У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

23 липня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Балюка М.І., Мазурка В.А., Охрімчук
Л.І., Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 30 серпня 2003 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою.
Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, 2004 року народження.

У травні 2006 року шлюб між ними був розірваний.

Посилаючись на те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з
дитиною, чим завдає йому моральну шкоду, просив стягнути на її відшкодування 5
000 грн.

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від                   2 серпня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 500 грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 24 вересня 2007 року
заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від                   2 серпня 2007 року змінено:
стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 12 грн. 75 коп.
державного мита, 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи, 350 грн. витрат на правову допомогу.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та визначаючи розмір
відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачка ухиляється від виконання рішення суду щодо участі позивача у
вихованні дитини, а тому повинна відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі
500 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважав,
що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути збільшений до 1 000 грн.

Проте погодитися з такими висновками не можна.

Відповідно до ч. 5 ст. 159 СК України особа, яка ухиляється від виконання
рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану
тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від            31 березня 1995 року N 4 «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»
відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для вирішення спору.

На порушення вимог статей 213, 214, 215 ЦПК України суд на зазначені вимоги
Закону уваги не звернув, визначаючи суму, що підлягає стягненню на відшкодування
моральної шкоди не врахував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних
страждань, ступеня вини відповідачки та не зазначив у рішенні, з яких міркувань
виходив при визначенні її розміру, та доказів, що підтверджують наявність цієї
вини.

Крім того, вирішуючи спір на підставі ч. 5 ст. 159 СК України суд вважав
встановленим, що відповідачка ухиляється від виконання рішення суду щодо участі
позивача у вихованні дитини.

При цьому, суд залишив поза увагою доводи відповідачки про те, що вона не
чинить перешкод позивачу у здійсненні ним свого права, що рішення апеляційного
суду Чернігівської області від 20 лютого 2007 року щодо участі позивача у
вихованні дитини не звернуто до примусового виконання.

На порушення вимог ст. 212 ЦПК України ці доводи відповідачки суд належно
не дослідив і належної правової оцінки їм не дав.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від                   2 серпня 2007 року та рішення
апеляційного суду Чернігівської області від                    24 вересня 2007 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

М.І. Балюк

В.А. Мазурок

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін