Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - до закритого акціонерного товариства “Будівельно-монтажна
фірма “Азовстальбуд”, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Маріуполі про зобов'язання скласти акт за формою Н-1, стягнення одноразової
грошової допомоги на сім'ю, однорічного заробітку на неповнолітніх утриманців,
щомісячних страхових виплат і відшкодування моральної шкоди за касаційною
скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Маріуполі на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 3
липня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13
березня  2008 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2005 року ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулася до суду із зазначеним позовом до закритого
акціонерного товариства “Будівельно-монтажна фірма “Азовстальбуд” (далі - ЗАТ
“БМФ “Азовстальбуд”), відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в                    м.
Маріуполі. Позивачка  зазначала, що її
чоловік, ОСОБА_4, перебував у трудових відносинах із ЗАТ “БМФ “Азовстальбуд”,
працював водієм.                   13
вересня 2000 року згідно з наказом відповідача ОСОБА_4 працював на перевезенні
цегли з ТОВ “Перспектива” на дільницю № 4 ЗАТ “БМФ “Азовстальбуд”. Указувала,
що до обідньої перерви чоловік перевіз дві партії цегли, після чого на цьому ж
автомобілі приїхав додому на обід. Пообідавши, близько 13 години 20 хвилин
чоловік поїхав із дому для завантаження та перевезення третьої партії цегли на
дільницю № 4  ЗАТ “БМФ “Азовстальбуд”.
Після закінчення робочого дня автомобіль КАМАЗ під керуванням її чоловіка
додому не повернувся, із цього часу про подальшу долю ОСОБА_4 позивачці нічого
невідомо. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18
червня 2004 року ОСОБА_4 оголошено померлим. Вважаючи  висновки комісії з розслідування нещасного
випадку, яка не встановила зв'язку зникнення її чоловіка з виконанням ним трудових
обов'язків, невірними, позивачка просила зобов'язати ЗАТ “БМФ “Азовстальбуд”
скласти акт за формою Н-1 і взяти на облік нещасний випадок, що стався з її
чоловіком; стягнути з відповідачів одноразову грошову допомогу на сім'ю,
одноразову допомогу на двох неповнолітніх дітей та щомісячні страхові виплати
виходячи з розрахунку  середньомісячної
заробітної плати потерпілого - 521 грн. 98 коп., а також стягнути із ЗАТ “БМФ
“Азовстальбуд” по 15 тис. грн. на кожного з позивачів на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя                          від 3 липня 2007
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13
березня  2008 року, позов задоволено
частково. Зобов'язано ЗАТ “БМФ “Азовстальбуд” скласти акт за формою Н-1 і взяти
на облік нещасний випадок, що стався з ОСОБА_4 13 вересня 2000 року. Стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 31 318 грн.             80 коп. одноразової допомоги на
сім'ю, по 6 263 грн. 76 коп. на користь                ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразової
допомоги утриманцям, по 12 372 грн. 64 коп. страхових виплат за період з
ІНФОРМАЦІЯ_1 до 30 червня 2007 року на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також
зобов'язано зазначене відділення проводити щомісячні страхові виплати на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до досягнення ними повноліття. Стягнуто із ЗАТ “БМФ
“Азовстальбуд” на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3                по 2 500 грн. на відшкодування
моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням суду
від 21 грудня 2007 року зобов'язано
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Маріуполі                     з 1 липня
2007 року проводити щомісячні страхові виплати на користь    ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до досягнення ними
повноліття в сумі 497 грн.       97 коп.
кожному, що підлягають коригуванню на коефіцієнт зростання реальної заробітної
плати відповідно до даних Державного комітету статистики України.

У касаційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в м. Маріуполі просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині
стягнення одноразової грошової допомоги на сім'ю, на утриманців, а також
щомісячних страхових виплат і зобов'язання проводити ці виплати до досягнення
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повноліття, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права, та передати справу на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що з ОСОБА_4
стався страховий випадок, унаслідок якого настала його смерть.

Однак з таким висновком погодитися не можна.

Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну
чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням
яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Відповідно                          до ч. 1 ст. 14 зазначеного
Закону нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника
небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним
трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Частинами
2 та 3 ст. 14 зазначеного Закону передбачено, що перелік обставин, за яких настає
страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням
спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади. В окремих
випадках, за наявності підстав, Фонд соціального страхування від нещасних
випадків може визнати страховим нещасний випадок, що стався за обставин, не
визначених передбаченим частиною другою цієї статті переліком.

У
Переліку обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального
страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, затвердженому постановою Кабінету Міністрів  України від 25 серпня 2004 року № 1112 “Деякі
питання розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві” однією з таких обставин є оголошення працівника
померлим унаслідок його зникнення, пов'язаного з нещасним випадком під час
виконання ним трудових (посадових) обов'язків.

Відповідно
до п. 52 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві, затвердженого зазначеною постановою
Кабінету Міністрів  України, у разі коли
комісія із спеціального розслідування випадку зникнення працівника під час
виконання ним трудових обов'язків з урахуванням конкретних обставин дійде
висновку, що зникнення працівника зумовлено настанням нещасного випадку,
пов'язаного з виробництвом, акт форми Н-5 з таким висновком комісії видається
сім'ї цього працівника або особі, яка представляє його інтереси, для звернення
до суду із заявою про оголошення працівника померлим. Після оголошення судом
працівника померлим орган Держнаглядохоронпраці, який призначив комісію із
спеціального розслідування цього випадку, відповідно до акта форми Н-5 визнає
цей випадок пов'язаним з виробництвом, складає акт форми Н-1, а роботодавець бере
цей випадок на облік в установленому порядку.

Судом установлено, що з 11 серпня 1990 року ОСОБА_4 і ОСОБА_1 перебували в
шлюбі, від якого мають синів: ОСОБА_3, 1990 року народження, та ОСОБА_2, 1995
року народження. З липня 1995 року ОСОБА_4 працював водієм у ЗАТ “БМФ
“Азовстальбуд”. 13 вересня 2000 року о                     6 годині ранку він отримав
завдання з перевезення цегли із заводу ТОВ “Перспектива” на дільницю
будівельного управління № 4 ЗАТ “БМФ “Азовстальбуд”, що знаходилась на
території ВАТ “Макрохім”, і виконував цю роботу до обіду. Після обідньої
перерви ОСОБА_4 на автомобілі КАМАЗ, державний номер НОМЕР_1, поїхав із дому на
роботу, однак на виробничих об'єктах більше не з'явився. 27 грудня 2000 року за
фактом зникнення   ОСОБА_4 було порушено
кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 94 КК України. Згідно
з актом спеціального розслідування обставин зникнення ОСОБА_4 12 листопада 2001
року ЗАТ “БМФ “Азовстальбуд” складено акт за формою Н-5. Рішенням
Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 18 червня 2004 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 визнано померлим. 17 березня 2005 року позивачці видано
свідоцтво про смерть ОСОБА_4, в якому зазначено днем його смерті                    ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішенням Орджонікідзевського районного суду                м. Маріуполя від 18 червня 2004
року підставою оголошення ОСОБА_4 померлим була відсутність у місці його
постійного проживання відомостей про місце його перебування протягом трьох
років.

За таких обставин, оскільки підставою оголошення
ОСОБА_4 померлим була відсутність у місці його постійного проживання відомостей
про місце його перебування протягом трьох років, а не пропажа його безвісти за
обставин, що загрожували йому смертю під час виконання ним трудових обов'язків,
з настанням чого відповідно до ч. 2 ст. 13 зазначеного вище Закону виникає право на отримання матеріального забезпечення
та/або соціальних послуг за державним соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності, підстави для задоволення позову в частині спонукання до
складення акта за формою Н-1, стягнення одноразової грошової допомоги на сім'ю,
однорічного заробітку на неповнолітніх утриманців, щомісячних страхових виплат
відсутні.

Таким чином, оскільки фактичні обставини справи судом установлено повно,
але неправильно застосовано матеріальний закон, який регулює спірні
правовідносини, ухвалені у справі судові рішення відповідно до вимог ст. 341
ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 336, ст. 341, ч. 2 ст. 344 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 3 липня 2007
року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 березня  2008 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 у своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3 - до закритого акціонерного
товариства “Будівельно-монтажна фірма “Азовстальбуд”, відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Маріуполі про спонукання до складення акта за формою Н-1,
стягнення одноразової грошової допомоги на сім'ю, однорічного заробітку на неповнолітніх
утриманців та щомісячних страхових виплат, а також про відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк