Справа № 2-214/2008 рік
І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И
19 березня 2008 року
Першотравенський міський суд, Дніпропетровської області в складі
головуючого судді   : Зайцева В.В.
при секретарі          : Фадєєвій
з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_3, відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за вимушений прогул.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного підприємця ПОСОБА_2 про
стягнення компенсації за вимушений прогул, просила суд стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на свою користь 9483грн. компенсацію за час вимушеного прогулу з 08
вересня 2005 року по 01 жовтня 2007 року, та просила зобов'язати відповідача
звільнити її з роботи із записом в трудовій книжці про звільнення за власним
В ході розгляду справи в суді позивач ОСОБА_1 уточнила і змінила свої
позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь
5305грн. компенсацію за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2006 року по 01
жовтня 2007 року, та просила зобов'язати відповідача звільнити її з роботи із
записом в трудовій книжці про звільнення за власним бажанням.
Як було встановлено в ході розгляду справи в суді 01 липня 2005 року
приватний підприємець ОСОБА_2 уклала безстроковий трудовий договір з позивачем
ОСОБА_1, який був зареєстрований у Першотравенському міському центрі зайнятості
населення 01 липня 2005 року. Запис у трудовій книжці ОСОБА_1 зроблений на
підставі договору Першотравенським міським центром зайнятості населення і
трудова книжка згідно діючого законодавства України передана на зберігання
працівникові ОСОБА_1. Позивач ОСОБА_1 працювала продавцем в магазині відповідача
Приватного підприємця ОСОБА_2 по листопад 2006 року, точної дати не
встановлено. В цей час в магазині приватного підприємця ОСОБА_2 виникла
недостача грошових коштів у касі. В магазині працювало три продавці - позивач
ОСОБА_1 таОСОБА_4 і ОСОБА_5. ОСОБА_2 потребувала від ОСОБА_1 пояснень з приводу
нестачі коштів у касі магазину, на що ОСОБА_1 відмовилася давати пояснення і
перестала ходити на роботу. Відповідач ОСОБА_2 до 31 березня 2007 року
сплачувала всі необхідні платежі за позивача ОСОБА_1 і нараховувала їй
мінімальну заробітну плату встановлену в Україні. В ході розгляду справи в суді
сторони дійшли згоди про те, що вищевказаний трудовий договір слід розірвати на
підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням працівника з 31 березня 2007
року. Що і було зроблено 18 березня 2008 року.
Позивач ОСОБА_1 пояснила в судовому засіданні, що вона дійсно працювала у
приватного підприємця ОСОБА_2 по трудовому договору від 01 липня 2005 року. За
час роботи неодноразово брала у відповідача товар в рахунок заробітної плати
всього приблизно на 800грн.. у вересні 2006 року була не допущена відповідачем
до роботи з зв'язку з тим що по магазину була недостача грошей в касі. Дійсно
працювала в магазині разом ще з двома продавцями - ОСОБА_4 іОСОБА_5.. Трудова книжка
знаходилася після укладення трудового договору у неї. Зверталася до відповідача
щоб та звільнила її за власним бажанням, однак відповідач ОСОБА_2 відмовляла їй
в цьому мотивуючи тим, що розірве трудовий договір після того, як вона віддасть
гроші в сумі 800грн.. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою
користь 5305грн. компенсацію за час вимушеного прогулу з 10 вересня 2006 року
по 01 жовтня 2007 року.
ОСОБА_2 підтвердила, що дійсно з позивачкою ОСОБА_1 вона 01 липня 2005 року уклала безстроковий трудовий договір,
який був зареєстрований у Першотравенському міському центрі зайнятості
населення 01 липня 2005 року. Запис у трудовій книжці ОСОБА_1 зроблений на
підставі договору Першотравенським міським центром зайнятості населення і трудова
книжка згідно діючого законодавства України передана на зберігання працівникові
ОСОБА_1. Позивачка ОСОБА_1 працювала продавцем в магазині не по 08 вересня 2005
року і не по 10 вересня 2006 як вказує позивач в своїх позовних заявах, а по
листопад 2006 року, точної дати не пам'ятає. В цей час в магазині виникла
недостача грошових коштів у касі. В магазині працювало всього три продавці -
позивач ОСОБА_1 таОСОБА_4 і ОСОБА_5. Вона потребувала від ОСОБА_1 пояснень з
приводу нестачі коштів у касі магазину, на що ОСОБА_1 відмовилася давати
пояснення і перестала ходити на роботу. Вона до 31 березня 2007 року сплачувала
всі необхідні платежі за позивача ОСОБА_1 і нараховувала їй мінімальну
заробітну плату встановлену в Україні. На сьогодні трудовий договір розірваний,
просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Дійсно відповідач
ОСОБА_1 крім недостачі по касі магазину ще набрала товару під заробітну плату
на суму 800грн. які до цього часу не віддала.
Допитані в судовому засіданні свідкиОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факт
того, що ОСОБА_1 дійсно працювала в магазині відповідача ОСОБА_2 з липня 2005
року по листопад 2006 року коли було виявлено недостачу коштів по касі
магазину. Підозри впали на ОСОБА_1 яка цього не признала і перестала виходити на
Оскільки позивач ОСОБА_1 як вбачається з первинної позовної заяви
стверджувала що вона у відповідача працювала по 08 вересня 2005 року, а в
уточненій позовній заяві стверджує що вона працювала по 10 вересня 2006 року,
тобто вона не може вказати точну дату коли відповідач ОСОБА_2 не допустила її
до роботи, а відповідач ОСОБА_2 та свідкиОСОБА_4 і ОСОБА_5 прямо вказують що
ОСОБА_1 працювала по листопад 2006 року, тому суд критично відноситься до
показань позивачки і не бере їх до уваги і дійшов висновку про те, що позивач
ОСОБА_1 працювала у відповідача ОСОБА_2 по листопад 2006 року.
Так як відповідач ОСОБА_2 не надала суду доказів про те, що вона
повідомляла позивачку ОСОБА_1 про те, що їм необхідно розірвати трудовий
договір і зареєструвати його в центрі зайнятості, хоча і сплачувала за неї всі
необхідні платежі і нараховувала мінімальну заробітну плату по 31 березня 2007
року, а позивач ОСОБА_1 не вживала ніяких заходів для розірвання трудового
договору з відповідачем ОСОБА_2 хоча мала таку можливість, оскільки в неї на
руках була трудова книжка і сторони дійшли згоди про те, що вищевказаний
трудовий договір слід розірвати на підставі ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням працівника з 31 березня 2007 року. Що і було зроблено 18 березня 2008
року, тому суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково.
Слід стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за
час вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 за період з листопада 2006 року по 31
березня 2007 року із наступного розрахунку: 375грн. х 2 місяці = 750грн.,
400грн. х 3 місяці = 1200грн., а всього 1950грн. (750грн. + 1200грн.)
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки
трудовий договір на день розгляду справи в суді вже розірваний з 31 березня
2007 року а решта позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході розгляду
справи в суді.
викладеного, керуючись ст.213-215 ЦПК України, ст.235 КЗпП України, суд, -
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1950(одну тисячу дев'ятсот п'ятдесят) гривень в
рахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада
2006 року по 31 березня 2007 року.
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
судовий збір в сумі 51(п'ятдесят одну) грн. на користь держави.
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в сумі 1 (одна) гривня 50 коп..
Рішення суду набуває
чинності після закінчення десятиденного строку подачі заяви на апеляційне оскарження.

На рішення може бути
подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через
Першотравенський міський суд, для цього сторона, яка бажає подати апеляцію
зобов'язана в десятиденний термін подати Першотравенському міському суду заяву
про апеляційне оскарження, якщо після цього протягом двадцяти днів ця особа не
подасть апеляцію, рішення вступає в законну силу.

СУДДЯ :