У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня
2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                 Гнатенка А.В.,

суддів:                              Григор'євої
Л.І.,            Косенка В.Й.,

Данчука В.Г.,
Пшонки М.П.,-

розглянувши  в
судовому  засіданні  цивільну
справу  за  позовом
прокурора м. Іллічівська Одеської області в інтересах ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3про визнання угод недійсними, за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 27 лютого 2008 року,

встановила:

У лютому 2006 року прокурор м. Іллічівська Одеської
області звернувся до суду із зазначеним позовом і просив визнати недійсними
договір позики та договір іпотеки, укладені між ОСОБА_2. і ОСОБА_1. 3 лютого 2005 року.

Ухвалою Іллічівського міського суду від 21 листопада 2007
року відкладено слухання справи на 21 грудня 2007 року на 13 годину. Повторно
надано можливість представнику відповідача ОСОБА_4. забезпечити участь
перекладача та відповідача ОСОБА_2. Застосовано захід процесуального примусу у вигляді
приводу до суду відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_3.

1   лютого   2008
року  представником  відповідача
ОСОБА_2.  ОСОБА_5. були подані заява про поновлення строку на апеляційне
оскарження ухвали суду, заява про апеляційне оскарження зазначеної ухвали та
апеляційна скарга.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 лютого
2008 року заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду та
апеляційну скаргу залишено без розгляду.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2.
просить скасувати  ухвалу
апеляційного суду та передати питання про прийняття апеляційної скарги на новий
розгляд до апеляційного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що в провадженні Іллічівського міського суду Одеської області
з 14 червня 2006 року знаходиться цивільна справа за позовом прокурора м.
Іллічівська в інтересах ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання угод недійсними.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21 листопада 2007
року відкладено слухання справи на 21 грудня 2007 року на 13 годину. Повторно
надано можливість представнику відповідача ОСОБА_4.  забезпечити участь перекладача та відповідача
ОСОБА_2. Застосовано захід
процесуального    примусу    у
вигляді  приводу  відповідачів
ОСОБА_2. і ОСОБА_3. до суду.

На зазначену ухвалу суду представником відповідача ОСОБА_2. ОСОБА_5. подані
клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду та
апеляційна скарга.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення клопотання про поновлення
апеляційного строку та повернення апеляційної скарги, апеляційний суд виходив
із того, що відповідно до ст.ст. 292, 293 ЦПК України ухвала суду першої
інстанції про привід у судове засідання відповідачів не може бути оскаржена
окремо від рішення суду.

Однак з висновком апеляційного суду не можна погодитися з таких підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права та гарантується кожному звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі
Конституції.

Виходячи з того, що  основним  принципом
судочинства,  закріпленим ст. 129
Конституції України, є законність, суд, здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права відповідно до ст. 2 Закону України “Про судоустрій України”,
зобов'язаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України та законами
прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб,
інтересів суспільства і держави.

Залишаючи без розгляду клопотання ОСОБА_2. про поновлення апеляційного
строку та повертаючи апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції  про
примусовий  привід  до
суду відповідачів ОСОБА_2. і ОСОБА_3. апеляційний суд не врахував
положень ст. ст. 8, 129 Конституції України та не дав оцінки діям суду першої
інстанції з точки зору зазначених положень і норм ст. ст. 90, 94 ЦПК України,
ст. 2 Закону України “Про судоустрій України”, якими керувався суд і які не
передбачають право суду застосовувати до відповідачів захід процесуального примусу
у вигляді приводу в суд через органи внутрішніх справ.

Постановляючи ухвалу про примусовий привід до суду відповідачів, суд першої
інстанції перевищив свої повноваження, визначені Цивільним процесуальним
кодексом України, тому не може вважатися судом “встановленим законом” відносно
оскаржуваної ухвали в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (далі - Конвенція), яка передбачає право кожного на
справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який  вирішить спір щодо його прав та
обов'язків  цивільного характеру,
оскільки термін “суд, встановлений законом” поширюється не лише на правову
основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції
та повноважень і дотримання таким судом певних норм, які регулюють його
діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах “ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 проти України” від 20 липня 2006 року та “ОСОБА_8 проти Латвії” від 7
листопада 2002 року),  яка підлягає
застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України,  ст.2, ч.1 ст. 8 ЦПК України та ст. 17 Закону
України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з
прав людини”.

Порушення судом зазначених вимог є порушенням принципу верховенства права,
проголошеного ст. 8 Конституції України й Конвенцією, тому судові рішення,
ухвалені судом, що не є судом “встановленим відповідно до закону”, не можуть
бути визнані легітимними.

Залишаючи без розгляду апеляційну скаргу на таке судове рішення апеляційний
суд зазначених обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про
повернення апеляційної скарги на ухвалу суду від 21 листопада 2007 року,
оскільки заборона перегляду в апеляційному порядку ухвали окремо від рішення
суду, яка передбачена в ст. 293 ЦПК України стосується ухвал, постановлених
судом у межах своїх повноважень, якою не є оскаржувана ухвала.

За таких обставин, ураховуючи, що неправильне застосування апеляційним
судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи,
ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до апеляційного суду для вирішення питання про прийняття апеляційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 лютого
2008 року скасувати, передати питання про прийняття апеляційної скарги на новий
розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   А.В.
Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко

М.П. Пшонка