У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

9 квітня 2008 року
м.
Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі :

головуючого

Патрюка  М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Прокопчука Ю.В.,

Лященко Н.П.,

Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Десята Київська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_1
на рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2007 року,

в с т а н о в и
л а:

У березні 2001
року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності їх батьку -  ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.  Вказували, що на час смерті ОСОБА_5 перебував
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, із заявою про
прийняття спадщини за своє життя до нотаріальної контори не зверталася.
Вказували, що під час звернення із заявою про прийняття спадщини до Десятої
Київської державної нотаріальної контори, їм стало відомо про існування
заповіту ОСОБА_5, складеного 19 вересня 1997 року, на користь ОСОБА_6.  Просили визнати вищезазначений заповіт
недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 55, 543 ЦК України в редакції 1963
року,  оскільки ОСОБА_5 під час його
складання не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2006 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2006 року, позов
задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5, від 19
вересня 1997 року, о 13 годині 30 хв., на ім'я ОСОБА_6., підписаний ОСОБА_7,
посвідчений 19 вересня 1997 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 917; визнано за
ОСОБА_1, ОСОБА_2 право спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5;
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. державного мита,
стягнуто з ОСОБА_3 в доход держави 42 грн. 50 коп. судового збору.

Додатковим
рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 3 квітня 2007 року стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 1065 грн. 93 коп. витрат на проведення
амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 243 від 30 січня 2004
року.

Рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2007 року додаткове рішення суду
першої інстанції скасовано, у задоволенні заяви про стягнення вартості
проведеної амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи  відмовлено.

У касаційній
скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_1 просять скасувати рішення апеляційного суду, а
додаткове рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд
відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення вартості проведеної амбулаторної
посмертної судово-психіатричної експертизи, виходив із того, що висновки
експертизи № 243 від 30 січня 2004 року не дали
обґрунтовані відповіді на запитання, задані судом, що стало підставою
для призначення повторної експертизи, вартість якої оплачено ОСОБА_7

З таким
висновком суду погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам
процесуального права.

Відповідно до ч.
1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

До витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати пов'язані з
проведенням судових експертиз (п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України).

Як роз'яснив
Пленум Верховного суду України в своїй Постанові № 8 від 30 травня 1997 року
“Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах”, повторна експертиза
призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з
його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам
справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які
регламентують порядок призначення і проведення експертизи (п. 11); оплата
експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила
відповідне клопотання. Якщо експертиза призначається за клопотанням обох сторін
або з ініціативи суду, кошти на її оплату вносяться обома сторонами порівну. У
разі незгоди сторони (сторін) оплатити вартість експертизи суд розглядає справу
на підставі наявних доказів (п. 20).

З матеріалів
справи убачається, що за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Дніпровського районного
суду м. Києва від 30 січня 2004 року у справі призначено судово-психіатричну
експертизу( т. 1 ст. 221). Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24
березня 2006 року ухвалено на користь позивачів у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Проте з його тексту убачається, що судом не вирішено питання про судові
витрати. У листопаді 2006 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення судових витрат до якої додано копію квитанції № 59 від 6
березня 2003 року про оплату за проведення посмертної судово-психіатричної
експертизи у розмірі 1065 грн. 93 коп. (т. 2 а.с. 148 ).

Ураховуючи, що
судом при ухваленні рішення в порядку ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України
досліджувались всі докази в їх сукупності, в тому числі висновок експерта № 243
від 30 січня 2004 року, у суду апеляційної інстанції не було правових підстав
відмовляти у задоволенні заяви про стягнення витрат за проведення амбулаторної
судово-психіатричної експертизи.

З огляду на
вищенаведені вимоги законодавства та обставини справи, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення судових витрат за
проведену судово-психіатричну експертизу на користь сторони, позов якої
задоволено. Додаткове рішення суду  є
законним та обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

За таких
обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених
ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336,
339 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а
:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення
Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2007 року скасувати, додаткове
рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 3 квітня 2007 року залишити в
силі.

Головуючий                                                                            М.В.
Патрюк

Судді:                                                                                      І.С. Берднік

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П.
Пшонка