2001  року  позов АТЗТ “Дослідний завод “Веста” до АКБ
“Промінвестбанк” та компанії “UTILISKO TRADING
LIMITED” про витребування майна із чужого незаконного володіння
та визнання правочинів недійсними задоволено. Визнано недійсним, у числі інших,
спірний договір купівлі-продажу зазначених приміщень укладений між АКБ
“Промінвестбанк” та компанією “UTILISKO TRADING
LIMITED”, посвідчений  18
грудня 1998 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_3

За рішенням судів спірне майно повернуто його власнику - АТЗТ “Дослідний
завод “Веста” - та виселено з нього компанію “UTILISKO TRADING LIMITED”, яка заволоділа
спірним приміщенням у порушення прав власника та чинного законодавства і право
власності знову зареєстровано за АТЗТ
“Дослідний завод “Веста”.

Повернувши своє майно, АТЗТ
“Дослідний завод “Веста” 12 березня
2001 року за договором купівлі-продажу продало спірні приміщення : літ.
А площею 5 552,9 кв.м та літ. Б площею 3 318,9 кв.м - товариству з обмеженою
відповідальністю “Вестпром”( далі - ТОВ “Вестпрм”). 15 березня 2001 року ТОВ
“Вестпром” внесло ці приміщення до статутного фонду ЗАТ “Веста” та стало його
акціонером ( у 2001 році АТЗТ “Дослідний завод “Веста” змінило назву на ЗАТ
“Веста”). 9 квітня 2001 року ЗАТ “Веста” отримало свідоцтво про право
власності. 23 квітня 2001 року уклало з приватним підприємцем ОСОБА_4 договір
позики № 2, відповідно до якого остання надала товариству позику в сумі                  650 тис. грн. терміном до 23
жовтня 2001 року.

У порядку забезпечення повернення позичених грошей між сторонами             22 травня 2001 року укладено
договір застави майна товариства: головного
корпуса (літ. А) площею 5 552,9 кв.м, блоку  цехів (літ. Б) площею 3 318,9 кв.м.

Додатковими угодами від 23 жовтня 2001 року, 28 грудня 2001 року та           15 лютого 2002 року сторони
відстрочили виконання повернення грошей до              2
квітня 2002 року та встановили, що в разі неповернення боржником грошей
тягне обов'язок позичальника передати предмет застави позикодавцю протягом  десяти днів з дня  прострочення
зобов'язання.

Проте зобов'язання  товариством не
було  виконане.

За рішенням господарського  суду м.
Києва від  21 травня 2002 року позов  ОСОБА_4. задоволено. ЗАТ “Веста” зобов'язано
передати ОСОБА_4 у власність головний корпус ( літ. А) площею 5 552,9 кв.м. та
блок  цехів (літ. Б) площею 3 318,9 кв.м.
Визнано за  ОСОБА_4  право
власності на  це  майно.

Рішення суду судовим виконавцем виконано, про що складено відповідний акт.
За цим рішенням за ОСОБА_4 зареєстровано спірне
майно та видано їй свідоцтво про право
власності.

2 вересня 2002 року засновано ТОВ “Квік” у складі учасників : ОСОБА_4. із
часткою в статутному фонді 93 % , за якою вона внесла зазначене майно до  статутного фонду товариства на суму 631 060
грн. 80 коп. та  Пустинського С.В.
із  часткою в статутному фонді 7 % , за
якою ним внесено пакет акцій - 526392 шт. - ЗАТ “Веста” на суму 47 499 грн. 20
коп. Це майно перейшло у власність ТОВ “Квік” і
за ним воно зареєстровано до цього часу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків, що спірне  майно в порушення чинного законодавства та
прав власності іншої особи безпідставно перейшло у володіння АКБ
“Промінвестбанк” та компанії “UTILISKO TRADING
LIMITED”, тому вони згідно із ст. 59 ЦК УРСР не набули й не
могли набути на нього права власності.

Із цими висновками  погодився суд
апеляційної  інстанції.

