УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

1 жовтня 2008 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,                     Гуменюка В.І., Барсукової В.М.,              Данчука В.Г.,-

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовомОСОБА_1до ОСОБА_2, треті особи: Києво-Святошинська
районна державна нотаріальна контора, Тарасівська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту прийняття
спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за
законом, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на
земельну ділянку, визнання права власності на &frac12; частину спадкового
майна,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2005 року ОСОБА_1. звернувся із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_3., після смерті
якої відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1. Він та його
сестра фактично прийняли спадщину: сестра проживала в цьому будинку, а він
поховав матір, приїздив до будинку, в літній період проживав в ньому,
підтримував його у належному стані, сплачував належні платежі. ІНФОРМАЦІЯ_2 року сестра позивача ОСОБА_4померла, спадщину
після її смерті прийняла її донька - відповідачка ОСОБА_2. У жовтні 2005 року позивач дізнався, що у 2000 році
його сестра ОСОБА_4 звернулась до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері. 26 січня 2000
року вона отримала свідоцтво про право власності на весь спадковий будинок АДРЕСА_1. Просив визнати свідоцтво про право на спадщину за
законом на ім'яОСОБА_4. частково недійсним, встановити факт
прийняття спадщини після смерті матері та визнати за позивачем право власності
на &frac12; частину спадкового майна. У судовому засіданні доповнив свої вимоги
і просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю,
виданий ОСОБА_4. 01 липня 2003 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного
суду від 18 липня 2006 року позов задоволено. Визнано частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за законом видане 26 січня 2000 року на ім'яОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_1. право власності
на &frac12; частину будинку по вул. Леніна в с. Тарасівка Києво-Святошинського
району Київської області. Визнано недійсним акт на право приватної власності на
земельну ділянку виданий 1 липня 2003 року ОСОБА_4.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 16 листопада 2006 року рішення Києво-Святошинського районного суду
від 18 липня 2006 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За правилами статей 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), який
був чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3., для придбання
спадщини необхідно було її прийняти. Спадкоємець вважався таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив
в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Фактичне прийняття спадщини полягає у проведенні похорон
спадкодавця, у шестимісячний термін після смерті спадкодавця спадкоємці взяли
належні померлому речі, проживали у будинку, який є спадковим майном, проводили
його ремонт.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної
інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1. із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не звертався. Доказів, які б достовірно
свідчили про те, що позивач протягом шести місяців вступив у фактичне
управління та володіння спадковим майном суду надано не було.

У відповідності до частини 1 статті 335
ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або вирішені
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно
статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо
визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Судом апеляційної
інстанції досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Доводи скарги висновків суду не
спростовують.

Рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав
для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись статтями 335-337, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у
х в а л
и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 16 листопада
2006 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                           А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                   М.І.
Балюк

В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук