СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
Справа №2-306/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26 березня 2008 року Ленінський районний суд
м.Севастополя в складі: головуючого судді - Проценко О.І.

при
секретарях - Родичевій Г.В, Лебедеві С.О, Овчинниковій І.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Севастополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договорами позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2. про
стягнення суми боргу за договором позики від 17 вересня 2004 року у сумі 7
827,5 грн. що еквівалентно 1 550 доларів США, також за договором позики від 27
жовтня 2006 року позивач просить стягнути з відповідача суму у розмірі 7 878
грн. що є еквівалентом 1 560 доларів США, а крім того штрафні санкції за
несвоєчасне виконання грошового зобов'язання , відповідно до ставки
Національного Банку України, загальна сума яких
складає 2 305 грн., всього по двом розпискам просила стягнути з відповідача
18 010 грн. 12 коп., а також судові витрати, яки були нею понесені при подачі
позову до суду у розмірі 81 грн. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
відповідно до умов договорів позики, укладеним між нею і відповідачем, строк
повернення боргу по першій борговій розписці був оговорений 17 вересня 2004, по
другій 10 січня 2007 року, однак до даного часу вказані суми боргу повернені
відповідачкою не були, на її неодноразові звернення з вимогами про повернення
боргу, відповідач не реагує, кошті не повертає, у зв'язку з чим, до даного часу
борг не сплачений.

Ухвалою
суду від 26.03.2008 року провадження по справі у частині вимог щодо сплати
відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання  було закрито, у зв'язку з відмовою позивача
від вимог у даній частині.

В
судовому засідання позивачка позовні вимоги уточнила, просила стягнути з
відповідача суму боргу, з врахуванням проведених ним оплат, у сумі 7 705 грн.,
вказувала на те, що укладені договори позики є підставою виникнення у
відповідача боргових зобов'язань перед нею, на підставі чого вона і просить
стягнути з відповідача зазначену вище суму, а також судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 81 грн.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав
частково, не спростовуючи факту укладення з позивачем обох розписок, пояснював
суду, що фактично грошові кошти ним були отримані за першою розпискою від 17
вересня 2004 року, у сумі 1 550 доларів США,
у зв'язку із скрутним матеріальним становище та неможливістю своєчасно
повернути, з метою подовження часу на їх повернення, ним була надана позивачу
друга розписка, проте гроші за нею фактично не отримувалися. Що стосується
самої розписки від 27.10.2006 року, звертав увагу суду на те,що на неї
відсутній його підпис, лише від руки написано прізвище, що підтверджує той
факт, що її було написано тільки щоб заспокоїти позивача та при її написанні,
він не міг уявити себе, що позивач коли-небудь надасте її до суду. При цьому,
відповідач також вказував на те, що після звернення позивача до суду,
заборгованість по першій розписці ним була повністю сплачена, на даний час,
він  знаходиться у скрутному
матеріальному становищі, у зв'язку з чим, задоволення вимог ОСОБА_1 позбавить
його коштів для існування.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги
підлягаючими задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У
судовому засіданні встановлене, що 17 вересня 2004 року та 27 жовтня 2006 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які є сторонами у зазначеній справі, були укладені
договори позики на загальну суму 15 705 грн., яка була отримана відповідачем
ОСОБА_2, що підтверджується оригіналами розписок які є в матеріалах
справи(арк.с.38-39), до того ж факт написання самих розписок відповідачем не
оспорюється.

Відповідно
до ч.1 ст.1049 Цивільного Кодексу України позичальник  зобов'язаний
повернути  позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі
або  речі,  визначені
родовими ознаками,  у  такій
самій кількості,  такого самого
роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у  строк
та  в порядку, що встановлені
договором.

Судом
встановлено, що сума боргу у повному обсязі відповідачем позивачу до
теперішнього часу не повернута, відомості про виконання прийнятих на себе
зобов'язань відповідач суду не надав,  у
зв'язку з чим, сума боргу у розмірі 7 705 грн., підлягає стягненню з
відповідача в судовому порядку.

Доводи
відповідача відносно того, що фактично 27.10.2006 року від позивача кошти він
не отримав, а розписка була написана ним відносно суми, яка була отримана
раніше за розпискою від 17.09.2004 року, з метою подовження строку повернення
боргу за нею, крім того не була ним підписана, суд знаходить необґрунтованими
та підтвердженими будь-якими доказами, а тому не приймає до уваги, оскільки,
зазначені доводи суперечать фактичним обставинам справи, тому що як вбачається
зі змісту самої розписки від 27.10.2006 року (а.с.39), у день її підпису, він
отримав від  ОСОБА_1 7 900 грн.,
зазначена розписка складена ним власноруч, замість підпису також власноруч
відповідачем написано своє прізвище, що також ним не оспорюється, до того ж суд
звертає увагу на те, що у порушення вимог ст.60 ЦПК України, протягом всього
розгляду справи, відповідачем не надано будь-яких доказів, які підтвердили його
доводи.

Таким
чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача
суми боргу у розмірі

Вимоги
позивача у частині стягнення індексу інфляції з суми боргу не підлягають
задоволенню, тому що договори позики були укладені сторонами у доларах США, а
інфляційні процеси, які відбуваються в Україні на іноземну валюту не впливають,
таким чином у задоволенні вимог у даній частині суд відмовляє.

Відповідно
до ст.88 Цивільного процесуального Кодексу України підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача витрати, понесені нею у зв'язку із сплатою
судового збору та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у суді у
розмірі 81 грн., також стягненню з відповідача
на користь держави підлягає сума недоплаченого позивачем при зверненні
до суду судового збору у розмірі 129 грн.

На
підставі ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1046, 1049, Цивільного Кодексу України,
керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215 Цивільного процесуального Кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов
задовольнити .

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 7 900 грн.,
витрати, понесені у зв'язку із сплатою судового збору у розмірі 51 грн.,
витрати пов'язані зі сплатою ІТО у розмірі 30 грн., всього стягнути  7 981(сім тисяч дев'ятсот вісімдесят одну)
грн.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь держави підлягає сума недоплаченого позивачем при
зверненні до суду судового збору у розмірі 129 грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста
Севастополя через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя
- підпис

КОПІЯ ВІРНА

Суддя Ленінського
районного

Суду м.
Севастополя
О.І.Проценко