10 вересня 2008 року                                                              м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом дочірньої
компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні майном і виселення та за позовом ОСОБА_1 до дочірньої компанії “Укртрансгаз”
Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” про визнання права на користування
жилим приміщенням, укладення договору найму жилого приміщення, вселення та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної
акціонерної компанії “Нафтогаз України” на рішення Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 10 жовтня 2007 року та рішення апеляційного суду Черкаської
області від 30 січня 2008 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2007 року дочірня компанія (далі - ДП) “Укртрансгаз”
Національної акціонерної компанії (далі - НАК) “Нафтогаз України” в особі Золотоніського
лінійного виробничого управління магістральних газопроводів УМГ “Черкаситрансгаз”
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та
розпорядження майном і виселення.
У обґрунтування позову позивач зазначав, що на балансі Золотоніського
лінійного виробничого управління магістральних газопроводів УМГ “Черкаситрансгаз”
рахується будинок для операторів газорозподільної станції Сміла (індивідуальний
технічної експлуатації газорозподільних станцій магістральних газопроводів установлені
прилади обліку, телефонний зв'язок та сигналізація.
Указаний будинок є невід'ємною складовою комплексу споруд
і систем газопроводу - відгалуження високого тиску до м. Сміла, який був запроектований
та зведений виключно для змінного персоналу операторів ГРС Сміла. Після смерті колишнього
оператора ГРС Сміла - ОСОБА_2 - у жилому приміщенні АДРЕСА_1 без законних на те підстав проживає
ОСОБА_1 та її неповнолітній
Посилаючись на те, що відповідачка в трудових відносинах із
ДП “Укртрансгаз” та її відокремленими підрозділами не перебуває, ордер на вселення
їй не надавався, договір найму не укладався, позивач просив задовольнити позов.
У березні 2007 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом
про вселення, який у подальшому доповнила вимогами щодо визнання її наймачем квартири
АДРЕСА_1, зобов'язання
укласти з нею договір найму та стягнення 10 тис. грн. на відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що в спірну квартиру вона з неповнолітнім сином вселилась
разом із батьком як член його сім'ї ще в 1996 році, постійно проживала з ним, а
тому вважала, що набула право постійного користування нею. На обґрунтування відшкодування
моральної шкоди зазначала, що відповідачем незаконно її і сина було виселено зі
спірної квартири в період, коли вона хворіла. Унаслідок дій відповідача вона зазнала
значних душевних страждань, нервового напруження, хвилювання та необхідності прикладання
додаткових зусиль для організації свого життя.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області
від                 10 жовтня 2007 року в
задоволенні позову ДП “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” відмовлено. Позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_1 та її неповнолітнім сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на користування квартирою
АДРЕСА_1 Черкаської
області та вселено їх в дану квартиру. Зобов'язано ДП “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз
України” укласти з ОСОБА_1 договір житлового найму на спірну квартиру. Стягнуто з ДП
“Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” на користь ОСОБА_1 2 тис. грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 січня
2008 року зазначене рішення суду в частині стягнення з ДП “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз
України” на користь ОСОБА_1 2 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди скасовано, ухвалено
в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.
У решті - рішення міськрайонного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”
просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі, а апеляційної
інстанції - у частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права на користування спірним жилим приміщенням,
вселення та зобов'язання укласти з нею договір найму, посилаючись на те, що судами
неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верхового
Суду України, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання за нею права на
спірне жиле приміщення, вселення та зобов'язання укласти з нею договір найму,
суд виходив із того, що вона вселилась до батька як член сім'ї наймача.

Проте таких висновків суд дійшов без належного
з'ясування дійсних обставини справи.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року№ 2  «Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями),
вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи
прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним
місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість
часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15
постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі  не може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди
як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі
не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим
приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони
висловлювали таку згоду.

Як посилався
позивач, на балансі Золотоніського лінійного
виробничого управління магістральних газопроводів УМГ “Черкаситрансгаз” ДП “Укртрансгаз”
НАК “Нафтогаз України” перебуває будинок для операторів газорозподільної станції
Сміла, в якому відповідно до Правил технічної експлуатації газорозподільних станцій
магістральних газопроводів установлені прилади обліку, телефонний зв'язок та сигналізація.

Цей будинок був запроектований і зведений виключно для змінного
персоналу операторів ГРС Сміла та входить до складу єдиного майнового комплексу
для здійснення господарської діяльності щодо безперебійного забезпечення споживачів
природним газом.

ОСОБА_2, батько ОСОБА_1, працював
оператором ГРС Сміла з квітня 1991 року. 7 грудня 2005 року він звільнився за власним
бажанням, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - помер. Квартира АДРЕСА_1 надавалась ОСОБА_2 у зв'язку з виконанням ним службових обов'язків, рішення
та ордер на спірне жиле приміщення йому не видавались, він постійно проживав зі
своєю сім'єю в приватному будинку АДРЕСА_2, в якому був прописаний.

Суд як першої, так і апеляційної інстанцій, цих суттєвих обставин
та правовий статус спірного жилого приміщення належним чином не перевірив.

Відповідно до ст. 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для
вселення в надане жиле приміщення.

Без належного з'ясування й правової оцінки суду першої та
апеляційної інстанцій залишилось і те, чи порушував ОСОБА_2 за життя питання про вселення
ОСОБА_1 та її реєстрації
в спірній квартирі; чи не зберігала вона за собою право користуванні іншим помешканням
по АДРЕСА_3, яке їй
належало на праві власності та в якому вона була прописана (а.с. 91).

За таких обставин ухвалені судові рішення в
частині відмови в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного
позову про визнання права на користування жилим приміщенням, вселення,
укладення договору найму жилого приміщення не можна визнати законними та
обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Щодо рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 січня 2008 року
в частині скасування рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської
області від 10 жовтня 2007 року про стягнення моральної шкоди та відмови в її
стягненні, то воно відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верхового Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії
“Нафтогаз України” задовольнити частково.

Рішення
Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 жовтня 2007 року та
рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 січня 2008 року в частині відмови в задоволенні первісного позову
та задоволення зустрічного позову про визнання права на користування жилим
приміщенням, вселення, укладення договору найму жилого приміщення скасувати, а справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У решті - рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 січня 2008 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді Верховного Суду України:

В.М. Барсукова  Л.І. Григор'єва  В.Й. Косенко  В.С. Перепічай