Справа 21
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Басуєва Т.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007
року березня 28 дня апеляційний
суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого Костюченко Н.Є.

суддів Осіяна О.М., Басуєвої Т.А.

при секретарі Качур Л.В. розглянув у
відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровську від 23
березня 2006 року за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом та визнання права на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням суду позивачам відмовлено в позові про визнання
недійсним свідоцтва про право на спадщину за
законом та визнання права на спадщину.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з направленням справи на новий
розгляд до того ж суду.

Відповідно до ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Але в порушення вказаного Закону суд першої інстанції розглянув справу без
належних осіб, які беруть участь у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі оскаржують законність свідоцтв
про право на спадщину, виданих Першою Дніпропетровською державною нотаріальною
конторою 19
травня 2005 року та Третьою
Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22 січня 1985
року (а.с. З, 64, 69).

Учасниками процесу за заявленими позовними вимогами, у відповідність до
ст.ст. 26,
35 ЦПК України, є державні нотаріальні контори, які видали
свідоцтва про право, що оскаржуються.

Однак, як вбачається з протоколу судового засідання, рішення суду, ці особи до участі в справі не залучалися, хоча про
це було заявлено клопотання представника позивачів (а.с 35).

В матеріалах
справи відсутні дані про залучення вказаних осіб до участі в справі, про їх
сповіщення про час і місце судового засідання.

Відповідно до п. 4
ст. 311 ЦПК України, ці
обставини є підставами для скасування рішення з направленням справи на новий
розгляд.

Судом першої інстанції допущені також інші порушення.

Із матеріалів справи вбачається, що подружжя розірвали шлюб в 1968 році. Спадкодавець ОСОБА_4 помер в 1982
році. Суд в рішенні приходить до висновку, що державний
нотаріус 22
січня 1985 року видав свідоцтво
про право на спадщину подружжю ОСОБА_4, маючи достатньо законних підстав для посвідчення такого
факту. Однак, виходячи з яких доказів суд прийшов до такого висновку в
рішенні не зазначено.

Помилковим є і висновок суду про те, що свідоцтво про право від 22 січня 1985
року не порушує прав позивачів, оскільки, у відповідність
до ст. 529
ЦК України (в редакції 1963 року), вони є спадкоємцями померлого в 2003 року ОСОБА_5 - батька позивачів, у відношенні якого також видано оскаржуєме свідоцтво про
право від 22
січня 1985 року.

Також голослівним та таким, що не підтверджується ніякими доказами, є висновок суду про те, що гараж є спільним
майном подружжя. Більш того, в свідоцтві про право на спадщину від 19 травня 2005
року вказано, що спірний гараж належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності (а.с. 28).

Вказане свідоцтво на цей час ніким не оскаржено та не скасовано (а.с. 11).

Крім того, суд першої інстанції також помилково застосував
норми матеріального права Цивільного кодексу України (в
редакції 2004
року), тоді як спірні правовідносини виникли до
виникнення до вступу в дію вказаного Цивільного кодексу України, і тому повинні
були застосовуватися норми матеріального права в редакції 1963 року.

При новому
розгляді справи суду необхідно правильно визначити осіб, які приймають участь в
справі, встановити спадкову масу за заявленим позовним  вимогам,
круг осіб,  які  є спадкоємцями та вирішити спір у
відповідність   з   вимогами
діючого,    на   момент
виникнення   спірних
правовідносин, закону.

Керуючись ст.ст. 307, 311 п. 4
ЦПК України апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровську від
23 березня
2006 року
скасувати та справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим складом суду.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту
проголошення та може

бути оскаржена до суду касаційної інстанції
протягом двох місяців з моменту

проголошення.