ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ
(вступна та резолютивна частини)
Лисичанський міський суд Луганської області
у складі: головуючої
судді                                                     Чернобривко
представника позивача                                       ОСОБА_4
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної
особи такою, що втратила право користування житлом,
Зважаючи на складність
у викладенні повного рішення суду, пов»язаного з потребою у обґрунтуванні
доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне
проголосити його вступну та резолютивні частини.
На підставі ст.  405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11,
209, 212-215, 218 ЦПК України,
У позові  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної
особи такою, що втратила право користування житлом відмовити за
Рішення може бути
оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до
Лисичанського міського суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів
з дня після його проголошення або подання апеляційної скарги у той самий строк.
Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження до Лисичанського міського суду .

Суддя:

2-741/2008

Р І Ш Е Н Н
Я

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

04 червня 2008 року
Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючої
судді
Чернобривко Л.Б.

при секретарі
Дьоміновій О.М.

з участю
представника позивача                                       ОСОБА_4

представника
відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної
особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до
суду з вищеозначеним позовом до відповідачки, посилаючись на те,що квартира
АДРЕСА_1 належить йому на праві
приватної власності згідно свідоцтва про право власності від 14.06.1995
року.  У 2001 році він зареєстрував шлюб
з відповідачкою і вони разом стали мешкати в спірній квартирі. У грудні 2006
року сім»я розпалась. У січні 2007 року шлюб між ними було розірвано,  відповідачка забрала все своє майно і пішла
проживати до своєї дочки, в квартиру яка була
нею куплена для дочки . З лютого 2007 року в спірній квартирі не
проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, тому просив визнати її
такою, що втратила право користування житлом.

У  судовому засіданні позивач  просив позов задовольнити, пояснивши, що
квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві приватної власності. Після реєстрації
шлюбу з відповідачкою 08.06.2001 року вона разом із своєю дочкою перейшла жити
в його квартиру. Після двох років сумісного життя,  в сім»ї почалися сварки  і у січні 2007 року шлюб було розірвано.  Рішенням Лисичанського міського суду за
позовом відповідачки було розділено майно. Відповідачка забрала майно
відповідно  до рішення суду і більше в
квартиру він її не пустив,бо не хотів її бачити в цій квартирі.  У лютому 2007 року він поміняв замок на
вхідних дверях, бо вважав, що відповідачка, приходячи до  квартири у його відсутність, забирає майно,
яке належить йому. Оскільки відповідачка більше року не проживає в спірній
квартирі, а проживає разом з дочкою за адресою АДРЕСА_2, просив визнати її
такою, що втратила право користування спірною квартирою.

У судовому засіданні
відповідачка позов не визнала, пояснивши усно та письмово, що  з 1997 року вона з відповідачем  проживала разом, а у 2001 році зареєстрували
шлюб.  Вона отримувала аліменти на
утримання дочки, а їй та позивачу в той час заробітну плату не платили. В   квартирі
АДРЕСА_1 вона зробила ремонт, перевезла свої меблі. Квартиру
АДРЕСА_3  вона продала  з дозволу органу опіки, бо дочка була
неповнолітня і купила їй квартиру АДРЕСА_2. Через деякий час в сім»ї почалися
сварки, позивач почав виганяти її з квартира, посилаючись на те, що в нього є
інша жінка, бив її. В березні 2007 року , коли вона пішла до аптеки за ліками,
повернутися в квартиру не змогла, бо
позивач закрив двері на засов, а через деякий час  змінив замки на дверях.   Рішеннями Лисичанського міського суду шлюб
між ними розірвано і розділено майно. Майно вона забирала в присутності
держаного виконавця, бо позивач не пускав її у квартиру.  Іншого житла вона немає, за станом здоров»я
часто знаходиться на лікуванні у лікарні. В інший час проживає у дочки, яка має
чоловіка та сина. Не зверталась до  суду
з позовом про вселення в квартиру, бо майже весь час знаходиться на лікуванні.

Допитаний у судовому засіданні
свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що  сторони проживали разом в квартирі АДРЕСА_1.
Наприкінці 2007 року  відповідачка
вивезла з квартирі свої речі і більше  в
квартирі вона її не бачила.   Їй відомо,
що відповідачка купила квартиру, де проживає її дочка , точну адресу не знає.
Разом з позивачем вони вивозили з той квартирі сміття. Вона бачила, що
відповідачка проживає у своїй дочки, бо бачила її там.

Допитаний у судовому засіданні
свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що  знає відповідачку давно.  Їй відомо, що позивач її бив, виганяв з
квартири, бо вона хвора. Зі слів відповідачки їй відомо, що коли вона пішла за
ліками , в квартиру не змогла зайти, бо позивач її не пустив, а потім поміняв
замки на дверях.

Допитаний у судовому засіданні
свідок  ОСОБА_7 в судовому засіданні
показала, що  позивач є сусід. Він привів
відповідачку у свою квартиру. Потім у них почалися сварки, а у січні 2007
року  відповідачка забирала майно з цієї
квартири.  Проживає вона в будинку
АДРЕСА_2  у дочки  більше року. З квартир и позивачка вивозила
майно.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 в судовому засідання показала, що
в квартиру позивача вона
переїхала  разом з матір»ю. Мати
купила цю квартиру разом з її батьком, продав квартиру АДРЕСА_3. Спочатку жили
нормально, а потім позивач почав
скривджувати матір, бив її.   Коли
вона пішла до аптеки, він закрив двері на запори і не пустив її до квартири,
згодом замінив замки на двері. Майно ними було розділено за рішенням суду, мати
перевезла до неї холодильник та пральну машинку. Особисті речі її залишились у
квартирі і позивач їх не повертає. Їй невідомо чи зверталась мати до суду з
позовом про вселення у квартиру.

Суд досліджує надані докази:

Копія свідоцтва про
право власності на житло, копія свідоцтва про розірвання шлюбу,  копія домової книги,  довідка, заперечення на позов,  довідка МСЕК, постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи, довідка БТІ., довідки з лікарні.

Суд, заслухавши пояснення
позивача, відповідачки, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню.

Судом  встановлено слідуючи  факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно свідоцтва про право
власності на  житло від 14.06.1995 року
квартира АДРЕСА_1 належить  на праві приватної
власності ОСОБА_1 ( а.с.7). В цій квартирі з 03.04.2002 року зареєстровані  ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_9 ( а.с. 10-11). З
початку 2007 року між сторонами склались неприязнені відношення з приводу
розділу майна, у зв»язку   з чим
відповідачка неодноразово зверталась
відділу міліції. Майно між сторонами було поділено за рішенням суду і
розділено у примусовому порядку з участю державного виконавця, бо позивач не
віддавав ключі від квартири позивачці.
29.01.2007 року позивач отримав свідоцтво про розірвання шлюбу ( а.с.9).

Згідно ст.  405 ч.1
ЦК України члени сім»ї власника житла, які проривають разом з ним, мають
право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно  ч.2 цієї ж статті член  сім»ї власника житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю між ними
власником житла або законом. Судом встановлено, що   позивач не пустив відповідачку у квартиру,
закривши двері на запори, а згодом поміняв замки на дверях.  Таким чином вона не могла користуватися
житлом, в  якому була прописана і
проживала з 2002 року. Відповідачці з 01.01.2007 року встановлена 3 група
інвалідності безстроково ( а.с.17) . Відповідно довід БТІ ( а.с.52)  іншого
житла не має. Тому суд вважає, що
вона не може бути визнаною такою, що втратила право на користування житлом, бо
позивач своїми діями перешкоджав  її
проживанню в цій квартирі, замінивши замок на дверях.

На підставі ст.  405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11,
209, 212-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в :

У позові  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної
особи такою, що втратила право користування житлом відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського
суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня після його
проголошення або подання апеляційної скарги у той самий строк. Апеляційна
скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження до Лисичанського міського суду .

Суддя: