РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 вересня 2008 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України у складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, за касаційною скаргою приватного підприємця ОСОБА_2 на рішення
Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 7 лютого 2006
року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13 березня 2008 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом до суду.
Позивач  зазначав, що 23 квітня 2003 року
сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДПІ), під час якої він був травмований належним приватному
підприємцю ОСОБА_2 автомобілем під керуванням водія ОСОБА_3 Унаслідок ДТП він
отримав тяжкі тілесні ушкодження та визнаний інвалідом першої групи. Оскільки
водій ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із приватним підприємцем ОСОБА_2
та завдав йому шкоди під час виконання своїх трудових обов'язків, позивач
просив стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 1 507 грн. матеріальної                      та 10 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області  від 7 лютого 2006
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 13
березня  2008 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 507
грн. матеріальної та 6 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі приватний підприємець ОСОБА_2 просить скасувати рішення
судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в
позові, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд,
виходив із того, що відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоду
завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Однак з таким висновком погодитися не можна.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності
з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли
після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що третя особа - ОСОБА_3, який перебував у трудових
відносинах із приватним підприємцем ОСОБА_2, 23 квітня        2003 року близько 21 години під час
виконання трудових обов'язків, керуючи належним приватному підприємцю ОСОБА_2
автомобілем, здійснив наїзд на велосипедиста - позивача ОСОБА_1, заподіявши
останньому тяжкі тілесні ушкодження, у зв'язку з чим він тривалий час перебував
на лікуванні.

У зв'язку з тим, що цивільні відносини щодо
відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди виникли до набрання чинності
ЦК України           2003 року, до них
слід застосовувати норми ЦК Української РСР 1963 року, а тому застосування
судом до зазначених правовідносин норм ЦК України 2003 року є помилковим.

Згідно з ч. 1
ст. 4401 ЦК Української РСР 1963 року моральна (немайнова) шкода,
заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх
законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не
доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Висновком
судової автотехнічної експертизи від 13 квітня 2005 року             № 6719, яка проводилася в
кримінальній справі, порушеній проти водія ОСОБА_3 за фактом наїзду ним на
велосипедиста ОСОБА_1, встановлено, що водій автомобіля ОСОБА_3 в момент
виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості запобігти наїзду на
велосипедиста ОСОБА_1 шляхом застосування екстреного гальмування. У зв'язку з
цим постановою слідчого Старокостянтинівського РВ  УМВС України в Хмельницькій області від 10
травня 2005 року кримінальну справу стосовно водія ОСОБА_3 закрито за
відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, якщо не встановлено вини водія ОСОБА_4 у спричиненні позивачу ОСОБА_1
моральної шкоди, то відсутні й передбачені                   ч. 1 ст. 4401 ЦК
Української РСР 1963 року правові підстави для задоволення позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, оскільки фактичні обставини справи судом встановлено
повно, але неправильно застосовано матеріальний закон, який регулює спірні
правовідносини, ухвалені у справі судові рішення в частині відшкодування
моральної шкоди відповідно до вимог ст. 341 ЦПК України слід скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Разом з тим у частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди рішення
ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому в цій
частині касаційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 336, ст. ст. 337, 341, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст.
344 ЦПК України, ст. 440-1 ЦК Української РСР, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 7
лютого 2006 року в частині стягнення з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 6 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, а також ухвалу
апеляційного суду Хмельницької області від 13 березня 2008 року в частині
залишення зазначеної частини рішення суду першої інстанції без змін скасувати
та в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємця
ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

У решті - рішення Старокостянтинівського районного суду
від 7 лютого 2006 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 13
березня 2008 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М.
Романюк