Рішення

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 року                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,                   Гуменюка В.І.,                            Григор'євої
Л.І.,                    Данчука В.Г.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, треті особи: Скала-Подільська селищна рада, відкрите акціонерне
товариство “Скала-Подільський спецкар'єр” про визнання такими, що втратили
право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем проживала із 1993 року
однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У 1995 році у них народилася донька ОСОБА_3
На підставі ордеру від 28 лютого 1997 року відповідач ОСОБА_4 отримав
трикімнатну квартиру у будинку з незавершеним будівництвом. Ордер виданий на
чотирьох осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Будівництво квартири у
будинку з незавершеним будівництвом, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
сторони будували разом. У 1999 році позивачка із сім'єю вселилися у спірну
квартиру, але вони не були в ній прописані. Всі сторони у справі і на даний час
прописані за іншими адресами, а не за адресою спірною квартири. ОСОБА_4
неодноразово вчиняв скандали та бійки, тому позивачка разом з дітьми вимушена
була проживати у своїх батьків. У спірну квартиру ОСОБА_1 приїжджала з донькою
під час зимових і літніх канікул. Починаючи з 2005 року відповідач ОСОБА_4
позивачку ОСОБА_1 з дітьми у квартиру не впускає. Ураховуючи викладене,
ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, просять
задовольнити їх позовні вимоги та вселити їх у спірну квартиру.

ОСОБА_4 звернувся із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої
вимоги обґрунтовував тим, що він у 2002 році припинив фактичні шлюбні відносини
із ОСОБА_1 Остання разом з доньками виїхала до іншого населеного пункту, а саме
до с. Цигани Борівського району Тернопільської області, де останні проживають і
зареєстровані по даний час.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від                10 листопада 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23
січня 2007 року, позови задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 з малолітньою
донькою ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. В решті позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені рішення суду, а
справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог
суд першої інстанції, з яким погодися і суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що, відповідно до ордеру від 28 лютого 1997 року, квартиру АДРЕСА_2
надано ОСОБА_4 та членам його сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5. ОСОБА_1, та
ОСОБА_3 тимчасово були відсутні у спірній квартирі, але ця відсутність була
пов'язана не у зв'язку з наміром обрати інше постійне місце проживання, вони не
втрачали інтересу до неї, у квартирі знаходяться їх речі та майно, а тому вони
мають бути вселені на підставі статей 58, 64 ЖК України.

Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття
наймача та членів його сім'ї на постійне місце проживання до іншого населеного
пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму
жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення
вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а
член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня
вибуття.

Оскільки ОСОБА_2 22 жовтня 2004 року зареєструвала шлюб з
ОСОБА_6, фактично проживає та зареєстрована з чоловіком та їхнім малолітнім
сином у с. Цигани Борівського району Тернопільської області, тому вона підлягає визнанню
такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі статті 107
ЖК України.

Однак з такими висновками суду погодитися
не можливо.

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України
право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди
тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором
або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Законодавством передбачено, що закінчений
будівництвом об'єкт підлягає прийняттю в експлуатацію.

Проведення робіт з прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів належить до компетенції виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад у сфері містобудування (стаття 14 Закону України “Про основи
містобудування”).

Встановлено, що ОСОБА_4 у 1997 році надано
ордер на квартиру у будинку з незавершеним будівництвом.

До
цього часу будинок АДРЕСА_3, у якому знаходиться спірна квартира, не
введено в експлуатацію. Рішення Скала-Подільської селищної ради Тернопільської області
про прийняття в експлуатацію будинку з незавершеним будівництвом відсутнє.

Ніхто не може бути виселений або обмежений
у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Судом встановлено, що спірна квартира не
перебуває у власності осіб, що претендують на право проживання у ній.

До здачі в експлуатацію об'єкта незавершеного
будівництва він не може вважатись таким, що відповідає вимогам статті 50 ЖК України
і може надаватись для проживання, як житло.

Ураховуючи зазначене, спір між сторонами
не може вирішуватись на підставі житлового законодавства.

За таких обставин, вважати ухвалені у справі
рішення обґрунтованими немає підстав. Спір не може бути вирішено на користь ні однієї
із сторін, оскільки юридично відсутнє житло, як таке.

Відповідно до статті 341 ЦПК України суд
касаційної інстанції має право скасувати судові рішення і ухвалити нове рішення
або змінити рішення, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини,
чи не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, рішення Борщівського
районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2006 року та ухвала апеляційного
суду Тернопільської області від 23 січня 2007 року підлягають скасуванню, з ухваленням
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись
статтями 336, 341, 344, 346 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Борщівського
районного суду Тернопільської області від          10 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 23 січня 2007 року скасувати.

У задоволенні
позову ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення та у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Скала-Подільська селищна рада, відкрите акціонерне
товариство “Скала-Подільський спецкар'єр” про визнання такими, що втратили право
користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                              А.В.
Гнатенко

Судді:                                                        В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук