Справа
№  2- 121/08
М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
Ковельський міськрайонний суд Волинської області
судді
-                                                            ВОСКОВСЬКОЇ
секретарі  -                                            ГРИЩУК
з участю позивача                                      ОСОБА_1
позивача                               ОСОБА_4
3-ї особи на стороні
Синівської с/р Старовижівського
району                                                           ГОЧАЧКО Р.В.
у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу  за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи на стороні відповідача без самостійних
вимог - Синівської  сільської ради
Старовижівського району Волинської області про визнання заповіту недійсним та
визнання права власності на  житловий
будинок в порядку спадкування,
суд, -
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 , третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог  - Синівської сільської ради Старовижівського
району Волинської області про визнання заповіту
недійсним та визнання права  власності
на будинок в порядку  спадкування.
Позовні вимоги мотивовані тим, що матір позивача - ОСОБА_6 з 1964 року перебувала
в  зареєстрованому  шлюбі
з  ОСОБА_7, який був вітчимом  позивача.
За час  шлюбу матір та вітчим  збудували будинок АДРЕСА_1. Після смерті
матері у 1998 році позивач та  його
вітчим в 6 - ти місячний термін звернулись в нотаріальну контору із заявами про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, в зв'язку  з чим вважає, що кожен з них  успадкував по 1/4  частини будинку. Після смерті матері  доглядав вітчима, який хворів хронічним  алкоголізмом і потребував постійного догляду
. У 2003 році, перебуваючи в лікарні, вітчим
склав заповіт на  свою частину
будинку в користь позивача, а в  червні
2004 року  на прохання ОСОБА_7  він відвіз його на батьківщину - в  село Синово
Старовижівського району де проживала сестра  вітчима - ОСОБА_2  Під час відвідин у селі відповідачка  ОСОБА_2
не пускала його до вітчима, а коли той
помер, не повідомила його про смерть. У червні 2007 року  вирішив оформити на себе будинок в порядку
спадкування  і  тоді ж дізнався про існування  іншого заповіту - в  користь
відповідачки. Вважає, що ОСОБА_7 не міг оформити  такого заповіту, поскільки вважав його  своїм сином, в перед смертю  дуже хворів, нічого не усвідомлював , а
Синівська  сільська рада при
оформленні  заповіту за таких обставин
повинна була  запросити  двох свідків, чого зроблено не було. У
зв'язку з наведеним вважає,  що останній
заповіт  ОСОБА_7 слід визнати  недійсним
та просить  визнати за ним  право власності в порядку спадкування на весь
Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні  повністю підтримав  заявлені ним позовні вимоги  частково з підстав , викладених  у позовній заяві, однак, не  настоює на
призначенні посмертної  судово -
психіатричної експертизи для визначення психічного стану ОСОБА_7 під час  вчинення ним заповіту 23.07.2004 р.,  а вважає, що
даний заповіт слід визнати недійсним
з тих підстав, що у  вчиненні  підписку в заповіті іншою особою  замість ОСОБА_7 не було   необхідності, поскільки  останній
сам міг  розписатися за себе , а,
окрім того, заповіт був  складений в
присутності  одного, а не  двох свідків. Також вказує,  що паспорт та пенсійне посвідчення
ОСОБА_7  постійно  знаходились і
знаходяться на даний  час у
нього,  і Синівська  сільська рада
неналежним чином  встановила особу
при  посвідчені заповіту.  Просить задовольнити  заявлені ним
позовні вимоги  та  визнати за ним  право власності в порядку  спадкування на весь будинок.
Представник позивача ОСОБА_4 -
підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 з підстав, викладених ним  в судовому засіданні  та пояснив суду наступне . ОСОБА_1  після смерті
своєї матері  - ОСОБА_6 у 1998
році вчасно  звернувся до нотконтори  із
заявою  про  прийняття
спадщини  і  став, відповідно, власником  1/4 частини
будинку АДРЕСА_1. Після смерті матері
позивач доглядав постійно свого вітчима
- ОСОБА_7, який крім хронічного алкоголізму мав і інші хвороби. Під час
