Справа № 22ц-1228/2008                Головуючий у 1 інстанції - Марченко
Категорія - цивільна
Доповідач -  Губар В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

07  серпня  2008 року

м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого-судді

Литвиненко І.В.,

суддів:

Губар В.С., Заболотного В.М.,

при секретарі:

Коваленко Ю.В.

з участю:

ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28
травня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Колісниківської сільської ради
Ніжинського району про визнання незаконним розпорядження про накладення
дисциплінарного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2008 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом  до Колісниківської
сільської ради Ніжинського району та просила визнати незаконним розпорядження
Колісниківської сільської ради Ніжинського району № 3 від 13 лютого 2008 року
про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани за відсутність на
робочому місці 17 січня 2008 року з 20 год. 00 хв. по 23 год. 00 хв. без
поважних причин.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1
обгрунтовує тим, що наказом  відділу
культури Ніжинської райдержадміністрації від 27 вересня 1996 року вона була
прийнята на посаду директора Колісниківського будинку культури. Наказом від 24
лютого 1997 року „Про зміни в штатному розкладі клубних та музейних
працівників” Колісниківському сільському клубу було надано статус сільського
клубу і він став підпорядковуватися Колісниківській сільській раді.

Розпорядженням голови  Колісниківської сільської ради Ніжинського
району від 13 лютого 2008 року на позивачку було накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за відсутність на робочому місці 17 січня 2008 року
з 20 год. 00 хв. до 23 год.00 хв. без поважних причин. На думку позивачки, дане
розпорядження є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає
вимогам чинного законодавства.

Позивачка зазначає, що 17 січня 2008
року з ранку стала себе погано почувати, тому пішла до сільської ради  близько 10 години,  щоб попередити сільського голову про те, що
не вийде на роботу, але його на місці не було, тому вона про своє недомогання
поставила до відома  працівників
сільської ради та повернулась  на робоче
місце до сільського клубу, де  чекала
сільського голову  до 12 год. 30 хв.  Оскільки
сільський голова  в сільській
раді  не з'явився,   позивачка
пішла  до  сільського
фельдшерсько-акушерського  пункту,
але необхідних ліків там не виявилося, і вона
пішла додому, де перебувала до 18 год. 00 хв.

О  18-й годині
позивачка знову пішла до клубу і знаходилась там до 21 години, але  їй стало погано і вона пішла додому.  За таких обставин позивачка вважає, що нею не
було порушено трудову дисципліну,
оскільки її відсутність на робочому місці була викликана хворобою.

Позивачка вважає дане дисциплінарне
стягнення незаконним, оскільки підставою для притягнення до дисциплінарної
відповідальності є порушення трудової дисципліни. Порушення трудової дисципліни
визначається Типовими правилами внутрішнього трудового розпорядку для робочих і
службовців підприємств, установ і організацій, як невиконання або неналежне
виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Вина як
одна з ознак порушення трудової дисципліни є необхідною умовою для притягнення
працівника до дисциплінарної відповідальності. Але, як наголошує позивачка, в
її діях вина відсутня.

Оскаржуваним рішенням Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської області від 28 травня 2008 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до  Колісниківської
сільської ради Ніжинського району про визнання незаконним розпорядження про
накладення дисциплінарного стягнення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, посилаючись на те, що дане рішення суду
є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки не доведені
обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд  не дав ніякої оцінки
поясненням свідка ОСОБА_3 (завідуючої фельдшерсько-акушерським пунктом), яка
підтвердила той факт, що 17 січня 2008 року позивачка  зверталася до неї за медичною допомогою, але
оскільки вона не змогла надати медичної допомоги у зв”язку з відсутністю
необхідних ліків, то в журнал прийому хворих її прізвище не занесла. Також
апелянт зазначає, що свідки  ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 підтвердили, що 17 січня 2008 року вона перебувала на роботі до 21 год.
00 хв. і скаржилася на головний біль та біль в області шиї. Свідок ОСОБА_6
підтвердила, що близько 12 год. 17 січня 2008 року позивачка говорила, що
погано себе почуває і просила передати сільському голові, що можливо не буде
присутньою на робочому місці. Представник відповідача ОСОБА_7 підтвердила, що
приблизно о 12 годині позивачка скаржилася на головний біль і те, що можливо
вона буде відсутньою на роботі після 19 годин, але в  той  же
день сільський голова так і не з'явився, а тому нічого йому не передала.

Апелянт зазначає, що суд не допитав в
судовому засіданні депутатів, які склали акт від 18 січня 2008 року про те, що
17 січня 2008 року з 20 год.       00 хв.
по 23 год. 00 хв. вона була відсутня на робочому місці і не перевірив
обставини, за яких даний акт складався. На думку апелянта, суд, всупереч
вимогам закону, не вказав також, чому він віддав перевагу даному документу, а
не поясненням свідків. Апелянт вважає необгрунтованим  висновок суду про  відсутність
доказів  тієї обставини, що  17 січня 2008 року вона захворіла.  Також апелянт наголошує на тому, що суд не
звернув уваги на пояснення  сільського
голови  в судовому засіданні, який
зазначив,  що якби він був на роботі, то
на прохання позивачки відпустив би її з роботи.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 та Колісниківська сільська рада Ніжинського району Чернігівської
області просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення
Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 травня 2008 року
залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга необґрунтована,
наведені факти не відповідають вимогам чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволеннюю,  за наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що 17 січня 2008 року позивачка, будучи
відсутньою на роботі з 20 до 23 години,
порушила трудову дисципліну, а тому, відповідно до ст. 149 КЗпП України,
визнав накладене на неї дисциплінарне стягнення правомірним. На думку суду,
працівник має право оскаржити у суді накладене на нього дисциплінарне стягнення
у вигляді звільнення в разі якщо власник не врахував вимоги  ч.3 ст.149 КЗпП України. Оскаржити ж згідно з
цими підставами догану, як вважає суд, -
не можна, оскільки це найменш суворий вид стягнення, який власник має
право застосовувати за будь-яке порушення трудової дисципліни. Зобов'язати
власника при оголошенні догани враховувати тяжкість провини та інші
обставини,  означало б позбавити власника
права застосовувати стягнення за наявності порушення. Тому суд першої інстанції
прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Проте з
такими висновками не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, і це
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_1  працює завідуючою
Колісниківським сільським клубом.

Ст. 149 КЗпП України надає право роботодавцеві
вибирати вид стягнення, але зобов'язує врахувати при цьому низку факторів:
ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну порушенням шкоду; обставини,
за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Право оскарження
дисциплінарного стягнення  передбачено
ст.150 КЗпП України. Зазначені норми права мають  імперативний характер і довільному та
розширеному тлумаченню не підлягають,  і
дія їх розповсюджується  як  на випадки
застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення  так і у вигляді догани. Посилання суду першої
інстанції  на те, що при винесенні
працівникові догани  немає необхідності
враховувати вищенаведені положення ч.3 ст.149 КЗпП України, є юридично
некоректним і не може бути застосовано до
трудових правовідносин між сторонами.

Сукупність досліджених  обставин даної справи переконує  апеляційний суд  у
необгрунтованості  висновку  суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не
надала жодних доказів  та медичних
документів  на підтвердження її  захворювання
17 січня 2008 року.  Зокрема, суд
не дав належної оцінки тим обставинам, що
хворобливий стан позивачки 17.01.08. переконливо  підтверджений
наявними у справі доказами - показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4,
бухгалтера сільської ради ОСОБА_6,
поясненням позивачки (а.с.9), показами у суді  працівника фельдшерського пункту ОСОБА_3, яка
показала, що ОСОБА_1  17.01.08.
зверталась до сільського фельдшерського пункту
із скаргами, але надати позивачці допомоги вона не змогла за відсутності
необхідних ліків і тому не зареєструвала її звернення у журналі, а наступеного
дня було ще одне звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою, їй було зміряно тиск
і це звернення зареєстровано у журналі (а.с.25). Суд не звернув уваги на ту
обставину, що працівник сільського фельдшерського пункту не уповноважений
надавати відвідувачам медичні документи на підтвердження хвороби та які б були
підставою для невиходу на роботу у зв”язку з хворобою.

Апеляційний суд відхиляє в якості
доказу  акт від 18  січня
2008 року (а.с.15), оскільки зазначений документ не підтверджує
відсутності саме  без поважних
причин  ОСОБА_1 на робочому місці
17.01.08. з 20-00 год. до 23-00 год.   Зазначений
акт суд не може визнати безспірним і достовірним доказом, оскільки одним з його
підписантів є дружина сільского голови, а у апеляційному суді ОСОБА_2   не дав чітких і переконливих пояснень з
приводу того,  як конкретно і за яких
обставин зазначений акт був складений та підписаний. За таких  умов зазначений акт не може бути прийнятий
апеляційним судом в якості безспірного доказу того факту, що позивачка на
робочому місці була відсутня 17.01.08. саме з 20 години, а не з 21-00, як вона
наполягає, та  як показав свідок ОСОБА_4
у своїх поясненнях у суді першої інстанції (а.с.66).

Крім того, складовою ознакою  порушення трудової дисципліни є наявність
вини у формі умислу або необережності.
Проте,  докази вини позивачки
відсутні в матеріалах справи і відповідачем
апеляційному суду  не надано  доказів, які б підтверджували винність
дій  ОСОБА_1, коли вона, 17.01.08.,  маючи
хворобливий стан,  була відсутня
на робочому місці у сільському клубі  у
другій половині свого робочого дня.

В діях працівника не вбачається вини у
разі потреби екстреного звернення за медичною допомогою, хоча і лікарняний листок
працівникові не був виданий.

За таких обставин, апеляційний суд не
може визнати розпорядження
Колісниківської сільської ради від 13.02.08. № 3 таким, що відповідає
вимогам ст.ст.147-149 КЗпП України,  а
тому вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскільки
ухвалене з порушенням норм матеріального права
та процесуального права. Позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими і  мають бути задоволені. З відповідача на
користь позивачки необхідно стягнути судові витрати по справі у сумі 15 грн.
(а.с. 1, 86).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313,
316, 317, 319 ЦПК України, ст. ст. 147-150 КЗпП України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення  Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від28 травня 2008 року  -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Колісниківської сільської ради Ніжинського району
про визнання незаконним розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення
- задовольнити.

Визнати незаконним
розпорядження Колісниківської сільської ради Ніжинського району № 3 від 13
лютого 2008 року за підписом сільського голови ОСОБА_2 про накладення на
Черненко Віру Іванівну дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Стягнути з Колісниківської
сільської ради на користь ОСОБА_1
понесені  судові витрати у сумі
15-00 гривень.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути оскаржене
в  касаційному  порядку
до  Верховного  Суду
України  протягом двох місяців.

Головуючий:                                                Судді: