Справа № 2-549/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 червня 2008 року
смт Красногвардійське

Красногвардійський районний суд Автономної Республіки Крим у складі:

судді                           Шевченко І.В.,

при секретарі             Нестеровій М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною,

в с т а н о в и в :

У
червні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
37 870 грн боргу за договором поруки та 378 грн судових витрат.

Позивач
зазначив, що між ним та відповідачем було досягнуто усної угоди, що з допомогою
відповідача та його знайомого ОСОБА_3, якій мешкає у м. Київ, позивач купить
собі мікроавтобус імпортного виробництва, оскільки ОСОБА_3має відношення до
купівлі-продажу автомобілів та зможе знайти йому автомобіль подешевше. У
виконання домовленості він передав ОСОБА_2 2000 доларів США, які останній
зобов'язався передати ОСОБА_3 потягом, для чого вони разом їздили 10.05.2005
року до м. Джанкой. Йому було дано зобов'язання доставки мікроавтобуса
наприкінці травня 2005 року, однак відповідач взяті на себе зобов'язання у
встановлений строк не виконав і позивачу довелося неодноразово їздити до м.
Києва до ОСОБА_3 з приводу доставки мікроавтобуса або  повернення грошей, яких він у загальній
кількості передав ОСОБА_2 9000 доларів США. У Києві відповідачем йому було
повернуто 1300 доларів, борг складає 7700 доларів США або 37870 грн, що також
підтверджується розпискою, виданою ОСОБА_2. Вважає, що відповідач, який
поручився за виконання зобов'язання, повинен повернути йому вказану суму.

Пізніше
позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути вказану суму з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 як з солідарних боржників, які не виконали взяті на себе зобов'язання,
підтверджені розпискою про отримання грошей.

Відповідач
ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому просить визнати
дану їм 20.11.2005 року розписку недійсною, оскільки розписка була написана ним
у стані сп'яніння внаслідок неодноразових погроз з боку ОСОБА_1 та його
родичів. Грошей, які вказані в розписці, він не брав, що також не заперечує
ОСОБА_1.

У
судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник Первушин
В.В. підтримали уточнені позовні вимоги, просили стягнути з відповідачів 37870
грн боргу у солідарному порядку та судові витрати, понесені позивачем. Стосовно
зустрічного позову ОСОБА_2 ОСОБА_1 пояснив, що розписку ОСОБА_2 давав
добровільно, при цьому сміявся з нього, він його до цього не примушував, ніяких
погроз зі свого боку у відношенні позивача за зустрічним позовом не допускав,
просив у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач
за первісним позовом у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що дійсно,
коли позивач сказав, що бажає придбати мікроавтобус, він запропонував його
купити у м. Києві через свого знайомого ОСОБА_3, якій займається цим бізнесом.
Позивач погодився та дав йому 2000 доларів США, які він потягом передав
ОСОБА_3. Всього ОСОБА_3 було передано 9000 доларів США, але 1500 доларів з цієї
суми належать особисто йому, а не позивачу. Коли вони їздили до Києва
ОСОБА_3віддав йому та він передав позивачеві 1300 доларів, чому ОСОБА_3не
віддав останні гроші або не доставив мікроавтобус йому не відомо. Вважає, що
відповідальність за повернення грошей повинен нести особисто ОСОБА_3, оскільки
він (ОСОБА_2) грошей не брав, просив у позові ОСОБА_1 відмовити.  Стосовно зустрічного позову, підтримав свої
вимоги, та пояснив, що розписку ОСОБА_1 він дав у день святкування хрестин
своєї дочки, у той день був п'яний, ОСОБА_1 та його родичі витягнули його на
вулицю, де на капоті машини примусили написати вказану розписку, просив зустрічний
позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний - задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 17.05.2006 року Красногвардійським РВ ГУ
МВС України в АР Крим відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні
ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 та встановлено, що ОСОБА_1, діючи через ОСОБА_2,
передав ОСОБА_3 у м. Київ 9000 доларів США для придбання мікроавтобусу. Однак у
серпні 2005 року ОСОБА_1 відмовився від придбання мікроавтобусу та потребував
від ОСОБА_3 повернення його грошей та йому було повернуто 1300 доларів, інша
сума до теперішнього часу йому не повернута. Однак, оскільки ОСОБА_2 не знає
про місцезнаходження ОСОБА_3 та сам постраждав від його дій, так як дав своїх
1500 доларів, у порушенні кримінальної справи у відношенні нього відмовлено
(а.с. 7-8, 19-20).

Згідно
з довідкою відділення ПриватБанку курс доларів США по відношенню до української
гривні складає за 1 долар - 5,05 грн (а.с. 10).

У відповідності до розписки від 20.11.2005 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1
10 травня 2005 року гроші в сумі 7700 доларів США та зобов'язався їх повернути
у 2 тижні (а.с. 11, 22).

Як
встановлено перевірками працівників Красногвардійського РВ ГУ МВС України в АР
Крим, проведеними за заявами ОСОБА_2, він у травні 2005 року запропонував
ОСОБА_1 придбати мікроавтобус через свого знайомого ОСОБА_3, на що ОСОБА_1
погодився та віддав ОСОБА_2 9000 доларів США, які останній передав ОСОБА_3. При
цьому ОСОБА_2 пообіцяв, що мікроавтобус пригонять протягом місяця, однак
мікроавтобус ніхто не пригнав. ОСОБА_1 став вимагати повернення грошей, на що
ОСОБА_3сказав, що гроші буде повертати через ОСОБА_2, якій пообіцяв повернути
гроші та написав про це розписку. Фактів реальної загрози на адресу сім'ї
ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 та його близьких родичів не виявлено. У порушенні
кримінальної справи у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 постановами від 12.05.2006
року та від 15.09.2006 року відмовлено (а.с. 41-46).

Допитана
у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона є матір'ю позивача та
знає, що у травні 2005 року ОСОБА_2 взяв гроші у її сина, уговорив його дати їх
йому, пообіцяв, що батько його дружини з м. Києва привезе машину. Після поїздки
до м. Києва виявилося, що ОСОБА_3не є батьком його дружини, а є співмешканцем
його тещі, якій підтвердив, що гроші в нього. У Києві ОСОБА_3віддав 1300
доларів США, обіцяв повернути іншу суму, однак до теперішнього часу не
повернув.

Допитаний
свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що займається продажем товарів на
ринку неподалік від місця торгівлі позивача, чув розмову, під час якої ОСОБА_2
поручився перед ОСОБА_1 за ОСОБА_3 щодо придбання автомобіля.

Свідок
ОСОБА_6у судовому засіданні показав, що він є родичем ОСОБА_2, 20.11.2005 року
був на хрестинах дочки ОСОБА_2, чув крики з коридору як мати ОСОБА_1
погрожувала, що всіх переріжемо, проклянемо, дані погрози вони сприймали
реально. Знає, що у ОСОБА_1 були наміри придбати авто; коли брали розписку,
батько ОСОБА_2 умовляв дати розписку.

Свідок
ОСОБА_7 показав у судовому засіданні, що він є приятелем ОСОБА_2 та чув, як він
та ОСОБА_1 обговорювали покупку автомобіля, знає, що частину грошей передавали
потягом, також ОСОБА_2 та ОСОБА_3приїздили до ОСОБА_1 за останньою частиною
грошей, зустрічалися разом. Стосовно погроз з боку родини ОСОБА_1 показав, що
бачив списані погрозами двері квартири ОСОБА_2 чув постійні телефонні дзвінки.
Відносно обставин написання ОСОБА_2 розписки пояснив, що знає про це тільки з
його слів, бачив у вікно, присутнім при цьому не був.

Проаналізувавши
надані сторонами докази, суд встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися
правовідносини по виконанню договору позики, підтвердженого розпискою, яку суд
вважає дійсною, виходячи з наступного.

У
відповідності до ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з
боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно
зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо
договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у
меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до
випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної
домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої
обставини.

