УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 липня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Жайворонок Т.Є.,

Лященко  Н.П.,

Луспеника Д.Д.,

Прокопчука Ю.В.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3 про визнання права власності на &frac14; частину будинку, поділ спільно нажитого майна та
визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 серпня 2001 року
та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2002 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 1999 року ОСОБА_1. пред'явив в суді
позов до ОСОБА_2. про визнання права власності на &frac14; частину будинку, поділ спільно
нажитого майна та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Зазначав, що з серпня 1980 року перебував з відповідачкою
у фактичних шлюбних відносинах, а в 1983 році вони зареєстрували шлюб.

У 1981 році вони придбали &frac12;
частину будинку АДРЕСА_1 в смт Ворзель, який складався з
приміщень 1-1, 1-2 та коридору.

За час спільного проживання вони спільно добудували
приміщення 1-3,   1-4, 1-5, 1-6, 1-7.
Придбану частину будинку переобладнали, замінили електропроводку, дах, обклали
стіни цеглою, провели газ, зробили парове опалення.

Із надвірних споруд перебудували флігель, побудували
надвірні споруди «З», «О», «Г», гараж, встановили паркан.

У січні 1999 року шлюб між ним та відповідачкою було
розірвано.

Посилаючись на те, що за час спільного проживання з
відповідачкою придбана &frac12; частина зазначеного будинку збільшилася у своїй цінності унаслідок спільних
трудових та грошових затрат, позивач просив визнати це майно спільною сумісною
власністю та визнати за ним право власності на &frac14;
частину будинку, а також визначити порядок користування
земельною ділянкою.

Крім того, позивач зазначав, що під час спільного
проживання ними було придбано й інше майно на суму 1 550 грн.: холодильник, дві
газові плити, газова колонка, шафа, диван-ліжко, килим, 10 напівм'яких
стільців, стіл обідній, телевізор, кухонні меблі, які він просив суд поділити
порівну.

У квітні 1999 року ОСОБА_2. звернулася до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1. про поділ майна подружжя.

Зазначала, що з 19 серпня 1983 року до 20 січня 1999 року
вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1. в частині
визнання за ним права власності на &frac14; частину будинку та визначення порядку користування
земельною ділянкою, позивачка зазначала, що вона за власні кошти купила &frac12; частину будинку АДРЕСА_1 в смт
Ворзель, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 березня 1981 року.
Крім того, усі добудови та прибудови до будинку провела теж за свій власний
рахунок до шлюбу.

За час перебування у шлюбі вони з відповідачем придбали
майно, яке ОСОБА_1. вказує в своїй позовній заяві і проти чого вона не
заперечує.

Проте, відповідач не вказав у позовній заяві про те, що
ними був придбаний автомобіль «ІЖ - 21251», державний номер НОМЕР_1,  та автомобільний причеп ТМЗ «Турист»,
державний номер НОМЕР_2, які є їх також спільним майном. Позивачка просила суд
виділити ОСОБА_1. зазначений автомобіль і причеп та зобов'язати останнього
відшкодувати їй &frac12; частину їх
вартості.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від
12 жовтня 1999 року позов ОСОБА_1. задоволено,
зустрічний позов ОСОБА_2. задоволено частково: між сторонами проведено
поділ &frac12; частини
будинку АДРЕСА_1 в смт Ворзель Київської області, визнавши за ОСОБА_1. право
власності на 12/100 частин всього будинку, а за ОСОБА_2. - на 38/100 частин,
визначено порядок користування земельною ділянкою та проведено поділ спільно
нажитого майна.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14
березня 2000 року рішення суду в частині визнання права власності на частину
будинку, виділення його в натурі та визначення порядку користування земельною
ділянкою скасовано і в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Справа судами розглядалася неодноразово.

У подальшому ОСОБА_1. змінив підстави позову: просив його
позов задовольнити з підстав ст. ст. 112, 113 ЦК УРСР.

Останнім рішенням Ірпінського міського суду Київської
області від 15 серпня 2001 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 23 квітня 2002 року позов задоволено частково: визнано за
ОСОБА_1. право власності на 19/100 частин будинку АДРЕСА_1 в смт Ворзель
Київської області; визнано за ОСОБА_2. право власності на 31/100 частини
будинку; стягнуто з ОСОБА_1. 132 грн. на користь відповідачки за перевищення
часток в праві власності; зобов'язано ОСОБА_1. провести переобладнання спірної
частини будинку на дві квартири; виділено ОСОБА_2. земельну ділянку площею 564
кв.м; виділено ОСОБА_1. земельну ділянку площею 345 кв.м; водопровід та газопровід
залишено в загальному користуванні.

У касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1. відмовити.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Постановляючи рішення, суд, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає
вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи є
необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

Ухвалені у справі рішення є законними й обґрунтованими, тому колегія суддів
вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 серпня 2001 року
та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2002 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

Т.Є. Жайворонок

Д.Д. Луспеник

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук