Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2008 року                                                  м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області  в
складі:

головуючого-судді:                 Попович С. С.

секретаря:                              Черкес
У.О.

сторін та представників сторін : представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди  згідно з яким позивач просить стягнути з
відповідача на його користь  1650 гривень
у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свою позицію по суті спору тим, що
ухвалами від 01 грудня 2006 року Богородчанський районний суд залучивши його до
участі у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, наклав арешт на транспортний
засіб ВАЗ -21011,НОМЕР_1, який належить йому на праві приватної власності і
відповідно до цієї ухвали державна виконавча служба у Богородчанському районі передала
вказаний автомобіль на зберігання ОСОБА_6, в результаті чого він з членами
своєї сім”ї понад два місяці не могли користуватися та розпоряджатися власним
автомобілем у зв”язку з цим йому була спричинена моральна шкода, в чому її суть
виклав по тексту поданого позову, -

встановив:

Представник відповідача позову не визнав та по суті спору
вважає, що заявлені вимоги є необгрунтованими.

Вислухавши
представників сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні
заявлених вимог слід відмовити виходячи з наступного.

Як
вбачається з наданих сторонами письмових доказів ОСОБА_4 звернувся до
Богородчанського районного суду з позовом у якому просив стягнути з ОСОБА_5 у
його користь 15509 гривень 78 коп. у відшкодування матеріальної та 3000 гривень
у відшкодування моральної шкоди, що мала місце в результаті
дорожньо-транспортної пригоди внаслідок зіткнення автомобілів якими керували
сторони. При цьому ОСОБА_5 ( онук позивача, зі слів його представника ) керував
по довіреності автомобілем власником якого вважається позивач ( а.с. 4 ).
Ведення справи в суді ОСОБА_4доручив своєму представнику ОСОБА_3 котрий заявив
Богородчанському районному суду клопотання про залучення до участі у вирішенні
спору в якості співвідповідача також і позивача по даній справі та про
накладення арешту на автомобіль позивача з метою забезпечення першого позову.
Суд клопотання представника задовольнив, але по апеляційній скарзі з боку
позивача по даній справі ухвала Богородчанського районного суду від 01 грудня
2006 року про накладення арешту на автомобіль була скасована ухвалою колегії
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської
області від 05 лютого 2007 року, у якій було зазначено, що суд постановив цю
ухвалу з порушенням вимог чинного законодавства ( а.с. 12 ). А ще перед цим 17
січня 2007 року Богородчанський районний суд своєю ухвалою провадження по
вказаній вище справі закрив у зв”язку з тим, що один з відповідачів за позовом
ОСОБА_4 у добровільному порядку задовольнив його вимоги.

На підставі
ухвали Богородчанського районного суду від 01 грудня 2006 року державний
виконавець ДВС у Богородчанському районі 05 грудня 2006 року відкрив
провадження по ній ( а.с. 8 ), і в той же день було складено акт опису й арешту
автомобіля належного позивачу по справі ( а.с. 9-10 ). І в цьому акті було
зазначено, що на автомобіль встановлено такі обмеження права користуватися ним
: не приховувати, не відчужувати ( а.с. 10 ). Ніяких інших обмежень щодо
використання автомобіля ні в ухвалі суду ні в акті державного виконавця не
накладалось. Тому твердження представника позивача про те, що  позивач внаслідок накладення арешту не міг
тривалий час користуватись своїм автомобілем ( у віці як пояснив його
представник приблизно 78 років ) нічим не підтверджуються. З цього приводу
представник позивача не надав суду жодних доказів.

При
цьому суд враховує і те, що арешт накладав суд своєю ухвалою яка була винесена
з порушенням закону. Вини в цьому відповідача не було. До представника
відповідача як пояснив представник позивача він претензій не має. Тому суд не
вбачає і підстав для того щоб вважати як це зазначає представник позивача про
те, що відповідач у вказаній вище цивільній справі в якості позивача
недобросовісно здійснював свої права і заявив безпідставний позов до нього і
безпідставно звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в вигляді
накладення арешту на автомобіль. За порушення чинного законодавства іншими
особами чи судом громадянин від імені якого звернувся до суду його представник
з заявою про накладення арешту, не повинен нести відповідальності оскільки
загальний принцип відповідальності за шкоду - це вина іншої сторони. У ст. 1167
Цивільного Кодексу України зазначається, що моральна шкода, завдана фізичній чи
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків
передбачених ч. 2 цієї статті ( моральна шкода завдана органами влади ).
Твердження представника позивача що у діях відповідача ОСОБА_4 був прямий умисел
щодо притягнення його відповідачем у вказаній справі і в накладенні арешту на
його автомобіль і з його боку наявна вина у формі умислу, що він знав, що
згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода завдана джерелом підвищеної
небезпеки відшкодовується особою яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, тому і повинен нести відповідальність за заявленими
вимогами теж є необгрунтованою.

Представник
позивач вказує, що у зв”язку з вказаною протиправною на його думку поведінкою
відповідача по даному позову він понад два з полоною мсяці не міг здійснювати
свої правомочності власника втомобіля необгрунтовані, не відповідають
дослідженим судом доказам, Що від такого страждали і члени сім”ї позивача теж
жодних доказів. А те що як вказує представни позивача він змушений за захистом
свого права звертатися в судові інстанції, і розгляд справи триває близько
півтора року, що теж тягне моральні страждання, то це теж є необгрунтованим і
не тягне за собою відповідальності та стягнення моральної шкоди. Сам по собі
факт притягнення як співвідповідача до розгляду у іншій справі ( куди сам
позивач не ходив, а був його представник ) не може бути підставою для стягнення
моральної шкоди. Особливо з врахуванням і того факту, що шкода матеріальна  ОСОБА_4 була спричинена автомобьілем
власником якого є позивач.

икладені
обставини дають підстави прийти до висновку, що зазначені представником
позивача фактичні обставини не можуть бути підставою для задоволення заявлених
вимог.

На підставі викладеного, ст.ст.
3,4,10,11,58-60 ЦПК України, ст.ст. 116,1167, 1187 Цивільного Кодексу україни,
керуючись ст.ст. 208-218 ЦПК України, суд -

вирішив:

У
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 згідно з яким позивач просить стягнути з
відповідача на його користь  1650 гривень
у відшкодування заподіяної йому моральної шкоди - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення,
апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подачі заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано.

У разі
подання заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя:
Попович С. С.

Копія вірна