лікування в Ковельській ЦРЛ у 2003 році ОСОБА_7
в присутності лікарів склав заповіт на свою частину будинку в користь
ОСОБА_1 , поскільки вважав  його своїм
сином. У червні 2004 року на прохання ОСОБА_7 позивач відвіз його в село до
сестри погостювати, однак, пізніше, сестра ОСОБА_7- ОСОБА_2 , відмовилась
відпускати брата з села і не пускала до нього позивача та не повідомила його
про смерть вітчима, в  зв'язку з чим про
існування  іншого заповіту  ОСОБА_1 дізнався  лише в червні
2007 року і коли звернувся в нотконтору
із метою оформлення  права
власності на спадкове майно. Вважає, що оспорюваний  заповіт не відповідає вимогам  Цивільного Кодексу  України , який передбачає  обов'язковою присутність двох свідків при
посвідченні заповіту,  який складається
особою, яка має фізичні вади і не може вчинити
самостійно  підпис, тоді  як у
оспорюваному заповіті вказано лише
одного свідка, інша  особа, яка
вказана свідком -  ОСОБА_9, - є особою,
яка підписала заповіт від імені ОСОБА_8, а ,отже  свідком не являється. Також,  вважає, що секретар Синівської  сільської ради - Гочачко Р.В.  при посвідчені  заповіту
не дотримала  вимог  Інструкції
про порядок  вчинення  нотаріальних
дій і  неналежним чином
встановила  особу  спадкодавця, не  перевіривши його документів, - ні  паспорту, ні пенсійного посвідчення ,  які на той час знаходились  у позивача.
Також, вважає, що  необхідності  у вчиненні підпису  замість
ОСОБА_7 іншою особою у  заповіті  23 липня 2004 року не було,  поскільки. Останній міг розписатися  власноручно і був у змозі  це зробити, як  фізично так і психологічно , однак,  не підписав заповіт.  Вважає, що даний заповіт  слід визнати недійсним  та визнати за позивачем право  власності на будинок  АДРЕСА_1 в порядку  спадкування
після смерті  матері позивача  - ОСОБА_6 на 1/4 частину будинку, і
після  смерті вітчима - ОСОБА_7 - на
3/4  частини будинку, -  відповідно до заповіту від 27.10.2003 р.
Просить задовольнити позов.
Відповідачка по справі ОСОБА_2 позов
не визнала  та пояснила суду  наступне . Дійсно, померлий ОСОБА_7  був  її
рідним  братом і проживав в АДРЕСА_1.
Брат  постійно хворів і вона часто
приїжджала до нього  відвідувати,  привозила продукти харчування і бачила, що брат
не доглянутий,  зловживає спиртним. У
червні  2004 року  позивач
привіз ОСОБА_7  хворого і  недоглянутого до неї в  село Синово і залишив. До дня смерті брата -
ІНФОРМАЦІЯ_3  - позивач не  приїжджав
його відвідувати і на похорони також
не  приїхав. Вона сама доглядала
брата , і ОСОБА_7 у липні 2004 року попросив
її привести  додому осіб, які б
посвідчили заповіт, поскільки сказав, що хоче їй - сестрі - залишити свій будинок.
Вона передала це прохання брата -
секретарю сільської ради  Гочачко
Р.В.  і та разом з медсестрою  ОСОБА_11
та головою сільської  прийшли до
неї додому  і посвідчили заповіт  ОСОБА_7 Саме вона в цей час при  складанні
і посвідчені  заповіту не була, а
коли  повернулись додому, то брат
повідомив їй, що склав  заповіт в її користь.
До вчинення такої дії  брата ніхто не
примушував, це було  його волевиявлення ,
щодо неможливості  розписатися в заповіті
особисто, і пояснила, що у ОСОБА_7 були пошкоджені кисті рук внаслідок
пожежі  багато років тому і він сам
погано володів кистями рук,  бувало таке,
що не міг тримати в руках ложку і виделку,
вона змушена була його кормити. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
безпідставні і просить відмовити  у
Представник  відповідача ОСОБА_10 позовні вимоги  ОСОБА_1 не
визнав та пояснив суду, що заповіт від 23 липня 2007 року складено
відповідно  до волевиявлення  заповідача ОСОБА_7, який усвідомлював що
він  вчиняє і якого до цього ніхто не
примушував.   Недотримання  порядку
встановлення  особи відповідача по
паспорту чи іншому документу в даному випадку не є підставою для визнання
недійсним заповіту. поскільки, як
секретар  сільради  Гочачко Р.В. , яка посвідчувала заповіт, так
і  присутні  при цьому особи  знали ОСОБА_7
особисто, як уроженця і жителя села Синово, а  усі документи
заповідача постійно  знаходились і
знаходяться у позивача.
