У Х В А Л А

Іменем  України

12 березня 2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

суддів:
Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,
Барсукової В.М., -

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до Гавронщинської сільської ради про
визнання незаконним акту про встановлення на місцевості та погодження
зовнішньої межі земельної ділянки від 23 травня 2006 року, про визнання
незаконним дозволу на проведення інвентаризації від 12 вересня 1997 року, про
зобов'язання Гавронщинської сільської ради видати дозвіл на проведення
інвентаризації земельної ділянки площею 0, 291 га АДРЕСА_1, про зобов'язання
Гавронщинської сільської ради видати акт про встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної ділянки для ведення особистого селянського
господарства площею 0, 291 га АДРЕСА_1, про зобов'язання Гавронщинської
сільської ради сприяти позивачу у виготовленні Державного акту на право
власності на земельну ділянку та про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 квітня 2007 року
та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2007 року,

встановила:

У січні 2007 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що згідно з
рішенням Гавронщинської сільської ради від 14 лютого 1992 року “Про хід
інвентаризації земельних ділянок станом на 1 березня 1992 року” за ним
рахується земельна ділянка розміром 0,65 га, також додатково йому виділено
земельну ділянку 0, 30 га із земель запасу. Рішенням Гавронщинської сільської
ради від 12 вересня 1997 року йому передано у приватну власність земельну
ділянку розміром 0,70 га для обслуговування жилого будинку, а рішенням вказаної
сільської ради від        21 грудня 1999
року передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0, 23 га.

Зазначав, що 9 березня 2006 року йому видано три державні акти на земельні
ділянки АДРЕСА_2: для обслуговування будинку - 0,25 га; для ведення особистого
підсобного господарства -              0,
159 га; для ведення особистого господарства із земель запасу - 0, 236 га. Однак
на четверту земельну ділянку розміром 0, 291 га АДРЕСА_1 поряд з будинком, йому
Державний акт видано не було, при цьому у акті про встановлення на місцевості
та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 26 травня 2006 року
зазначено її розмір лише       0, 15 га,
а не розміром  0, 291 га,  яка повинна бути передана йому у власність.

Просив суд, визнати незаконним акт про встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 23 травня 2006 року,
визнати незаконним дозвіл на проведення інвентаризації від 12
вересня     1997 року, зобов'язати
Гавронщинську сільську раду видати дозвіл на проведення інвентаризації
земельної ділянки площею 0, 291 га АДРЕСА_1, зобов'язати Гавронщинську сільську
раду видати акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі
земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 291
га АДРЕСА_1,   зобов'язати Гавронщинську
сільську раду сприяти позивачу у виготовленні Державного акту на право
власності на земельну ділянку та
відшкодувати  йому моральну шкоду.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області
від             28 квітня 2007 року позов
задоволено частково. Визнано нечинним акт про встановлення на місцевості та
погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 23 травня 2006 року виданий
Гавронщинською сільською радою. В решті позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 29
листопада         2007 року рішення
Макарівського районного суду Київської області від        28 квітня 2007 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Макарівського районного
суду Київської області від 28 квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 29 листопада 2007 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи
касаційної скарги ОСОБА_2 та матеріали справи не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм
процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України підстави для скасування вказаних судових рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2  відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 28 квітня 2007
року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.М. Барсукова