Не погоджуючись із такими висновками судів, скасовуючи їх рішення та  постановляючи нове рішення, апеляційний суд
Донецької області, який  розглядав  справу в порядку касаційного провадження за
касаційною скаргою компанії “UTILISKO TRADING
LIMITED”, дав переоцінку зібраним доказам  і всупереч їм встановив нові обставини та
зробив протилежні висновки про те, що оскільки договір купівлі-продажу від 18
грудня 1998 року, згідно з яким АКБ “Промінвестбанк” продав, а компанія “UTILISKO TRADING LIMITED” купила спірне приміщення, не скасовано, за цією компанією слід визнати
право власності на спірні приміщення, а саме літ. А площею 5 755,4 кв.м і літ.
Б площею                 4 278, 0 кв.м.

Усуваючи розбіжності в застосуванні норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Судової палати палата знаходить висновки апеляційного
суду Донецької області такими, що суперечать нормам матеріального та
процесуального  права з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, ст.ст. 86, 145 ЦК УРСР, що
були  чинними на день укладення спірних
угод, ст. ст. 316, 319, 321 та 328 ЦК України право приватної власності
набувається в порядку,  визначеному
законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право  приватної власності є  непорушним.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, і ці висновки
ґрунтуються на доказах та на попередніх судових рішеннях господарських і  загальних судів, що власником спірного майна
було ЗАТ “Веста”, і ці  обставини не
оспорюються.

Внаслідок протиправних та незаконних дій виконавчого директора товариства
Каца О.В., який шляхом підробки документів товариства, а також дій судового
виконавця й приватного нотаріуса, всупереч чинному законодавству та правам
власника майна, АКБ “Промінвестбанк” було видано свідоцтво про право власності
від 14 червня 1996 року та згодом за договором купівлі-продажу, укладеним між
ними 18 грудня 1998 року, спірне майно передано компанії “UTILISKO TRADING LIMITED”.

Проте рішенням арбітражного суду м.
Києва від 23 лютого 2001 року, залишеним без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду  від 8
січня 2002 року, зазначений договір купівлі-продажу визнано недійсним, за
віндикаційним позовом спірне майно повернуто його власнику ЗАТ “Веста” та  зазначену компанію  виселено з
приміщення.

Після перегляду вказаних судових рішень за нововиявленими обставинами
рішенням господарського суду м. Києва від 28 квітня 2005 року, яке залишено без
змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 5 червня           2006 року, визнано недійсним
укладений 27 липня 1995 року між ЗАТ “Веста” та АКБ ”Промінвестбанк” договір
застави основних фондів : головного корпусу площею 3 600 кв.м, блоку цехів
площею 5 888 кв.м, лакокрасочний відділ цеху                № 1 площею 360 кв.м. Визнано
недійсним свідоцтво № 5-2160 від 14 червня             1996 року про право власності на
62/100 частки цілісного майнового комплексу, яке було видано АКБ
“Промінвестбанк”; визнано недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР укладений 18
грудня 1998 року між компанію “UTILISKO TRADING
LIMITED” та АКБ ”Промінвестбанк” договір купівлі-продажу
приміщень із моменту його укладення.

На цей час власником спірного майна з 9 вересня 2002 року є ТОВ “Квік”, за
яким це право власності зареєстровано з моменту передачі йому майна                             ( а.с 232  т. 2).

Оскільки як ЗАТ АК ПІБ ”Промінвестбанк”, так і компанія “UTILISKO TRADING LIMITED” не набули й згідно з чинним законодавством не могли  набути
право  власності на  спірне
майно за недійсними угодами, що доведено раніше прийнятими судовими
рішеннями, висновки апеляційного суду Донецької області про те, що компанія “UTILISKO TRADING LIMITED” є власником спірного майна на підставі
договору купівлі-продажу від 18 грудня 1998 року, не тільки суперечать
доказам, що є у справі, а й чинному законодавству та судовій практиці судів
касаційних інстанцій про те, що право власності не набувається й не може
набуватися за недійсною угодою та в порушення права власності іншої особи (ст.
59 ЦК УРСР та ст. 216 ЦК України).

До того ж договір купівлі-продажу від 18 грудня 1998 року рішенням  арбітражного суду м. Києва  від 23 лютого 2001 року визнано недійсним,
спірне майно повернуто ЗАТ “Веста”, а зазначена компанія виселена з спірного
приміщення, проведена реєстрація майна за товариством. Після скасування цього
рішення за нововиявленими обставинами його поворот виконання не робився, не проводилася
й перереєстрація права власності. Іншим рішенням цього ж  господарського суду також визнано  недійсним
цей договір  купівлі-продажу з
дня  його укладення.

Наведене свідчить, що рішення апеляційного суду Донецької області є
помилковим, оскільки ним неправильно застосовані норми матеріального  права, унаслідок чого безпідставно визнано за
компанією право власності, яка безпідставно та в порушення чинного
законодавства заволоділа чужим майном  на
підставі договору, який є недійсним з дня укладення й скасований ще в  2001 році, а повторно в 2005 році.

До того ж у порушення положень ст. 335 ЦПК України та судової  практики суду касаційної інстанції, згідно з
якою суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або  недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над  іншими
здійснив переоцінку доказів і всупереч доказам, що є у справі, встановив інші
обставини та зробив протилежні висновки про доведеність позовних вимог
зазначеної компанії всупереч нормам
матеріального права.

Крім того, судом касаційної інстанції всупереч іншим рішенням судів  касаційної інстанції неправильно застосовано
положення ст. 392 ЦК України, зокрема компанія “UTILISKO TRADING LIMITED” пред'явила позов про
визнання права власності на спірне майно на підставі положень ст. 392 ЦК
України з тих підстав, що орендар ОСОБА_1., яка уклала договір оренди на 80
кв.м площі, оспорює право власності компанії на спірне майно площею   10033,4 кв.м.

Проте згідно зі ст. 392 ЦК України за цим Законом  лише
власник  майна може
пред'явити  позов  в
порядку  захисту  свого
права  власності на майно, про
визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право
власності, і лише за умови, що особи (які не визнають, заперечують або
оспорюють право власності) не перебувають із власником у зобов'язальних
відносинах.

Судами встановлено, і ці висновки ґрунтуються  на
доказах, що компанія “UTILISKO TRADING
LIMITED” придбала
спірне  майно на підставі
недійсної угоди, яка з моменту  її
укладення  судами  визнана недійсною, це майно вибуло з
володіння ЗАТ “Веста” у порушення чинного законодавства, тому товариство ніколи
не втрачало  на  нього
прав власності.

Компанія “UTILISKO TRADING LIMITED” тимчасово, до моменту  витребування
цього майна - до 2002 року, незаконно володіла ним, а  згодом це майно за рішеннями судів було
витребувано в неї, повернуто законному               власнику - ЗАТ “Веста”, тому
договір купівлі-продажу від 18 грудня 1998 року з дня витребування власником
свого майна від володіючого невласника - компанії “UTILISKO TRADING LIMITED” - втратив чинність і
в апеляційного суду  Донецької області не
було підстав на нього посилатися.

За наявності чинного рішення суду,
за яким за ОСОБА_4  визнано право
власності на спірне майно, не скасованих виданого їй свідоцтва про право
власності на нього та вчиненого нею правочину щодо передачі майна до статутного
фонду ТОВ “Квік”, чинного договору купівлі-продажу, укладеного між АТЗТ
“Дослідний завод “Веста” та ТОВ “”Вестпром”, та правочину про внесення майна до
статутного фонду товариства, а також з інших підстав, що наведені вище,
апеляційний суд Донецької області не мав правових підстав ухвалювати зазначене
рішення про визнання за компанією “UTILISKO
TRADING LIMITED” права власності, яка
ніколи не набувала на  спірне  майно
права  власності.

Такі висновки  ґрунтуються  на  чинному  законодавстві
та  підтверджені  іншими рішеннями  судів
касаційної інстанції,  наведеними
заявниками.

Не можна погодитися й з іншими висновками цього суду щодо  застосування норм  процесуального права.

Так,  згідно з  положеннями ст. 338 ЦПК України судове
рішення підлягає  обов'язковому
скасуванню з передачею справи на новий розгляд, якщо суд вирішив  питання
про  права  та обов'язки
осіб, які  не брали участі  у справі           ( п. 4 ст. 338 ЦПК України).

За судовою практикою та згідно з рішеннями судів касаційних інстанцій у
разі незалучення до участі у справі осіб, відносно яких суд вирішив питання про
їхні права та обов'язки, судові рішення обов'язково скасовувалися, а справи
передавалися на новий розгляд .

Всупереч цій нормі права та судовій практиці апеляційний суд Донецької
області ухвалив рішення на користь компанії, визнавши за нею  право власності на спірне майно, що належить
на праві власності ЗАТ “Веста”, згодом належало              ТОВ “Вестпром” та ОСОБА_4, яких
до участі у справі  залучено не було.

Не можна погодитися й з висновками апеляційного суду про закриття  провадження у справі за позовом ТОВ “Квік”
про визнання недійсним договору  комісії
від 20 квітня 2004 року та договору оренди від
30 квітня 2004 року з тих підстав, що є таке, що набрало законної сили,
рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2004 року (а.с.
242 т. 2) між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав,
оскільки ці висновки не
відповідають  цьому  рішенню
суду,  згідно  з яким
підстави розгляду  позову  є іншими та в цій справі беруть участь інші
сторони. Усуваючи розбіжності в
застосуванні цієї норми процесуального права, зокрема ст. ст. 205, 340
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України відмічає, що колегія суддів з розгляду цивільних справ у касаційному
порядку апеляційного суду Донецької області припустилася помилки в застосуванні
цієї норми права, оскільки за  рішенням  апеляційного суду м. Києва від 3 лютого 2005 року,
яким рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 18 листопада 2004 року скасовано та відмовлено в
задоволенні позову ТОВ “Квік”, постановлено з інших ніж у цьому позові,
підстав. Предметом позову ТОВ “Квік” у вересні 2004 року було те, що компанія “UTILISKO TRADING LIMITED” не мала повноважень на укладення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначених
договорів. У новому позові закладені інші
підстави.

Також не можна погодитися й з рішенням апеляційного суду Донецької області
про закриття провадження у справі за позовом ТОВ “Квік” до компанії “UTILISKO TRADING LIMITED” та ЗАТ АК ПІБ“Промінвестбанк” про визнання  недійсними договору купівлі-продажу  від 18 грудня 1998 року та  свідоцтва
про право власності від 14 червня 1996 року з тих підстав, що цей спір
знаходиться на  розгляді в господарському
суді м. Києва.

Так, згідно із ст. 24 ЦПК України 1963 року судам підвідомчі справи, в яких
беруть участь іноземні громадяни, особи без громадянства та іноземні
підприємства та організації.

Позов до суду ТОВ “Квік” подано за існуючим на той час ЦПК України  1963 року. Відповідачем є іноземне
підприємство - кіпрська Компанія “UTILISKO
TRADING LIMITED”

Усуваючи розбіжності в застосуванні цієї норми права, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України зазначає, що
закриття  провадження із цих  підстав
також є  хибним, оскільки не
відповідає  цій нормі права згідно з якою
не передбачено підстав для закриття провадження у справі. До того ж  господарський суд м. Києва, як зазначалось,
уже вирішив цей спір   28 квітня 2005
року.

Не можна погодитися й з рішеннями судів першої та апеляційної  інстанцій, оскільки ними до участі у справі
не залучено осіб,  відносно яких суд
вирішив питання про їхні права та обов'язки, тому всі ухваленні у справі судові
рішення  підлягають скасуванню, а справа
- направленню на  новий  розгляд.

Керуючись ст. ст. 358, 359  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Скарги товариства з обмеженою відповідальністю “Квік” та закритого
акціонерного товариства “ Веста”
задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від  29 липня 2005 року, ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 27 березня 2006 року та рішення колегії суддів з розгляду
цивільних справ у касаційному порядку апеляційного суду Донецької області від
29 січня 2008 року скасувати, справу направити на новий  розгляд до Оболонського районного суду  м. Києва.

Ухвала  оскарженню  не
підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді: М.І.  Балюк

Н.П. Лященко

В.М. Барсукова

В.А. Мазурок

А.В. Гнатенко

Л.І.  Охрімчук

Л.І. Григор'єва

В.С. Перепічай

В.І. Гуменюк        В.Г. Данчук                                       Т.Є.
Жайворонок    Є.Ф.  Левченко
Д.Д. Луспеник

Ю.В. Прокопчук  М.П. Пшонка
М.В. Патрюк  Я.М. Романюк   Ю.Л. Сенін