Вважаю, що заповіт складено
відповідно до вимог  закону,  а факт
поганого володіння кистями рук ОСОБА_7
підтвердили  свідки,  в зв'язку з чим інша особа  вчинила підпис у заповіті на  прохання відповідача. Просить відмовити
у  задоволенні  позову.
Представник  третьої особи на стороні  відповідача без  самостійних вимог  - Синівської
сільської ради Старовижівського району
Волинської області -  Гочачко
Р.В.. - пояснила суду, що на прохання ОСОБА_2 вона прийшла в будинок  відповідачки,
поскільки її брат - ОСОБА_7  -
хотів  скласти заповіт.  Живучи
постійно в селі Синьово , знала, що ОСОБА_7  хворий, сам не може ходити і тому взяла з
собою голову   сільради  ОСОБА_9
та фельдшера - ОСОБА_11.
Згідно  виданого сільською радою
розпорядження, вчинення нотаріальних дій покладені саме на неї , як на
секретаря  сільради. 23 липня 2004 року
,  коли вони утрьох  прийшли в
будинок ОСОБА_2, останньої  вдома
не було, а ОСОБА_7  лежав  у ліжку. Він відразу ж  впізнав її , назвав по імені  і розпитував
про батька  та брата. Вона  особисто
теж  добре знала ОСОБА_7,
поскільки народилась і постійно живе в селі Синово, а ОСОБА_7 теж з цього села.
Присутні при  посвідчені заповіту  ОСОБА_9
та ОСОБА_11 також особисто знали ОСОБА_7
Останній, коли вони до нього прийшли, заявив , що  хоче скласти заповіт , за яким  усе своє майно, зокрема, будинок  в м.Ковелі,
хоче залишити  своїй сестрі -
ОСОБА_2, яка його доглядає і піклується про нього .Вона  особисто, як
уповноважена на це  особа, склала
у письмовій формі такий заповіт, який
хотів ОСОБА_7 і прочитала його вголос останньому. Бачила, що у
ОСОБА_7  пошкоджені кисті рук і дала йому
папір і ручку, щоб він спробував сам розписатися. Однак, заповідач не зміг
цього зробити і на  його прохання за
нього в  заповіті підписалась ОСОБА_9.
Зроблено це було в присутності свідка - ОСОБА_11. Про те, що має  бути ще один свідок, - не знала, вважала
достатньою присутність  двох осіб. Крім
себе, якими були  ОСОБА_9 та ОСОБА_11
Діючи відповідно до Інструкції про порядок вчинення  нотаріальних дій, просила у ОСОБА_7  паспорт чи інший документ  для
встановлення особи, - хоча особа була ним особисто відома,  однак, заповідач пояснив, що усі його
документи знаходяться у ОСОБА_1 і він  не
віддає  йому цих документів. Щоб
пересвідчитись , передзвонила Про
вчинення  нотаріальних дій -
заповіту, -   зробила  запис
у  книзі  реєстру вчинених нотаріальних дій. Вважає, що
хоч і допустила формальні порушення, однак виконувала волю відповідача,
який  виявив бажання заповісти  належне йому майно своїй рідній сестрі -
ОСОБА_2  і такі порушення не впливають на
зміст  волевиявлення ОСОБА_7, а
відповідно, і на сам  заповіт.
Суд, заслухавши  пояснення сторін та їх  представників, пояснення  представника
третьої особи  на стороні
відповідача   без самостійних вимог,  показання
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11.,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16  ОСОБА_17, ОСОБА_18.
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23,  ОСОБА_24,  ОСОБА_25, ОСОБА_26, дослідивши письмові
докази по  справі,  приходить до висновку,  що позов
підлягає до задоволення частково.
Так, згідно ст. 549 ЦК України  в редакції 1963 рокую, вважається, що  спадкоємець прийняв спадщину , якщо він  подав
до  державної  нотаріальної контори  за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини , зазначені  в цій статті
дії  повинні бути вчинені протягом  шести
місяців  з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 22 КЗпШС України
майно, нажите подружжям  за час шлюбу, є
його спільною  сумісною власністю. Кожен
з подружжя має рівні права  володіння.
користування і розпорядження цим майном, а згідно ст.  28 ч.1 КЗпШС, у разі поділу майна, яке є  спільною сумісною власністю подружжя, їх  частки
Як вбачається з виписки  з
рішення  виконавчого  комітету
Ковельської  міської ради  від 23.12.1997 р. № 400 та довідки  головного архітектора м. Ковеля  від 12.03.1970 р. № 28,ОСОБА_6 було  виділено земельну ділянку площею  900 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку ( а.с. 5).

Згідно
представленого суду  свідоцтва про
одруження, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вступили в
шлюб 24.05.1964 року.

Отже, будинок АДРЕСА_1 був набутий
подружжям ІНФОРМАЦІЯ_1 в період  шлюбу і
являвся їх  спільною  сумісною
власністю, в зв'язку з чим на момент
смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася
спадщина на 1/2 частину житлового будинку, що в АДРЕСА_1. Дані  обставини
сторонами не оспорюються.

Як вбачається з  матеріалів
спадкової справи, поданої Ковельською державною  нотаріальною конторою , ОСОБА_1 звернувся 7
грудня 1998 р. у  держнотконтору  із
заявою про прийняття спадщини
після  смерті  своєї матері
ОСОБА_6 , вказавши, що спадковим майном є будинок з господарськими
спорудами в АДРЕСА_1 ( а. с.  22). З
такою ж  заявою  11.01.1999 р. звернувся у  нотконтору і чоловік  померлої
ОСОБА_6 - ОСОБА_7  ( а.с 21).
Таким чином, як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_1
вважаються такими, що прийняли спадщину
після смерті ОСОБА_8,  при цьому
кожен із них успадкував по 1/4 частці
будинковолодіння в АДРЕСА_1, в зв'язку
з чим загальна частка, яка належала ОСОБА_7 на момент його смерті  становила 3/4 усього  будинковолодіння , а частка ОСОБА_1  складала
1/4  даного будинковолодіння.

Відповідно до ч.2 ст. 1254 ЦК України,
заповідач має право  у будь - який час
скласти  новий  заповіт, при цьому заповіт, який було
складено пізніше,  скасовує попередній
заповіт повністю або у тій частині, в якій
він йому  суперечить.

Згідно заповіту ОСОБА_7 від
27.10.2003 року,  посвідченого
Ковельською держнотконторою
заповідач  розпорядився своїм
майном, - у тому числі спірним  житловим
будинком , - заповівши його  ОСОБА_1  ( а.с. 9).

Однак, як вбачається з іншого
заповіту, посвідченого Синівською сільською
радою Старовижівського  району 23
липня 2004 року, ОСОБА_7 заповів  усе
належне йому майно своїй сестрі - ОСОБА_27 ( а.с. 7, 134, 135). Даний заповіт є
останнім, і  таким , що скасовує
попередній заповіт ( а.с. 8, 135).

Згідно довідки  Синівської
сільської ради Старовижівського
району від 01.06.2007 р. № 127/2.11, ОСОБА_7  помер і
похоронений у с.Синово Старовижівського району 11.12.2004 р. ( а.с. 11).

Відповідно до ст. 1247 ЦК України,
заповіт складається у письмовій формі , із
зазначенням  місця та часу
його  складання і має бути підписаний
особисто заповідачем. Якщо ж особа не може особисто  підписати заповіт, він підписується  відповідно до ч.4  ст. 207 ЦК України. Статтею також
передбачено, що заповіт  має  бути посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими ,  службовими особами,
визначеними у ст. ст.ст. 1251 - 1252 ЦК України.

Згідно ст.1251 ЦК України, якщо у
населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це особою, службовою особою відповідного
органу  місцевого  самоврядування.

Як вбачається з розпорядження голови
Синівської  сільської ради від 01.08.2003
р. № 52, відповідальною особою  за
вчинення нотаріальних  дій було
призначено секретаря сільської ради
Гочачко Руслану Василівну ( а.с. 133), яка, як вбачається з оспорюваного
заповіту, посвідчувала даний заповіт, дотримавши його письмової форми із  зазначенням місця та часу  його складення ( а.с. 134).

Частиною 4 статті 207 ЦК України, -
на яку  посилається   ч.2 ст. 1247 ЦК України, - передбачено, що
якщо  фізична особа у зв'язку з хворобою
або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст
правочину у її присутності  підписує  інша особа, підпис якої засвідчується
нотаріусом або посадовою особою,  яка має
право на вчинення такої нотаріальної дії , із зазначенням причин, з яких текс
правочину не може бути підписаний особою,
яка його вчиняє.

Як вбачається з  оспорюваного заповіту, підпис у даному
правочині на прохання ОСОБА_7 за нього вчинила ОСОБА_9 власноручно, в
присутності ОСОБА_11., що було засвідчено
уповноваженою  на це особою -
Гочачко Р.В. ( а.с. 134).

Як причину вчинення підпису не
заповідачем, а  іншою особою, в заповіті
вказано хворобу ОСОБА_7 ( а.с. 134).

Тобто вимоги ч.4 ст. 207 ЦК України
при вчиненні оспорюваного  правочину були
дотримані.

Покликання  позивача та
його представника на ту обставину, що ОСОБА_7  був сам у змозі вчинити підпис у заповіті і
не було необхідності іншій особі підписувати за нього , - як на одну із підстав
для визнання  заповіту недійсним, не  заслуговують на увагу з наступних  причин.

Дійсно , як вбачається з
висновку  посмертної судово -  медичної експертизи № 19 від 21.04.2008
р.,  призначеної і проведеної за
клопотанням  сторони позивача, з такими
захворюваннями та їх  ускладненнями, які були
у ОСОБА_7, на час складання
заповіту  «...як правило , хворі
можуть виконувати будь - які дії, писати, їсти самостійно і ін. Будь-яких
фізичних  вад, та  захворювань ОСОБА_7, котрі  б не давали можливості  йому
писати, малювати, самостійно  їсти
та ін.,  комісія не вбачає.» ( а.с. 159 -
162).

Те, що ОСОБА_7  міг
самостійно  тримати в руках посуд
( ложку, виделку, кружку), підтвердили суду і свідки.

Однак, ці ж свідки, як і інші
підтвердили той факт, що сестра покійного - ОСОБА_2, - яка його доглядала
перед  смертю змушена була його  кормити, поскільки у  ОСОБА_7 були пошкоджені кисті рук внаслідок
пожежі, яка сталася багато років тому і під час хвороби  це захворювання ускладнилось.

Цей же факт  відображено і в вищезгаданому висновку
експертизи, де зазначено, що у ОСОБА_7 , крім основних хвороб , мали місце  термічні опіки полум'ям шиї, тулуба та обох
китиць ( у 1987 році), котрі в послідуючому ускладнювались  колоїдними шрамами та згинальною
контрактурою  міжфалангових  суглобів обох
китиць  з зліва, справа  в легкій - середній  степені...» ( а.с. 162), про що також  були зроблені відповідні записи  в і
картці стаціонарного хворого ОСОБА_7, яка велась  Ковельським МТМО  ( картка № 1 147).

Допитаний в ході  судового розгляду  справи в якості свідків голова
Синівської  сільської  ради ОСОБА_9 та фельдшер НОМЕР_11 підтвердили
пояснення представника третьої особи
Гочачко Р.В., про те, що перед
вчиненням підпису  у заповіті
23.07.2004 року,  ОСОБА_7 було  зачитано вголос  складений на його вимогу  заповіт
і запропоновано  було вчинити
підпис  на чистому  аркуші паперу. щоб пересвідчитися  у тому, чи в змозі він сам це зробити. І лише
тоді, коли  заповідач не зміг  поставити свій підпис  на аркуші паперу , на його  прохання
підпис  у заповіті вчинила  ОСОБА_9

Висновок  експертизи № 19, на який покликаються позивач
та його представник, також не спростовує вищенаведених  фактів.

Таким чином, суд вважає встановленим
і доведеним  той факт, що на прохання
заповідача ОСОБА_7 підпис у заповіті 23.07.2004 року  вчинила інша
особа  - ОСОБА_9

Також, пунктом 10 Інструкції  про порядок вчинення  нотаріальних дій  посадовими особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої  Наказом Міністерства  юстиції України від 25.08.1994 р. № 22/5
(  надалі «Інструкція»), передбачено, що
при вчиненні  нотаріальних дій посадові
особи виконавчих комітетів встановлюють особу громадянина за  паспортом або іншими документами, які
виключають будь - які сумніви  щодо особи
громадянина.

Судом  встановлено той факт,  що при
складанні заповіту 23.07.2004 року будь - які документи,  які б посвідчували  особу у ОСОБА_7 були відсутні, поскільки, як
на той час, так і на  сьогоднішній день,
паспорт та пенсійне  посвідчення заповідача  знаходяться у позивача по справі - ОСОБА_1

Однак, як вбачається з пояснень
представника  третьої особи - Гочачко
Р.В., - остання  народилась  і постійно
проживає в селі Синово і знала
ОСОБА_7 особисто з дитинства,
постійно спілкувалась з ним, при зустрічі 23.07.2004 р. з ОСОБА_7 в
будинку ОСОБА_2 , ОСОБА_7  розпитував у
неї про її батька  та брата, поскільки
давно  знав їх  сім'ю. Таким чином, при   посвідчені заповіту  вважала особу заповідача встановленою хоч
документи в останнього були відсутні.

Дані
обставини  підтвердили суду і
свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11. Крім цього, як пояснила Гочачко Р.В.  - представник третьої особи на стороні  відповідача без самостійних вимог, -  знаючи, що ОСОБА_7 - хворий і  самостійно не пересувається, для  дотримання вимог закону при посвідчені
заповіту запросила двох осіб - ОСОБА_9 та ОСОБА_11., -  і вважала, що цього достатньо при складенні
заповіту за таких обставин.

Відповідно до ч.2 ст. 1253 ЦК
України, у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 ЦК
України, присутність двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Однак, згідно ст. 1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок  своєї смерті. Тобто, при  вчиненні даного  виду
правочину,  - заповіту, -
законодавець бере за  основу саме
волевиявлення особи - заповідача.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 219
ЦК України, суд може визнати
правочин  дійсним,  якщо буде
встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а
нотаріальному  посвідченню правочину  перешкоджала обставина, яка не залежала  від її волі.

Як було  встановлено
в ході судового  розгляду справи,
- зокрема, з показів свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_11. з пояснень  представника третьої особи в справі,
волевиявлення  заповідача ОСОБА_28 на
час  складення  заповіту від 23.07.2004 р. було  направлено на
передачу його майна у випадку
його смерті саме  сестрі
заповідача - ОСОБА_2 і саме таке
волевиявлення  особи суд бере за
основу, в зв'язку з чим  недотримання
вимог ч.2 ст. 1253 ЦК України ( відсутність ще одного свідка)  та вимог п.10 Інструкції  ( встановлення  особи заповідача не по паспорту чи іншому
документу, що встановлює особу, а особисто), суд вважає  формальними
і такими, що не  впливають на сам
зміст та суть правочину. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку,
що в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту від 23.07.04 р.
недійсним  слід відмовити, визнавши за
ним право власності на 1/4 частку
житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті його матері - ОСОБА_6

Керуючись ст.ст. 5, 6, 8, 10, 11,
60, 209, 212, 213, 214, 218 ЦПК України, ст.ст. 529, 549 ЦК України в
редакції  1963 року , ст. 22 КЗпШС
України ( в редакції 1969 р.), ст. ст. 2022207, 219, 1233, 1247, 1248, 1251,
1253 ЦК України, суд, -

В
И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/4  ідеальної частки житлового  будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після  смерті матері ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті  позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Волинської області через Ковельський  міськрайонний суд  шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги
протягом  двадцяти днів  з дня подачі
заяви про апеляційне  оскарження,
або в порядку  ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Головуюча                                                                                                                                                  О.А.ВОСКОВСЬКА