У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

25 червня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Мазурка В.А.,   Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року ОСОБА_1.
звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 вересня 2003
року вона уклала з відповідачкою договір дарування 3/20 частини будинку
АДРЕСА_1, однак такий договір є недійсним, оскільки наміру дарувати частину
будинку вона не мала, за станом здоров'я потребувала догляду й погодилася на
пропозицію ОСОБА_2. для одержання допомоги та догляду.

Позивачка просила
визнати недійсним договір дарування частини будинку, укладений між нею та
відповідачкою 30 вересня 2003 року.

Згодом позивачка
уточнила підстави позову й посилалася також на те, що договір дарування було
укладено на вкрай невигідних для неї умовах внаслідок збігу тяжких обставин, а
саме скрутного матеріального становища, похилого віку та незадовільного стану
здоров'я, ОСОБА_2. схилила її до укладення угоди, запевняючи, що буде
здійснювати за нею догляд та надавати допомогу.

Рішенням Уманського
міськрайонного суду від 3 жовтня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Черкаської області від 6 грудня 2007 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1.
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове рішення,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив із того, що позивачка пропустила строк для звернення до суду з
позовом, не надала переконливих доказів на підтвердження поважності причин
пропуску такого строку, а відповідач наполягає на застосуванні позовної
давності.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня,  коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до частин 4, 5 статті 267 ЦК України сплив позовної
давності, про застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

У позовній заяві ОСОБА_1. просила поновити їй строк на звернення до суду з позовом,
посилаючись на поважність причин пропуску позовної давності, а саме на те, що
вона похилого віку - 83 роки, тяжко хворіє, крім того, з часу укладення
договору вона продовжує оплачувати житло, комунальні послуги, ОСОБА_2. фактично
не вступила в права власника частини будинку, після укладення оспорюваного
договору припинила надавати їй допомогу, що й стало підставою для звернення до
суду.

Суд у
порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України таких пояснень позивачки не
перевірив, не встановив та не зазначив у рішенні чи мали місце обставини, якими
ОСОБА_1. обґрунтовувала поважність причин пропуску строку на звернення до суду,
з огляду на зміст її позовних вимог в достатньому обсязі не визначився з часом
початку перебігу позовної давності, відмовив у задоволенні позову в зв'язку зі
спливом позовної давності, при цьому не вмотивував свого висновку про
відсутність поважних причин її пропущення.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог статей 303,           315 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини
і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду від 3 жовтня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від
6 грудня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
В.А.Мазурок

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін