Справа №2- 344/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

3 липня  2008 року
Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді                 Чебан В.М.

при секретарі                         Дарійчук Є.

з участю представника позивачки -
адвоката  ОСОБА_3

з участю представника відповідачки
-  адвоката  ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/4  частину
будинковолодіння АДРЕСА_1,-

в с т а
н о в и в:

Позивачка
ОСОБА_1 в жовтні 2007 року звернулась до суду з позовом до відповідачки про
визнання заповіту від 28.12.2004 року, складеного від імені її батька ОСОБА_5 ,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м.Чернівці, на ім»я відповідачки ОСОБА_2
частково недійсним в &frac12; частині обсягу спадщини, що має
успадкуватися за заповітом.

Під
час слухання справи позивачка змінила позовні вимоги. А саме, просила визнати
за нею право власності на 1/4 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, посилаючись на
те, що під час розгляду справи в суді нею була отримала відповідь Чернівецького
комунального обласного бюро технічної інвентаризації за №1220 від 7 травня 2008
року, з якої вбачається, що її батько ОСОБА_5 став власником спірного
будинковолодіння 11 листопада 1986 року на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 11.11.1986 року, виданого 1-ю Чернівецькою державною
нотаріальною конторою, реєстр №1-1287. До цього часу зазначене будинковлодіння
на підставі договору дарування від 23.11.1939 року належало її бабці ОСОБА_6.
15.09.1986 року вказаний договір дарування був замінений на свідоцтво про право
власності на житловий будинок на її ім'я. Первинна інвентаризація будинку
відбулась у 1966 році. На момент видачі свідоцтва про право власності, на
земельній ділянці, що закріплена за будинком АДРЕСА_1 зафіксовано розташування:
житлового будинку літ. "А" з підвалом та верандою, загальною площею 140,0
кв.м., житловою площею 57, 40 кв.м, сараю літ. "Б", "В",
"Д", вбиральня, літ. "Г", криниці літ №1 та самовільно
побудований гараж літ. "Е".
Згідно інвентаризаційної справи загальна та житлова площа вказаного
будинку збільшилась на 2,10 кв.м по причині переобладнання опалювальних
приладів. Підтвердженням цього є копія інвентарної справи, де зроблена відмітка
про внесення змін від 24.04.1979 року.
Зазначені добудови сараїв літ. "Б", "В", "Д",
вбиральні, літ. "Г", криниці літ №1 , гаражу літ. "Е", а
також збільшення загальної та житлової площі були зроблені сумісно її
батьками.  Так, 12 лютого 1967 року у
відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління
юстиції зареєстровано шлюб між її батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

На цей час в будинку проживали її
дід та баба ( батьки її тата). Дід - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 році у віці 84
років. Баба - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 82 років. Підтвердженням
цього є додані до позовної заяви копії свідоцтв про смерть. В зв'язку з тим, що
дід та баба були непрацездатні, похилого віку обов'язки по утриманню
будинковолодіння були покладені на її батьків.

На
протязі 1970-1985 років були зроблені наступні будівельні роботи : три рази
зроблений ремонт фасаду  в житловому
будинку, а саме штукатурка та покраска стін, замінена підлога, замінені вікна
та двері, замінений повністю каркас даху та перекритий з шиферу на металеві
листи, добудовані сараї літ. "Б", "В", "Д",
вбиральні, літ. "Г", криниці літ №1 , гараж літ. "Е", а
також збільшено загальну та житлову площу на 2, 10 кв.м, проведене в будинок
газове опалення та вода.

Підтвердженням
того, що її мати постійно проживала та була зареєстрована в спірному будинку є
довідка КЖРЕП №5 за №1635 від 19.05.08 р.
В підтвердженні того, що її мати працювала та витрачала свої кошти за
ремонт та добудову спірного будинковолодіння є довідка Чернівецької обласної
державної телерадіокомпанії №57 від 19.05.2008 року, в якій зазначено, що
ОСОБА_7 дійсно працювала в Чернівецькому радіо телецентрі з 14 серпня 1970 року
по 4 травня 1981 рік. Крім цього, дані обставини можуть підтвердити свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

Відповідно
до ст.25 Кодексу про шлюб та сім'ю України (ред.1969 року) якщо майно, яке було
власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності
внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно
може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно
до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (ред.1969 року) в разі поділу
майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються
рівними.

Відповідно
до п.23 Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року
- майно, яке належало одному з подружжя, може
бути   віднесено   до
спільної     сумісної  власності
укладеною   при реєстрації шлюбу
угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що
за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових
затрат другого з подружжя чи їх обох.

Таким
чином, вважає, що будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю її батьків.

ІНФОРМАЦІЯ_4
року померла її мати - ОСОБА_7 Після її смерті відкрилась спадщина та
відповідно до закону вона  є спадкоємцем
першої черги. Враховуючи рівність часток подружжя у спільній сумісній
власності, вважає, що вона успадкувала &frac14;  частину будинковолодіння по
АДРЕСА_1.

Просила
визнати за нею право власності на 1/4 частину будинковолодіння АДРЕСА_1.

Позивачка
та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені  позовні вимоги в повному об»ємі та дали
пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідачка
в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з 1984 по
травень 1986 року вона жила в спірному будинку з її першим чоловіком на
квартирі у батьків позивачки. Води в будинку тоді не було. Крім цього, померлий
ОСОБА_5, який був її другим чоловіком , розповідав їй, що його дружина була
дуже хвора і вся її пенсія переводилась їй на книжку, а лікував її він за свої
гроші. А також покійний ОСОБА_5 розповідав їй, що в 1986 році прийшли родичі
його дружини - ОСОБА_9 - та попросили її підписати чек, після чого зняли з
книжки та присвоїли собі всі її гроші, приблизно 11000 руб. Не заперечувала
того факту, що при житті матері позивачки проводились поточні ремонти спірного
будинку, але по суті нічого не перебудовувалось та не добудовувалось. Про це їй
також відомо зі слів її покійного чоловіка ОСОБА_5. Просила відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Представник
відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні також не визнала пощовні вимоги і
пояснила, що тільки в 1986 році померла бабка позивачки та 11.11.1986 року було
видано свідоцтво про право власності за законом на покійного батька позивачки.
Тобто, на той момент, коли покійний став власником спірного будинку, його
дружина уже була повністю непрацездатна і не могла нічого вкладати в цей
будинок. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Свідок
ОСОБА_17 пояснила в судовому засіданні, що в 1964 році вона приїхала в
м.Чернівці. Пам»ятає, що через декілька років одружилися батьки позивачки та
стали проживати в будинку батьків ОСОБА_5
АДРЕСА_1, після чого батьки позивачки стали ремонтувати будинок,
переобладнали сарай під гараж , побудували колодязь, провели воду. А також
матір позивачки постійно робила в будинку поточні ремонти та побілки. Батьки ж
ОСОБА_5  на той час вже були похилого
віку та нічого не робили в будинку.

Свідок
ОСОБА_18 пояснила в судовому засіданні, що вона є рідною сестрою покійної
матері позивачки. Ствердила, що їй відомо, що її покійна сестра, мати
позивачки, під час подружнього життя в будинковолодінні АДРЕСА_1 разом з її
чоловіком проводили газ, воду, замінили дах, прорізали вікно, перекладали в
будинку підлогу, бетонували сходи, добудували сарай. Однак сказати в яких саме
роках це було зроблено вона не може. При цьому, її сестра працювала і також вкладала
в будівництво свої гроші.

Свідок
ОСОБА_9 та ОСОБА_16 дали в судовому засіданні покази аналогічні показам свідка
ОСОБА_18

Свідок
ОСОБА_11 пояснив в судовому засіданні, що покійного батька позивачки
ОСОБА_5  знає з 1958 року. Пам»ятає, що
спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 знаходилось в непоганому стані. Ремонт в
даному будинку батьки позивачки робили косметичний, добудов не було. Однак був
зроблений ремонт веранди та сходів, побудований новий туалет та відремонтований
сарай. Однак, сказати точно в яких це було зроблено роках він не може. Покійний
ОСОБА_5 на той час працював разом зі своєю дружиною.

Заслухавши  пояснення    позивачки, відповідачки,  їх представників  ОСОБА_3 та
ОСОБА_4,  покази  свідків та
дослідивши  письмові  докази у справі,  суд
вважає,  що   позовні
вимоги   ОСОБА_1  не
підлягають  до  задоволення.

Судом  встановлено, що власником  будинковолодіння  АДРЕСА_1
була  ОСОБА_6 на  підставі
договору  дарування  від
23.11.1939  року. 15.09.1986  року
вказаний  договір  дарування
був  замінений  на
свідоцтво  про  право
власності  на житловий   будинок
на  її ж  ім'я.
ІНФОРМАЦІЯ_3  року   вона
померла .  Згідно  свідоцтва про
право  на  спадщину
за  законом,  виданого
Першою чернівецькою державною
нотаріальною  конторою
11.11.86  року,   власником
цього  будинковолодіння  став
її  син  ОСОБА_5 -
батько  позивачки.

ОСОБА_5  12.02.1967  року
одружився  із  ОСОБА_19,
яка  після  реєстрації
шлюбу   взяла  прізвище
ОСОБА_7.  Після  реєстрації
шлюбу  подружжя  оселилось у
будинку,  що  належав ОСОБА_6  -
матері  ОСОБА_5  4.04.1969 р.
у молодого  подружжя  ОСОБА_5
народилась  донька -ОСОБА_1 -  позивачка
у  справі.

ОСОБА_5 та
ОСОБА_7  працювали   у
Чернівецькому  радіо- телецентрі.
ОСОБА_7  працювала  з 1970
по 14.05.1981  року.  В
зв'язку  з хворобою,  що
призвела  до  інвалідності,
вона  звільнилася .  З
5.05.1981  року  їй
була  встановлена  інвалідність
другої  групи, а з   1.06.1986
року довічно - інвалідність 1 групи.
За  висновком  МСЕК
при встановлені
інвалідності  1  групи
вона потребувала  стороннього  догляду
на  нагляду.  27 березня
1992  року  вона
померла.

