Справа № 22ц-1101/2008             Головуючий у 1 інстанції - БЕЧКО
Є.М.  Категорія - цивільна
Доповідач - СТРАШНИЙ М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

страшного
м.м.,

суддів:

демченко
л.м., шарапової о.л.,

при секретарі:

сетченко
н.м.,

за участю:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 21 квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

В березні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5. в
якому просив стягнути з останнього на його користь 9917 грн. 19 коп.
матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди і судові витрати: 30 грн.
витрат на ІТЗ і 510 грн. витрат на оплату судової експертизи.

Протокольною ухвалою від 17 серпня 2006 року до справи в якості
спвівідповідачів були притягнуті ОСОБА_7. та ОСОБА_3.

В серпні 2008 року ОСОБА_3., ОСОБА_6. звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_4, в якому просили стягнути з останніх на користь ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальної шкоди 4846 грн. 43 коп. та 10000 грн. у
відшкодування моральної шкоди,  на користь
ОСОБА_6. у відшкодування матеріальної шкоди 4846 грн. 43 коп. та 10000 грн. у
відшкодування моральної шкоди і судові витрати.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 серпня 2007 року
об”єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6. до ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про відшкодування шкоди та справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5. про
відшкодування шкоди.

Протокольною ухвалою від 28 листопада 2007 року в якості співвідповідача
було притягнуто ОСОБА_4

Справа судами розглядалсь неодноразово.

Останнім рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 квітня
2008 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 9917 грн. 19 коп. у відшкодування
матеріальної шкоди, 500 грн. у відшкодування моральної шкоди, 30 грн. у
відшкодування судових витрат, а всього 10447 грн. 19 коп.

У решті вимог та у задоволенні вимог до ОСОБА_5., ОСОБА_3, ОСОБА_6.
відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_6. - відмовлено і рішення суду  в цій частині останніми не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення скасувати та ухвалити по
справі нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_6., та ОСОБА_4 на його користь 9917 грн. 19 коп. у відшкодування
матеріальної шкоди солідарно, стягнути солідарно судові витрати в сумі 510
грн., стягнути з відповідачів 10000 грн. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що  рішення суду прийнято з порушенням норм
матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт
вважає, що окрім ОСОБА_4 відшкодовувати шкоду повинні ще і ОСОБА_3. та ОСОБА_6.
в силу вимог ст.ст. 1190, 1187 ч.2 ЦК України. Апелянт посилається на те, що
суд безпідставно відмовив йому в стягненні на його користь судових витрат за
автотоварознавче дослідження та за виклик експерта до суду. Також апелянт не
погоджується з розміром стягнутої моральної шкоди, зазначаючи, що він працює
таксистом, пошкоджений під час ДТП автомобіль був джерелом його доходу, він має
на утриманні двох доньок, які потребують матеріального забезпечення, крім того,
розгляд справи тягнеться вже два роки, що також є моральною шкодою.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду  в частині
первісного позову скасуванню з постановленням нового рішення  виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд
першої інстанції послався на постанову Деснянського районного суду м.Чернігова
від 22.03.2006 року, відповідно до якої дорожньо-транспортна пригода сталася з
вини водія ОСОБА_4, який, рухаючись по другорядній дорозі при непрацюючому
світлофорі не пропустив автомобіль марки „Фольксваген „Пассат”, д.н.з.НОМЕР_1,
який рухвася по головній дорозі, тим самим не виконавши вимоги п.п.2.2. дод.1
ПДР України. А тому завдана шкода водієм ОСОБА_4. майну, що належить ОСОБА_1,
підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Із постанови Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.03.2006 року
про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст.124 КпАП
України вбачається, що суддя закрив провадження по справі в зв”язку з
закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом п.6 ст.247 КпАП України провадження в
справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате
підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про
адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Оскільки постановою від 22.03.2006 року закрито провадження у справі, суд
першої інстанції розглядаючи цю справу мав перевірити ці обставини і зробити
висновок про відповідальність осіб, причетних до цієї ДТП, чого судом зроблено
не було.

Отже, враховуючи, що рішення суду першої інстанції грунтується на постанові
Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.03.2006 року, його не можна
визнати законним та обгрунтованим відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, у
зв”язку з чим зазначене рішення суду підлягає скасуванню.

По справі встановлено, що 20.01.2006 року на перехресті пр-ту Миру та
вул.Київської в м.Чернігові відбулося зіткнення автомобіля марки „Фольксваген
„Пассат” д.н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 і автомобіля марки
ГАЗ-33021 д.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди автомобілю ОСОБА_1 було спричинено пошкодження.

Автомобіль марки „Фольксваген „Пассат” д.н. НОМЕР_1 належить на праві
власності ОСОБА_1

Автомобіль марки ГАЗ-33021 д.н. НОМЕР_2 належить на праві власності
ОСОБА_5, яким відповідно до доручення володіють, користуються та
розпоряджаються ОСОБА_3. та ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_4, який був за кермом автомобіля марки ГАЗ-33021 д.н.
НОМЕР_2, під час ДТП керував даним автомобілем на підставі подорожнього листа,
а тому водій ОСОБА_4 є тією особою, яка створила та реалізовала підвищену
небезпеку і повинна відповідати перед потерпілим.

Дослідивши протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схеми до
нього, пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, пояснення сторін по справі,
апеляційний суд приходить до висновку про те, що ДТП сталося з вини ОСОБА_4,
оскільки останній порушив вимоги п.п.2.2. дод.1 ПДР України.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об”єктом
підвищеної небезпеки.

Згідно п.2  Постанова Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний
зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела
підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно висновку № Т-47 експертного автотоварознавчого дослідження
спеціаліста експертної фірми „Еталон” від 03.02.2006 року (а.с.13-19) розмір
майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику
легкового автомобіля „Фольксваген „Пассат”, д.н.з.НОМЕР_1, становить 9917 грн.
19 коп., а тому саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_4

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Тобто, правовою підставою вимог
про відшкодування моральної шкоди є встановлення судом факту порушення прав
позивача ОСОБА_1

Апеляційним судом встановлено, що внаслідок ДТП, що мала місце 20.01.2006
року, автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, ОСОБА_4 повинен відшкодувати
ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав
ОСОБА_1. у зв”язку із пошкодженням транспортного засобу.

Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної
шкоди, суд у відповідності з вимогами ст.23 ЦК України враховує характер
правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини особи, яка
завдала моральну шкоду, вимоги розумності і справедливості і вважає, що позовні
вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди в
зв”язку з пошкодженням автомобіля.

Судові витрати (витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження та витрати
пов”язані з викликом експерта в судове засідання) підлягають задоволенню
відповідно до вимог ст.ст. 79, 81, 88 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, за проведення експертного
автотоварознавчого дослідження спеціалістом експертної фірми „Еталон” від
03.02.2006 року позивачем було сплачено 350 грн., за виклик до суду експерта -
130 грн., що підтверджується копіями квитанцій на /а.с.10, 116, 117/.

Доводи  апелянта про те, що шкоду
повинні відшкодовувати  ОСОБА_4 разом з
ОСОБА_3. та ОСОБА_6. в солідарному порядку, апеляційним судом не можуть бути
взяті до уваги, оскільки  ОСОБА_4
безпосередньо заподіяв шкоду під час керування автомобілем і тому повинен
нести  особисту відповідальність перед
потерпілим.

В іншій частині рішення суду про відмову ОСОБА_3. та ОСОБА_6. в задоволенні
позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
не оскаржується, а тому підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 79, 209, 218, 303, 307, 309,
313, 314, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 квітня 2008 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 9917 (дев”ят тисяч дев”ятсот сімнадцять) грн. 19 коп. у відшкодування
матеріальної шкоди, 350 (триста п”ятдесят) грн. 00 коп. за проведення
автотоварознавчого дослідження, 130 (сто тридцять) грн. 00 коп. за виклик
експерта в судове засідання, 30 (тридцять) грн. у відшкодування витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та 1000 (одну тисячу) грн.
на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено
до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:                                                         Судді
: