УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

1 жовтня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Мазурка В.А.,

Лященко  Н.П.,

Перепічая В.С.,

Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про виділення часток у спільному майні
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського
районного суду Закарпатської області від 11 липня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської області від                 2 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2006 року ОСОБА_1. пред'явив у суді
позов до ОСОБА_2 про виділення часток у спільному
майні подружжя.

Зазначав, що до 10 грудня 2002 року він перебував з
відповідачкою в зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 10 вересня
2002 року вони купили квартиру АДРЕСА_1

26 квітня 2006 року вони домовилися добровільно провести поділ квартири, у
присутності нотаріуса він написав заяву про те, що відмовляється від своєї
частки у квартирі, оскільки відповідачка має намір купити в нього цю частку.

Із цією метою того ж дня в АППБ «Аваль» ним було відкрито рахунок НОМЕР_1,
на який відповідачка повинна була перерахувати суму, еквівалентну 4 000 доларів
США.

Крім того, за умовами домовленості він повинен був виписатися із зазначеної
квартири 26 квітня 2006 року та переїхати жити за іншою адресою.

Порядок поділу квартири та умови його виконання були обговорені в
присутності нотаріуса, однак вони були виконані тільки в односторонньому
порядку ним.

6 червня 2006 року до нотаріальної контори він подав заяву про відкликання
заяви від 26 квітня 2006 року та заборону відповідачці відчужувати спірну
квартиру.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд  визнати спірну квартируАДРЕСА_1 спільною
частковою власністю за ним та ОСОБА_2 по &frac12; частині за кожним.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської
області від                 11 липня 2006
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 2
листопада 2006 року, позов ОСОБА_1 задоволено: визнано квартируАДРЕСА_1
спільною частковою власністю за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по &frac12; частині за кожним; зобов'язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2
10 200 грн., отриманих у рахунок половини вартості квартири; стягнуто з ОСОБА_2
296 грн. судових витрат на користь ОСОБА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1., суд першої
інстанції виходив із того, що відповідачка неповністю виконала умови
домовленості з позивачем про виплату йому половину вартості квартири.

Однак погодитись із такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини та правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності
та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалася на те,
що 26 квітня 2006 року позивач написав заяву, посвідчену державним нотаріусом
Берегівської державної нотаріальної контори Мирончук О.В., про те, що грошову
компенсацію за належну йому частину співнабутої квартириАДРЕСА_1 він одержав у
повному обсязі, матеріальних претензій до неї не має, поділу квартири не бажає,
до суду з питанням поділу квартири звертатися не буде, зобов'язується знятися з
реєстрації в указаній квартирі протягом одного тижня та одночасно дає їй свою
згоду на продаж указаної квартири за ціною й на умовах на її розсуд.

Проте в порушення вимог ст. ст. 62, 212 - 214 ЦПК України
суд належним чином ці доводи відповідачки не перевірив і не дав належної
правової оцінки зібраним у справі доказам.

Зазначені порушення закону залишилися поза
увагою апеляційного суду.

З огляду на викладене постановлені судами рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської
області від 11 липня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської
області від 2 листопада 2006 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої  інстанції.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

Н.П. Лященко

В.А. Мазурок

В.С. Перепічай

М.П. Пшонка