Справа
№ 2- 311/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем  України

15 серпня  2008 року Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого судді -
Бараненка С.М.,

при секретарях Терещенко О.Г. Вітель О.П. та Кушеваровій
В.О.

за участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м.Н-Сіверський Чернігівської області справу за позовом ОСОБА_1до приватного
підприємця ОСОБА_2, її уповноваженої особи ОСОБА_3та відділення виконавчої
дирекції Фонду в Н-Сіверському районі
Чернігівської області про визнання недійсним звільнення та зобов»язання
звільнення і внесення у трудову книжку правдивих даних про трудовий стаж,
визнання, що працював повний робочий день, стягнення моральної шкоди та судових
витрат,-

В
С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом  до приватного підприємця ОСОБА_2, її
уповноваженої особи ОСОБА_3та відділення виконавчої дирекції Фонду в
Н-Сіверському районі районі Чернігівської області про визнання недійсним
звільнення та зобов»язання звільнення і внесення у трудову книжку правдивих
даних про трудовий стаж, визнання, що працював повний робочий день, стягнення
моральної шкоди та судових витрат , мотивуючи позов тим, що він є неповнолітнім
і працював у відповідача ОСОБА_2. в магазині «Лотос» продавцем. Працював під
керівництвом ОСОБА_3. 02.05.2008 року у вихідний день, але він працював і до
нього в магазин десь о 16 годині приїхав ОСОБА_3. і забрав його до своєї оселі
де наказав йому різати «болгаркою». Близько 18 години йому у ліве око
потрапив  кусочок розпеченого металу і
він повідомив про це ОСОБА_3., але він не звернув  на це ніякої уваги, медичної допомоги не
надав, а навпаки примусив його далі працювати.Із-за цього він перебував на лікарняному
з 03.05.2008 року по 16.05.2008 року. Коли він знову вийшов на роботу, то
ОСОБА_3.  запропонував йому написати
договір про повну матеріальну відповідальність, він відмовився мотивуючи, що є
неповнолітнім. Тоді ОСОБА_3. змусив його написати заяву про звільнення.Він
працював у відповідачів повний робочий день та залучався до роботи у у святкові
дні. Після отримання травми на виробництві він вимущений був проходити курс
лікування і також зазнав моральних фізичних та психологічних страждань. В судовому
засіданні позивач  підтримав уточнені
його представником позовні вимоги і до викладеного в позовній заяві додав, що
його батьки працюють, але він теж хотів заробляти кошти на навчання і тому
працював. ОСОБА_3. та ОСОБА_2. він ні разу не говорив, що та чи інша робота не
входить до його обов»язків. Він вважає. що трудовий договір між відповідачем
ОСОБА_2. та ним ще не розірвано.

Представник позивача ОСОБА_4. в судовому засіданні
уточнив позовні вимоги і просить суд
визнати  недійсним звільнення з
роботи його сина за п.4 ст. 40 КзпПУ і зобов»язати ПП ОСОБА_2. звільнити його
за ст. 38 п.3 КзпПУ та внести у трудову книжку
правдиві дані про його трудовий стаж з 05.09.2007 року по 18.05.2008
року, визнання, що син працював повний робочий день, стягнення моральної шкоди
та судових витрат. Також до викладеного в позовній заяві та пояснень позивача
пояснив, що син втратив роботу, яка йому подобалася і йому потрібно було
приложувать додаткові сили для пошуку нової роботи, проходити ребілітаційний
період після отриманої травми. До відділення виконавчої дирекції Фонду в
Н-Сіверському  районі Чернігівської
області вони на даний час претензій не мають, так-як фонд всі необхідні виплати
здійснив.

Відповідач ОСОБА_2. в судовому засіданні позовні вимоги
не визнала в повному обсязі і вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_3.
в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі і пояснив
суду, що позивачем та його представником говориться багато неправди. З роботи
позивач пішов добровільно, на нього ніхто не тиснув свідки це
підтвердять.Тільки зранку позивач сказав, що у око щось попало, а до цього він
нічого не говорив. Вранці наступного дня він відвіз позивача до лікарні і дав
йому 100 гривень. Після лікарні відвіз позивача до дому  і матері пояснив, що сталось. Він не
примушував позивача виконувати роботу, яка не входила до його обов»язків,
просто позивач хотів навчитись, він проти цього не заперечував, так було і при
установці спутникової антени. Якщо і просив, щось допомогти позивача зробити то
в добровільному порядку без будь якого примусу і оплачував це окремо, позивач
міг відмовитись.

Представник відповідачів ОСОБА_5. в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав в повному обсязі і пояснив, що сам позивач визнає, що
договір трудовий він з ПП ОСОБА_2. ще не розірвав. ОСОБА_2. вимушена сплачувати
кожного місяця податок за позивача, який на роботу не виходить, а звільнити
його не можна, так-як він є неповнолітнім
і в центр зайнятості з»являтись не хоче і останній без його присутності
не може розірвати трудовий договір. Немає такого звільнення за ст. 38 п.3
КзпПУ. Табелі обліку робочого часу підтверджують який час працював позивач, а
не його слова. Дійсно позивач отримав травму на виробництві, але травма
незначна, наслідків немає. Взагалі травма сталась через необережність позивача,
«болгарка» є побутовим інструментом і ніяких допусків при її роботі не
потрібно.

Представник відповідача відділення виконавчої дирекції
Фонду в Н-Сіверському районі
Чернігівської області Бондаренко О.А. в судовому засіданні пояснив, що
фонд на даний час всі зобов»зання перед позивачем виконав і сплатив належні
йому суми.

Заслухавши пояснення сторін показання свідків та
дослідивши матеріали справи і розглянувши позов в межах позовних вимог, суд
приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних
міркувань.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що разом з
позивачем працювала і на даний час там працює. На другий день позивач сказав,
що око сльозиться і його ОСОБА_3. відвіз у лікарню. Позивач відмовився
підписувати договір матеріальної відповідальності і добровільно без тиску
написав заяву про звільнення.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона
була присутня коли позивачу щось попало в око, але він сказав, що нічого не
попало, а стружка пролетіла мимо. На другий день зранку почав скаржитись на
біль у оці і ОСОБА_3. відвіз його у лікарню. Заяву за власним бажанням написав
сам без будь-якого примусу, але перед цим декілька разів телефонував своєму
батьку.

Позовна вимога про визанання не дійсним звільнення
позивача з роботи  за п.4 ст. 40 КзпПУ
задоволенню не підлягає як безпідставний, так-як трудовий договір між позивачем
та відповідачем ОСОБА_2. на час розгляду справи в суді не розірвано.

Що стосується позовної вимоги про зобов»язання ПП
ОСОБА_2. звільнити позивача з роботи за ст. 38 п.3 КзпПУ то дана позовна вимога
є безпідставною, так-як  ст. 38 п.3 КзпПУ
передбачає право працівника звільнитись за власним бажанням за відповідних
обставин. Крім того позивач, як було встановлено в судовому засіданні, сам
тривалий час фактично не працюючи, але перебуваючи в трудових відносинах з
ОСОБА_2. не бажає з»являтись до районного центру зайнятості для розірвання
трудового договору по своїй заяві про звільнення за власним бажанням і у
зв»язку з цією обставиною відповідач ОСОБА_2. вимушена не маючи можливості
звільнити найманого працівника, який не бажає з»являтись на роботі і працювати,
сплачувати певні необхідні платежі. Таку позицію позивача суд розцінює, як
недобросовісну.

Позовна вимога в частині визнання судом , що позивач
працював у відповідача повний робочий день з одним вихідним також задоволенню
не підлягає, так-як не була доведена позивачем в судовому засіданні.

Що стосується позовної вимоги щодо моральної шкоди за
травму отриману на виробництві, то виходячи з того, що позивач отримав незначну
травму, яка не потягла за собою настання негативних наслідків (позивачем це в
судовому засіданні доведено не було), виходячи з принципів розумності,  справедливості та виваженості суд вважає
суму  позову зменшити до 300 грн. і
стягнути з відповідача ОСОБА_2., так-як з саме з нею позивач укладав трудовий
договір.

Так-як під час розгляду справи відповідачем - відділенням
виконавчої дирекції Фонду в Н-Сіверському районі  Чернігівської області було проведено всі
необхідні позивачу витрати, а учасники процесу до зазначено позивача будь-яких
претензій не мають, то жодних виплат або стягнень йому здійснювати учасникам
процесу або на користь держави не потрібно.

Судові витрати по справі необхідно вирішити  у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.38 КзпП України, ст. ст. 88, 215 ЦПК
УКраїни суд,-

В
И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1до приватного
підприємця ОСОБА_2, її уповноваженої особи ОСОБА_3та відділення виконавчої
дирекції Фонду в Н-Сіверському районі
Чернігівської області про визнання недійсним звільнення та зобов»язання
звільнення і внесення у трудову книжку правдивих даних про трудовий стаж,
визнання, що працював повний робочий день, стягнення моральної шкоди та судових
витрат задовольнити частково.

Стягнути з приватного
підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1300 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди та 17 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

В задоволенні решти
позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного
підприємця ОСОБА_2   30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Чернігівської області через Н-Сіверський райсуд шляхом подачі протягом десяти
днів з дня проголошення рішення заяви на апеляційне оскарження, та протягом
двадцяти днів після подання заяви на апеляційне оскарження апеляційної скарги.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк , встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуючий:
С.М. Бараненко