За  час
проживання  у  будинку
ОСОБА_5  та  ОСОБА_7
брали  участь  у
поліпшеннях   будинку,   ремонті та будівництві  господарських
споруд.  За  їх
участю  був  проведений
газ, водопровід,
відремонтована  стіна, замінена  підлога,
встановлені  вікна  та
двері,  побудований  колодязь, перебудований  із
сараю дерев'яний  гараж,
перекладені  пічки,  внаслідок
чого  корисна   площа
будинку  збільшилась  на
2  кв.м.

Як зазначила
позивачка  у  позовній
заяві,   роботи  по
поліпшенню  будинку  виконувались її батьком  та
матір'ю  у  період з 1970
по 1985  рік. Однак  допитані
у  справі  свідки,
а  також  позивачка
не   назвали  конкретно
жодного   періоду  часу,
коли  саме  ці
роботи були проведені. Більше
того,  як  видно
із долученої  до  справи
архівної  копії  рішення
виконкому  Ленінської   районної
ради  народних  депутатів
від 15  червня  1979
року   за  №
289/14 та  додатку  №2 до
нього,  самовільне  переобладнання   житлової
кімнати  під  кухню
проводила  власниця  будинку
ОСОБА_6

У  цей
період  ОСОБА_5   не
був  власником  житлового
будинку.

Відповідно  до  ст.
77. КпШС  України ,  чинного
на  момент  виникнення
спірних  правовідносин,  за життя батьків діти не мають права на їх
майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей.

А  тому суд вважає, що   поліпшення,
які  були проведені  у будинку
за  участю  подружжя
ОСОБА_5  та  ОСОБА_7
у  період з 1970  по 1985
рік не створювали  для  них
права  власності  на цей
будинок,  який   належав особисто   ОСОБА_6

Відповідно  до  ст.
119  ЦК УРСР  (в редакції 1963  року)
коли учасник спільної часткової власності  на
жилий  будинок збільшить в ньому
за свій рахунок  корисну  площу
будинку  шляхом прибудови,
надбудови або перебудови, проведеної  за  згодою
решти учасників і в установленому порядку, частки учасників  у
спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями  в
ньому підлягають відповідній зміні. Однак спори між учасниками спільної
часткової власності на жилий будинок про зміну розміру часток можуть  бути
задоволені,  якщо учасник спільної
часткової власності на жилий будинок збільшить
в  ньому  за
свій рахунок  корисну  площу
будинку  шляхом прибудови,  надбудови або перебудови,  проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради
народних депутатів  і  за
згодою  решти  учасників
спільної  власності на будинок
(ст. 119 Цивільного кодексу УРСР). Спорудження господарських будівель
(сараїв,  гаражів тощо) не є підставою
для збільшення встановленого раніше розміру
частки  в праві власності на
будинок.

Як  встановлено у
справі,  ОСОБА_7  за
життя  своє  свекрухи
ОСОБА_6   не була  співвласницею
спірного  будинку,  а  тому  проведені
за  її участю  роботи
по  поліпшенню  будинку
не  є  підставою
для  виникнення  у
неї  права  власності
на цей  будинок.

Згідно
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд
вважає, що позивачкою в судовому засіданні не доведено, що  після
того,  як  власником будинку АДРЕСА_1  по
праву  спадкування  став
ОСОБА_5,   в  ньому
проводились  роботи  по
його  поліпшенню. При  цьому, як встановлено по матеріалам
справи,  на  момент
набуття  права  власності
на   будинок  ОСОБА_5  його
дружина  була  непрацездатною -   інвалідом
1  групи і  за
станом  здоров'я  потребувала
стороннього  догляду  та
нагляду, отримувала  невелику  пенсію,
а  отже   не
могла  брати  участь
у роботах по  поліпшенню  будинку
ні   фізично,  ні  матеріально.

За
таких обставин  у суду  немає
підстав  до  застосування
положень  ст.25  КпШС
УРСР,  згідно  якої
якщо майно,  яке  було
власністю  одного з подружжя,  за час шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових  або грошових  затрат
другого  з подружжя або їх
обох,  воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно  і
не  підлягають  до
задоволення  позовні  вимоги
ОСОБА_1    про  визнання
за  нею  права власності   на &frac14; частину  цього
будинку  як  спадкоємиці
першої  черги  після
смерті  її  матері.

За
наведених обставин , суд вважає, що в задоволені позовних вимог  слід відмовити.

На
підставі викладеного та керуючись:  ст.
77 КпШС  України;  ст. 119
ЦК УРСР  (в редакції 1963  року);
ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/4  частину будинковолодіння АДРЕСА_1 -
відмовити.

Заява про апеляційне
оскарження рішення може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а
в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня складення в повному
обсязі.

Апеляційна скарга подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного
суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: