Справа № 2-2380/2008
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2008 р.
Київський районний суд м. Сімферополя в складі:

головуючого - судді Діденка Д.О..,

при секретарі - Олейніковій А.В.,

за участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-ї Сімферопольської
державної нотаріальної контори про поновлення строку звернення до суду,
визнання свідоцтва  частково недійсним,
визнання майна  спільною власністю
подружжя, визнання права власності, третя особа: СМБРТІ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2
звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свї вимоги тим, що
06.12.1960 р. вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та стала проживати з ним у
будинку АДРЕСА_1, який збудовний ним у період першого шлюбу. Рішенням суду, при
поділі домоволодіння, за ним було визнано право власності на 66/100 частки
будинку у вигляді кімнати 1-4 площею 12,8 кв.м. В період їх шлюбу ними спільно
були добудовані  кімнати та площа будинку
збільшилося до 44,4 кв.м. Крім того, провели у будинок воду, газ, опалювання,
збудували гараж, сарай. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. 10.07.2002 р. 3-ю
Сімферопольською державною нотаріальною которою їй та дітям - ОСОБА_3, ОСОБА_4
видано свідоцтво про право на спадщину у вигляді &frac34; часток спадкового майна та ОСОБА_5
- доньці від першого шлюбу,  &frac14; частка. Вважає
будинок за вказаною вище адресою спільним майном подружжя, в зв”язку з тим, що
у період шлюбу це майно значно
збільшилося у цінності. В зв”язку з викладеним, просила визнати частково
недійсними свідоцтва про право на спадщину від 10.07.2002 та 20.08.2002 р.,
визнати домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за
нею право власності на 5/8 часток домоволодіння. Також просила поновити їй
строк звернення до суду, в зв”язку з тим, що свідоцтво про спадщину отримала
лише через шість років після смерті чоловіка, про порушення свого права
дізналася у 2007 р., коли ОСОБА_5 звернулася до суду.

Позивачка
та її адвокат в судовому засіданні позов підтримали, за мотивами, наведеними у
заяві.

Відповідачі
ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов визнали, пояснили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог,
дійсно в період шлюбу батьки добудували декілька кімнат до будинку та мати має
право на збільшення її частки у цьому будинку.

Відповідачка
ОСОБА_5 в судове засідання не з”явилася, про час і місце розгляду справи
повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Представник
3-ї Сімферопольської державної нотаріальної контори в судовому засіданні позов
не визнала, пояснила, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6
видано у відповідності до закону. А саме по &frac14; частки спадкового майна на кожного
спадкоємця. Спірне домоволодіння було придбане спадкодавцем до шлюбу з
позивачкою, на момент смерті йому належало 66/100 його часток, які спадкуються
ними у рівних частках. Також не визнала вимоги про поновлення строку звернення
до суду, пояснила, що при видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачка
звернулася із заявою про видачу їй свідоцтва на &frac12; частку спадкового майна, в тому
числі від 66/100 часток спірного домоволодіння та відповідною постановою їй у
цьому було відмовлено та роз”яснено її право звернутися до суду.

Заслухавши
сторони та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступного.

Судовим
розглядом встановлено, що 06.12.1960 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7(після шлюбу ОСОБА_2)
зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 помер.

10.08.2002
р. третьою  Сімферопольською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на
спадщину за законом у рівних частках кожному
після смерті ОСОБА_6 у вигляді 3/4 частки його майна, яке складається з
66/100 часток жилого будинку АДРЕСА_1 та грошового внеску в Ощадбанку.

20.08.2002 р. третьою  Сімферопольською державною нотаріальною
конторою ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті
її батька ОСОБА_6 у вигляді &frac14;
частки його майна, яке складається з 66/100 часток жилого будинку АДРЕСА_1
та грошового внеску в Ощадбанку.

Рішенням  народного суду   2-ї дільниці м.Сімферополя від 10.06.1960 р.
за ОСОБА_8 визнано право власності на &frac12; частку домоволодіння АДРЕСА_1.  Рішенням суду встановлено, що зазначений
будинок збудований за спільні кошти та при рівній  участі
ОСОБА_6 та ОСОБА_8, будівництво завершено у 1959 р.

07.12.1973
р. ОСОБА_6  видане свідоцтво про право
власності  на 66/100 часток спірного
будинку .

Згідно
технічному висновку від 27.02.1964 р. на предмет  з”ясування можливості прибудови  до домоволодіння  АДРЕСА_1 у користуванні ОСОБА_6
знаходилася  жила кімната площею 18,9
кв.м та  веранда 5,2 х 2 м.

Таким
чином, в судовому засіданні встановлено, що частка будинку за наведеною вище
адресою є власністю саме ОСОБА_6 та була набута ним до шлюбу з ОСОБА_2
(ОСОБА_7).

Відповідно
до ст.25 КпШС України, що діяв на момент відкриття спадщини та на момент видачі
оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину, якщо майно, яке є власністю  одного з подружжя , за час шлюбу значно
збільшилося  у своєї цінності внаслідок
трудових або грошових витрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути
визнано судом спільною сумісною власністю подружжя.

Як
встановлено в судовому засіданні, за період шлюбу з ОСОБА_2 до будинку було
прибудовано  кілька жилих  кімнат, та жилу площу збільшено до 44,4 кв.м,
що не заперечувалося відповідачами, які брали участь у засіданні, та
підтверджується матеріалами інвентарної справи на спірний будинок. Зазначена
обставина визнається судом достатнім доказом істотного збільшення цінності майна
ОСОБА_6, яке відбулося у період шлюбу внаслідок спільних трудових та грошових
витрат.

Відповідно
до перехідних положень ЦК України (в ред.2004 р.) щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу  застосовуються до тих прав і обов”язків, що
виникли або продовжують існувати після
набрання ним чинності. На момент набрання цим кодексом чинності строк
позовної давності, встановлений ЦК України (в ред.1963 р.) не сплинув, право на
звернення до суду у позивачки ще існувало, в зв”язку з чим до цих відносин має
бути застосований ЦК України в ред.2004 р.

Згідно
ст.257 ЦК України (2004 р.) загальна позовна давність встановлюється тривалістю
у три роки.

Згідно
ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено  стороною у спорі, є підставою для відмови у
позові. Якщо суд визнає  поважними
причини  пропущення позовної  давності, порушене право підлягає захисту.

Початком
перебіку строку позовної давності за вимогами, що заявлені ОСОБА_2 є серпень
2002 р. - коли були видані оскаржувані свідоцтва та коли позивачці було
відмовлено у видачі свідоцтва про право на &frac12; частку майна спадкодавця, як майна,
що є спільною власністю подружжя.

В
судовому засіданні встановлено, що при отриманні свідоцтва про право на
спадщину у 2002 р., ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу  їй свідоцтва про право на спадщину, як
пережившому з подружжя на &frac12;
частку спадкового майна, в тому числі
на 66/200 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних
споруд АДРЕСА_1.

27.08.2002
р. державним нотаріусом 3-ї державної нотаріальної контори Юшкевич В.Є.
винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вказаною заявою,
вмотивована тим, що шлюб між сторонами укладений через 6-ть років після  отримання ОСОБА_6 земельної ділянки для
будівництва. Зазначена постанова позивачкою не оскаржувалася.

Представник
третьої особи- Державний нотаріус Юшкевич В.Є. в судовому засіданні пояснила,
що позивачці було роз”яснено її право звернутися за захистом свого права до
суду. Право оскаржити відмову у вчиненні нотаріальної дії роз”яснене також в
самій постанові.

Позивачка
в судовому засіданні не оспорювала зазначені обставини та не заперечувала той
факт, що зверталася із вказаною заявою до нотаріуса, що їй було відмовлено та
роз”яснено право звернутися до суду.

В якості
поважної причини пропуску позовної давності позивачка та її представник навели
-  її похилий вік, слабке здоров”я та
юридичну неграмотність.

Проте,
вказані обставини не приймаються судом, як поважні причини пропуску строку, бо
доказів того, що позивачка за станом здоров”я протягом трьох років не могла
звернутися за захистом своїх прав, суду не надано. Факт звернення нею до
нотаріуса з вимогою про визнання за нею права власності на спільне майно подружжя
відповідно до ст.22 КпШС України свідчить про достатню обізнаність ОСОБА_2         щодо своїх цивільних прав.

За таких
обставин, вказані причини не визнаються судом поважними та вимоги позивачки
про  поновлення строку звернення до суду
задоволенню не підлягають.

В
зв”язку із пропуском строку позовної давності не підлягають задоволенню вимоги
про визнання свідоцтва  про право на
спадщину від 10.08.2002 р. та від 20.08.2002 р. частково недійсними, визнання
майна  спільною власністю подружжя,
визнання права власності на 5/8 часток спірного будинку.

На підставі
ст.ст.257,267 ЦК України, ст.25 КпШС України,
керуючись ст.ст. 10, 11,60, 209, 212-216 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, 3-ї Сімферопольської державної нотаріальної
контори про поновлення строку звернення до суду, визнання свідоцтва частково
недійсним,  визнання майна спільною
власністю подружжя, визнання права власності - відмовити.

На рішення може
бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд
Автономної Республіки Крим через Київський районний суд міста Сімферополя
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка
подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя :