Справа № 2- 19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

28 липня 2008 року Гадяцький районний суд Полтавської області в
складі:

головуючої судді       Максименко Л.В.

при секретарі              Павленко Т.І.

з участю адвоката      ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч
цивільну справу за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відділу
земельних ресурсів у Гадяцькому районі, державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру", треті особи ОСОБА_6,  Гадяцька міська рада про визнання
приватизації присадибних земельних ділянок недійсною,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2.
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. про визнання
приватизації присадибних земельних ділянок поАДРЕСА_1недійсною, вказуючи, що за
даною адресою їй належить квартира №2. Іншими співвласниками будинку є
ОСОБА_4., ОСОБА_5. та ОСОБА_3. В 2005 році відповідачі по справі  приватизували частки зазначеної земельної
ділянки, які прилягають до тієї частини будинку, де розташовані їхні квартири,
але при цьому не були враховані інтереси власника квартири №2, не виділено
земель загального користування для проходу до даної квартири, що перешкоджає
належним чином користуватися житлом, так як вона змушена добиратися до неї
через приватизовані земельні ділянки відповідачів по справі.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2007 року до участі в справі в
якості співвідповідачів залучені  відділ
земельних ресурсів у Гадяцькому районі, Гадяцька міська рада, в якості третьої
особи ОСОБА_6, третю особу Гадяцький районний відділ Полтавської регіональної
філії ДП „Центр державного земельного кадастру” замінено на належного
відповідача - Державне підприємство „Центр державного земельного кадастру”.

23 квітня 2008 року позивач ОСОБА_2. уточнила свої
позовні вимоги, вказавши, що акт погодження меж під час приватизації був
підписаний ОСОБА_6., який на той час не був землекористувачем. Крім того
зазначений акт має іншу юридичну адресу - АДРЕСА_1, така ж адреса вказана і в
державних актах відповідачів, хоча АДРЕСА_1немає, а є вулиця АДРЕСА_1, що  має суттєве значення. В даний час відповідач
ОСОБА_3. встановила огорожу, яка перешкоджає під'їзду і підходу до вхідних
дверей її квартири зі сторони вул. АДРЕСА_2, відповідачі ОСОБА_5та ОСОБА_4
спорудили цоколь та фундамент зі сторони
АДРЕСА_1 в результаті чого її було позбавлено можливості безпечного
проходу та проїзду до квартири.

В судовому засіданні ОСОБА_2. уточнений позов підтримала,
суду пояснила, що вона не має можливості вільно проходити до своєї квартири.
Просила визнати державні акти на право приватної власності на землю по вул..
АДРЕСА_1, 7 ОСОБА_4., ОСОБА_5. , ОСОБА_3., такими, які не складались і не
видавались та визнати видані на їх ім'я державні акти недійсними з часу  складання з тих підстав, що в них зазначена
адреса - АДРЕСА_1, але такої не існує, а є вулиця АДРЕСА_1. Акти погодження меж
просила визнати недійсними, так як на них вказаний підпис ОСОБА_6., який є
нікчемним, бо на той момент він проживав у Петрівці -Роменській, в актах не
вказане місце  його складання та
відсутній її підпис як землекористувача.. Також вказала, що слід прибрати
огорожу між кв.2 і кв.3 так як раніше там була земля загального користування і
це перешкоджатиме  в подальшому
добудовувати їй підсобні приміщення. Також вважає, що відповідачів слід
зобов'язати зруйнувати збудований ними цоколь та відновити раніше існуючий
проїзд зі сторони АДРЕСА_1, пояснивши, що раніше там стояли ворота і був
проїзд. Просила стягти з  Центру
Державного земельного кадастру на її користь понесені витрати за правову
допомогу в сумі 500 грн.

В судовому
засіданні ОСОБА_3. позов не визнала, пояснила, що частину будинку викупила в
держави. Під час приватизації оформила акт погодження меж з ОСОБА_6., так як
він був власником квартири №”, а позивач на той час там не проживала.

ОСОБА_4. та ОСОБА_5. позов не визнали, суду пояснили, що
під час приватизації ніяких порушень не було. ОСОБА_6. як власник будинку
підписав акт погодження меж і жодна служба не мала зауважень щодо нього. В
даний час вони не заперечують, щоб на їх земельній ділянці був встановлений
сервітут, вони не перешкоджали і не перешкоджатимуть проходу та проїзду до
квартири №2 по їх земельній ділянці.

Представники відділу земельних ресурсів у Гадяцькому
районі Данилова І.В. та Тіцька Н.М. в судовому засіданні позов не визнали,
пояснила суду, що ніяких порушень норм чинного законодавства при приватизації
земельних ділянок ОСОБА_3., ОСОБА_4. та ОСОБА_5. не було. Власник квартири №2 і
він же землекористувач ОСОБА_6. погодив межі земельних ділянок, проте
підтвердили, що земель загального користування для проходу та проїзду до кв. №2
виділено не було, але в даний час є технічна можливість встановити земельний
сервітут, про що не заперечують власники земельних ділянок ОСОБА_4та ОСОБА_5.

Представник державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру" Лаврішко В.І. пояснила суду, що ОСОБА_5,
ОСОБА_3та ОСОБА_4подали необхідні документи для приватизації земельних ділянок,
в т.ч. і акт погодження меж підписаний ОСОБА_6., який був власником квартири.
На момент приватизації користувач ОСОБА_6. не заперечував проти такого варіанту
встановлення меж, між ними була домовленість щодо користування земельною
ділянкою, тому вважає, що приватизація проведена без порушення норм закону.

Представник Гадяцької міської ради Бакута В.П. пояснив
суду, що рішенням сесії Гадяцької міської ради було надано дозвіл на
приватизацію земельних ділянок. Акт погодження меж підписують суміжні
землекористувачі або землевласники, що і мало місце в даному випадку. Вважає,
що ДЗК допустило помилку під час виготовлення технічної документації, так як  необхідно було залишити землі загального
користування для проходу до квартири №2.

ОСОБА_6. пояснив суду, що ним була придбана квартира №2
по вул. АДРЕСА_1. Він дійсно підписував акти погодження меж, так як це не
зачіпало його інтересів.  В нього була
досягнута згода із співвласниками будинку щодо користування земельною ділянкою
і він не заперечував проти такого варіанту приватизації земельних ділянок
сусідів.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на
розі вулиць АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2, має три квартири.

23 лютого 2001 року ОСОБА_6. придбав квартиру №2 по вул..
АДРЕСА_1, 7, ( а.с.26) після чого 06.03.01 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2.

22 жовтня 1992 року ОСОБА_3. придбала квартиру №3 по
АДРЕСА_1( а.с.37 -38)

21 жовтня 2004 року ОСОБА_4. та ОСОБА_5. придбали квартиру
№1 по АДРЕСА_1.

Вказані квартири на час їх придбання були розташовані на
земельній ділянці фонду Гадяцької міської ради.

28.09.05 рішенням сесії Гадяцької міської ради передано
безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0281 га в АДРЕСА_1,
ОСОБА_3. ( а.с.39)

25 березня 2004 року складено акт погодження меж між
суміжними землекористувачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6, представником дитсадка
№10 за участю представників Гадяцької міської ради для приватизації земельної
ділянки ОСОБА_3. ( а.с. 40)

15 серпня 2006 року Гадяцьким районним відділом земельних
ресурсів ОСОБА_3. видано державні  акти
на право власності на земельну ділянку ( а.с. 41-44).

28.04.05 рішенням сесії Гадяцької міської ради передано
безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0, 0469
га в АДРЕСА_1 ОСОБА_5  та ОСОБА_4. (
а.с.151)

11 листопада 2004 року складено акт погодження меж між
суміжними землекористувачами ОСОБА_3, ОСОБА_6, за участю представників
Гадяцької міської ради. ( а.с.147)

16 серпня 2006 року Гадяцьким районним відділом земельних
ресурсів ОСОБА_4.. та ОСОБА_5. видано державні
акти на право власності на земельну ділянку ( а.с. 142-143)

20.06.07 рішенням сесії Гадяцької міської ради
затверджено  проект  землеустрою зміни цільового призначення
земельної ділянки в АДРЕСА_1.(а.с.150)

17.08.06 рішенням сесії Гадяцької міської ради оформлено
право приватної спільної часткової власності на нежиле приміщення №1 - магазин
- по АДРЕСА_1та видано свідоцтво про право спільної часткової власності в
рівних долях ОСОБА_5. та ОСОБА_4. ( а.с. 148-149)

22 червня 2007 року ОСОБА_5. та ОСОБА_4. надано дозвіл на
будівництво добудови до власного магазину господарчих товарів та реконструкцію
магазину на власній земельній ділянці провул. АДРЕСА_1,

22 грудня 2006 року рішенням Гадяцького районного
суду  за ОСОБА_2. визнано право власності
на квартиру №2 по АДРЕСА_1

21 вересня 2007 року прийнято рішення про реєстрацію
права власності на нерухоме майно в електронному реєстрі (а.с.20).

Відповідно ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про
відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації. Отже, право власності на квартиру у
ОСОБА_2. виникло з моменту державної реєстрації в електронному реєстрі прав на
нерухоме майно, тобто у вересні 2007 року. За таких обставин суд не приймає до
уваги доводи позивача стосовно того, що на дати складання актів погодження меж,
вона була співвласником будинку та землекористувачем, в зв'язку з чим
погодження слід було з”ясовувати з нею.

Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий
будинок, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені.

Якщо договором про відчуження житлового будинку розмір
земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на  ту частину земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Згідно п. в  ч.1
ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності
на земельні ділянки на підставі
приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Статтею 118 Земельного Кодексу України передбачено
порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам, який, відповідно
до встановлених судом обставин, компетентними органами порушений не був.

Ст.120 Земельного Кодексу України передбачено аналогічний
порядок переходу права власності на земельну ділянку при переході права на
житловий будинок.

Згідно ст.125 Земельного Кодексу України право власності
на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного Кодексу України
власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь -
яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Позивач вказує, і з даною обставиною погоджуються сторони
по справі, що після приватизації земельних ділянок співвласниками  будинку ОСОБА_3., ОСОБА_5. та ОСОБА_4. не
залишилось земель загального користування для проходу до квартири №2 по вул.
АДРЕСА_1. Як вбачається з технічної документації квартира №2 знаходиться в
дворі будинку і не має виходу на вулиці. Прохід можливий лише через земельні
ділянки інших співвласників: через подвір'я ОСОБА_3. на вул. АДРЕСА_2 або через
земельну ділянку ОСОБА_5. та ОСОБА_4. на вул. АДРЕСА_1. Сторони по справі,
окрім ОСОБА_2., вбачають вирішення даного питання шляхом встановлення
постійного земельного сервітуту для проходу та проїзду до квартири.

Позивач ОСОБА_2. вказує, що видані державні акти слід
визнати таким, що не складались і не видавались
через ту обставину, що в них вказана АДРЕСА_1, якої згідно довідки
Гадяцької міськради в місті не існує, а є лише вул. АДРЕСА_1. Вказану обставину
суд визнає формальною і не вважає, що саме за цієї підстави державні акти слід
визнавати недійсними з часу їх складання та видачі, адже ніким не заперечується
факт знаходження саме на цьому місці будинку та земельних ділянок.

Щодо визнання недійсними актів погодження меж, суд
вважає, що з заявлених підстав: визнання нікчемним підпису ОСОБА_6. на актах,
визнавати їх недійсними неможливо. Так, на момент приватизації земельних
ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4та ОСОБА_5обмежень щодо приватизації не існувало.
ОСОБА_6. був єдиним власником квартири №2, право власності позивача виникло
лише в 2007 році, а тому правомірно з ним було погоджено межі земельних
ділянок. Обмеження щодо заборони приватизації земельної ділянки біля квартири
№2 виникло в травні 2005 року, акти погодження меж підписані в 2004 році.

Суд не приймає до уваги докази позивача стосовно того, що
ОСОБА_6. не проживав за вказаною адресою, а тому з ним не слід було погоджувати
акти встановлення меж, так як згідно чинного законодавства особа має право
вільного пересування на території України та вільного вибору місця проживання і
не зобов'язує власника житла проживати за місцем знаходження його власності,
проте всі питання пов'язані з правом володіння, користування та розпорядження
вирішує лише власник майна. В даному випадку з ОСОБА_6 ., як власником
квартири, а відповідно і землекористувачем правомірно були погоджені акти
встановлення меж.

Таким чином, виходячи з встановлених фактів, суд не
знаходить порушень в процедурі проведеної приватизації земельних ділянок, тому
з заявлених позивачем підстав визнання державних актів недійсними, суд не
вбачає можливостей для задоволення позову.

Щодо вимоги
прибрати огорожу між квартирами 2 і 3, спорудженої ОСОБА_3. з метою проходу до
. АДРЕСА_2 , суд теж не вбачає підстав для задоволення позову. Як пояснила
ОСОБА_3. вона поставила тимчасову огорожу не на межі з квартирою №2, а на своїй
власній ділянці. Також зазначила, що з ОСОБА_2. вони мають спільний поріг  і через порушення ОСОБА_2. правил
добросусідства між ними виникли неприязні відносини, тому вона змушена була
поставити огорожу. Крім того, зазначила, що ОСОБА_6. проходив до квартири
з  АДРЕСА_1, а через її подвір'я він
ходив лише до гаража, яким вона дозволила йому користуватися. Також їй відомо,
що ОСОБА_2. та ОСОБА_6. домовились, що проходитимуть та проїжджатимуть зі
сторони вул. АДРЕСА_1. До того ж зі сторони
АДРЕСА_2 проходу та проїзду ніколи не було.

Також позивач
вимагає відновити прохід та проїзд і з вулиці АДРЕСА_1, але оскільки ОСОБА_4та
ОСОБА_5розпочали добудову, звели цоколь та фундамент, вона не може  пройти та проїхати до квартири тому просила
відновити раніше існуючий проїзд  зі
сторони вул. АДРЕСА_1.

Проте суд не вбачає підстав і для задоволення цих вимог.
Як встановлено, раніше проїзду з вул. АДРЕСА_1 до квартири 2 ніколи не
існувало, а тому відновлення раніше існуючого
проїзду неможливе. Ймовірно, що проїзд існував зі сторони вул. АДРЕСА_2
так як згідно повідомлення відділу земельних ресурсів у Гадяцькому районі, на
земельній ділянці ОСОБА_3. прокладено тверде покриття, але згідно технічних
документів  дані  про проїзд та прохід не зафіксовано, інших
доказів немає. Прохід та проїзд до квартири здійснювався за домовленістю
співвласників будинку за правилами добросусідства.

За висновком  відділу земельних ресурсів встановлено, що
можливо встановити земельні сервітути як зі сторони вул. АДРЕСА_2, так і зі
сторони вул. АДРЕСА_1.

ОСОБА_3. заперечує щодо встановлення земельного сервітуту
на своїй земельній ділянці. ОСОБА_4. та ОСОБА_5. не заперечують щоб на їх
приватизованій земельній ділянці був встановлений сервітут згідно
запропонованого варіанту земельним відділом, звернулися з відповідним
клопотанням до суду. Проте вказане клопотання не може бути задоволено, так  як не містить форми позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2.
заперечує проти встановлення земельного сервітуту для проходу та проїзду до
земельної ділянки, на якій розташована її квартира так як не вбачає поновлення
своїх прав таким способом.

За  вказаних обставин - відсутності порушень при
приватизації земельної ділянки - суд не вбачає підстав для задоволення вимог в
частині знесення ОСОБА_3. огорожі та знесенні збудованого цоколю та фундаменту
ОСОБА_4. та ОСОБА_5., так як згідно чинного законодавства власники самостійно
мають право господарювати на землі відповідно до її цільового призначення.

Разом з цим суд констатує, що  приватизація земельних ділянок суміжними
співвласниками явно обмежує законні інтереси позивача, позбавляє її можливості
належно користуватися своєю частиною будинку, ОСОБА_2. не має законних підстав
для проходу та проїзду до власної квартири. Як зазначили в судовому засіданні
представники відділу земельних ресурсів, ДЗК, Гадяцької міської ради, під час
приватизації не було виділено земельну ділянку загального користування для
проходу до квартири. Хоча ОСОБА_4. та ОСОБА_5. не чинять перешкод і не
заперечують проти проходу та проїзду, позивач правомірно вимагає законних
підстав проходу та проїзду. Проте заявлений нею спосіб відновлення своїх прав
відповідно до первинного позову, щодо якого не надійшла відмова,  шляхом визнання приватизації земельних
ділянок недійсними в цілому, в даному випадку не буде доцільним та
справедливим. Суд вважає, що первісний позов про визнання приватизації
земельних ділянок недійсними може бути задоволений частково, шляхом
визнання  частково недійсними державних
актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4. і ОСОБА_5. та вилучення з
їх володіння частини земельної ділянки зі сторони вул. АДРЕСА_1 шириною 3 м
довжиною 18,66 м, розміром 0, 005598 га відповідно до плану, виготовленого  відділом
земельних ресурсів у Гадяцькому районі ( а.с.136) та визнати вказану
земельну ділянку землею загального користування фонду територіальної громади м.
Гадяча.

Суд вважає, що саме такий спосіб відновлення порушених
прав ОСОБА_2. буде справедливим, відповідатиме закону та не порушуватиме прав
інших осіб. Виділення земель загального користування не позбавлятиме в
подальшому права позивача, ОСОБА_4. та ОСОБА_5. визнати право спільної сумісної
власності на вказану земельну ділянку. В даний час суд не може визнати на
вказану ділянку права спільної сумісної власності за відсутністю згоди сторін
по справі та з тих мотивів, що земельна ділянка ОСОБА_2. не приватизована.

В даний час будь -
яких перешкод для проходу та проїзду по даній частині земельної ділянки не
існує.

Враховуючи, що при
виготовленні технічної документації регіональною філією ДП „Центр державного
земельного кадастру” не було виділено земельну ділянку загального користування
для проходу до квартири №2, фактично помилка сталася з вини вказаної
організації, а не власників земельних ділянок, суд вважає, що Центр державного
земельного кадастру слід зобов'язати за власний рахунок внести відповідні зміни
в технічну документацію, виготовити нові державні акти для ОСОБА_4. та ОСОБА_5.
та стягти на користь позивача частину понесених судових витрат. Гадяцькій
міській раді слід привести у відповідність рішення щодо передачі у приватну
власність ОСОБА_4. та ОСОБА_5. в частині розміру земельних ділянок.

Позивач просить стягти з регіональної філії ДП „Центр
державного земельного кадастру” з вини якого виник земельний спір судові
витрати та оплату послуг адвоката у розмірі 500 грн.

Суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню
пропорційно до задоволених вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач
сплатила за надання правової допомоги 375 грн. ( а.с. 28 -29), а не 500 грн.,
державне мито в сумі 8 грн. 50, витрати на ІТЗ - 7 грн.50 коп. Суд вважає, що
на користь позивача слід стягти 1/3 частину понесених нею судових витрат, що
буде відповідати пропорційно до задоволених вимог: 125 грн. за послуги
адвоката, 5 грн.33 коп. державне мито та витрати на інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи в суді.

Керуючись ст. 81, 118, 120, 125, ч.2 ст.152  Земельного Кодексу України, ч.4 ст.334, 337
ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88,  209,
212 - 215, 223  ЦПК України , суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
відділу земельних ресурсів у Гадяцькому районі, державного підприємства
"Центр державного земельного кадастру", треті особи ОСОБА_6,  Гадяцька міська рада про визнання
приватизації присадибних земельних ділянок недійсною, визнання недійсними
державних актів на право приватної власності на землю, актів погодження
меж  та зобов'язання ОСОБА_3. знести
огорожу між квартирами 2 і 3, а ОСОБА_4. та ОСОБА_5. фундамент та цоколь та
відновити раніше існуючі проїзди до квартири №2 задовольнити частково.

Визнати частково недійсними державні акти на право
приватної власності на землю ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Вилучити з їх володіння
частину земельної ділянки зі сторони вул. АДРЕСА_1 шириною 3 м довжиною 18,66
м, розміром 0, 005598 га, відповідно до плану, виготовленого  відділом
земельних ресурсів у Гадяцькому районі та визнати вказану земельну
ділянку землею загального користування фонду територіальної громади м. Гадяча.
Вказана земельна ділянка вилучається для проходу та проїзду до квартири №2 зі
сторони вул. АДРЕСА_1.

Зобов'язати Державне підприємство "Центр державного
земельного кадастру"  за власний
рахунок внести відповідні зміни в технічну документацію та виготовити нові
державні акти для ОСОБА_4. та ОСОБА_5.

Гадяцькій міській
раді привести у відповідність щодо передачі у приватну власність ОСОБА_4. та
ОСОБА_5. рішення в частині розміру земельних ділянок.

Стягти з державного підприємства "Центр державного земельного
кадастру" на користь позивача  1/3
частину понесених нею судових витрат пропорційно до задоволених вимог: 125 грн.
за послуги адвоката, 5 грн.33 коп. - державне мито та інформаційно - технічне
забезпечення розгляду справи в суді.

Решту позовних вимог ОСОБА_2. залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою
суду від 10 вересня 2007 року щодо заборони ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
здійснювати будівельні роботи ( в тому числі добудову, перебудови та
переобладнання) на приватизованих земельних ділянках по АДРЕСА_1

Рішення  може бути
оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через
Гадяцький районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуюча : підпис

Копія: вірно

Суддя Гадяцького

районного суду
Л.В. Максименко