Як
встановлено перевірками працівників Красногвардійського РВ ГУ МВС України в АР
Крим та вбачається з пояснень свідків, допитаних під час судового розгляду
справи, ОСОБА_2 розписку давав добровільно без будь-якого примусу, без
застосування фізичного чи психологічного впливу з боку ОСОБА_1 чи членів його
родини. Постанови про відмові у порушенні кримінальних справ не оскаржені.
Оскільки ОСОБА_2 у даній розписці підтвердив отримання грошей від ОСОБА_1 у
письмовій формі та прямо зазначав про це у судовому засіданні, суд вважає, що
вимоги ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною задоволенню не підлягають.

У
своєму додатковому позові про уточнення позовних вимог позивач ОСОБА_1 відійшов
від вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошей за договором поруки,
вважаючи його та відповідача ОСОБА_3 солідарними боржниками, які не виконали
взяті на себе зобов'язання, передбачені у розписці.

У
відповідності ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047
цього ж Кодексу, був укладений представленою позивачем письмовою розпискою
(а.с. 11, 22), одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Як
вбачається з пояснень позивача, відповідача ОСОБА_2, висновків органів
внутрішніх справ за результатами перевірок за заявами сторін, ОСОБА_2 отримав
від ОСОБА_1 гроші у розмірі 9000 доларів США для передачі їх ОСОБА_3, якій у
свою чергу підтвердив отримання вказаних грошей (а.с. 8, 20, 42, 45).

У
відповідності до розписки від 20.11.2005 року, яку суд вважає дійсною, ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_1 10 травня 2005 року гроші в сумі 7700 доларів США та
зобов'язався їх повернути у 2 тижні, однак своїх зобов'язань не виконав.
Причини невиконання таких зобов'язань правового значення не мають.

Згідно
зі ст.ст.540-541 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів
або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а
кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не
встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов'язок
виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі
неподільності предмета зобов'язання.

У
відповідності до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково
або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них
окремо.

Суд
вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3дійсно є солідарними боржниками за договором
позики, оскільки предмет зобов'язання є неподільним, взяті на себе зобов'язання
відповідачі до теперішнього часу не виконали, а тому позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню.

Відповідно
до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача з відповідачів судові
витрати, підтверджені документально, а саме: витрати по сплаті судового збору,
витрати на ІТЗ та комісійний збір у розмірі 413,78 грн (а.с. 2-4), витрати на
оплату послуг адвоката у розмірі 2250 грн (а.с. 9, 52).

Також
суд враховує положення ч.2 п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
28 квітня 1978 року № 3 „Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними”, яким встановлено, що позови про визнання угод недійсними
оплачуються державним митом залежно від вартості відшукуваного майна або
розміру грошових сум, обумовлених угодою, та вважає за необхідне також стягнути
з позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у доход держави недоплачений ним
судовий збір у розмірі 370,20 грн та витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі
22,50 грн.

Керуючись
ст.ст.231, 540, 541, 543, 1046, 1048, 1051 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209,
212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І
Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 37870 грн
(тридцять сім тисяч вісімсот сімдесят гривень 00 копійок) за договором позики, 2663,78
грн (дві тисячі шістсот шістдесят три гривні 78 копійок) судових витрат, а
всього - 40533,78 грн (сорок тисяч п'ятсот тридцять три гривні 78 копійок) солідарно.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про
визнання розписки недійсною.

Стягнути
з ОСОБА_2 у доход держави судовий збір у розмірі 370,20 грн, зарахувавши
гроші до місцевого бюджету на р/р 0131 в банк УГК в АР Крим м.
Сімферополь, МФО 824026, код ОКПО 24040797, а також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 22,50
грн на користь Управління державної судової адміністрації України в АР
Крим, розрахунковий рахунок № 0604 в УДК в АР Крим, м.Сімферополь,
МФО 824026, , призначення платежу: „інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільної справи у Красногвардійському районному суді АР
Крим”.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до 23 липня 2008 року через
Красногвардійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя