Справа № 2-609/ 2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

02 вересня  2008
р.

Менський районний
суд Чернігівської області

в складі:

головуючого - судді - Росоха А.В.

при секретарі
- Галенок Н.М.

за участю позивача
-   ОСОБА_1.

відповідача  -
ОСОБА_2.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні  в
місті  Мена  цивільну
справу за позовом    ОСОБА_1    до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про
стягнення  матеріальної  та
моральної   шкоди, заподіяної   в результаті
дорожньо - транспортної   пригоди
та судових  витрат,

В  С
Т  А  Н
О  В  И  В:

У  січні 2008 року ОСОБА_1.  звернувся
до  суду  з позовом
до відповідачів ОСОБА_2. та
ОСОБА_3., про  стягнення
матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної
пригоди та судових витрат. Позов мотивує тим,
що  26 листопада 2007 року близько
15 -ї години10 хв. в с.Жовтневе Менського району відповідач ОСОБА_2.,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем „ГАЗ-53204”,
номерний знак НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_3., не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню
обстановку, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив
зіткнення з автомобілем „Мерседес”, номерний знак НОМЕР_2, яким  керував позивач. В результаті даної
дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні
пошкодження.  Згідно висновку
автотоварознавчого дослідження від 07 грудня 2007 року матеріальна шкода,
заподіяна позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди становить 8543 грн. 10 коп., яку позивач просить солідарно стягнути з
відповідачів, а також завдану моральну шкоду в сумі 1699 грн., понесені ним
судові витрати за подачу заяви до суду,
послуги за надання  правової
допомоги  адвокатом, витрати на
проведення  дослідження  про
матеріальний збиток  по
відновленню  автомобіля.

23 квітня 2008 року Менським
районним судом Чернігівської області було винесено заочне рішення по справі,
яким позов  ОСОБА_1    до
ОСОБА_2, про   стягнення  матеріальної
та  моральної   шкоди, заподіяної   в результаті
дорожньо - транспортної   пригоди,
судових  витрат,  витрат
за надання  юридичної допомоги
задоволено - частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1
8543 грн.   10 коп. - матеріальної
шкоди , 700  грн. - моральної  шкоди; 102 грн. 43 коп. - сплаченого  судового збору;  30 грн. - витрат за інформаційно-технічне
забезпечення  судового  процесу ; 600
грн. -  витрат  за
надання  правової допомоги  адвокатом,
а всього  9975 (дев'ять тисяч
дев'ятсот сімдесят п'ять ) грн. 53 коп.
В решті  позовних  вимог
позивачу  відмовлено. В
позові  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 - відмовлено.

18
червня 2008 року апеляційним судом Чернігівської області заочне рішення
Менського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2008 року
скасовано. Справу направлено на новий судовий розгляд до цього ж суду в новому
складі суду, посилаючись на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги вирок
Менського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2008 року, яким засуджено
відповідача ОСОБА_4 за ч. 1 ст.172 КК України і яким встановлено, що відповідач
ОСОБА_2. з 09 червня 2007 року працював у відповідача ОСОБА_4 водієм.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична чи фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Крім
того, судом першої інстанції при винесені заочного рішення були допущені
порушення процесуального закону, а саме не залучено в якості відповідача
приватного підприємця ОСОБА_4, який перебував у трудових відносинах з
відповідачем ОСОБА_2., також не було вирішено питання щодо заяви позивача про
забезпечення позову.

В ході
нового судового розгляду справи позивачем були змінені позовні вимоги в яких
він просить стягнути на його користь із відповідачів ОСОБА_3., ОСОБА_4 в
рахунок повного відшкодування матеріальної шкоди - 8543 грн. 10 коп.. Стягнути
з відповідача ОСОБА_2. в рахунок повного відшкодування моральної шкоди 1699
грн.  Стягнути з відповідачів ОСОБА_3.,
ОСОБА_4 ОСОБА_2. солідарно, в рахунок відшкодування витрат за проведення
автотоварознавчого дослідження  - 150
грн., витрати на отримання довідки в органах ДАЇ - 83 грн., судові витрати по
сплаті держмита, судові витрати на ІТЗ та витрати за надання адвокатом
юридичної допомоги.

