У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2008 року                                                              м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,

Барсукової В.М.,

Луспеника Д.Д.,-

розглянувши  в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної
страхової компанії (далі - НАСК) «Оранта» про стягнення страхової суми за касаційною скаргою НАСК «Оранта» на
рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27 лютого 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до НАСК «Оранта» про стягнення
страхової суми в розмірі 30 600 грн. і моральної шкоди в розмірі 6 тис. грн., мотивуючи свої вимоги тим,
що під час проходження служби в органах внутрішніх справ 4 листопада 1979 року, перебуваючи при виконанні службових обов'язків,
пов'язаних із затримкою злочинця, підковзнувся та одержав складний перелом ноги.
Унаслідок одержаної травми висновком МСЕК від 6 липня
2004 року
його визнано інвалідом 2-ї групи. На цій підставі надав відповідачеві
відповідні документи для отримання страхової суми, однак 1 грудня 2006 року йому
необґрунтовано відмовлено у виплаті страхових сум. Вважає відмову НАСК «Оранта»
незаконною, оскільки травма отримана ним при виконанні обов'язків, пов'язаних з
охороною громадського порядку, громадської безпеки та боротьбою із злочинністю.

Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від                               23 серпня 2007 року
в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від                        27 лютого 2008 року рішення
суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 30 600 грн. на відшкодування страхового випадку, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі НАСК «Оранта» просить скасувати зазначене
судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків апеляційного суду обставинам
справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає,
що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції керувався Положенням про порядок і умови державного обов'язкового
особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу
органів і підрозділів внутрішніх справ республіки, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 19 листопада 1992 року № 627.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, апеляційний суд керувався Положенням
про порядок і умови державного обов'язкового особистого страхування осіб
рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів   внутрішніх справ України, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59, і стягнув
страхову суму з НАСК "Оранта".

З такими висновками
судів погодитись не можна, оскільки суди дійшли їх із неправильним
застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права..

Згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 “Про затвердження
Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті)
або інвалідності працівника міліції” покладено на Міністерство внутрішніх справ
України завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги у
разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути
нараховані до 1 січня 2007 року.
Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1991 року № 59 та від
19 листопада 1992 року № 627, якими керувалися суди, втратили чинність.

Вирішуючи спір, суди
зазначених вимог законодавства не врахували, у порушення правил ст. ст. 212-214
ЦПК України не з'ясували: хто є належним відповідачем у справі, які
правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи спір не повинен вирішуватися в
порядку адміністративного судочинства, що має істотне значення для правильного
вирішення спору.

За таких обставин справи колегія не
може визнати судові рішення законними та обґрунтованими, вони підлягають
скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» задовольнити частково.

Рішення Залізничного
районного суду м. Сімферополя від                               23 серпня 2007
року та рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27 лютого 2008
року скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Л.І. Григор'єва

Судді:

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук

Д.Д. Луспеник