АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1870- 2008року                         Головуючий у 1-й інстанції Р.І.Брегей
категорія 53                                                                          Доповідач  В.А. Франко
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
Головуючого : судді Кіселика С А ,
суддів : Франко В.А., Пономаренко В.Г
при секретарі Липі А.О.
розглянула  у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Компаніївського
районного суду Кіровоградської області від 29 липня  2008 року,
В січні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом
до   управління державного казначейства у
Компаніївському районі Кіровоградської області (далі- Управління) про стягнення
коштів, належних до фонду оплати праці та компенсації моральної і матеріальної
Зазначала, що з 02 березня 1997 року знаходилась у
трудових відносинах з Управліням державного казначейства в Компаніївському
Згідно з Положенням про порядок і умови виплати
щомісячної надбавки за вислугу років працівників органів виконавчої влади,
затвердженого Постановою КМУ № 1049 від 20.12.1993 року, вона має право на таку
надбавку з часу трирічного терміну роботи, тобто з 2.03.2000 року.
Вказану вище надбавку за період з 2 березня 2000 року по
1 січня 2007 року  їй виплачено за її
заявою тільки в листопаді 2007 року, але за цей період бухгалтерією відповідача
не було здійснено перерахунок заробітної плати.
Також, в листопаді 2006 року з неї незаконно утримали з
її заробітної плати суму 355 грн.52 коп., примусивши написати заяву.
Крім того, відповідно до постанови КМУ від 09.03.2006
року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати працівників органів
виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівники
органів у межах затвердженого фонду оплати праці встановлюють надбавку за
високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі
50% посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років.
Така надбавка в 2006 році та в 2007 році виплачувалась їй
в розмірі 40% від посадового окладу, крім березня, жовтня, листопада 2006 року
та жовтня - грудня 2007 року, коли їй необґрунтовано виплачувалась надбавка в
На неодноразові її звернення с приводу неправильно
виплачуваних їй коштів, на неї чинився тиск з боку керівництва відповідача. Це
спричинило розлад її здоров»я , з-за чого нею витрачено 735 грн. на придбання
За зазначених вище підстав і просила суд зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок заробітної плати в зв'язку з нарахуванням та
виплатою надбавки за вислугу років, та виплатити належні їй суми.
Стягнути з відповідача незаконно утриманні кошти
відпускних в розмірі 355 грн.52 коп., стягнути з відповідача незаконно
утриманих надбавок в розмірі 20% відсотків від заробітної плати за березень,
листопад 2006 року та жовтень - грудень 2007 року.
Зобов'язати відповідача відшкодувати їй завдані матеріальні
збитки в розмірі 735 грн. та моральну шкоду в розмірі 7000 грн., а також судові
Ухвалою суду першої інстанції первісного позивача
замінено на належного
Управління Державного казначейства України у Кіровоградській області.
справи позивачка ОСОБА_1 двічі доповнювала позовні вимоги. Просила стягнути
компенсацію: за невчасно виплачену надбавку за вислугу років у 2000-2006 роках
в розмірі 4000 грн ; за відпустку у 2006-2007 роках, а також матеріальну
допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної
Рішенням Компаніївського районного в задоволенні позову
ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку з безпідставністю вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянтка
зазначила, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та
процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи
.

Просила рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги за первісним позовом.

Заслухавши доповідача, пояснення: позивачки, яка
наполягала на задоволенні її апеляційної скарги, представників відповідача, які
заперечували проти скарги, погоджуючись з рішенням суду, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка
перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 3 березня 1997 року по 5
березня 2008 року тобто 11 років і  була
звільнена з посади інспектора за власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію.  З матеріалів справи вбачається,
і це позивачка підтверджує, що  вона не
була державним службовцем.(а.с 17-18).

Згідно з Положенням про порядок і умови виплати
щомісячної надбавки за вислугу років працівників органів виконавчої влади,
затвердженого Постановою КМУ № 1049 від 20.12.1993 року, позивачка має право на
таку надбавку з часу трирічного терміну роботи, тобто з 2.03.2000 року.

Однак стала її отримувати тільки в 2007 році відповідно
до наказу Управління від 9 січня 2007 року, яким позивачці встановлено надбавку
за вислугу років в розмірі 15% до посадового окладу (а.с.46)

З наданої відповідачем суду довідки від 18.3.2008 року №
10-24 вбачається, що надбавка за вислугу років за період 2000-2007 роки  позивачці
була виплачена   в жовтні 2007
року в сумі 554,96 грн. та листопаді 2007 року в сумі 952,12 грн. (а.с.119).

З матеріалів справи вбачається, що ці  та інші вимоги позивачки були також предметом
перевірки територіальною державною інспекцією праці у Кіровоградській області.

Відповідно до актів перевірки територіальною державною
інспекцією праці у Кіровоградській області додержання законодавства про працю №
11-14-003/102 від 22.01.2008 року та № 11-14-023/395 від 19.03.2008 року
зазначено, що заборгованість з виплати вказаної надбавки за період з 2000-2006
рік сплачена позивачу у два етапи - у жовтні в розмірі 554,96 грн. та листопаді
952,12 грн. 2007 року

Перерахування заробітної плати за весь період з
урахуванням надбавки, як вимагала заявниця, не проводилось, так як це
порушувало б вимоги Порядку розрахунку середньої заробітної плати та Порядку
обчислення середньої заробітної плати ( доходу) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затверджених відповідно
постановами КМУ від 8.02.1995 року  № 100
та від 26.09.2001 року № 1266 і положенням про преміювання.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з
несвоєчасним нарахуванням не нараховувалась, що відповідає нормам Закону
України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації, затвердженого
постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159.(а.с.56-57).

Окрім того,
зазначено в акті, що перерахунок
заробітної плати за минулі роки не може бути проведеним також і тому, що
це змінить фонд заробітної плати за минулі роки, який фактично вже
використаний.

Відповідно до
ст..ст. 51, 57 Бюджетного кодексу України змінити витрачений фонд заробітної
плати  за минулі роки неможливо.(
а.с.111,114-115).

Також, згідно з
довідкою від 27.12.2007 року перевірки залученого спеціаліста в управлінні
Державного казначейства в Компаніївському районі на виконання доручення
прокурора щодо правильності проведеного нарахування коштів за вислугу років
(зокрема ОСОБА_1) порушень не встановлено.

Нарахування коштів їй проводилось відповідно до
посадового окладу та з врахуванням стажу роботи.( а.с.99,102).

Таким чином, на підставі викладеного, посилання
позивачки  в апеляційній скарзі, яка
цитує позовну заяву, щодо не  здійснення
їй перерахунку заробітної плати за період з 2000 по 2007 рік не ґрунтується на
законі.

Вимоги позивачки стосовно стягнення на її користь
компенсації за відпустку за період роботи з 4.03.2006 по 4.3.2007 року та
виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної
заробітної плати також безпідставні.

Ст..6 Закону України « Про відпустки» передбачено, що
щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш, як 24
календарні дні за відпрацьований рік, який відлічується з дня укладення
трудового договору.

З матеріалів справи вбачається,  що за період роботи з 3 березня 1997 року по
4 березня 2008 року позивачка  згідно
наказів отримала 11 відпусток з виплатою
допомог на оздоровлення та соціально-побутові проблеми.(а.с.151-160).

Таким чином не є
порушеним право позивачки щодо надання відпочинку та матеріальної допомоги на
оздоровлення з урахуванням строку дії трудових відносин, кількість наказів про
надання відпусток та їх терміну.

Окрім того, відповідно до вище зазначеного акта перевірки
територіальною державною інспекцією праці у Кіровоградській області додержання
законодавства про працю від № 11-14-023/395 від 19.03.2008 року при звільненні
ОСОБА_1 не було необхідності нарахувати заробітну плату та компенсацію за
невикористану відпустку у зв'язку з тим, що у Чепіль О.І не було відпрацьованих
днів у березні 2008 року у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю та відпустка
була нею використана за весь відпрацьований період з 4.03.1997 року до
4.03.2008 року.

Порушень ст..116 КЗпП України при проведенні остаточного
розрахунку не встановлено.( а.с.111,115).

Також посилання
позивачки в позові та в скарзі що листопаді 2006 року з неї незаконно утримали
з її заробітної плати суму 355 грн.52 коп., примусивши написати заяву не є
обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що утримання зайво
виплаченої заробітної плати за час щорічної відпустки у 2006 році проведено
згідно наказу по відділенню Держказначейства в Компаніївському районі від
28.11.2006 року № 47  на підставі заяви
ОСОБА_1(а.с.60)., що не суперечить ст..ст.127,,128,134 КЗпП України.

Зокрема, ст..127
КЗпП України передбачає,  що відрахування
із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству,
установі, організації, де вони працюють , можуть провадитись за наказом
власника або уповноваженого ним органу для повернення сум, зайво виплачених
внаслідок лічильних помилок.

З довідки від
27.12.2007 року проведення перевірки залученого спеціаліста в управлінні
Державного казначейства в Компаніївському районі на виконання доручення
прокурора щодо правильності проведеного нарахування коштів зокрема стосовно
позивачки, зазначено, що невірно проведене нарахування відпускних, в результаті
допущеної арифметичної помилки виникло внаслідок не проведення бухгалтером
ділення загальної суми заробітної плати на кількість робочих днів.

Дане порушення було встановлено і по інших працівниках
управління держказначейства, які відповідно до наказу № 47 від 28.11.2006 року
та заяв працівників управління утримані в листопаді 2006 року (а.с.99,100).

Вимога позивачки стосовно незаконно утриманих надбавок в
розмірі 20 % також не ґрунтується на законі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці
виплачувалась надбавка за особливий характер роботи в розмірі 40%  від посадового окладу.

В березні, жовтні листопаді 2006 року та в жовтні -
грудні 2007 року їй виплачувалась надбавка в розмірі 20% від посадового окладу(
а.с.61,63, 179-181,208).

Відповідно до п.2 Постанови КМУ № 268 від 9.03.2006 року
« Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів
виконавчої влади…та інших органів»
передбачено, що керівникам органів, зазначених в п.1 цієї Постанови
надається право у межах затвердженого фонду оплати праці встановлювати
службовцям надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо
важливої справи у розмірі до 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за
вислугу років.

Таким чином ця надбавка є видом заохочення, виплата та
розмір якої залежить від обсягу залишку фонду оплати праці та трудової
діяльності працівника. А тому керівник може збільшувати та зменшувати її розмір
саме з цих підстав.

Причиною  зменшення
розміру цієї надбавки у вказаних позивачкою місяцях було суттєве зменшення
фонду оплати праці, пов'язане з виплатою коштів, які не були враховані при
затвердженні кошторису. Це стосувалося усіх працівників  Управління (а.с.62).

Отже, дії керівника Управління стосовно зменшення розміру
згаданої надбавки не суперечить вимогам трудового законодавства.

Також, позивачка
не надала  належних доказів в
підтвердження своїх вимог щодо заподіяння їй керівником  Управлінням матеріальної та моральної шкоди.

Судом першої інстанції вірно зазначено .що не може
оцінюватись, як незаконне, зібрання інформації щодо надання  відпусток ОСОБА_1 за попереднім місцем
роботи, так як це необхідно було надати суду, як доказ правомірності дій відповідача.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Доводи  в
апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та не містять обґрунтування
твердження позивачки про те, що при розгляді справи судом  допущені порушення закону, передбачені ст.
309 ЦПК, як підстави для скасування судових рішень.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що
рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись
ст.ст.303,307, 308,313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У  Х  В
А  Л  И  Л  А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Компаніївського районного суду від 29липня 2008 року  залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий -

Судді -