Рішення

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року                                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                                 Костенка
А.В.,                                                                  Данчука В.Г.,                                  Григор'євої
Л.І., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства “Східний гірничо-збагачувальний комбінат”
про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2007 року
та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із
позовом до Державного підприємства (далі - ДП) “Східний гірничо-збагачувальний
комбінат” про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що, працюючи протягом 20 років на
підприємстві з тяжкими та шкідливими умовами праці, отримав професійне
захворювання. Згідно з висновком Кіровоградської обласної МСЕК від 24 квітня
2007 року визнаний інвалідом третьої групи з встановленням втрати 50 %
професійної працездатності.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської
області від             18 грудня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15
квітня 2008 року, позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ДП
«Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 5 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись із
зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду України
касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані
судові рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції,
з чим погодився й апеляційний суд, виходив із того, що згідно з висновком МСЕК від                 24 квітня 2007 року позивачу встановлено
50 % втрати професійної працездатності та визнано його інвалідом третьої групи внаслідок  професійного захворювання, яке виникло у зв'язку
зі шкідливими умовами праці в період перебування в трудових відносинах із відповідачем.
Оскільки в нього погіршився стан здоров'я,
відповідно до вимог ст. ст. 153, 173, 2371  КЗпП
України має право на відшкодування моральної шкоди, яка є доведеною в суді.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна,
оскільки судами неправильно застосовані норми матеріального права.

Апеляційний суд при вирішенні спору не застосував норму
ст. 255 КЗпП України, яка підлягає застосуванню, і погодився з висновком суду
першої інстанції щодо наявності права на звернення з позовом до суду про
відшкодування моральної шкоди з відповідача та визнав правильно застосованими
норми                 ст. ст. 153, 173,
2371  КЗпП  України.

Відповідно до ст. 255 КЗпП  України
види матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням працівникам, а в деяких випадках і членам їх
сімей, умови їх надання та розміри визначаються законами України з окремих
видів загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншими нормативно-правовими
актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного соціального
страхування.

За правилами ст. 9 Закону України від 1 січня 2003 року “Про охорону
праці”  відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я,
здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно
до  Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, тобто
відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові, перекладено з роботодавця на
страховика.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, застосовуючи вимоги ч. 2 ст. 153 та ст. 2371  КЗпП
України, з яким погодився й апеляційний суд, тому, що правовідносини,
які виникли між позивачем і відповідачем, регулюються законами України з
окремих видів загальнообов'язкового державного страхування, іншими
нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового
державного страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності, а вказані судом норми на ці
правовідносини не поширюються.

Закон України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового страхування громадян
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели
до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, та
поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на
підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та
господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. ст. 1, 15, 21, 28, 34 зазначеного Закону, в
разі настання страхового випадку, а саме з часу встановлення втрати професійної
працездатності у  зв'язку з професійним
захворюванням, відшкодування моральної шкоди відноситься до обов'язку Фонду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2006 рік” та п. 22 ст. 71 Закону України “Про Державний
бюджет України  на 2007 рік” зупинено дію
абз. 4 ст. 1 підп. “є”, п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та  ч. 3 ст. 34 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”.

Згідно з розділом XI положень названого Закону з
внесеними змінами та доповненнями Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-V,
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної
(немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей, незалежно від часу настання
страхового випадку, припиняється з 1 січня 2008 року.

Виходячи з наведеного судом першої інстанції допущені
порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, і ці порушення не були виправлені апеляційним судом, у зв'язку із чим
судові рішення відповідно до ст. 341 ЦПК України підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших
підстав.

Керуючись п. 5 ч. I ст. 336 ст. 341 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської
області від 18 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської
області від 15 квітня 2008 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного підприємства “Східний
гірничо-збагачувальний комбінат” відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                               А.В. Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

В.Г. Данчук

А.В. Костенко

Л.І. Григор'єва