Справа  №2-46/08
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
15 квітня 2008 року.
районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді:
за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа: Запорізька міська рада про встановлення порядку
користування земельною ділянкою, -
ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_2,  третя особа:
Запорізька міська рада про встановлення порядку користування земельною
ділянкою, посилаючись на те, що вона з сестрою - відповідачем на підставі
заповіту від 27.05.1994р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від
24.02.2000р. отримали у спадок по &frac12; частині житлового будинку АДРЕСА_1,
розташованого на земельній ділянці площею 549 кв.м. На підставі рішення
Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2006р. був задоволений
частково її позов ті будинок розподілений в натурі. На теперішній час з
відповідачем виник спір щодо користування земельною ділянкою. Позивач може
пройти до своєї частки будинку тільки проходячи по земельній ділянці
відповідача. Відповідач їй такого проходу не дає, в добровільному порядку
вирішити спір неможливо, просить суд визначити порядок користування земельною
ділянкою, для чого призначити судово-будівельну експертизу.
Згодом позивач уточнила позовні вимоги та просить суд встановити земельний
сервітут для проходу та проїзду до її частини будинку шириною 2,2 м.
В судовому засіданні
позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в заяві,
від призначення експертизи для встановлення можливих варіантів користування
земельною ділянкою відмовилася, просить суд тільки виділити їй доріжку шириною
2,2 м. від входу в її частину будинку до хвіртки паркану.
Відповідач в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що порядок користування
земельною ділянкою не встановлений, вона знаходиться в спільному користуванні
сторін, перешкод у проході позивачу до своєї частини будинку вона не чинить,
оскільки в ньому не проживає. Позивач в будь-який час може приходити та
користуватися будинком, а тому вважає, позов безпідставним і незаконним,
просить суд в позові відмовити.
Представник третьої особи
в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, за згодою сторін
суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності.
Вислухавши пояснення
позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку
про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що
будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. Будинок розташований на земельній ділянці площею 549 кв.м., фактично в
користуванні знаходиться 583 кв.м., тобто 34 кв.м. є самовільно захопленої
землі (а.с. 6,10). Відповідно до рішення Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 26.05.2006р. спірний будинок був розподілений між сторонами в
натурі, ОСОБА_1 виділено у власність житловий будинок А: кухня 4-1, площею 5,1
(5,7) кв.м.; кімната 4-2, площею 13,8 (13,9) кв.м.; сіни-коридор 2-1 літера а2,
площею 6,2 кв.м., а ОСОБА_2. було виділено на праві приватної власності
житловий будинок А1: коридор 2-1, площею 5,3 кв.м.; кладова 2-2, площею 1,9
кв.м.; кімната 2-4, площею 6,6 кв.м.; кухю 2-3, площею 13,2 (14,1) кв.м. Зазначене
рішення набрало законної сили. (а.с. 13-16). Порядок користування земельною
ділянкою між співвласниками встановлений не був, про що відсутні відомості в
матеріалах справи. Однак згідно плану земельної ділянки, між ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3, ОСОБА_4 встановлений фактичний порядок користування, про що
зазначено парканом, але ж між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування земельною
ділянкою не встановлений, вона знаходиться у спільному їх користуванні. (а.с.
6). Також з плану земельної ділянки вбачається, що ймовірно самовільна зайнята
площа земельної ділянки знаходиться саме в тому місці, яке просить виділити в
своє користування для проходу ОСОБА_1

Дані обставини повністю
підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст.. 98 ЗК України право   земельного
сервітуту  -  це
право  власника  або землекористувача  земельної
ділянки  на   обмежене
платне   або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть
бути постійними і строковими. Встановлення
земельного  сервітуту не веде до
позбавлення власника  земельної  ділянки,
щодо  якої  встановлений
земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.
Земельний    сервітут   здійснюється   способом,
найменш обтяжливим  для  власника
земельної  ділянки,   щодо
якої   він встановлений. Відносини
земельного сервітуту передбачають наявність двох суміжних земельних ділянок, з
яких одна (обслуговуюча) обслуговує іншу (панівну). У межах земельного
сервітуту обслуговуюча земельна ділянка своїми зручностями, перевагами,
природними ресурсами усуває недоліки панівної земельної ділянки. Ст.. 99 ЗК
України дає приблизний перелік видів земельних сервітутів.  Згідно ст.. 100 ЗК України власник  або
землекористувач  земельної ділянки
має право вимагати  встановлення  земельного
сервітуту  для  обслуговування своєї земельної ділянки.
Земельний  сервітут  встановлюється  за
домовленістю  між власниками
сусідніх земельних ділянок на підставі договору або  за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 401
ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене
щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть
бути задоволені іншим способом.  Згідно
ч. 3 ст. 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Як вбачається з матеріалів справи і
це не оспорюється сторонами порядок користування земельною ділянкою не
встановлений, земля знаходиться в спільному користуванні, а тому встановлення
земельного сервітуту є цілком необгунтованим. В даному випадку, у разі
наявності у позивача доказів щодо чинення відповідачем перешкод у користуванні
земельною ділянкою, мова може йти тільки про усунення таких перешкод.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України
кожна  сторона  зобов'язана
довести ті обставини,  на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог  і  заперечень.
Докази  подаються сторонами та
іншими особами,  які беруть участь у
справі. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач не надала суду жодного
доказу, а тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 98-100 ЗК України, ст. ст. 401, 402, 403 ЦК України, ст. ст. 4, 60, 88,
208, 209, 212 - 215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський
районний суд м. Запоріжжя
шляхом подання  заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та подання
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                           М.П.Дзярук