Справа
№ 2-222/08
М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді -
В.М., при секретарі - Демченко О. Г., розглянувши у відкритому
судовому
засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом
майна із чужого незаконного володіння та стягнення моральної
квітні 2007 року позивач ОСОБА_1. звернувся до Індустріального
суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2. про
майна із чужого незаконного володіння та стягнення моральної
В позовній заяві і в судовому засіданні позивач посилався на те, що
ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, з якою він знаходився у
шлюбі з 1972 року до 1993 року. Від шлюбу вони мають двох
дітей. У 1988 році сім'ї ОСОБА_1 був виданий ордер на вселення
відповідачка у справі та двоє їх дітей вселилися в цю квартиру та
в ній до теперішнього часу. Між ним та відповідачкою склалися вкрай
відносини, які перешкоджають нормальному проживанню в квартирі. У зв'
з цим з вересня 2005 року позивач вимушений був тривалий час жити в своїх
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

22.11.2006
року він був вселений в квартиру АДРЕСА_1. Після примусового вселення в

квартиру
22.12.2006 року він виявив відсутність належного йому майна, а саме

антресолі
для одягу, двох сервантів для посуду, комбінованої шафи, килиму

розміром
3х4 м, ліжка металевого, п'ятьох нових чоловічих  сорочок, двох нових

чоловічих
штанів, куртки чоловічої, кашкета чоловічого, шарфа чоловічого

нового,
всього на суму 2440 грн. Оскільки його пропозиція вирішити спір без

звернення
до суду і повернути йому майно не була прийнята відповідачкою,

позивач
неодноразово звертався до міліції з проханням зобов'язати колишню

дружину
повернути йому його майно, але це питання так і не було вирішено. Тому

він
був вимушений звернутися до суду з цим позовом. Просив суд зобов'язати

відповідачку
повернути йому вказане майно на суму 2440 грн., а за його

відсутності
стягнути з неї його вартість. Крім цього позивач вважає, що діями

відповідачки
ОСОБА_2. йому була завдана моральна шкода, яку він оцінив

у
2000 грн. та просив суд стягнути на його користь вказану суму.

Представник
позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні

вимоги
ОСОБА_1 і просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Суду

пояснив,
що він є батьком позивача. Його син ОСОБА_1. проживає в квартирі

АДРЕСА_1
зі своєю

колишньою
дружиною. Через постійні сварки ОСОБА_1. тривалий час був

вимушений
проживати в батьків. Після примусового вселення за рішенням суду від

22.11.2006
р. до своєї квартири, ОСОБА_1. виявив відсутність належних

йому
речей, в тому числі меблів та одягу. Оскільки відповідачка не бажає

повертати
вказане майно, його син звернувся з цим позовом до суду.

Відповідачка
ОСОБА_2 позов не визнала та подала письмові заперечення на

позов.
В судовому засіданні просила в позові відмовити та пояснила, що

перебувала
у зареєстрованому шлюбі з позивачем з 1972 до 1993 року. У 1988 році

вона
отримала квартиру АДРЕСА_1, куди вселилась разом з чоловіком та двома дітьми.
Через

зловживання
позивачем спиртними напоями їх шлюб розпався, але вони продовжували

проживати
в одній квартирі. Після розлучення позивач продовжував зловживати

спиртними
напоями, виносив з дому та продавав речі, робив сумісне життя

неможливим.
У лютому 2005 року перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння,

ОСОБА_1.
заподіяв пожежу в квартирі. Частина майна була пошкоджена

вогнем,
частина була залита водою під час тушіння пожежі та згодом прийшла в

негідність.
Відразу після пожежі батько позивача ОСОБА_3 забрав сина до

себе.
Після того, що сталося, вона з дочкою та її чоловіком зробили ремонт в

кімнаті,
де була пожежа. Речей, які позивач вказує в своїй позовній заяві в

нього
ніколи не було, були саморобні меблі, які колишній чоловік зробив з

принесених
додому дошок та викрасив у білу фарбу. Після вселення в квартиру за

рішенням
суду у грудні 2006 р., позивач постійно вимагає повернення йому не

існуючих
речей, ображає її та доньку, вчиняє бійки, створює неможливі для

сумісного
проживання умови. Вона та донька неодноразово звертались до органів

міліції
з приводу недостойної поведінки ОСОБА_1

В
судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4 позов не визнала.

Просила
суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки

він
не довів, що в нього взагалі було зазначене в позові майно, не надав ніяких

доказів
придбання п'ятьох нових сорочок, двох нових брюк, нового чоловічого

шарфа.
Не зрозуміло також, з чого позивач виходив, даючи грошову оцінку майну.

На
думку представника відповідачки позивач також не пояснив, в чому саме

полягає
завдана йому моральна шкода, порушення звичайного режиму життя, ним не

надано
ніяких доказів в обґрунтування своїх вимог, позивач не пояснив з чого

він
виходив, даючи оцінку розміру завданої моральної шкоди.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників, показання свідків, думку

адвоката,
дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами на засадах

змагальності
та диспозитивності, суд вважає, що заявлений позов не підлягає

задоволенню
з наступних підстав.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2 знаходились у

зареєстрованому
шлюбі з 1972 року до 1993 року. Від шлюбу вони мають двох

повнолітніх
дітей. З 1988 р. вони всі разом проживають у кв.АДРЕСА_1.

10.02.2005
року позивач під час куріння у ліжку в нетверезому стані вчинив

пожежу
у квартирі. Під час пожежі у спальній кімнаті вогнем було пошкоджено

ліжко
та інше майно, частина майна була залита водою та згодом стала

непридатною
для користування. Цей факт повністю доводиться Постановою СГПЧ-18

про
відмову в порушенні кримінальної справи № 8 від 17.02.2005 р. та

постановами
Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про

відмову
в порушенні кримінальної справи від 09.01.2007 р. та 20.01.2007 р.

Після
розгляду скарг ОСОБА_1 вказані постанови залишені без змін, що

доводиться
листом Прокуратури Індустріального району м. Дніпропетровська №

26р07
від 13.02.2007 р.

Після
скоєної пожежі відповідач протягом 2005-2006 років проживав у своїх

батьків.
Цей факт доводиться заочним рішенням Індустріального районного суду м.

Дніпропетровська
від 22.11.2006 р.

Згідно
Акту державного виконавця Старина О.М. Державної виконавчої служби в

Індустріальному
районі м. Дніпропетровська від 22.12.2006 р. вказане судове

рішення
було виконано, ОСОБА_1. вселений в кв.АДРЕСА_1, йому були передані ключі від
квартири та забезпечено

безперешкодний
доступ в приміщення. Ніяких зауважень ОСОБА_1 про

відсутність
його майна в Акті від 22.12.2006 р. не було вказано.

Свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під час розгляду справи

судом
в своїх показаннях підтвердили той факт, що під час пожежі, яка сталася з

вини
позивача у 2005 році було пошкоджено майно, яке знаходилось у кімнаті в

квартирі
АДРЕСА_1. Так, під час пожежі було пошкоджено вогнем та водою ліжко та

речі,
які на ньому знаходились, килим  та
саморобні меблі. Частина вказаного

майна
була викинута через вікно пожежними, частина згодом стала непридатна для

користування
та розсипалась під час проведення ремонту. Дошки, з яких була

зроблена
шафа, знаходяться і зараз в квартирі. Журнальний стіл та шафа для

одежі
вціліли та зараз знаходяться в користуванні у позивача. Що стосується

нових
сорочок та іншої нової одежі, заявленої в позові, то такого одягу в

квартирі
не було, а були лише якісь старі та грязні речі.

Суд
не може прийняти до уваги пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9

про
те, що ОСОБА_7 у 1997 р. подарувала позивачу меблі темного коліру, які

знаходились
у квартирі АДРЕСА_1 та пропали під час його відсутності в період з

2005
р. до 2006 р., оскільки цей факт не знайшов свого підтвердження в ході

судового
розгляду. Так свідок ОСОБА_7 не була в квартирі АДРЕСА_1 близько п'яти

років
і не може знати, чи були заявлені в позові речі в квартирі та які речі

залишились
в квартирі після пожежі. Свідок ОСОБА_9 взагалі не була в

квартирі
та знає лише зі слів позивача та ОСОБА_7, що вказані меблі були в

позивача
та зникли з вини його колишньої дружини ОСОБА_2.

Свідок
ОСОБА_8 також підтвердив, що коли відвозив ОСОБА_1.

телевізор,
то бачив в кімнаті якісь меблі, пофарбовані білою краскою, інших

меблів
не бачив, після пожежі в квартирі не був.

Згідно
до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від

особи,
яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно
до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на

відшкодування
завданої йому майнової та моральної шкоди. Стаття 1167 ЦК України

покладає
відповідальність за завдану моральну шкоду на особу, яка її завдала.

Оскільки
позивачем не надано доказів існування заявленого в позові майна та

того
факту, що ОСОБА_2 заволоділа чи знищила майно позивача, немає

законних
підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно
до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням

фізичних
чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів

чторін
та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким
чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом при розгляді

справи,
у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем

своїх
вимог та вважає необхідним відмовити в позові.

Судові
витрати по справі, понесені позивачем ОСОБА_1, відповідно до ст.

88
ЦПК України покладаються на пзивача.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.386, 387, 1167 ЦК України, ст.ст.10,

11,
60, 79, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В
И Р І Ш И В:

ОСОБА_1
позові до ОСОБА_2 про

витребування
майна із чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди

-
відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня

його
проголошення шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження та подачі

протягом
20 днів з дня подачі заяви апеляційної скарги.

Суддя:

В.
М. Грищенко