Справа № 22-ц-966
2008р.                            Головуючий у 1-й інстанції -
Категорія - 52                                                    Суддя-доповідач - Білецький О.М.
У Х В А Л А

і м е н
е м       У к р а ї н и

12 серпня 2008
року колегія суддів судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого  -
Маслова В.О.,

суддів              -
Білецького О.М., Кононенко О .Ю.

з участю
секретаря судового засідання - Рой Я.І.

та осіб,
які брали участь у справі - позивача

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 23 червня 2008 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою відповідальністю «Сумикомунтранс», третя особа: ОСОБА_2,
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и
л а :

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2008 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовлено за їх необґрунтованістю.

Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 7 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм
матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вважає,
що за наявності достатніх доказів порушень адміністрацією підприємства трудового
законодавства при його звільненні суд безпідставно відмовив у задоволенні
позову.

Заслухавши
пояснення позивача, дослідивши матеріали та перевіривши рішення в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом
першої інстанції встановлено, що наказом № 78-К від 05 серпня 2005 року ОСОБА_1
був прийнятий на роботу до ТОВ «Сумикомунтранс» на посаду електрогазозварника 4
розряду виробничої дільниці. При прийнятті він був ознайомлений з правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

З 07 по
22 квітня 2006 року він перебував на лікарняному у зв'язку з травмою.

07
червня 2006 року позивач звернувся на ім'я
керівника підприємства ОСОБА_2  з
письмовою заявою, у якій прохав надати йому відгули з 5 по 23 червня 2006 року
за раніше відпрацьований час.

Однак, у
нього не було в попередній період відпрацьованих надурочних годин, до роботи у
вихідні та святкові дні ОСОБА_1 також не залучався.

Не
дочекавшись вирішення своєї заяви, позивач покинув робоче місце і на роботі не
з'являвся.

З 06
травня по 08 червня 2006 року, з 03 травня по 12 травня 2006 року та з 19
травня по 02 червня 2006 року цей працівник знаходився на лікарняному, однак
адміністрацію підприємства про це належним чином не повідомляв і листків
непрацездатності не надавав.

Від
письмових пояснень з приводу відсутності на робочому місці в інші робочі
дні  у травні-червні 2006 року позивач
відмовився.

Наказом
від 08 червня 2006 року № 54/1-К його звільнено з роботи на підставі п.4 ч.1
ст.40 Кзпп України за прогули без поважної причини, скоєні в період з 06 травня
2006 року по день видання наказу.

Від
ознайомлення з цим наказом, від отримання його копії та трудової книжки позивач
також відмовився.

Оскільки ОСОБА_1 не був членом профспілки,
роботодавцем не погоджувалось його звільнення з профспілковими органами.

Вказані
факти з достатньою повнотою встановлені місцевим судом на підставі досліджених
доказів, на які суд послався у рішення та яким дав належну оцінку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що позивач був відсутній на роботі 11 робочих
днів без поважних причин у період з 13 по 18 травня 2006 року та з 03 по 07
червня 2006 року включно, тобто скоїв прогул, а тому з врахуванням тривалості
цих порушень та інших обставин справи визнав законним звільнення працівника за
п.4 ч.1 ст.40 КЗпП
України і правомірно відмовив у задоволенні вимог про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку.

Оскільки
порушень трудових прав позивача не встановлено, суд відмовив і у вимогах про
відшкодування моральної шкоди, заявлених з підстав незаконного звільнення.

Рішення
суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.2, 40, 235, 237-1 Кзпп України.

Матеріали справи
не містять достатніх доказів упередженого ставлення з боку роботодавця до цього
працівника.

Посилання
ОСОБА_1 на ті обставини, що звільнення викликане намаганням приховати отриману
ним на виробництві травму також є безпідставними.

Інші
доводи апеляційної скарги зазначених висновків також не спростовують.

Таким чином,
колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись
ст.ст.303, 307 п.1 ч.1, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23
червня 2008 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двох місяців
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України.

Головуючий     -

Судді                 -