Справа № 22ц-1561/2008                          Головуючий у 1
інст. - Лихошерст В.В.
Категорія - цивільна
Доповідач - бойко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

бойко
о.в.,

суддів:

лазоренка м.і., мамонової о.є.,

при секретарі:

Пільгуй Н.В.

за участі:    позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ВАТ „Щорський завод продтоварів”

Зінченко
Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду
Чернігівської області від 14 липня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства „Щорський завод продтоварів” про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, -

в с т а н о в и в:

Оскаржуваним рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від
14 липня 2008 року поновлено ОСОБА_1. строк для звернення до суду з позовом, а
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ „Щорський завод продтоварів” про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме:

- поновити його на посаді слюсаря ІІІ розряду кондитерського цеху у ВАТ
„Щорський завод продтоварів” з 03 грудня 2007 року, а наказ № 9 від 30.01.2008
року вважати недійсним;

- стягнути  з ВАТ „Щорський завод
продтоварів”  середній заробіток за час
вимушеного прогулу по день працевлаштування, виходячи з розрахунку
середньоденної зарплати 21 грн. 08 коп.;

- стягнути різницю середнього заробітку з ВАТ „Щорський завод
продтоварів” з 21.09.2007 року по 26.11.2007 року;

- стягнути середній заробіток з
ВАТ „Щорський завод продтоварів” за час вимушеного прогулу з 26.11.2007 року по
03.12.2007 року, виходячи з середньоденної заробітної плати 21 грн. 08 коп., а
також стягнути судові витрати.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в
поновленні на роботі, стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального
права. В частині поновлення строку звернення до суду вважає рішення суду
правильним і в цій частині його не оскаржує.

Вважає, що висновки суду не відповідають дійсності та суперечать
матеріалам справи.

Суд не взяв до уваги його пояснення, що одразу після проголошення
рішення суду, він з'явився на підприємство та прийшов наступного дня, але йому
запропонували написати заяву про надання відпустки без збереження заробітної
плати, яка так і не була надана. До роботи його також не допустили, а тому
вважає, що рішення апеляційного суду від 11 січня 2008 року він не міг виконати
з вини відповідача.

Апелянт зазначає, що неодноразово приходив на завод, але його
продовжували не допускати до роботи та взагалі не пускали на територію
підприємства. У лютому 2008 року він отримав повідомлення від відповідача про
те, що його звільнено з роботи.

Апелянт наголошує на тому, що всі документи надані відповідачем до суду
не відповідають дійсності та спростовуються наступним:

копії наказів від 26.11.2007 року № 108а та № 108б, № 109 є сумнівними,
оскільки за 46 хвилин після проголошення рішення суду видати їх фізично
неможливо;

різні екземпляри наказу № 108а мають різний текст, оскільки в одному
тексті зазначається, що ОСОБА_1 поновлюється на роботі з 20 вересня 2007 року,
а в іншому - з 26 листопада 2007 року і, на думку апелянта,  це свідчить про те, що фактично наказ був
виданий після внесення змін до рішення районного суду апеляційним судом, тобто
після 11 січня 2008 року;

замість фактичного поновлення його на роботі відповідачем, йому спочатку
було запропоновано написати заяву про надання відпустки без збереження
заробітної плати, про що свідчить копія заяви від 27 листопада 2007 року, на
якій є напис „наказ № 109 від 27 листопада 2007 року” і це, на думку апелянта,
свідчить про те, що за вказаним наказом йому повинна була надатися відпустка
без збереження заробітної плати, а не поновлювати його на роботі;

в матеріалах справи є повідомлення від 28.11.2007 року про поновлення
його на роботі, в якому пропонується повернути у відділ кадрів наказ № 109 від
27.11.2007 року, а не від 26.11.2007 року.

Зазначені обставини, на думку апелянта, приводять до висновку про те, що
ні 26, ні 27 листопада 2007 року наказ про поновлення на роботі не видавався і
його з ним ніхто не знайомив та до роботи не допускав.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що він не звертався до
виконавчої служби за примусовим
виконанням рішення суду від 26 листопада 2007 року в частині поновлення
на роботі, оскільки в матеріалах справи знаходиться копія рішення апеляційного
суду Чернігівської області від 11 січня 2008 року, прийнятого за
результатами  розгляду апеляційної скарги
на рішення суду від 26 листопада 2007 року і це свідчить про те, що до 11 січня
2008 року рішення про поновлення його на роботі не набуло чинності,  і тому він не міг отримати копію виконавчого
листа.

З приводу виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі,
виконавча служба зверталась до районного суду з заявою про роз'яснення
вказаного рішення. Ця заява була розглянута судом тільки 4 червня 2008 року, і
це свідчить про те, що рішення суду про поновлення апелянта на роботі так і не
було виконано виконавчою службою, а тому поновлення на роботі відповідно до
рішення від 26 листопада 2007 року не відбулося.

Про те, що його фактично не допускали до роботи свідчить і те,  що 29 січня 2008 року він змушений був
звернутися до суду з позовною заявою про поновлення на роботі на підставі
рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2007
року.

Крім того, при звільненні його з роботи за прогул без поважних причин,
відповідач не дотримався вимог ст. 149 КЗпрП України, не відібравши від нього
письмових пояснень. В письмових повідомленнях від 28.11., 07.12.2007 року, 11,
16, 25.01.2008 року, на які посилається відповідач, пропонувалось надати тільки
документальні підтвердження поважності причин відсутності на роботі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну
скаргу, просили її задовольнити.

Представник відповідача ВАТ „Щорський завод продтоварів” апеляційну
скаргу не визнала, просила в її задоволенні відмовити, залишити без змін
рішення суду 1 інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу,  дослідивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні було
здобуто достатньо підстав, які свідчать про те, що позивач після  поновлення його на роботі не приступив до
виконання трудових обов'язків, не з'являвся на робочому місці без поважних
причин.

Суд першої
інстанції не взяв до уваги посилання позивача на те, що він не виконував своїх
трудових обов'язків в зв'язку з тим, що адміністрація заводу не допускала його
на робоче місце, оскільки це спростовується показаннями свідків, поштовими
повідомленнями, доповідними записками та актами.

Апеляційний суд погоджується з висновками
суду 1 інстанції, виходячи з наступного.

По справі встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що згідно рішення Щорського районного суду
Чернігівської області від 26 листопада 2007 року позивача поновлено на
роботі  на посаді слюсаря ІІІ розряду
кондитерського цеху у ВАТ „Щорський завод продтоварів” (а.с.11,12 т.1).

Наказом № 108”а” від 26.11.2007
року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді слюсаря Ш розряду кондитерського
цеху з 26.11.2007 року з окладом згідно штатного розкладу згідно рішення
Щорського районного суду від 26.11.2007 року (а.с.24 т.1).

Наказом № 108”а” від 26.11.2007
року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді слюсаря Ш розряду кондитерського
цеху з 20.09.2007 року з окладом згідно штатного розкладу згідно рішення
Щорського районного суду від 26.11.2007 року (а.с.92 т.1).

Наказом № 108”б” від 26.11.2007
року в зв”язку з незрозумілою датою поновлення на роботі ОСОБА_1 наказ № 108”а”
від 26.11.2007 року визнано недійсним (а.с.93 т.1).

Наказом № 109 від 26.11.2007
року ОСОБА_1 поновлено на роботі з 21 вересня 2007 року згідно рішення
Щорського районного суду від 26.11.2007 року (а.с.88 т.1).

Всі накази доводились до відома
ОСОБА_1, йому вручались копії наказів, але від підпису на наказах позивач
відмовився, про що складались відповідні акти (а.с.92,93 зворот, 89 т.1).
Особи, які складали дані акти (ОСОБА_3, ОСОБА_2), з даного приводу допитувались
у суді 1 інстанції в якості свідків, та підтвердили обставини,  викладені в актах.

Отже, відповідачем було виконано
рішення суду в частині поновлення позивача на роботі, а саме: відповідно до ст.
24 КЗпП України було видано наказ про поновлення позивача на роботі і він був
фактично допущений до виконання трудових обов'язків.

Проте, позивач без поважних
причин не з”являвся на роботі тривалий час, за що і був звільнений з роботи
наказом № 9 від 30 січня 2008 року, а саме: „...за прогул без поважних причин з
першого дня вчинення ним прогулу, тобто 03 грудня 2007 року п.4 ст. 40 КЗпП
України” (а.с.207).

Факт відсутності позивача на
роботі без поважних причин підтверджується відповідними численними доповідними
безпосереднього його керівника  -     ОСОБА_2 та актами відсутності працівника
на роботі, складеними комісією з розслідування порушень трудової дисципліни та
правил внутрішнього трудового розпорядку, які є в матеріалах справи.

Відповідачем неодноразово
направлялись повідомлення позивачу з вимогою приступити до виконання покладених
трудових обов'язків та надання документального підтвердження причин відсутності
на роботі. Про те, що позивач отримував ці повідомлення,  свідчать поштові відправлення (а.с.98, 180
т.1), телеграми на його адресу (а.с.152,153 т.1).

Про те, що позивач поновлений на
роботі;  те, що він не приступає до
виконання своїх посадових обов”язків, повідомлялось йому і у листі
Територіальної державної інспекції праці у Чернігівській області від 29.12.2007
року. (а.с.133,134).

Апеляційний суд приходить до висновку,
що суд 1 інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини справи та прийшов
до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги
стосовно наявності кількох варіантів наказів, допущених в них помилок, помилок
в актах, не дають підстав для висновку, що відповідач не виконав рішення суду
та не поновив позивача на роботі. Допущені відповідачем помилки не спростовують
того факту, що позивач фактично був поновлений на роботі та допущений до
виконання своїх посадових обов”язків.

Навіть,  якщо взяти до уваги твердження апелянта про
те, що наказ № 109 не відповідає дійсності, оскільки наказом під цим номером
йому повинна надаватись відпустка без збереження заробітної плати, то відпустка
могла бути надана  тільки працівнику
підприємства, який вже поновлений на роботі.

Доводи апелянта стосовно того,
що його не допускали до роботи, спростовується численними матеріалами справи,
показаннями свідків у суді 1 інстанції, яким суд дав належну оцінку. Показання
свідка ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), на які посилається апелянт, як на доказ того, що
його не допускали до роботи, не дають підстав для такого висновку, оскільки
свідок з даного приводу не давала категоричних тверджень.

Посилання апелянта на те, що 29
січня 2008 року він змушений був повторно звертатись до суду з позовом про
поновлення на роботі, його посилання на матеріали виконавчого провадження,  як на докази невиконання рішення суду про
поновлення його на роботі, не спростовує того, що відповідач в добровільному
порядку виконав рішення суду, видавши відповідний наказ, та запропонував
позивачу приступити до виконання посадових обов”язків.

Спростовуються твердження
апелянта і стосовно того, що відповідач в порушення ст. 149 КЗпП України, не
зажадав від нього пояснень, оскільки в численних повідомленнях відповідач
пропонував позивачу повідомити про поважні причини щодо неможливості виконання
трудових обов”язків, причини відсутності на роботі та надати документальне
підтвердження відсутності на робочому місці (а.с. 97, 179, 190 т.1).

Вимоги апеляційної скарги
стосовно стягнення на користь позивача різниці середнього заробітку за час з
21.09.2007 року по 26.11.2007 року та з 26.11.2007 року по 03.12.2007 року не
можуть бути задоволені, оскільки дані вимоги не заявлялись у суді 1 інстанції
та не були предметом судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків суду 1 інстанції та не дають підстав для
його скасування.

Відповідно до ст. 308  ЦПК України апеляційний суд відхиляє  апеляційну скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо  визнає, що  суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального  і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307,
308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Щорського районного суду
Чернігівської області від 14 липня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: