Справа № 2-257/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15.07.2008 року                         Южноукраїнський міський суд   Миколаївської області

в складі: головуючого - судді
-   Волкової О.І.

при  секретарі -             Бугер М.С.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні   цивільну справу  за   позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про
стягнення боргу по договору позики

та  за
зустрічним позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1

про
визнання договору займу  недійсним

В С Т А
Н О В И В :

В лютому
2008 року ОСОБА_1 звернулася  до
суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить
стягнути з  відповідачки на її
користь суму основного боргу 40 тисяч 400 грн. та витрати пов'язані із судовим
розглядом справи.

В
судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила
стягнути із відповідачки  основний  борг та витрати пов'язані із судовим
розглядом справи. В обґрунтування заявлених
вимог зазначила,  що  18 січня 2006 року між нею та
відповідачкою  був укладений договір  позики,
який посвідчений нотаріусом  м.
Москві Російської Федерації. Згідно умов цього договору позики, відповідачка
взяла  у борг, терміном на два роки
безпроцентно грошові кошти в сумі 226080 руб., що еквівалентно 8000 тис.
доларів США.  За умови цього договору
позики, виплата повинна бути проведена
на Україні. Таким чином, із розрахунку до офіційного курсу долара США до
гривні,  буде складати 40 тисяч  400 гривень.

В зазначений термін відповідачка  борг не
повернула, а тому в зв'язку з порушенням   умов договору позики,  просить стягнути  в судовому порядку.

Відповідачка позов не визнала та суду
пояснила, що вона вказаний договір підписала під натиском,  оскільки працюючи в Росії  продавцем
на роботі виникла недостача, а оскільки влаштувала її на роботу
позивачка, то вона перед господарем, який надав їм роботу була в залежності та
відповідала за неї  та  за
борг. В зв'язку з  недостачею у
неї  роботодавцем було відібрано паспорт
та мобільний телефон після чого,
позивачка викликала її матір.
Після приїзду матері до Росії
між  нею та позивачкою був
укладений договір  позики після
чого,  вона  з матір'ю поїхала до України. Після приїзду
до дому на Україну  матір на протязі двох
років  з позивачкою спілкувалися в
телефонному режимі та ОСОБА_1   обіцяла
борг списати, але  незважаючи на це
подала позов до суду.

В зв'язку із тим, що позивачка  діяла разом із роботодавцем спільно та
вимагала від неї повернення коштів, яких вона не брала  і до боргу,
який виник ніякого відношення не має,
тому вона вважає дії позивачки такими, що вона  примусила її підписати договір займу, а тому
з цих причин звернулася з зустрічним
позовом до ОСОБА_1  про визнання
договору позики не дійсним.  Так як
позивачка їй кошти не передавала, а лише обіцяла улагодити  проблеми із роботодавцем. Тому просить суд
врахувати данні обставини та визнати зазначений договір  недійсним.

У судовому засіданні    ОСОБА_1 позов не визнала та суду пояснила,
що позовні вимоги ОСОБА_2 вона не визнає і вважає  їх  не
обґрунтованими, оскільки  на протязі двох
років в телефонному режимі мати ОСОБА_2 обіцяла повернути борг, а так як його
не повернули, а термін дії договору збігає то вона  змушена звернутися до суду. Тому просить суд
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, а її позов про стягнення
боргу  за договором позики задовольнити.

Суд, вислухавши
пояснення  сторін їх представників
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Ст. 60 ЦПК України  передбачає, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень і  доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Ст. 1046 ЦК України  передбачає, що за договором позики одна
сторона (позикодавець)  передає у
власність другій стороні (позичальникові)
гроші, кошти, а  позичальник зобов'язується  повернути позикодавцеві  таку ж
суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей.

Ст. 1047 ЦК України  передбачає, що договір позики укладається у
письмовій формі, якщо  його сума  не менш, як у 10 разів  перевищує встановлений законом розмір  неоподаткованого мінімуму доходів громадян і
на підтвердження укладення договору позики та його умов  може бути представлена розписка позичальника.

Ст. 1049 ЦК України передбачає, що
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (гроші, кошти у тій
самій сумі)  у строк та в порядку, що
встановлений договором.

Відповідно до ст.ст. 525,526,530,
614, 615, ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися  належним чином і у встановлений  строк відповідно до умов договору.
Одностороння відмова від зобов'язання  не
звільняє винну  сторону від
відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, з наданого позивачкою  ОСОБА_1 договору займу та перевірених судом
розрахунків, вбачається що з відповідачки ОСОБА_2  підлягає стягненню сума основного боргу в
сумі  40 тисяч  400 гривень та  підлягає відшкодування позивачкою ОСОБА_1
понесених та документально підтверджених судових витрат.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2
по зустрічному позову  до ОСОБА_1  про визнання договору недійсним слід
відмовити, оскільки умови договору займу
можна спростувати  лише  іншим договором. Відповідно до п.2 договору
займу „зазначена грошова сума  передалась
до підписання договору”  ствердження
відповідачки  не підтверджуються  належними доказами  (письмовими)
та суперичить умовам договору.
Посилання позивачки  на обставини,
які в подальшому були визнані стороною  і
сторони досягли домовленості, щодо виконання зобов'язання  погашення боргу шляхом укладення договору  позики, що несуперечать закону тобто  несуперечать ст.1046 ЦК України.  Щодо доводів ОСОБА_2 з приводу звернення до
правоохоронних органів із заявою, то в даному випадку їй відмовлено в порушені
кримінальної справи, та й звернулася вона
до них після  зверення до
суду  ОСОБА_1

Разом з цим, відповідно до ч.1
ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного та
керуючись  ст..ст.
525,526,530,614,615,1046-1050 ЦК України
та  ст.ст. 10, 11, 60, 214, 215,
367  ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2   про стягнення коштів за
договором позики - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2  на користь
ОСОБА_1 40400 грн. (сорок тисяч чотириста)  гривень заборгованості та 2016,96 (дві
тисячі  шіснадцять)  гривень
96  копійок  відшкодування судових витрат.

ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог
про визнання                                      договору
позики  недійсним -  відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана на протязі 20 днів, то рішення
суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області протягом двадцяти днів після
подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
О.І.Волкова.