В
судовому   засіданні   позивач
підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві. Заяву
про забезпечення позову просить залишити без розгляду.

Відповідач
ОСОБА_2. позов визнав в повному обсязі, та в ході судового засідання пояснив,
що 25 листопада 2007 року він, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, сів
за кермо вантажного автомобіля ГАЗ-5204, державний номер НОМЕР_1, який належав
на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3. та поїхав за сигаретами, тобто
використав службовий автомобіль, який знаходився в оренді у приватного
підприємця ОСОБА_4 у власних цілях. Також, ОСОБА_2. показав, що вказівок на
виїзд з території ПП «ОСОБА_4» та дозволу використати автомобіль з власних
потреб йому ніхто не давав. Подорожній лист, який в нього був, пред'явити не
може, так як не пам'ятає де він дівся.

Залучений
в якості відповідача ОСОБА_4 позов не визнав та показав, що в той день він
дозволу на виїзд з території ПП «ОСОБА_4» ОСОБА_2. не давав, використовувати
автомобіль водієм з власних потреб заборонено, подорожнього листа на ім'я
ОСОБА_2. не виписував.

Відповідач
ОСОБА_3. в судове засідання не з'явився, але надав до суду письмову заяву, про
те, що просить суд, у зв'язку  з хворобою
проводити судові засідання без його участі, рішення прийняти на розсуд суду.

Заслухавши  пояснення
сторін,  дослідивши  матеріали
справи, суд прийшов до  висновку,
що  позов   підлягає
частковому задоволенню з
таких  підстав.

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, дослідивши
матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи № 11 пр-08, встановлено,
що в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.02.2008 року
є посилання на те, що ОСОБА_2. користувався автомобілем за згодою законного
користувача ОСОБА_4, що підтверджується подорожнім листом виписаним на ОСОБА_2.
Однак, судом вказана суб'єктивна думка старшого помічника прокурора Менського
району Чернігівської області до уваги не береться, т.я. дослідивши
вищезазначені матеріали, встановлена відсутність подорожнього листа. Крім того,
сторони в судовому засіданні не надали його, як доказ по справі.   Також, дослідивши адміністративний матеріал
№ 3-23 по факту дорожньо-транспортної пригоди, посилань та наявності
подорожнього листа не встановлено.

Згідно
ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності
інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його
використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати шкоду  на загальних підставах.

Відповідно
до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом
9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про
судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди”
встановлено, що розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає
залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан
здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін
у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу,
ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього
стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та
справедливості.

Як
встановлено в судовому засіданні, постановою Менського районного суду
Чернігівської області від 04 січня 2008 року відповідача ОСОБА_2. було
притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 130 ч.2, 124 КпАП
України за те, що 26 листопада 2007 року близько 15.10 год. в с. Жовтневе
Менського району, керуючи автомобілем „ГАЗ-5204”, номерний знак НОМЕР_1, в
стані алкогольного сп'яніння, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню
обстановку, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив
зіткнення з автомобілем „Мерседес”, номерний знак НОМЕР_2, під керування
позивача ОСОБА_1. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль
позивача отримав механічні пошкодження.

Згідно
висновку автотоварознавчого дослідження від 07 грудня 2007 року, наданого
приватним підприємством „Автосервіс”, матеріальна шкода заподіяна позивачу в
результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 8543 грн. 10 коп., яку
останній просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_3.

Із
договору оренди автомобіля, укладеного між відповідачем ОСОБА_3. та приватним
підприємцем ОСОБА_4. 01 березня 2006 р.
слідує, що  орендодавець ОСОБА_3.
надає орендарю Руденку Д.О. в строкове платне користування автомобіль „ГАЗ-52”,
номерний знак НОМЕР_1, для службових поїздок персоналу, а також для вантажного
перевезення майна строком на 20 років з моменту прийняття автомобіля. Згідно п.
1.6 Договору орендар зобов'язаний усувати наслідки аварій та пошкоджень
автомобіля, які виникли під час експлуатації
його орендарем.

Судом
встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2., хоча і перебував
у трудових відносинах з приватним підприємцем ОСОБА_4, але використовував
транспортний засіб самовільно з власних потреб, без відповідних розпоряджень
роботодавця на виконання трудових обов'язків.

Відповідно
до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у
справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року при визначенні розміру
матеріальної шкоди, заподіяної працівниками самовільним використанням в
особистих цілях технічних засобів (автомобілів, тракторів, автокранів і т.п.)
що належить підприємствам, установам, організаціям, з якими вони перебувають у
трудових відносинах, слід виходити з того, що така шкода як заподіяна не при
виконанні трудових (службових) обов'язків.

Не
визнається володільцем джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності
за шкоду  перед потерпілим особа, яка
керувала джерелом підвищеної небезпеки в силу виконання своїх трудових
обов'язків перед володільцем джерела підвищеної небезпеки. При цьому, якщо
громадянину було заборонено керувати джерелом, а він без дозволу використав
джерело у власних цілях, то дані дії будуть вважатися неправомірними володінням
та ця особа зобов'язана відшкодувати шкоду відповідно до ст. 1187 ЦК
України.

За
таких  обставин, відповідно до ст. 1187
ЦК України, в позові до відповідача ОСОБА_3. та ОСОБА_4 необхідно відмовити,
так як автомобілем на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди неправомірно
заволодів  відповідач  ОСОБА_2.

Вирішуючи
питання про розмір відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, суд
враховує, що в зв'язку з пошкодженням автомобіля, позивач не міг займатися
підприємницькою діяльністю протягом двох місяців, так як здійснював ремонт
автомобіля, переніс душевні страждання через те, що змушений був тривалий час
перебувати в різних правоохоронних та судових органах для збирання необхідних
документів для захисту своїх прав та інтересів в суді, а також те, що
відповідач ОСОБА_2. має на утриманні неповнолітню дитину, на даний час ніде не
працює, тому розмір відшкодування позивачу моральної шкоди необхідно зменшити
до 800 грн.

В
частині  стягненні витрат за проведення
автотоварознавчого дослідження в сумі 150 грн. позивачу необхідно відмовити,
так як останній за своєю ініціативою сам сплатив кошти за проведення
автотоварознавчого дослідження автомобіля і
автотоварознавча  експертиза судом
не  призначалась, з тих же підстав
необхідно відмовити в частині витрат на отримання довідки в органах ДАЇ в сумі
83 грн.

Судовий
збір в сумі 145 грн. 18 коп., 45 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, 600 грн. витрат за надання правової допомоги
адвокатом необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2. на користь позивача.

На  підставі
викладеного,  керуючись  ст.ст. 23, 1167, 1187  ЦК
України,  п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди”, п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про
відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх
працівниками» від 29.12.1992 року, ст.ст. 213, 215, 226  ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов  ОСОБА_1
до  ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2,
про   стягнення  матеріальної
та  моральної   шкоди , заподіяної   в результаті
дорожньо - транспортної   пригоди,
судових  витрат,  витрат
за надання  юридичної
допомоги   задовольнити - частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1    8543
грн.   10 коп. - матеріальної шкоди,
800  грн. - моральної  шкоди; 145 грн. 18 коп. - сплаченого  судового збору ;  45 грн. - витрат за інформаційно-технічне
забезпечення  судового  процесу ; 600
грн. -  витрат  за
надання  правової допомоги  адвокатом,
а всього  10133 (десять тисяч сто
тридцять три ) грн. 28 коп.  В решті  позовних
вимог   відмовити.

В
позові  ОСОБА_1  до ОСОБА_3 - відмовити.

В
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 -  відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом  десяти днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                   А.В. Росоха