справа № 2-135/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 травня 2008 року Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді                               О.М. Сітайло,

при секретарях                                 М.О. Петренко, Попіль С.В.,

І.П.
Возній, Ю.А. Болотіній,

за участю адвоката                           ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в м. Києві справу за позовом Акціонерного товариства „Українська
пожежно-страхова компанія” до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок вчинення ДТП,

Встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок вчинення ДТП, посилаючись на те, що сталася 02.02.2006 року в м.
Києві по проспекту Возз'єднання за участю автомобілів Hyundai Getz номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія
ОСОБА_3 та ГАЗ-53 номерний знак НОМЕР_2
під керуванням водія ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода,
винним у вчинені якої згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва
від 28.02.2006 року визнано ОСОБА_2; згідно договору страхування № Кв/8 від
25.12.2003 року наземних транспортних засобів (авто каско) страхувальником
ОСОБА_3та страховиком ГУ АТ „Українська пожежно-страхова компанія” було
застраховано майнові інтереси страхувальника ОСОБА_3, які виникають в наслідок
пошкодження транспортного засобу автомобіля Hyundai Getz номерний знак НОМЕР_1. У зв'язку з настанням страхового випадку внаслідок
ДТП позивач сплатив Страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 26 161,28
грн. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи відповідальної за
заподіяний збиток в межах фактичних витрат.

У
судовому засіданні 28.09.2006 року позивачем було залучено в якості
співвідповідача ОСОБА_4, як власника автомобіля ГАЗ-53 номерний знак НОМЕР_2 -
джерела підвищеної небезпеки, і  уточнено
позовні вимоги: стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 26 161,28
грн.;

15.02.2008
року представник позивача уточнив
позовні вимоги, просив стягнути суму завданої шкоди у розмірі 26 161,28
грн. з ОСОБА_4, як власника джерела підвищеної небезпеки, посилаючись на те, що
відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі володіє
транспортним засобом. Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху власник
транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон,
можуть передавати й своїй присутності керування транспортним засобом іншій
особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом
відповідної категорії. Саме ОСОБА_4, знаходячись в транспортному засобі ГАЗ-53
номерний знак НОМЕР_2, передав право керування, а не право володіння іншій
особі - ОСОБА_2. Тобто, ОСОБА_4, передаючи ОСОБА_2. технічне управління даним
транспортним засобом без юридичного титульного оформлення, не передавав своїх
функцій, прав та обов'язків володільця транспортного засобу. Положеннями ст.
398 ЦК України визначено, що право володіння виникає на підставі договору з
власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших
підставах, встановлених законом; також
представник позивача посилався на те,
що ОСОБА_2 перебував у фактичних
трудових відносинах з приватним підприємцем ОСОБА_4, і відповідно до
положень ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхніми працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових)
обов'язків;

21.05.2008
року в судовому засіданні представник позивача відмовився від позовних вимог до
ОСОБА_2 і остаточно просив стягнути з ОСОБА_4 завдану майнову шкоду у сумі 26
231,28 грн., суму державного мита у розмірі 281,62 грн. і суму технічно-інформаційного
забезпечення у розмірі 30 грн.

Відповідач
ОСОБА_4 та його представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись
не те, що ОСОБА_2 не перебував з ОСОБА_4, як приватним підприємцем, у
фактичних  трудових відносинах  і пояснив, що
02.02.2006 року в м. Києві він передав ОСОБА_2., який мав відповідне
посвідчення водія, право керування автомобілем ГАЗ-53 номерний знак НОМЕР_2 у
своїй присутності.  Саме з вини ОСОБА_2,
внаслідок порушенням останнім вимог ПДР України, сталася ДТП, в результаті якої
було пошкоджено автомобіль Hyundai Getz номерний знак НОМЕР_1і завдано шкоду ОСОБА_3  відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по
справі докази, дійшов висновку про те, що у задоволенні позову  необхідно відмовити з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, 25.12.2003 року між АТ „Українська
пожежно-страхова компанія” та ОСОБА_3укладено договір добровільного страхування
засобів наземного транспорту № Кв/8-5 (а.с. 20, 21), а 07.12.2005 року між АТ
„Українська пожежно-страхова компанія” та ОСОБА_3укладено додаткову угоду до
договору страхування засобів наземного транспорту № Кв/8-5 від 25.12.2003 року
(а.с. 5). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва № 3-3335/06 від
08.02.2006 року ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.
124 КУпАП за вчинення, дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 02.02.2006
року в м. Києві на проспекті Возз'єднання внаслідок зіткнення автомобілів
ГАЗ-53 номерний знак НОМЕР_2 та Hyundai Getz номерний знак НОМЕР_1(а.с. 16). З страхового акту № 54-Р від 31.03.2006
року (а.с. 19), звіту про оцінку майна № 91 від 24.02.2006 року (а.с. 22-24)
вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Hyundai Getz номерний знак НОМЕР_1, в результаті його
пошкоджень при ДТП складає 26 972,44 грн. Згідно заяви про відшкодування збитку
від 03.02.2006 року (а.с. 14) АТ „Українська пожежно-страхова компанія”
здійснила перерахування коштів на користь ОСОБА_3для сплати страхового
відшкодування у розмірі 26 161,28 грн. (а.с. 18).

Відповідно
до ст. 6 ст. 8 Закону України „Про страхування”, добровільне страхування
здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. При цьому
конкретні умови страхування визначаються при укладенні сторонами договору
страхування.

Згідно
положень ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані
збитки. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений законом.

Разом
з тим відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від
27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди”, під володільцем джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або громадянин, який здійснює експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного управління або з
інших підстав.

Отже,
ОСОБА_4 мав всі правові підстави передати керування власним транспортним
засобом ОСОБА_2., а останній на правовій підставі керував транспортним засобом.

Згідно
п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

На
підставі пп. 1 п. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а
саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується самою
винною особою.

Посилання
позивача на те, що ОСОБА_2  перебував у
фактичних трудових відносинах з ПП ОСОБА_4, а тому відповідач ОСОБА_4 повинен
нести повну відповідальність, у судовому засіданні перевірялись і свого
підтвердження не знайшли. Позивачем не надано будь-яких доказів на
підтвердження цієї обставини, а тому немає підстав стверджувати факт перебування
ОСОБА_2 в трудових відносинах з ПП ОСОБА_4

Відповідно
до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”
ОСОБА_4 мав всі правові підстави передати керування власним транспортним
засобом ОСОБА_2., а останній на відповідній правовій підставі (оперативне
управління транспортним засобом) керував транспортним засобом. Також у
відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший розмір гне встановлений законом.

Постановою
Дніпровського районного суду м. Києва № 3-3335/06 від 08.02.2006 року саме
ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, тобто в тому що він своїми діями завдав матеріальну шкоду водію
автомобіля Hyundai Getz
номерний знак НОМЕР_1.

Так,
відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України,
в межах заявлених ними вимог  на підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким
чином, виходячи з наведеного та беручи до уваги те, що представник позивача
відмовився від позовних вимог до ОСОБА_2 і просив стягнути завдану майнову
шкоду лише з ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що за з'ясованих та перевірених
доказами у судовому засіданні обставин, враховуючи, що шкода заподіяна
позивачу, сталася з вини ОСОБА_2, позов Акціонерного товариства „Українська
пожежно-страхова компанія” до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди слід залишити без
задоволення.

Враховуючи
наведене, керуючись ст.ст. 6, 8 Закону України „Про страхування” від 7.03.1996
року № 85/96-ВР, ст.ст. 526, 993, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 10, 58, 208, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

Вирішив:

У
задоволенні позову Акціонерного товариства „Українська пожежно-страхова
компанія” до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва протягом 20 днів після
подачі заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано до Дніпровського
районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя