Справа № 2-2452
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2008
року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі: головуючій
судді Цалко А.А., при секретарі Єршовій Я.Ю., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ялті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту охорони в Автономній Республіці Крим Управління державної охорони
України, третя особа: ОСОБА_2про стягнення матеріальної та моральної
шкоди,

в с т а н о в и
в:

Позивач,
уточнивши в судовому засіданні свої позовні вимоги, просить суд стягнути з
відповідача заподіяну йому матеріальну шкоду в розмірі 61054 гривні, що
складається з: ремонту автомобіля - 1500 гривень; втрати гарантованого
заробітку - 13200 гривень; лікування в стоматологічний поліклініці - 9865
гривень; матеріальних витрат на покупку палива для заправлення транспорту,
проїзних квитків - 10789 гривень; витрат тривалого стаціонарного і
амбулаторного лікування, покупку ліків - 17800 гривень; витрат на курси масажу
- 1000 гривень; витрат за надання юридичної допомоги при розгляді кримінальної
справи - 6900 гривень. Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду в
розмірі 500000 гривень.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 який являється військовослужбовцем військової
частини Н 0002, 09 червня 2004 року скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в
результаті якої він був важко травмований, та також пошкоджений його автомобіль
«Рено-Трафік». Вина ОСОБА_2. у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК
України встановлена вироком військового місцевого суду Сімферопольського
гарнізону від 22 липня 2007 року та ухвалою військового Апеляційного суду
Військово-Морських Сил від 06 вересня 2007 року. В результаті ДТП йому були
заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривале,
хворобливе, дороге стаціонарне та амбулаторне лікування. Йому були показані
курси масажу, які він проходив два рази в рік. Прийом ліків у більших
кількостях негативно позначилося на стані його зубів, в зв'язку з чим ним були
витрачені гроші на їх лікування. Також в результаті ДТП був пошкоджений його
автомобіль, корпус якого отримав вм'ятини, та на ремонт якого ним було
затрачено 1500 гривень. Крім того, оскільки автомобіль є для нього та його
сім'ї основним джерелом доходів, він втратив гарантований заробіток, тому що
укладений ним трудовий договір на період з червня по вересень 2004 року був
розірваний. На протязі 3,5 років поки йшло досудове та судове слідство по
кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2. він вимушений був витрачати
значні грошові кошти на поїздки до слідчого, в судові засідання.  Ним також були оплачені послуги адвоката по
кримінальній справі. Заподіяна йому моральна шкода мотивована тим, що його
фізичний стан погіршився, в нього розвилися сильні душевні переживання,
порушилося нормальне сімейне життя, розладналися виробничі й дружні відносини.

Представник
відповідача з позовом згоден частково, вважає, що позивачу була заподіяна
матеріальна шкода в розмірі 2000 гривень 68 копійок та моральна шкода в розмірі
500 гривень.

Третя
особа в судовому засіданні при ухваленні рішення покладався на розсуд суду.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню по наступних підставах:

У силу
ч. 3 ст. 386 ЦК України, - власник, права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На
підставі ч. 1 ст. 1172 ЦК України, - юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Частина
2 ст. 1187 ЦК України вказує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (його власності,
інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого
створює підвищену небезпеку.

Судом
встановлено, що 09 червня 2004 року, близько 18 годин 30 хвилин, ОСОБА_2
керуючи службовим автобусом «Ікарус-250» державний номер НОМЕР_1, що належить
військовій частині Н 0002, на 3 кілометрі автомобільної дороги Лівадія-Сімеїз,
біля кафе «Елена», виконуючи об'їзд припаркованого з правого боку проїзної
частини автомобіля «Рено-Трафік» державний номерНОМЕР_2 і стоячого біля нього
пішохода ОСОБА_1, в порушення п.п. 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху, не
переконався в безпечності даного маневру, не вибрав безпечний інтервал об'їзду
перешкоди, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, заподіявши
останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження з приводу чого він тривалий
час знаходився на стаціонарному лікуванні.

Вироком
військового місцевого суду Сімферопольського гарнізону від 22 липня 2007 року
ОСОБА_2. визнано винним в скоєні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України
та звільнено від покарання на підставі ст. ст. 49, 74 ч. 5 КК України (а.с.
5-7).

Відповідно
до ухвали Колегії суддів військового апеляційного суду Військово-Морських Сил
м. Севастополя від 06 вересня 2007 року вказаний вирок від 22 липня 2007 року
відносно ОСОБА_2. скасований, провадження по кримінальній справі відносно нього
закрито відповідно до ст. 49 КК України в зв'язку з закінченням строків
притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому в ухвалі зазначено, що
висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2. у скоєні
інкримінованого йому злочину відповідає фактичним обставинам справи і
ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, які не викликають
сумніву в своїй достовірності (а.с. 8-9).

Судом також
встановлено, що позивачем на його тривале стаціонарне та амбулаторне лікування
та покупку ліків, що знаходиться у причинному зв'язку з діями ОСОБА_2. та
отриманням хвороб, було витрачено 17800 гривень, що також підтверджується
наданими суду квитанціями за період з червня 2004 року по квітень 2008 року
(а.с. 27, 29-31, 69-87). В зв'язку з чим, ця сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Що стосується
вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат на лікування зубів в
стоматологічний поліклініці в розмірі 9865 гривень, то вони не підлягають
задоволенню, оскільки не знаходяться в причинному зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 09 червня 2004 року. Як
встановлено військовим місцевим судом Сімферопольського гарнізону при розгляді
кримінальної справи, ОСОБА_1. було заподіяно удар бічною поверхнею автобуса в
ліву частину таза.

Доводи позивача
про те, що їм був оплачений курс масажу в розмірі 1000 гривень, нічим не
підтверджені, в зв'язку з чим, в цій частині в позові також повинно бути
відмовлено.

В зв'язку з
ушкодженням автомобіля позивача «Рено-Трафік» державний номерНОМЕР_2, суд
вважає, що на його користь з відповідача підлягають стягненню витрати на ремонт
автомобіля в розмірі 780 гривень, які реально ним сплачені відповідно до
розрахункової квитанції № 141609 (а.с. 105). Сплата витрат на ремонт автомобіля
в розмірі 850 гривень нічим не підтверджена.

Що стосується
вимог позивача, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він втратив
гарантований заробіток в розмірі 13200 гривень, тому що укладений 07 червня 2004
року між ним та директором туристичної фірми «Тур-Сервіс» ОСОБА_3 договір на
період роботи з 15 червня по 01 жовтня 2004 року (а.с. 109) був розірваний, то
в їх задоволенні повинно бути відмовлено, оскільки даний договір не був
зареєстрований у встановленому законом порядку.

Судом також
встановлено, що з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди, досудового і
судового слідства, прийняття остаточного рішення по кримінальній справі
відносно ОСОБА_2. пройшло більш 3,5 років. На протязі всіх цих років ОСОБА_1
вимушений був з'являтися до слідчого, для проведення слідчих експериментів за
межі м. Ялти, на судові засідання до військового місцевого суду
Сімферопольського гарнізону і до військового Апеляційного суду
Військово-Морських Сил м. Севастополя, що зажадало    значних матеріальних витрат по покупку
палива для заправки транспортного засобу та проїзних квитків на загальну суму
10789 гривень. Дані витрати підтверджені наданими суду квитанціями та проїзними
квітками (а.с. 52-67), в зв'язку з чим підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Витрати на
правову допомогу по кримінальній справі в розмірі 6900 гривень не підлягають
стягненню у зв'язку з недоведеністю таких витрат у справі, а саме: відсутність
підтверджень про їх сплату.

Відповідно до
ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої
внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з
вищевказаними положеннями Цивільного кодексу України, пункту 9 Постанови
пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з наступними змінами)
«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»
розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від
характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат
та урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Виходячи з
характеру і обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, з урахуванням
ступеня вини і обставин спричинення моральної шкоди, суд вважає можливим
визначити розмір відшкодування позивачу моральної шкоди у 10000 гривень.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 23, 386, 1166-1168,
1172, 1187 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Стягнути з
Департаменту охорони в Автономній Республіці Крим Управління державної охорони
України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 29369 гривень та
моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, а усього 39369 (тридцять дев'ять тисяч
триста шістдесят дев'ять) гривень.

Стягнути з
Департаменту охорони в Автономній Республіці Крим Управління державної охорони
України на користь держави судовий збір в сумі 1700 (одна тисяча сімсот)
гривень.

В іншій частині
в позові відмовити.

Рішення суду
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду АРК через
Ялтинський міський суд в порядку та строки, встановлені ст. ст. 294-296
Цивільного процесуального кодексу України.

СУДДЯ