23 липня 2008 року                                                               м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши у  судовому засіданні
справу за позовом Державної податкової інспекції  у м. Рівне до ОСОБА_1, Першої Рівненської
державної нотаріальної контори, треті особи: Рівненська міська рада, ОСОБА_2 -
про визнання права власності на спадкове майно, виселення, зобов'язання видати
свідоцтво про право на спадщину за касаційною скаргою Державної податкової
інспекції у м. Рівне на рішення Рівненського міського суду від 3 березня 2005
року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2003 року Державна податкова інспекція  (далі - ДПІ) у               м. Рівне, правонаступником якої
була Рівненська об'єднана ДПІ,
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1, Першої Рівненської державної
нотаріальної контори, треті особи: Рівненська міська рада, ОСОБА_2 про визнання
права власності на спадкове майно, виселення, зобов'язання видати свідоцтво про
Позивач посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 29
травня 1992 року квартира АДРЕСА_1
належить  ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент смерті власника квартири спадкоємців першої та другої
черги згідно з  ЦК Української РСР  не виявлено, а тому на підставі ст. 555
зазначеного Кодексу спадкове майно за правом
спадкоємства повинно перейти до держави.
Після доповнень і уточнень позовних вимог, позивач просив
визнати за ним право власності на зазначену квартиру та валютний вклад, що
знаходиться в Рівненській філії  КБ
"Приватбанк", виселити  ОСОБА_1
з квартири без надання іншого жилого приміщення, зобов'язати Першу Рівненську державну нотаріальну контору  видати свідоцтво про право власності на
Рішенням
Рівненського міського суду від 3 березня 2005 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від    12 вересня 2007 року, в задоволенні позову
відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ДПІ у м. Рівне
посилається на незастосування закону, який підлягав застосуванню, неправильне
застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування
судових рішень і передачу справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга  підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції й апеляційний суд, погоджуючись з ним,  застосували до спірних правовідносин  п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України  2003 року і ст. 1277 цього
Кодексу  та виходили з того, що  з 1 січня             2004 року право вимоги за даним
спором  належить не ДПІ у м. Рівне, а
Рівненській міській раді та її органам.

Проте з
такими висновками судів погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень                    ЦК України 2003 року цей Кодекс набрав чинності лише з 1 січня 2004 року та того
ж дня визнано таким, що втратив чинність, ЦК Української РСР 1963 року.

Як убачається з матеріалів справи, спадщина відкрилася до 1 січня 2004
року,  позов ДПІ у м. Рівне подано до
суду у лютому 2003 року, тобто під час дії ЦК Української РСР 1963 року. При
цьому, правовими підставами позову було визначено ст.  ст. 524, 555 зазначеного Кодексу 1963 року.
Отже, позивач скористався своїм правом на захист інтересів у суді та реалізував
його до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Ураховуючи наведене та обставини справи, Прикінцеві та перехідні положення
Кодексу не можуть застосовуватися до даних правовідносин.  У зв'язку з цим, судам необхідно було
застосовувати чинне на час виникнення спірних правовідносин та подачі позову
законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року.

Проте суди зазначеного не врахували та неправильно застосували норми
матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на наведене судові рішення
підлягають скасуванню з підстав, визначених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст. ст.  336, 338 ЦПК України, колегія
суддів Судової  палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у
х в а л и л а:

Касаційну скаргою Державної
податкової інспекції у м. Рівне задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
від 3 березня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 12
вересня 2007 року скасувати, а справу передати на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ярема А.Г.

Судді Верховного Суду України

Мазурок В.А.

Охрімчук Л.І.

Сенін Ю.Л.
Шабунін В.М.