Справа № 2-128
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня  2008 р.
Первомайський міський суд Луганської області

в складі : головуючого судді                             Русанової Т.Т.

при секретарі                                       Кузьменко Ю.О.

розглянувши у  відкритому судовому засіданні в м.
Первомайську цивільну справу  за  позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про
оспорювання батьківства, про визнання недійсним актового запису про
встановлення батьківства, актового запису про народження в частині відомостей
про нього як про батька дитини,-

в с т а н о в и в:

Позивач
звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що  у  1989
році  постійно проживав у місті Стаханові
по АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками. Відповідачка у цій справі носила дошлюбне
прізвище ІНФОРМАЦІЯ_1 та була вихованкою школи-інтернату № 1 у місті Стаханові.
У жовтні 1989 року він познайомився з відповідачкою у місті Стаханові біля
школи - інтернату, у якій вона навчалася та проживала. На той час йому  виповнилося 18 років, а відповідачці - 15
років.

Починаючи
з жовтня 1989 року, вони з відповідачкою зустрічалися. У листопаді 1989 року у
квартирі його батьків у їх відсутність між ним та відповідачку стався перший
статевий контакт. Відповідачка не була непорочною. Їх статеві стосунки з
відповідачкою мали місце два-три рази у листопаді 1989 року без наміру створити
сім'ю. Більше статеві стосунки з відповідачкою він не підтримував і зовсім
перестав з нею зустрічатися, так як його батьки проти  цього заперечували. Не менше 6-7 разів у
грудні 1989 року педагоги школи-інтернату розшукували відповідачку, вони
приходили шукати її у нього  вдома, але у
нього  її не було. Такі розшуки
відповідачки мали місце і напередодні новорічних свят, так як вона повідомляла
педагогам про те, що вона, нібито, залишається ночувати у нього  вдома. Насправді ж, це не відповідало
дійсності, так як її у нього  не було. У
грудні 1989 року він вже з нею не підтримував ніяких стосунків.

Йому  було відомо про те, що у грудні 1989 року
відповідачка деякий час проживала у місті Стаханові у квартирі хлопця по імені
ОСОБА_3, батьки якого у цей час були відсутні вдома.

У
квітні 1990 року відповідачка при випадковій зустрічі повідомила його  про те, що вона, нібито, вагітна від нього.
Він сприйняв цю новину як жарт, так як: по-перше, не вважав себе причетним до
її вагітності, а по-друге, зовні не було видно ознак її вагітності.

У
травні 1990 року - перед його  призовом
на строкову службу у збройні сили - відповідачка та її мати підходили до нього
та вмовляли його не відправлятися на службу в армію, а залишитися вдома,
одружитися з відповідачкою, так як вона була вагітною. Він відмовився від такої
пропозиції, так як не вважав себе батьком дитини, про що повідомив відповідачці
та її матері Крім того, як йому стало відомо, відповідачка вела нерозбірливе
статеве життя. Незважаючи на його відмову, мати відповідачки зверталася до
військового комісара у місті Стаханові з проханням не відправляти його  на військову службу, але їй відмовили у
задоволенні цього прохання, так як відповідачка не являлася його  дружиною. До народження відповідачкою дитини,
він з відповідачкою сім'ю не створював, спільно з нею не проживав, спільне
господарство не вів, не бажав народження нею дитини, не визнавав себе батьком
дитини.

У
період з 27.05.1990 року по 05.06.1992 року він перебував на службі у Західній
групі військ у місті Фортцина у Германії.

У
період його  служби в армії відповідачка
писала йому листи, а він їй надсилав відповіді. Влітку 1990 року він отримав
від неї листа, у якому відповідачка просила надіслати їй номер військового
квитка та дату його видачі. Чим вона пояснювала своє прохання - він за давністю
часу не пам'ятає, але він виконав її прохання та надіслав їй номер військового
квитка та дату його видачі.

У
жовтні 1990 року відповідачка у листі повідомила про те, що вона народила
дитину чоловічої статі, батьком якої вважає його.

На
цей її лист він надіслав відповідь, у якій заперечував своє батьківство.

Після
демобілізації він прибув до міста Стаханова, а згодом вирішив зустрітися з
відповідачкою, яка проживала у місті Первомайську. При зустрічі вона його  переконала у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вона
народила дитину від нього. Через деякий час вони з відповідачкою вирішили
одружитися і проживати однією сім'єю. Їх шлюб був зареєстрований 17 липня 1992
року відділом РАЦС у місті Первомайську, а 15 червня 1994 року їх шлюб був
розірваний.

Відповідачка
йому  ніколи не повідомляла і до серпня
2007 року він достовірно не знав про те, чи був її син ОСОБА_4 зареєстрований
на його  прізвище у актових записах
цивільного стану. Він  ж вважав, що запис
про  батьківство відносно ОСОБА_4 стався
при реєстрації його  з відповідачкою
шлюбу, хоча він ніяких заяв про встановлення батьківства ніколи не підписував і
документів про народження її сина ОСОБА_4 не бачив.

З
серпня 1994 року із його заробітної плати за місцем  роботи на шахті „Первомайська" почали
утримувати аліменти. Він вже вважав себе батьком дитини, народженої
відповідачкою, тому не оскаржив постанову Первомайського міського суду про
стягнення аліментів, яку було ухвалено у
його  відсутність та зі змістом
якої він ознайомився у 2007 році. Про день та час слухання справи про стягнення
з нього аліментів на користь відповідачки його суд не повідомляв. У зв'язку з
порушенням у вересні 2007 року кримінальної справи відносно нього  за ухилення від сплати аліментів на користь
відповідачки, він був змушений запросити із відділу РАЦС відомості про
реєстрацію народження ОСОБА_4, копію постанови про стягнення з нього аліментів
та ознайомитися у Первомайському міському суді з матеріалами архівної справи №
127 ае 1994 р. за позовом відповідачки у цій справі до нього про стягнення
аліментів. Суд не звернув уваги на те, що дитина народилась до реєстрації
шлюбу.

У
грудні 2006 року у місті Стаханові він випадково зустрів відповідачку разом з
її сином ОСОБА_4. Він  уважно розглянув
його зовнішність і зрозумів, що він не його
син, так  як його риси обличчя та
стан свідчили про те, що він не схожий ні на нього,  ні на його
рідню, і, навіть, на відповідачку та на її рідню. Зовні він схожий на
того хлопця ОСОБА_3 (не знає його прізвища), у якого відповідачка залишалася
ночувати у грудні 1989 року, коли без дозволу педагогів покидала
школу-інтернат.

Статтею
56 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР передбачено оспорювання
батьківства, а саме: батьківство може бути оспорено в судовому порядку протягом
одного року з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися,  що вона, не будучи батьком дитини, записана
як батько в органах запису актів громадянського стану.

У
грудні 2006 року він дійшов до висновку про те, що відповідачка його ввела в
оману відносно його  батьківства її сина
ОСОБА_4, а у серпні 2007 року із отриманої ним у відділі РАЦС довідки про
народження ОСОБА_4 він дізнався про те, що він, не будучи його батьком,
записаний як батько у відділі реєстрації актів цивільного стану Первомайського
міського управління юстиції.

Запис
акта про становлення батьківства за № 38 від 06 грудня 1990 року у
Первомайському ЗАГС, згідно якому ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у
ОСОБА_2, після „встановлення батьківства" став ОСОБА_4, та запис акта про
народження № 608 від 06.12.1990 року Первомайського міського відділу ЗАГС
суперечать вимогам діючого на той час законодавства про порядок складання
актових записів, статті 55 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР, та мають
недостовірні відомості.

Недостовірними
відомостями є: зазначені у пункті 16 актового запису про встановлення
батьківства відомості про те, що підставою запису про встановлення батьківства
є спільна заява батьків 06.12.1990 року, у якій підпис батька посвідчено
начальником частини «польова  пошта 93266
„Т". Такої заяви у відділі РАЦС не існувало і не існує. Ні 06.12.1990
року, ні у інші дні він не підписував заяву про встановлення батьківства.
зазначені у пункті 15 актового запису про встановлення батьківства відомості
те, що військовий квиток НОМЕР_1 виданий Первомайським ГВК". Військовий
квиток на його  ім'я за таким номером і
датою, зазначено у актовому записі, фактично виданий Стаханівським міським «ним
комісаріатом, а не Первомайським ГВК.

Фактично
він не заповнював заяву про встановлення батьківства відносно дитини, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідачки, яка не перебувала зі ним у шлюбі. Йому  ніхто не пропонував поставити свій підпис і
він не ставив свій підпис на заяві про встановлення батьківства відносно
дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2. До  його
відома ніхто не ставив про те, що до начальника військової частини,  у якій він проходив строкову службу,
зверталася ОСОБА_2 або її мати з проханням заповнити заяву про встановлення ним
батьківства відносно народженої у відповідачки по цій справі дитини або про те,
що така заява - вже заповнена іншою особою - була надіслана поштою до
військової частини, де на ній залишалося лише поставити свій підпис. Йому  не відомо про те, щоб начальник військової
частини, у якій він проходив строкову службу, без його  відома від його  імені заповняв якісь заяви або ставив на них
свої посвідчувальні записи та підписи.

1з
отриманої ним  28.08.2007 року довідки
відділу РАЦС та отриманої на підставі ухвали суду про забезпечення доказів
копії актового запису про народження № 608 від 06.12.1990 року видно, що у
актовому записі № 608 від 06 грудня 1990 року в книзі реєстрації актів
цивільного стану про народження дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_4 він записаний батьком
дитини на підставі свідоцтва про встановлення батьківства Первомайського міського
ЗАГС запис № 38 від 06.12.1990 року.   Із
ксерокопії актового запису про народження № 608 від 06.12.1990 р. видно, що у
графі „відомості про дитину" прізвище дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 закреслене, а
поруч записане прізвище - ІНФОРМАЦІЯ_3. Це виправлення не оговорене, не
скріплене підписами та печаткою. Аналогічне виправлення є у графі „відомості
про батька": первинно записане прізвище батька ІНФОРМАЦІЯ_1 - закреслене,
а поруч записано: ІНФОРМАЦІЯ_3. Виправлення не оговорене, не скріплене
печаткою. Видно, що у цій же графі дописано: дата народження батька
-ІНФОРМАЦІЯ_4 ; вік - „19" років; місце постійного проживання -
„АДРЕСА_1", постійно проживає з 1990 року; військовослужбовець", а
підставою для внесення записів про батька зазначено „свідоцтво про встановлення
батьківства зареєстроване Первомайським міським ЗАГС запис № 38 06 грудня 1990
року."

Фактично,
ні у грудні 1990 року, ні у інший час він не звертався в органи РАЦС зі
спільною заявою з матір'ю дитини про реєстрацію його  батьком народженої у неї дитини, тому у 2007
році він звернувся до відділу РАЦС з заявою про видачу  копій документів, на підставі яких було
внесено запис про нього  як про батька
дитини ОСОБА_4 та присвоєно йому прізвищеІНФОРМАЦІЯ_3

На
запит він отримав відповідь про те, що видати копію заяви, складеної спільно з
матір'ю дитини про внесення відомостей про батька, а також заяву про визнання
батьківства, довідку про народження, що є медичним свідоцтвом про народження
дитини - відділ РАЦС не має можливості у зв'язку із знищенням відповідно до
терміну зберігання. При цьому відділ РАЦС не мотивував свою відповідь з
посиланням на нормативний акт, яким врегульовано термін зберігання первинних
документів, на підставі яких виконані актові записи про встановлення
батьківства.

Як
видно із копії актового запису про народження № 608 від 06.12.1990 року,
виправлення та зміни у цьому документі не були засвідчені печаткою та підписом
керівника відділу реєстрації актів громадянського стану. Більше того, ці
виправлення та зміни ніким не засвідчені. Тобто, вони не мають юридичної сили.

Статтею
53 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР передбачено встановлення походження дитини
від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, а саме: в разі народження
дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви
батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку. При встановленні
батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного
господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне
виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують
визнання відповідачем батьківства.

Але
він не визнає себе батьком дитини, народженої відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_2, тому
змушений звернутися з цією заявою до суду.

Просить
суд ухвалити рішення, яким : визнати недійсним запис акта про встановлення
батьківства № 38 від 06 грудня 1990 року , складений Первомайським відділом
ЗАГС, у частині відомостей про батька, згідно з якими батьком ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, народженого у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, записаний він - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4;         визнати недійсним
запис акта про народження № 608 від 06 грудня 1990 року, складений
Первомайським відділом ЗАГС , у частині відомостей про батька дитини ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2, згідно з якими його батьком
зазначений він - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В суді позивач підтримав свої позовні вимоги
та додатково пояснив, що він не згодний з висновками судово генетичної
експертизи, не розуміє, чому відповідачка відмовляється від експертизи в Луганську
по групі крові.  В 1989 році він проживав
в м. Стаханові учився в училищі та був на практиці. Відповідачку познайомив з
батьками. З її батьками спочатку
знайомий не був, познайомився не пам'ятає коли, до армії.  До квітня 1990 року  він про вагітність відповідачки не знав,  в той час підтримував з нею дружні стосунки,
приходив до неї коли хотів.  В коханні їй
не освідчувався.  Коли вона сказала, що
вагітна, він не придав цьому значення, вони разом не жили, вона живе у школі,
не розписані.  В армію вона його не
проводжала, тобто вона приходила, але він до неї не підходив.  Він служив у армії два роки,  у відпустку не приходив.   Вона писала йому листи і він їй писав.  Ці листи не збереглись.  Він упевнений в тому що в армії ніяких заяв
про встановлення батьківства не писав, але доказати не може. Прізвище командира
частини не пам'ятає.  Після повернення з
армії він побув місяць вдома. А потім приїхав до неї. Вона його зустріла.
Дитину показувала. ОСОБА_2 його умовила розписатися тому що дитина, він
був  спершу проти, потім погодився. Стали
жити в м. Первомайську. Потім він дізнався від своїх друзів в Стаханові, що
ОСОБА_2 надурила його, він зустрів іншу дівчину і пішов до неї жити, жив з 1994
по 2006 рік.  Потім він розлучився,  женився на третій дружині і живе з нею. Є
неповнолітня дитина.   З нього утримують
аліменти з 1994 року на ОСОБА_4. Він платив по 2000 рік, потім перестав
платити, розрахувався з шахти. Він не платить аліменти тому, що у нього ще двоє
дітей, в загальній сумі він платить 70 % аліментів.  Коли стягнули аліменти, він був молодий, не
досвідчений, свідоцтвом про народження сина не цікавився.  У 1992 році йому друзі сказали, що він не
батько ОСОБА_4, їх зараз  нема
живих.   Коли жили разом з відповідачкою,
він ОСОБА_4 сином не називав. Його батьки внуком ОСОБА_4 не визнавали.

Коли ОСОБА_4   став часто у його батьків красти, укарав
золотий ланцюжок, часи зятя, з машини пральної алюмінієву кришку, хотів украсти
у сестри  виручку, родичу сказали, роби
експертизу ДНК щоб він сюди більше не ходив.

Відповідачка
ОСОБА_2. позов не визнала та пояснила, що вона навчалась у школі -інтернаті № 3
у м. Стаханові, з позивачем познайомилась на дискотеці. Сталось так, що вона на
вихідні не поїхала додому, а пішла до нього додому, він познайомив її з батьками.  Може першу батьки були і проти їх стосунків,
але він їх запевняв, що любить її.
Замість весілля вони робили вечір, тому що вона була неповнолітня,
розписати їх не могли.   Це було взимку,
було ще холодно.  На цьому вечері були
присутні сусіди,  друзі, батьки, всі
дарувати подарунки. Після цього вони перший раз переспали. Потім вона
завагітніла, коли у неї було пів року вагітності,  він її вигнав. Приїхала її матір і забрала її
з речами до бабусі  в Ірмино. Потім
прийшло він нього лист, що він запрошує її на проводи до армії.  Його забрали в армію, а вона жила у баби на
станції Ірміно. Звідти вона часто їздила в Стаханов,  заходила до його сестри. Вона дала їй адресу
позивача в армії.    Вона йому
написала.  Він відповів,  вони переписувались кожний день.  Народжувати вона приїхала до матері. Його
сестра у них  хрещена. Вона силоміць  її не тягнула дитину хрестити.  Коли вона народила,  в ЗАГСі
сказали, що треба встановити батьківство. Дали їй заяву, сказали
відправити  де він служить. Вона цю заяву
відправила. Він все заповнив і прислав.
Вона віднесла заяву  в ЗАГС. Тому
прізвище дитини виправили наІНФОРМАЦІЯ_3.
Коли він прийшов з армії вона дізналась від кума.  Вона сама до нього поїхала. Він зібрався і
приїхав в Первомайськ.  Вони зайшли в
квартиру. Батьки були раді. Він привіз сину костюм джинсовий і її спідницю
джинсову.  Він жив у них, її мати
залишила їм квартиру а сама пішла до вітчима.
Шлюб зареєстрували в Первомайському РАЦсі, поїхали в Ірміно
святкувати.  Він влаштувався в ЖЕК, вона
також  працювала в ЖЕКу.  В один день він не прийшов ночувати, сказав
їй що  кохає іншу.

Коли він прийшов з армії,  ставився до дитини добре сином називав, що
можуть підтвердити сусіди. Після розірвання шлюбу  він перестав ходити до дитини. Перестав
платити аліменти.  До цього звернення до
суду він їй ніколи не казав, що не визнає себе батьком дитини.  Його батьки визнавали онука, коли її виписали
з пологового будинку, хрестили дитину його батьки, куми приходили, його батько
казав, що має спадкоємця.  Аліменти вона
отримала один раз в 1994 році 50 руб. і більше ніколи не отримувала.  Їх сусіди сказали, що він поїхав на заробітки
в Москву.

Вона була дівчиною, до того як вони з ним
відсвяткували вечір.  Вони ніде крім дому
та інтернату не ночувала.  В жіночу консультацію
вони ходили разом.  В її медичну картку
його не записали. Про те, чи просила її мати не відправляти його в армію їй
нічого не відомо.  Вони жили разом
поАДРЕСА_1 в м. Стаханові  місяців 2-3,
не більше.  Його батько і сестра про це
знали, бо вони жили разом з батьком позивача, і мати була жива. Вона була
школяркою, грошей не мала, йому гроші також
батько давав.   Вона його не
просила  присилати номер військового
квитка, вона посилала йому документи, видані в ЗАГСі. Він їй писав, якщо син
народиться назвати ОСОБА_4, якщо дочка - цілий список імен.  Коли дитина народилась, він спитав як
назвала, і продовжували далі переписуватись.
Вона думає, що оспорювання батьківства викликано  тим, що багато аліментів доводиться платити,
точної причини вона не знає. Син  спершу
за ним дуже скучав,  коли підріс, став
казати, що батько  у нього помер.

Представник
відділу реєстрації актів цивільно стану Первомайського міського управління
юстиції у судове засідання не з'явився.

Дослідивши
надані докази, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В
суді прийнято без заперечень, що ОСОБА_4 народився у гр. ОСОБА_2  ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сам
позивач факту статевих стосунків з матір'ю дитини, що передували настанню
вагітності та пологам,  не заперечував.

Свідок ОСОБА_5.  в суді пояснила, що є рідною сестрою
позивача,  що з відповідачкою
познайомилась давно, вона  жила в
гуртожитку,  навчалась, їй було років
15.  Вони з братом прийшли до неї на
роботу, вона працювала в кіоску на ринку, кажуть що будуть жити разом.  Якийсь час вони зустрічались, потім брата
забрали в армію, коли він був в  армії,  ОСОБА_2
народила ОСОБА_4.  Вона не
знає,  хто батько цієї дитини.   Відповідачка
жила в Первомайську з батьками.
Вона хрестила ОСОБА_4,  вона сама
поїхала у церкву, сама його хрестила.
ОСОБА_4 до неї приїздив,
відповідачка  писала записки, щоб
у неї залишався.   Коли йому було років
11-12  вона спіймала його на крадіжці, у
її чоловіка украв годинник, після чого вона перестала його запрошувати.  Про те, що відповідачка вагітна, стало відомо
на проводах  брата  у армію.
До проводів вони спершу у них жили, потім десь знімали квартиру, потім
жили у неї у Первомайську,  прожили разом
зовсім мало,  місяць, може 5-6
місяців.   Як зареєстрували дитину,  їй невідомо.
Після повернення з армії брат
спершу жив у них, потім поїхав до відповідачки.   Вони сприймали ОСОБА_4 як сина свого
брата.  Як ОСОБА_4 став підростати, років
після 10-12,  брат став висловлювати
думки, що це не його дитина, точно вона не знає.   Вона не може сказати скільки часу брат
прожив у шлюбі з ОСОБА_2 після народження дитини.

Свідок
ОСОБА_6. в суді пояснила, що є родичкою ОСОБА_2.,  перед
народженням ОСОБА_4 вона (свідок) жила на Півночі,  подзвонила її тітка - матиОСОБА_2, сказала,
що ОСОБА_2 пропала безвісти, мати її шукала три дні, потім знайшла у
ОСОБА_1.  Її знайшли у позивача - її
майбутнього чоловіка, потім тітка подзвонила, що ОСОБА_2 вагітна. Коли вона
приїхала з Півночі, ОСОБА_2 вже народила. Вона була дружкою у них на весіллі
після повернення позивача з армії,  була
нормальна повноцінна сім'я. Він дуже любив свого сина. ОСОБА_4 схожий на батька
як дві краплі воли. Він визнавав його своєю дитино. Що в них сталося, чого вони
розвелись, їй невідомо.   Весілля було в
сімейному кругу.  В її присутності
ОСОБА_1 говорив що син схожий на нього, казав «моя копія». Коли були склоки,
він казав, «я б пішов від ОСОБА_2, але мені жаль свого сина».  У підлітковому  віці у ОСОБА_4 були проблеми,  мати його лаяла, жив у бабусі. До своєї
хрещеної він їздив неодноразово,  казав
що посварився з матір'ю, був у хресної.  Вона
не думала, що ОСОБА_1 може звернутися з таким позов, це для неї є
несподіванкою.

Свідок ОСОБА_7. пояснила в суді, що  є рідною тіткою ОСОБА_2. Вона була їй як
мати, матиОСОБА_2 інвалід з дитинства, так сталося, що вони не могли бути біля
матері жили в інтернаті - ОСОБА_2 і її сестра.
В той час вона знаходилась на Півночі в Воркуті. Літом вона приїздила.
Їй подзвонила сестра що пропала ОСОБА_2, в міліцію звертались.  Вони прилетіла літаком, сестра сказала, що її
знайшли, вона була на квартирі у ОСОБА_1,
там і його  батько і мати. Літом
вона була тут і поїхала в Воркуту. В останній час перед від'їздом вона помітила
ознаки статевого життя уОСОБА_2. Вони поїхала, не пам'ятає коли сестра прислала
телеграму - поздоровляємо о онуком. Вона стала говорить, чому та не зробила
аборт. Вона була така розстроєна народження цієї дитини, та що він
вагітністьОСОБА_2 від неї приховали.
МатиОСОБА_2 сказала, що її умовили, що мати ОСОБА_1 говорила, що вони
один одного люблять.  Уже коли вони
приїхала опісля,  бачила їх у своєї
матері, вони  на той час уже розписались,
позивач їй не сподобався.  ОСОБА_4 на
протязі цих років їздив у Стаханов і до дідуся і до бабусі, до його сестри  і ОСОБА_2 туди їздила.  Позивач
визнавав ОСОБА_4 своїм сином,
називав сином, цілував, у цьому вона присягається.  В його сім'ї ОСОБА_4 також визнавали,  і внучком називали і племінником.

Згідно
з висновками  судово-медичної експертизи
з використанням молекулярно-генетичного аналізу / с.33-39/ у дитини в межах
досліджених локусів не виявлено аллелей, які не спостерігаються у гр..ОСОБА_1.  і ОСОБА_2. Заявлений батько  виявляє співпадання з дитиною як мінімум
по  одному аллелю у всіх досліджених
локусах. Вірогідність батьківства гр. ОСОБА_1відносно дитини ОСОБА_4,
народженого гр.. ОСОБА_2. складає 99,99%,
що за даними К. Hummel  відповідає формулюванню « батьківство
практично доведено».

Позивач  висновки експертизи наполегливо заперечував
посилаючись на те, що розрахунки вірогідності батьківства зроблені невірно і
придатність реагентів  та  реактивів викликає у нього сумнів. З цього
приводу суд вважає за необхідне зазначити, що заперечення позивача є наслідком
незнання правил спів падіння аллелей у генотипах родичів. Для аутосом,
незалежно від статі дитини, в генотипі дитини по будь-якому  локусу
один з аллелей завжди співпадає з одним з аллелей в генотипі
біологічного батька по даному
локусу,  а другий аллель завжди
співпадає з одним з аллелей  в генотипі
матері,  що і знайшло відображення у
наведеному вище висновку експертизи. При цьому висновку  про вірогідність батьківства на 66 %, на чому
наполягає позивач,   не може бути  теоретично, бо аллелі  або співпадають, або ні, тобто батьківство
або виключається, або є вірогідним на 99,99 %.

Відповідно
до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, який діяв на час народження ОСОБА_4,
при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного
господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне
виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують
визнання відповідачем батьківства.

Нетривалого спільного проживання з
відповідачкою до народження дитини
позивач також не заперечував.

Що
стосується ведення спільного господарства, суд вважає за необхідне зазначити,
що відповідачка -  вихованка  школи - інтернату у 15 років, та позивач до
служби в армії,  жили на кошти своїх
батьків, як пояснила свідок  ОСОБА_5. , в
родинах батьків. Але з пояснень цього ж свідка випливає, що деякий час вони
винаймали квартиру, де спільно проживали.
В зв'язку з тим, що сплинуло багато часу, та через суперечливі свідчення
сторін,  тривалість спільного проживання
встановити в суді  неможливо.  Але в суді достовірно встановлено, що сторони
спільно виховували та утримували дитину, а також та обставина, що відповідач
визнавав ОСОБА_4  своїм сином.

Так,
17 липня 1992 рокуОСОБА_1. та ОСОБА_2. уклали шлюб між собою,  шлюб тривав
майже два роки, розірваний 15 червня 1994 року / с.14,15/.  Реєстрація шлюбу, який недійсним не
визнавався, свідчить про визнання позивачем батьківства,  спільне виховання та утримання дитини.  Свідчень
ОСОБА_5, ОСОБА_6 таОСОБА_7  про
те, що він визнавав себе батьком ОСОБА_4,
позивач у суді не заперечував.

Суд
прийшов до висновку, що фактично позивач визнавав себе батьком дитини до грудня
2006 року, коли у нього, з його власних слів, з'явились стійкі сумніви щодо
батьківства  відносно ОСОБА_4.

Посилання позивача  на те, що до звернення до суду  він не знав про те, що записаний батьком
дитини, на думку суду є надуманими,
суперечать  обставинам справи та
здоровому глузду.  Таку оцінку суд в
вважає за необхідне дати і його посиланням на те, що постанова судді про
стягнення з нього аліментів винесена без його відома і участі. Постанова від
03.08.1994 року / с. 20/ повністю відповідає вимогам Указу Президії Верховної
Ради України від 01.03.1985 року «Про деякі зміни порядку утримання аліментів
на неповнолітніх дітей» та встановленому цим Указом порядку стягнення
аліментів. Запевнення позивача в тому, що судове повідомлення в 1994 році він
не отримував, є бездоказовими. З його власних слів з серпня 1994 року з його
заробітної плати почали утримувати аліменти,
постанову суду він не оскаржив.

Надані
суду докази, зокрема висновок судово-генетичної експертизи,  який підтверджено поясненнями сторін та
свідків,  суд оцінює як достовірний. В
поясненнях свідків суттєвих протиріч суд не вбачає, та дає їм оцінку як
достовірні.

Оцінюючи
надані докази у їх сукупності,  суд
прийшов до висновку, щоОСОБА_1. є біологічним батьком дитини  ОСОБА_4., тому для виключення відомостей про
нього як про батька дитини з актового запису про народження дитини підстав
нема.

Суд також не може погодитись з позовними
вимогами про визнання недійсними актових записів про встановлення батьківства
та про народження дитини через формальні підстави,  на які посилається позивач: порушення
Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні № 225
від 29.12.1984 року, затвердженою Міністерством юстиції України 29.12.1984 року
№ 225.

По - перше: по суті позивач є батьком
дитини  і визнання частково недійсними
зазначених актових записів  буде
суперечить інтересам дитини, порушить стабільність його життя, при цьому у 16
роківОСОБА_4 отримав паспорт,  де його
прізвище та по батькові зазначені відповідно до свідоцтва про народження.

По - друге: у суду нема підстав
припускати, що ОСОБА_2 (ОСОБА_2) або працівники Первомайського відділу
РАЦС  при укладенні актових записів № 608
, № 31 від 06.12.1990 року  свідомо
порушили вимоги Закону, поки не доведено зворотнє, а зворотнє не доведено.   Після закінчення терміну зберігання
документів, зокрема, заяви про встановлення батьківства, позивач
наполегливо  запевняє суд, що не писав
такої заяви і не підписував,  не пам'ятає
прізвища посадової особи, яка могла її посвідчити, але на доказах ці запевнення
не ґрунтуються.

По-третє :  в позовній заяві позивач посилається на те,
що до  його  відома ніхто не ставив про те, що до
начальника військової частини,  у якій
він проходив строкову службу, зверталася ОСОБА_2 або її мати з проханням
заповнити заяву про встановлення ним батьківства відносно народженої у
відповідачки по цій справі дитини або про те, що така заява - вже заповнена
іншою особою - була надіслана поштою до військової частини, де на ній
залишалося лише поставити свій підпис. Йому
не відомо про те, щоб начальник військової частини, у якій він проходив
строкову службу, без його  відома від
його  імені заповняв якісь заяви або
ставив на них свої посвідчувальні записи та підписи.  Але ж пояснення з приводу того, що документи,
видані в ЗАГСі для встановлення батьківства були направлені до військової
частини,  відповідачка  дала тільки в суді, а позивач став
заперечувати їх ще у позовній заяві. На думку суду це свідчить про те, що
позивачу було достовірно відомо, в якому порядку було встановлено його
батьківство.

По-четверте: самі по собі помилки з
зазначені міста, де був виданий військовий квиток,  та відсутність засвідчення  виправлення не тягнуть за собою визнання
актового запису недійсним.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 53, 55, 56, 189, 190 Кодексу про шлюб
та сім'ю України,  ст.. 212- 215 ЦПК
України, -

в и р і ш и в :

ОСОБА_1
в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення
в повному обсязі  буде виготовлено 31
серпня 2008 року.

Рішення
набирає законної сили після десятиденного строку для оскарження.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження через місцевий суд в апеляційний суд Луганської області.

Суддя
Т.Т. Русанова