справа № 2ц - 2829/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К
Р А Ї Н И

5 серпня 2008 року
Антрацитівський міськрайонний суд Луганської області в складі:

судді
Філіпенко Л.П.

при секретарі                                                    Щербак А.М.

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4  про визнання правочину дійсним та право
власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Відповідачи є рідними дітьми та спадкоємцями ОСОБА_5 та
ОСОБА_6. ОСОБА_6 та ОСОБА_5  на праві
приватної власності належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею
60.1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, кухні площею 7.8 кв.м, ванної кімнати
площею 2.3 кв.м, коридору площею 1.6 кв.м, передпокою площею 1.6 кв.м, вбудованої
шафи площею 7.5 кв.м, веранди площею 9.1 кв.м. Підставою виникнення прав
власності є свідоцтво про право власності на житло від 22 грудня 1993 року,
видане на підставі розпорядження органу приватизації від 20 грудня 1993 року №
133, зареєстроване АГКПБТ у реєстровій книзі за № 165/2.  ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її смерть
зареєстрована Іванівською селищною Радою Антрацитівського району Луганської
області ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 25. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, його
смерть зареєстрована відділом реєстрації актів цивільного стану
Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області 27 квітня
2007 року, актовий запис № 329. За період життя, 28 березня 2002 року, тобто
після смерті дружини,  ОСОБА_6 уклав
договір купівлі-продажу вказаної квартири з позивачкою, відповідно до якого він
продав, а вона купила цю  двокімнатну
квартиру . При укладенні договору купівлі-продажу майна між ними було погоджено
всі належні умови купівлі-продажу. Зокрема, щодо ціни, передачі майна у
власність, оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. 28 березня 2002 року у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_7
позивачка заплатила ОСОБА_6 готівкою 1760
гривень, що підтверджується його розпискою, а він передав їй ключі від
квартири, дозволив до неї вселитися, надав усі необхідні правовстановлюючі
документи та взяв на себе обов'язок оформити згодом нотаріально договір
купівлі-продажу, мотивуючи це поганим станом здоров'я. З 28 березня 2002
року позивачка фактично мешкає у вказаній квартирі, зробила там ремонт, сплачує
усі комунальні послуги. Проте до своєї смерті, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 так
і не здійснив дій щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу
вказаної квартири, його діти, відповідачі по справі визнають за ОСОБА_1 право
власності на вказану квартиру, але оформити належні правовстановлюючі документи
та нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу відмовляються, в зв'язку з чим
вона змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно з метою
захисту свого права на нього.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримує, просить
визнати за нею  право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 60.1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, в
тому числі 1-а кімната площею 12.8 кв.м, 2-а кімната площею 17.4 кв.м, кухні
площею 7.8 кв.м, ванної кімнати площею 2.3 кв.м, коридору площею 1.6 кв.м,
передпокою площею 1.6 кв.м, вбудованої шафи площею 7.5 кв.м, веранди площею 9.1
кв.м.; свідоцтво про право власності на житло від 22 грудня 1993 року, видане на
підставі розпорядження органу приватизації від 20 грудня 1993 року № 133,
зареєстроване АГКПБТ у реєстровій книзі за № 165/2 вважати втратившим чинність,
та суду надала пояснення, які повністю збігаються з доводами
позову. Відповідачи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
позов визнали,  просять розглянути
справу без їх присутствія.

Вислухавши ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов  підлягає задоволенню,
тому що сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує його законність
і обґрунтованість.

Судом установлено, що
дійсно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної власності належала
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 60.1 кв.м, житловою площею 30,2
кв.м, кухні площею 7.8 кв.м, ванної кімнати площею 2.3 кв.м, коридору площею 1.6
кв.м, передпокою площею 1.6 кв.м, вбудованої шафи площею 7.5 кв.м, веранди
площею 9.1 кв.м. Підставою виникнення прав власності є свідоцтво про право
власності на житло від 22 грудня 1993 року, видане на підставі розпорядження
органу приватизації від 20 грудня 1993 року № 133, зареєстроване АГКПБТ у
реєстровій книзі за № 165/2. (а.с.3 - 6).  ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її смерть
зареєстрована Іванівською селищною Радою Антрацитівського району Луганської
області ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 25(а.с.8).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, його смерть зареєстрована відділом реєстрації актів
цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської
області 27 квітня 2007 року, актовий запис № 329(а.с.9).. За період життя, 28 березня 2002 року, тобто після
смерті дружини,  ОСОБА_6 уклав договір
купівлі-продажу вказаної квартири з позивачкою, відповідно до якого він продав,
а вона купила цю  двокімнатну квартиру .
При укладенні договору купівлі-продажу майна між ними було погоджено всі
належні умови купівлі-продажу. Зокрема, щодо ціни, передачі майна у власність,
оформлення договору в нотаріальній конторі тощо. 28 березня 2002 року у
присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_7 позивачка заплатила ОСОБА_6 готівкою
1760  гривень, що підтверджується його розпискою
(а.с.7).

Згідно зі ст. 209 Цивільного кодексу України правочин,
вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю сторін.Відповідно до ст. 657 Цивільного
Кодексу України договір купівлі-продажу майна укладається у письмовій формі і
підлягає, зокрема, нотаріальному посвідченню.

Разом з
тим, згідно ч. 2 ст. 220 Цивільного Кодексу України, якщо сторони домовилися
щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У
цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно
до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно
до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

Вiдповiдно до вимог ст.ст. 386,392 ЦК України визнання права власностi є
однiєю iз форм захисту прав власника на майно у випадках, коли його право
власностi не визнається.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 30, 62 ЦПК України, ст. ст. 15, 220
ЦК України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності
на   квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 60.1 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, в тому числі 1-а кімната площею
12.8 кв.м, 2-а кімната площею 17.4 кв.м, кухня площею 7.8 кв.м, ванная кімната
площею 2.3 кв.м, коридор площею 1.6 кв.м, передпокої площею 1.6 кв.м,
вбудований шаф площею 7.5 кв.м, веранда площею 9.1 кв.м.

Свідоцтво про право власності на житло від 22 грудня 1993
року, видане на підставі розпорядження органу приватизації від 20 грудня 1993
року № 133, зареєстроване АГКПБТ у реєстровій книзі за № 165/2,  на
имя  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнати таким, що
втратив силу і зберігати в матеріалах цивільної справи.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду  Луганської області через Антрацитівський
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя

рішення надруковане у дорадчій кімнати