Справа № 22ц-567/08                                      Головуючий
Категорія   5                                                   Доповідач Карпук А.К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2008 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Волинської області

в  складі -  головуючого судді  Стрільчука В.А.

суддів -  Карпук А.К., Здрилюк О.І.

при секретарі   - Савчук О.В.,

з участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1до ОСОБА_2про встановлення права
власності на ідеальну частку у будинковолодінні та встановлення порядку
користування будинковолодінням, зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про визнання
права власності, виключення частини будинку зі складу спадкового майна,
визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину

за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Ковельського міськрайонного суду
від 6 травня 2008 року

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Оскаржуваним рішенням Ковельського міськрайонного суду від 6 травня 2008
року  задоволено позов ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_1 право власності
на 9/16 ідеальної долі будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1

Виділено в користування ОСОБА_1 коридор 1-5 площею 4,5 квадратних метрів,
кухню 1-1 площею 6,9 квадратних метрів, топочну 1-2 площею 4,7 квадратних
метрів, кімнату 1-3 площею 16,5 квадратних метрів, хлів Б-1 площею 16,2
квадратних метрів в будинковолодінні по АДРЕСА_1

Виділено в користування ОСОБА_2
коридор 2-4 площею 4,8 квадратних метрів, кухню 2-1 площею 6,9
квадратних метрів, кімнату 2-2 площею 11,1 квадратних метрів, кімнату 2-3
площею 16,0 квадратних метрів, хлів «б» площею 19,8 квадратних метрів, гараж
б-1 площею 15,1 квадратних метрів в будинковолодінні по АДРЕСА_1

В спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено вбиральню В, вимощення
«з», ворота з хвірткою (В/ф) та огорожу 1-3.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 7/16 ідеальної долі будинковолодіння,
що по АДРЕСА_1

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 920 грн. витрат, пов'язаних з
проведенням експертизи.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті батька сторін ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 набув право власності на &frac14; частину будинковолодіння по АДРЕСА_1. Матері сторін ОСОБА_4як дружині
померлого, стало належати &frac34; вказаного нерухомого
майна. 20 лютого 1996 року за договором дарування мати сторін подарувала
ОСОБА_1 &frac12;
частину спірного будинковолодіння. Після смерті матері
ІНФОРМАЦІЯ_2сторони у встановленому законом порядку прийняли спадщину, набувши
у такий спосіб у власність додатково до наявних у них ідеальних часток ще по
1/8 його частини. Таким чином ОСОБА_1 стало належати 5/8 , а ОСОБА_2 відповідно
3/8 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1з відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд.

З наявних у матеріалах справи і досліджених судом доказів встановлено, що рішенням апеляційного суду від 22 грудня 2006 року
визнано недійсним договір дарування, укладений 20 лютого 1996 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_1 в 1/8 частині від &frac12; частини подарованого
житлового будинку з належною частиною господарських та побутових будівель і
споруд в АДРЕСА_1. Вказане рішення набуло законної сили.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, власником якого вона
була, тобто на 3/8 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 Спадщину прийняли
сторони по справі, як діти спадкодавця, і відповідно ОСОБА_1 успадкувала 3/16
частини в будинковолодінні та ОСОБА_2
успадкував 3/16 частини будинковолодіння.

Також ОСОБА_2 набув право власності
на 1/4 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_3,
про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом та 3/16 частини
спірного будинковолодіння успадкував після смерті матері ОСОБА_4, а тому його
частка в спірному будинковолодінні становить 7/16. Частка ОСОБА_1  складає відповідно 9/16 частини спірного
будинковолодіння (3/8 на підставі договору дарування та 3/16 в порядку
спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4).

Спірному будинковолодінні  становить 7/16. Частка ОСОБА_1 складає
відповідно 9/16 частини спірного будинковолодіння.

Відповідно до п. 5 ст. 311
ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути
усунений ухваленням додаткового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що  4
червня 2007 року ОСОБА_2подав заяву про збільшення позовних вимог, заявлених у
зустрічній позовній заяві, зокрема, просив визнати його власником самочинно
збудованих будівель: погріба Д-1, бані Г-1 площею 13,7 кв. м., веранди б-3 до
літньої кухні площею 7,8 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1

Право збільшити позовні вимоги гарантовано ч.2 ст. 31 ЦПК України.

З матеріалів справи, змісту судового рішення вбачається, що  указана позовна вимога не була предметом
судового розгляду, письмові докази, додані до указаної заяви не досліджувались
судом першої інстанції.

Після подання заяви про збільшення
позовних вимог суд не вирішував питання про роз»єднання кількох поєднаних в
одному провадженні вимог у самостійні провадження, як  це передбачено частиною 2 ст. 126 ЦПК України

В
матеріалах  справи наявна ухвала
Ковельського міськрайонного суду від 15 червня 2007 року/ а.с. 88-89/, якою суд
відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на самочинне
будівництво, не розглядаючи спір по суті.

Однак, відповідно до змісту
ст.ст.  6-11, 208, 214-215 ЦПК
України  за наслідком розгляду позовних
вимог, в тому числі і збільшених під час розгляду справи, суд  постановляє рішення. В порушення вимог
указаного закону, суд вирішив позовні вимоги, постановивши ухвалу.

Наведені
обставини свідчать, що при розгляді даної справи суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального права, яке є обов»язковою підставою для скасування
рішення суду.

Тому рішення Ковельського міськрайонного суду  від 6 травня 2008 року в даній справі слід
скасувати,  справу направити на новий
судовий розгляд.

Керуючись ст. 303, 307, 311, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 6 травня 2008 року у даній
справі скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до Ковельського міськрайонного
суду  в іншому складі.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання законної сили.

СУДДІ

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити, рішення Ковельського міськрайонного
суду від  6 травня 2008 року в даній
справі залишити  без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу набрання законної сили.

СУДДІ