Справа № 2-19/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

13 березня 2008 року                                                                                              м.
Ковель

Ковельський
міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого-судді                                                           Бондара В.М.,

з участю: секретаря
Рижко
О.М., Шокот С.Т.,

позивача                                                                         ОСОБА_1,

представника позивача                                                 ОСОБА_4

відповідачів                                                                     ОСОБА_2

ОСОБА_3,

представника відповідачів                                             Александрука
А.Ф.,

представника міськради                                                Лебедюк
І.О.,

представника ВАТ «Волиньгаз»                                   Дудки
С.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Ковелі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ковельської
міської ради, відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та
газифікації «Волиньгаз»  про визнання
недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, Державного акту на право
власності на земельну ділянку, договору дарування земельної ділянки, договорів
про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А
Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою
до ОСОБА_2 ОСОБА_3, Ковельської міської ради, відкритого акціонерного
товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (далі ВАТ
«Волиньгаз»)  про визнання недійсними
договору купівлі-продажу земельної ділянки, Державного акту на право власності
на земельну ділянку, договору дарування земельної ділянки, договорів про
встановлення земельного сервітуту. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
26.12.2006 року рішенням сесії Ковельської міської ради № 13/14 ОСОБА_2
передано у приватну власність шляхом викупу та видано Державний акт на земельну
ділянку площею 926 квадратних метрів по вул.Будищанська, 22-А в м. Ковелі, з
умовою перенесення підземного газопроводу, який проходить по цій земельній
ділянці. Передача у власність вказаної земельної ділянки проведена з порушенням
норм закону, оскільки на виділеній у власність ОСОБА_3 земельній ділянці
розміщувався проїзд між вулицями Будищанською та Міцкевича, продаж землі
проведено без аукціону чи конкурсу, обмежили її-позивача право на придбання
даної земельної ділянки, оскільки, вона межує з даною ділянкою. Оскільки,
вказана земельна ділянка мала спільний проїзд, газопровід низького тиску, то
відповідно вона є землею громади міста і не може бути передана у приватну
власність. Крім того, ОСОБА_2 не виконала свого зобов'язання про перенесення
трубопроводу низького тиску, що є невиконанням умов договору та відповідно є
підставою для визнання договору недійсним. Просить суд визнати недійсними
договір куплі-продажу земельної ділянки площею 926 кв.м. по вул.Будищанська,
22-А в м.Ковелі від 26.12.2006 року між Ковельською міською радою та ОСОБА_2;
Державний акт на право власності на земельну ділянку по вул.Будищанська, 22-А в
м.Ковелі площею 0.926 га серії ЯГ № 545770 від 14.06.2007 року, виданий
ОСОБА_2; Договір про встановлення земельного сервітуту між ВАТ «Волиньгаз» та
ОСОБА_2 від 20.11.2006 року; Договір дарування земельної ділянки площею 926
кв.м., укладеного 16.10.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та договору № 70 про
встановлення земельного сервітуту між ВАТ «Волиньгаз» та ОСОБА_3 від 25.12.2007
року.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали, просять
задовольнити із вказаних в позові підстав. Пояснили суду, що договір
сервітуту був укладений з користувачем земельної ділянки ОСОБА_2 а не її
власником. Продаж земельної ділянки проведений з порушенням, оскільки частина
проданої земельної ділянки була проїздом між вулицями та на земельній ділянці
проходить газопровід низького тиску, а тому у відповідності до ст. 83 ЗК
України така земельна ділянка не може бути передана у власність. Крім того,
ОСОБА_2 не виконала умов договору купівлі-продажу, а саме не перенесла
газопровід низького тиску з придбаної земельної ділянки. Оскільки, продаж
земельної ділянки проведено з порушенням, тому і державний акт на дану земельну
ділянку виданий незаконно. В свою чергу, незаконно отримана земельна ділянка не
може бути подарована, тому договір дарування від ОСОБА_2 на ОСОБА_3 є
незаконним. Також, слід визнати незаконним договір сервітуту № 70 від
25.12.2007 року між ВАТ «Волиньгаз» та ОСОБА_3, яка незаконно отримала дану
земельну ділянку.  Продавши вказану
земельну ділянку ОСОБА_2 міська рада порушила її права, оскільки відповідачі, в
разі залишення в силі даного договору будуть претендувати на 20 кв.м. її
земельної ділянки.

Відповідачі ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх
представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що земельну
ділянку площею 926 кв.м. вони отримали на законних підставах, договір сервітуту
укладений для того, щоб ВАТ «Волиньгаз» мали доступ до газопроводу у випадку
необхідності.  Спірною земельною ділянкою
вони і їх сім'я користується на протязі 60-ти років, вчасно сплачували податки,
займалися городництвом на вказаній землі. Всі негаразди почалися з того, що
ОСОБА_1. купила у сусіда старий будинок та почала будувати новий, на свій
розсуд облаштувала огорожу, яка частково розміщувалась на їх земельній ділянці,
тому не знайшовши порозуміння, вони почали звертитися в державні установи для
законного вирішення виниклого спору. Просять в позові відмовити.

Представник Ковельської міської ради
позов не визнала та пояснила, що земельна ділянка площею 926 кв.м. продана
ОСОБА_2 на підставі рішення міської ради для розширення присадибної земельної
ділянки. Державний акт на дану земельну ділянку виданий у відповідності до
чинного законодавства. Просить в позові відмовити.

Представник ВАТ «Волиньгаз» позов в
частині недійсності договорів сервітуту не визнав та пояснив, що на балансі ВАТ
«Волиньгаз» перебувають всі газові мережі в місті, хоча даний спірний
газопровід по вул. Будищанська, 22-А був прокладений батьком ОСОБА_2 за власні
кошти з вул. Міцкевича до свого будинку ще в 1975 році, тобто цей газопровід є
власністю сім'ї ІНФОРМАЦІЯ_1.  В
подальшому, приблизно в 90-х роках, було закільцьовано цей газопровід з
газопроводом по вул. Будищанська. ВАТ «Волиньгаз» укладає договори сервітуту,
як з власниками так і з користувачами земельних ділянок, де проходять
газопроводи, для оперативного реагування на поломки в газових мережах. При
укладенні договорів сервітуту з ІНФОРМАЦІЯ_1, товариство виходило з того, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично володіли земельною ділянкою, де прокладено газопровід та
вони фактично побудували цей газопровід. Просить в позові в цій частині
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, представників
міської ради та ВАТ «Волиньгаз»,
з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов безпідставний
та не підлягає до   задоволення.

Суд, вирішуючи даний спір, виходить
із загальних засад цивільного права - справедливості, добросовісності та
розумності.

У відповідності до ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи в
межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. В процесі судового
слухання справи позивач та її представник не обгрунтували свої позовні вимоги
щодо недійсності зазначених ними документів.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Пунктом другим Рішенням Ковельської
міської ради № 13/14 від 26.12.2006 року визначено затвердити проект
землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати гр. ОСОБА_2, яка
проживає по вул. Будищанська, 22-А, у приватну власність шляхом викупу для
розширення присадибної ділянки земельну ділянку площею 926 кв.м. по вул.
Будищанська, 22-А, за умови перенесення гр. ОСОБА_2 газопроводу, що проходить
по вказаній земельній ділянці за її власний рахунок на підставі особистої
заяви. Встановити вартість викупу земельної ділянки в розмірі 10 011 гривень.
Встановити земельний сервітут на вказану земельну ділянку на підставі договору
на встановлення сервітуту, укладеного ВАТ «Волиньгаз» і гр. ОСОБА_2 № 75 від
20.11.2006 року, на зазначених у договорі умовах. Видати Державний акт на право
власності на земельну ділянку після перенесення газопроводу.

(
а.с.5 )

Договором купівлі-продажу земельної
ділянки № 63 від 26.12.2006 року стверджується, що Ковельська міська рада
продала, а гр. ОСОБА_2 придбала, земельну ділянку площею 926 кв.м. по вул.
Будищанська, 22-А в м. Ковелі.

(
а.с.9 )

Державним актом на право власності
на земельну ділянку серії ЯГ № 545770 від 14.06.2007 року стверджується, що
ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2006
року є власником земельної ділянки площею 0.926 га по вул Будищанська, 22-А м.
Ковеля Волинської області, яка складається з двох відокремлених одна від одної
земельних ділянок розташованих по різні сторони будинковолодіння ОСОБА_2

(
а.с.10 )

З договору № 41 від 16.11.2006 року
про встановлення земельного сервітуту вбачається, що  ВАТ «Волиньгаз» та ОСОБА_2 уклали цей договір
про наступне, що ВАТ «Волиньгаз» встановлює земельний сервітут на власника
земельної ділянки за адресою м. Ковель вул. Будищанська, 22-А для ремонту та
обслуговування газопроводу ( без перешкод цілодобово згідно плану).

(
а.с.11 )

Договором дарування земельної
ділянки від 16.10.2007 року стверджується, що ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3
прийняла в дар земельну ділянку площею 926 кв.м. по вул. Будищанська, 22-А в м.
Ковелі. Договір нотаріально посвідчений.

(а.с.     )

Договором про встановлення
земельного сервітуту № 70 від 25.12.2007 року стверджується, що ВАТ «Волиньгаз»
та ОСОБА_3 уклали цей договір про наступне, що ВАТ «Волиньгаз» встановлює
земельний сервітут на власника земельної ділянки за адресою м. Ковель вул.
Будищанська, 22-А для ремонту та обслуговування газопроводу ( без перешкод
цілодобово згідно плану).

(
а.с.    )

Під час судовоого розгляду справи
встановлено, що родина відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх батьки на протязі,
приблизно, 60-ти років користуються земельною ділянкою по вул. Будищанська,
22-А, в тому числі і спірною земельною ділянкою площею 926 кв.м., що дає їм
право за давністю користування набути право власності на цю земельну ділянку,
що відповідає положенням ст.119 ЗК України. Земельна ділянка площею 926
квадратних метрів з 2004 року офіційно перебувала в оренді ОСОБА_2 терміном на
10 років, що стверджується рішенням Ковельської міської ради № 18/25 від 22.04.2004
року та  договором

оренди землі від
30.08.2004 року, тому, згідно чинного законодавства, вона мала переважне право
на отримання орендованої земельної ділянки у власність.

Як слідує з копій генеральних планів
присадибної ділянки № 22 по вул. Р.Люксембург (тепер вул. Будищанська)
користувач ОСОБА_4 та присадибної ділянки № 22-А по цій же вулиці користувач
ОСОБА_5, які видані Луцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 21.10.1964
року і 06.01.1966 року відповідно (а.с.            ),
що між даними земельними ділянками не існує будь-якого проїзду. Надані в судове
засідання плани, схеми, проекти, виготовлені в останні роки, в жодному випадку
не мають достовірних даних про наявність між будинковолодіннями №№ 22 та 22-А
по вул. Будищанській проїзду між вулицями, натомість зазначається, що на цій
території є землі міської ради для житлової і громадської забудови.  Рішення органів місцевої влади чи інших
державних органів про переведення даної земельної ділянки з однієї категорії в
іншу не приймались, проектні та технічні документи не виготовлялись, тому
цільове призначення цієї земельної ділянки у встановленому законом порядку не
змінено, а відповідно, проїзд фактично не облаштовувався.  При таких обставинах міська рада не передавала
у власність проїзд, а тому не порушила вимогу ст. 83 ч. 3 ЗК України, на яку
посилається позивач.

На думку суду, яка грунтується на
принципах розумності та справедливості, продаж двох земельних ділянок загальною
площею 926 кв.м. для розширення присадибної ділянки ОСОБА_2 не потребував проведення
торгів, оскільки, вона користувалась даною ділянкою на протязі більше 60 років,
земельна ділянка складається з двох частин розміщених по різні сторони її
будинковолодіння, на цій земельній ділянці прокладено за власні кошти
газопровід в 1975 році, розташовано огорожу та вирощено сад, тобто такий продаж
не суперечить положенням ст. 127 ЗК України.

Визнання договору купівлі-продажу
недійсним з підстав неперенесення ОСОБА_2 газопроводу низького тиску є
безпідставним, оскільки, рішенням Ковельської міської ради № 20/38 від
29.05.2007 року внесено зміни в пункт 2 рішення міськради від 26.12.2006 року №
13/14, яким виключено речення «за умови перенесення ОСОБА_2 газопроводу, що
проходить по вказаній земельній ділянці за її власний рахунок на підставі особистої
заяви», тому на час розгляду справи в суді, фактично відпали підстави для
визнання договору недійсним з цих підстав. Суд оцінює, що неперенесення
своєчасно газопроводу низького тиску газу з переданої у власність ОСОБА_2
земельної ділянки, не є провиною ОСОБА_2 оскільки остання зверталась в газове
господарство із заявами про перенесення газопроводу, про що свідчить надана до
справи переписка між Ковельським УГГ і ОСОБА_2

Державний акт на право власності на
землю виданий у відповідності з чинним законодавством, а тому відсутні підстави
для примусового припинення прав на землю визначені в ст. 143 ЗК України та
підстави для визнання Акту недійсним.

Договір дарування земельної ділянки,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 16.10.2007 року, вчинений належними
сторонами, подарована земельна ділянка перебувала у власності дарувальника,
дотримано письмову форму договору і нотаріально
посвідчено, тобто, цей договір дарування відповідає вимогам цивільного
законодавства, зокрема положенням ст. 90 ЗК України, а тому немає підстав
визнавати його недійсним.

Із змісту договорів на встановлення
земельного сервітуту № 41 від 16.11.2006 року та № 70 від 25.12.2007 року
вбачається, що право на звернення про визнання договорів недійсними є у сторін
цих договорів. Позивач ОСОБА_1. не є стороною в даних правовідносинах,
прокладений на цій земельній ділянці вуличний газопровід не має відношення до
її земельної ділянки. Крім того, відповідачі ІНФОРМАЦІЯ_1 та представник ВАТ
«Волиньгаз» повідомили суду, що органами місцевої влади готується рішення про
ліквідацію даного газопроводу у зв'язку з недоцільністю його подальшого
використання. Укладення вказаних договорів сервітуту не потягнуло та не могло
потягнути негативних наслідків для позивачки, порушити її права та інтереси. Згідно
ст. 98  Земельного  кодексу
України  право

земельного
сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки, тому
посилання позивача, що договори  уклали
неналежні сторони, є безпідставними.

Суд оцінює, що права позивачки
ОСОБА_1, при укладенні оскаржуваних цивільно-правових угод, фактично не
порушені. Ковельська міська рада продала ОСОБА_2 вільну земельну ділянку, якою
користувались її батьки і вона на протязі багатьох років. На момент продажу
даної земельної ділянки, позивачка, яка межує з однієї сторони земельної
ділянки, вже відгородилася цегляною, в два метри огорожею, тому межа фактично
пройшла по лінії цієї огорожі, землеволодіння позивачки в спірну земельну
ділянку не війшли та війти не могли. Продаж даної земельної ділянки ОСОБА_2 не
перешкоджає підходу, проїзду до земельної ділянки позивачки, не створює їй
інших незручностей в користуванні своєю власністю. Заяви позивачки ОСОБА_1 про
те, що в майбутньому відповідачі будуть претендувати на її 20 кв.м. земельної
ділянки нічим не обгрунтовані, а тому немає підстав вважати, що її права в
цьому порушуються.

Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, Державний акт на право власності на земельну ділянку, договір
дарування земельної ділянки, договори про встановлення земельного сервітуту, не
суперечать актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства,
сторони даних правочинів діяли в межах наданих повноважень, волевиявлення
сторін було вільним та спрямоване на реальне настання правових наслідків,
укладені у  формі передбаченій законом.
Покупцем проведено оплату вартості земельної ділянки у обумовленій сумі та
встановлені строки. Рішення Ковельської міської Ради № 13/14  від
26.12.2006 року, яким постановлено провести продаж земельної ділянки
площею 926 кв.м. у власність ОСОБА_2 є чинним і ніким не оскаржується. Договір
купівлі-продажу даної земельної ділянки вчинено на виконання рішення міської
ради, що відповідає нормам чинного законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що
договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 926 кв.м. у м.Ковелі по
вул.Будищанська, 22-А від 26.12.2006 року між Ковельською міською радою та
ОСОБА_2 не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому не має підстав
визнавати його недійсним, оскільки, відсутні підстави передбачені у ст. 215 ЦК
України. Виходячи з цього, не можуть бути визнані недійсними всі подальші
документи пов'язані з цим договором та земельною ділянкою, тому в позові слід
відмовити.

Судові витрати по справі, у
відповідності до ст.88 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

На підставі ст. 215 ЦК України, ст.
ст. 83, 90, 98, 119, 127, 143 ЗК України, керуючись ст.ст. 11, 88, 212-215, 218
ЦПК України, С У Д , -

В
И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовної
заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ковельської міської ради, відкритого
акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз»  про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки в м. Ковелі по вул. Будищанська, 22-А площею
926 кв.м. від 26.12.2006 року, укладеного між Ковельською міською радою та
ОСОБА_2, Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0.926 га
серії ЯГ № 545770 від 14.06.2007 року, договору дарування даної земельної
ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 16.10.2007 року, договорів про встановлення
земельного сервітуту № 41 від 20.11.2006 року та № 70 від 25.12.2007 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення
та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, або шляхом подачі апеляційної скарги без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження - протягом строку, встановленого для
подання заяви про апеляційне оскарження, із одночасною подачею копії
апеляційної скарги суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження подано не було.

ГОЛОВУЮЧИЙ:                                                                                В.М.БОНДАР