Справа № 22ц-460/08                                                                                                    Головуючий в 1 інстанції  Кихтюк Р.М.
Категорія - 31                                                                                                                Доповідач Расевич С.І.
СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м    У к
р а ї н и

19 червня 2008 року                                                                                               м.
Луцьк

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого
судді - Лончука В.Г.,

суддів
Киці С.І., Расевича С.І.

при
секретарі Масляній С.В.,

з участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та відшкодування
моральної шкоди за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та представника
відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31
березня 2008 року, -

в с т а
н о в и л а :

Позивачі
звернулись в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась в с. Доротище Ковельського
району, загинув ОСОБА_7. Володільцем джерела підвищеної небезпеки був ОСОБА_3.
В зв'язку зі смертю ОСОБА_1 понесла витрати на поховання і, крім того, всім
позивачам заподіяна моральна шкода.

Просили
стягнути з відповідача в користь ОСОБА_1 1461,56 грн. матеріальної та 200000
грн. моральної шкоди. В послідуючому уточнили позовні вимоги і просили стягнути
в користь ОСОБА_1 13075,56 грн. матеріальної шкоди та по 50000 грн. моральної
шкоди кожному.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2008 року позов
задоволено частково.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_3 в користь всіх позивачів по 4000 грн. у відшкодування
моральної шкоди та 16 грн. судових витрат в користь держави. В решті позову
відмовлено.

Позивач
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині відмови у
відшкодуванні матеріальної шкоди та направити на новий судовий розгляд у
зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Представник
відповідача в апеляційній скарзі просить змінити рішення та зменшити розмір
відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням при його ухваленні норм
матеріального права.

Колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає до
часткового задоволення, а апеляційна скарга представника відповідача до
задоволення, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення в зв'язку з
неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Доротище Ковельського району ОСОБА_3., керуючи автомобілем
“Фольксваген Гольф“ державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому
на праві приватної власності, скоїв наїзд на ОСОБА_7 в результаті якого
останній помер.

Постановою
слідчого від 6 вересня 2006 року кримінальна справа, яка порушена за фактом
смерті ОСОБА_7, була закрита за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину.

Відповідно
до вимог ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідачем
будь-яких доказів заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого суду не надано, а тому він повинен відшкодувати заподіяну шкоду.

За
змістом абзацу 1 ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю
потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на
поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відмовляючи
у відшкодуванні вищезазначених витрат, суд першої інстанції виходив з того, що
ці витрати не підтверджені належними доказами.

Однак,
судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано положення  статті 57 ЦПК України, згідно якого доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані
встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників,
допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно
ж ч. 1 ст. 57 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Заявляючи
вимогу про відшкодування витрат на поховання та встановлення надгробного
пам'ятника, позивач доводила, що вона понесла ці витрати і в підтвердження
цього подала суду письмові докази - накладну без номера від 3 січня 2005 року,
товарні чеки від 3 січня 2005 року, накладну без номера від 16 серпня 2006 року
(а.с. 6-8, 15).

Будь-яких
даних про те, що зазначені витрати не були понесені суду не надано, а тому ці
докази є належними і підтверджують понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на
поховання та встановлення надгробного пам'ятника, а тому повинні бути
відшкодовані відповідачем. Однак в частині відшкодування витрат на встановлення
надгробного пам'ятника відшкодуванню підлягає тільки вартість стандартного
пам'ятника в даній місцевості, яка становить 600 грн. (а.с. 57, 59).

За
таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій
частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

Отже на
поховання позивачем ОСОБА_1 понесені витрати в сумі 3565 грн., на поминальний
обід витрачено 1192,25 грн. та на встановлення пам'ятника 600 грн., а тому
відшкодуванню підлягає 5357,25 грн. матеріальної шкоди.

Вирішуючи
питання про відшкодування витрат на навчання ОСОБА_5., суд першої інстанції
правильно виходив з того, що ці витрати не знаходяться в прямому причинному
зв'язку зі смертю потерпілого і обґрунтовано відмовив у стягненні цих сум.

Відповідно
до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За
змістом абзацу 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно
з вимогами ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від
ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено
законом.

Із
матеріалів справи вбачається, що причиною смерті потерпілого стала груба
необережність його самого, оскільки він знаходився в стані алкогольного
сп'яніння.

Стягуючи
з відповідача в користь всіх позивачів моральну шкоду в розмірі по 4000 грн.
суд зазначені обставини врахував не повністю, а тому стягнув завищену суму у
відшкодування моральної шкоди.

Зважаючи
на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в
даній частині слід змінити і стягнути з ОСОБА_3 в користь позивачів по 2000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно
до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід присудити судові
витрати в сумі 92,07 грн. та в користь ОСОБА_1 в сумі 55,5 грн.

На
підставі ст. 23, ч. 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187, ч. 2 ст. 1193, ч. 1 ст. 1201 ЦК
України, керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

в и р і
ш и л а :

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково, а апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення
Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2008 року в
даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та
відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 п'ять тисяч триста п'ятдесят сім гривень 25 копійок
матеріальної шкоди, дві тисячі гривень у відшкодування моральної шкоди та
п'ятдесят п'ять гривень 50 копійок судових витрат.

Стягнути
з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 дві тисячі гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 дві тисячі гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_3 в користьОСОБА_6дві тисячі гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути
з ОСОБА_3 в користь держави дев'яносто дві гривні 07 копійок судових витрат -
шістдесят дві гривні 07 копійок судового збору та тридцять гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в Луцькому міськрайонному
суді Волинської області.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом
подачі касаційної скарги безпосередньо до судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: