Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:
головуючого     Яреми А.Г.,
суддів:               Левченка Є.Ф.,  Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом обласного комунального підприємства (далі - ОКП)
“Закарпаттеплокомуненерго” до ОСОБА_1 про стягнення  суми заборгованості по оплаті послуг з
в с т а н о в и л а :
У листопаді 2007 року ОКП
“Закарпаттеплокомуненерго” звернулося до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що відповідач користувався послугами із теплопостачання, які
надавало підприємство, йому нараховано за такі послуги до сплати        3 571 грн. 67 коп., однак ОСОБА_1
станом на 1 липня 2007 року борг не оплатив.
Позивач просив стягнути
заборгованість по оплаті послуг із теплопостачання з урахуванням індексу
інфляції в сумі 4 018 грн. 16 коп., 3% річних із простроченої суми -            126 грн. 74 коп. та 98 грн. 07 коп.
Рішенням Міжгірського
районного суду від 12 грудня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду Закарпатської області від 7 лютого 2008 року, позов задоволено частково,
постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 1 511 грн.
заборгованості по оплаті послуг із теплопостачання та 81 грн. на відшкодування
судових витрат; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов
та  визначаючи суму заборгованості по
оплаті послуг із теплопостачання, суд виходив із того, що ОСОБА_1 користувався
послугами, які надає позивач, управління праці та соціального захисту населення
Міжгірської районної державної адміністрації перерахувало ОКП
“Закарпаттеплокомуненерго”            2
060 грн. 12 коп. як компенсацію по оплаті послуг, наданих ОСОБА_1 у зв'язку з
наявністю у нього пільги, тому з відповідача підлягає стягненню різниця між
нарахованою йому позивачем сумою до сплати та сумою, оплаченою підприємству
управлінням праці та соціального захисту населення.

Проте з такими висновками суду
цілком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин п'ятою -
шостою статті 22 Закону України “Про міліцію”       (в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) працівники міліції, які живуть і працюють у сільській
місцевості та в селищах міського типу, і члени їх сімей, які проживають з ними,
забезпечуються безплатно житлом з опаленням і освітленням за встановленими
нормами, а також користуються іншими пільгами, передбаченими законодавством. За працівниками
міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або
вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1
посилався на те, що він як пенсіонер органів внутрішніх справ, що проживає в
селищі міського типу, відповідно до Закону України “Про міліцію” користується
пільгами по оплаті послуг з теплопостачання й не має заборгованості по оплаті
таких послуг, оскільки користується житлом з опаленням у межах встановлених
норм, а управління праці та соціального захисту населення
Міжгірської районної державної адміністрації у повному обсязі перерахувало                ОКП “Закарпаттеплокомуненерго”
кошти як компенсацію за надані йому послуги.

Суд у
порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув,
пояснень відповідача належним чином не перевірив, не встановив та не зазначив у
рішенні чи має ОСОБА_1 пільги по оплаті послуг з теплопостачання та якого виду,
чи реалізував він своє право на пільги в повному обсязі, які норми встановлені
для безоплатного користування житлом з опаленням звільнених зі служби
працівників міліції в селищах міського типу,
чи дотримувався відповідач меж такого безоплатного користування.

Не перевірив суд також
розрахунків заборгованості по оплаті послуг, наданих            ОКП “Закарпаттеплокомуненерго”, з
огляду на те, що при зверненні до суду позивач взагалі не зазначив у своїх
розрахунках проведення будь-яких оплат за користування ОСОБА_1 послугами з
теплопостачання, натомість суд установив, що управління праці та соціального
захисту населення перерахувало ОКП “Закарпаттеплокомуненерго”   2 060 грн. 12 коп. як компенсацію по оплаті
послуг, наданих відповідачу.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, визнав право ОСОБА_1 на пільги, однак у порушення вимог
статей 303, 315 ЦПК України не перевірив доводів апеляційної скарги щодо
відсутності у відповідача заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання, в
ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і
залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені у
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   частиною другою статті 338
ЦПК України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Міжгірського районного
суду від 12 грудня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області
від 7 лютого 2008 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін