Справа № 2-32/08
Р І Ш Е Н Н Я

І
М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 квітня 2008 року                                                                                                       смт.Шацьк

Шацький
районний суд Волинської області в складі:

головуючого -
судді -                                                                      Храновської
Н.В.,

при секретарі
-                                                                                Копитко
І.О.,

з участю:

позивача -                                                                                        ОСОБА_1,

представника
позивача -                                                                           ОСОБА_2,

відповідача -                                                                                                ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права
особистої власності на окремі його види,

В С Т А Н О В И В:

21.02.2008
року позивач з вищезазначеним позовом звернулася до суду. Позовні вимоги
обґрунтовувала наступними обставинами справи: у 1980 році одружилась із
ОСОБА_4. Із сім'єю проживала у житловому будинку на хуторі  Підманево. В зв'язку із переселенням жителів
хуторів в села, їхній сім'я, на її ім'я рішенням правління колгоспу «Світязь»
від 17 травня 1983 року № 5 було виділено в с. Світязь земельну ділянку для
будівництва жилого будинку розміром 0,15 га з присвоєнням окремого
погосподарського номера. В липні 1984 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було
розірвано. В травні 1986 року між нею та Луцькою філією Львівського
політехнічного інституту було укладено угоду, згідно умов якої, вона зобов'язувалась
звільнити раніше займану на хуторі Підманево земельну ділянку із житловим
будинком, а ЛФЛПІ зобов'язувався збудувати їй житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами. Будівництво здійснювалось швидкими темпами і наприкінці
літа 1986 року вони вселилися в даний будинок, а 25 жовтня 1986 року між нею та
відповідачем у справі було укладено шлюб, який 20 листопада 2006 року було
розірвано. Вважає, що даний житловий будинок був збудований їй в обмін на
житловий будинок, в якому вона проживала на хуторі Підманево, в зв'язку з чим,
являється її особистою власністю. Крім того, позивач просила поділити майно,
набуте під час шлюбу за спільні кошти подружжя, а саме, залишити у користуванні
відповідача меблі, речі домашнього вжитку, телевізор, а мотоцикл марки
«Дніпро-11», 1992 року випуску залишити у її власності, а вона зобов'язується
компенсувати відповідачу половину його вартості - 400 гривень. Просила визнати
за нею право власності на мотоцикл марки «Дніпро-11», д.н. НОМЕР_1, стягнути із
неї в користь відповідача половину вартості мотоцикла - 400 гривень; визнати за
нею право приватної власності на житловий будинок  з прибудовою /А-1,а/, літню кухню /Б-1/,
господарську споруду /В-1/, сараї / Г-1,Д-1/, господарську споруду /Е-1/ та
земельну ділянку, що знаходяться АДРЕСА_1.

В
судовому засіданні позивач позов підтримала, з підстав зазначених в позовній
заяві та уточнила позовні вимоги, пояснивши, що під час спільного проживання з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі, ними було лише нанесено вапняно піщаний
розчин на фундамент будинку, проведено водопостачання в будинок, каналізацію та
мурування сходів, а також, було збудовано
під час шлюбу літню кухню, господарські споруди /В-1, Е-1/, проте, вона
погоджується компенсувати відповідачу половину їх вартості. Інші майно, набуте
в шлюбі, просила поділити виходячи із принципу рівності часток. Просила
позов  задовольнити повністю.

Представник
позивача позов просив задовольнити повністю.

Відповідач
позов визнав частково, заперечивши в частині визнання права особистої власності
за позивачем на житловий будинок та
господарські будівлі, пояснивши, що вселилися в спірний будинок на
початку осені 1986 року, проте, будинок не був завершений будівництвом, і вони
за спільні кошти подружжя,  проводили
каналізацію, водопостачання, опалення, штукатурили фундамент, будували літню
кухню та  господарські споруди /В-1,
Е-1/., в зв'язку з чим, вважає, що житловий будинок та господарські споруди
являються об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

На
підтвердження пояснень відповідача в судовому засіданні за клопотанням
відповідача були допитані свідки ОСОБА_5,ОСОБА_6, які кожен зокрема показали,
що ОСОБА_3, проживаючи в шлюбі із ОСОБА_1 здійснював будівельні роботи, проте,
які саме, сказати не можуть.

В
судовому засіданні сторони досягли згоди з приводу поділу іншого майна подружжя
за принципом рівності часток, а саме, залишити в користуванні відповідача:
меблі /стінку «Сальвію» та м»яку частину/, вартістю 1000,00 грн., телевізор LG, вартістю
400,00 гривень, відеомагнітофон, вартістю 300,00 гривень, всього майна на суму
1700,00 гривень; залишити в користуванні позивача: телевізор «Сатурн», вартістю
500,00 рн., 10 ліжок з матрацами, вартістю 200,00 грн., 70 простиней та 50
наволочок, вартістю 100, 00 грн, а також залишити у власності позивача
мотоцикл, вартістю 764, 00 грн / оцінка згідно довідки волинь авто - 1591,00
грн. /ар.сп. 32/, проте позивач уже після розірвання шлюбу на відновлюваний
його ремонт сплатила 827,00 грн, в зв»язку з чим, просила вказану суму від ринкової
вартості відмінусувати /ар.сп.44/, всього майна на суму 1564,00 грн.

Суд,
заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані по
справі  докази в їх сукупності, приходить
до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно
із ст.. 13  КпШС права і обов'язки
подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах запису актів
громадянського стану.

З копії
Свідоцтва про укладення шлюбу,НОМЕР_2, вид. 25.10.1986 року /ар.сп. 21/
вбачається, що шлюб між сторонами був укладений 25 жовтня 1986 року, який було
розірвано 20 листопада 2006 року /ар.сп. 23/.

Відповідно
до ст. 22 КпШС  майно, нажите подружжям
за час шлюбу, придбане за спільні кошти, є його спільною сумісною власністю.

Заперечення
відповідача в тій частині, що спірний житловий будинок являється об'єктом майна
спільної сумісної власності подружжя, спростовується наступними доказами:

Зі
змісту договорів від 18.03.1986 року /ар.сп. 17/ та від 08.05.1986 року /ар.сп.
18, 15, 16/ укладених між позивачем та Луцьким філіалом Львівського
політехнічного інституту вбачається, що ОСОБА_7/прізвище після реєстрації
першого шлюбу - копія Свідоцтва про розірвання шлюбу - ар.сп. 8/ , позивач у
справі, зобов'язується виселитись із житлового будинку, звільнивши земельну ділянку
на хуторі Підманево, а Інститут, в свою чергу бере на себе зобов'язання
збудувати останній житловий будинок на нововиділеній земельній ділянці в с.
Світязь /ар.сп. 19/. На виконання даного договору, рішенням правління колгоспу
«Світязь» від 17 травня 1983 року № 5 ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку
площею 0,15 га для будівництва житлового будинку, яку в подальшому на підставі
рішення Світязької сільської ради № 12/4 від 26.11.1997 року було надано
позивачу у приватну власність, площею, 0,20 га АДРЕСА_1, що підтверджується
копією державного акту, серії ВЛ № 00036
/ ар.сп. 11, 13,14, 9, 22 /.Згідно акту передачі від 30 травня 1989 року
/ар.сп. 20/ між сторонами вищезазначеного договору від 18 березня 1986 року
було оформлено передачу новозбудованого будинку у власність ОСОБА_7, позивача у
справі. З копії технічного паспорта /ар.сп. 24-29/ вбачається, що АДРЕСА_1
збудовано житловий будинок з прибудовою /А-1,а/, літню кухню  /Б-1/, господарські споруди /В-1, Е-1/, сараї
/Г-1,Д-1/. Як визнали сторони,
господарські споруди          /В-1,
Е-1/ та літня кухня, були збудовані під час шлюбу за спільні кошти подружжя.
Проте, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 № 7,
господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і
складають з будинком одне ціле та є невід»ємними від житлового будинку.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від
04.10.91 № 7 «Про  практику  застосування законодавства, що регулює право
власності громадян на житловий будинок»,
інші особи, які брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі
угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат
на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно. Цією ж
постановою визначено, що таке ж право за цих умов належить членам сім'ї
власника жилого будинку, якщо вони брали участь лише у будівництві підсобних
будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати
на ремонт житлового будинку перевищували покладений на них ст. 156 ЖК
обов'язок.

Будинок,
який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст. 25 КпШС
спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність
внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох.

Відповідач,
на підтвердження своїх пояснень в частині внесення своєї праці та особистих
коштів, які б призвели до значного, в зв'язку з цим, збільшення вартості
спірного житлового будинку, доказів не надав. А отже, спірний житловий будинок
не являється об'єктом майна спільної сумісної власності подружжя.

В
частині поділу іншого майна подружжя, узгодженого сторонами в судовому
засіданні, суд, виходячи із принципу рівності часток, приходить до висновку,
про виділення  відповідачу: меблів
/стінки «Сальвії» та м»якої частини/, вартістю 1000,00 грн., телевізора LG, вартістю
400,00 гривень, відеомагнітофона, вартістю 300,00 гривень, всього майна на суму
1700,00 гривень; залишивши в користуванні позивача: телевізор «Сатурн»,
вартістю 500,00 грн., 10 ліжок з матрацами, вартістю 200,00 грн., 70 простиней
та 50 наволочок, вартістю 100, 00 грн, а також залишити у власності позивача
мотоцикл, вартістю 764,0 грн. / ринкова вартість даного мотоцикла  станом на 02.10.2007 року становить 1591,00
грн. проте слід відмінусувати вартість його відновлюваного ремонту після
розірвання шлюбу - 827 грн. /товарний чек ар.сп. 44//  -
всього майна на суму 1564,00 грн.   ,
зобов»язавши відповідача сплатити в користь позивача - різницю від рівності
часток в майні - 136,00 грн..

Отже, на
підставі вищевикладено та за наявності достатніх
підстав, суд приходить до висновку, що житловий
будинок з прибудовою /А-1,а/, літня кухню
/Б-1/, господарські споруди /В-1, Е-1/, сараї /Г-1,Д-1/, які знаходяться
АДРЕСА_1 є особистою власністю  ОСОБА_1.

Згідно
із ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати.

На підставі  вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11,
58, 59, 60, 88, 137, 159, 209, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В
И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати  житловий
будинок з прибудовою /А-1,а/, літня кухню
/Б-1/, господарські споруди /В-1, Е-1/, сараї /Г-1,Д-1/, які знаходяться
АДРЕСА_1 є особистою власністю  ОСОБА_1.

Виділити  відповідачу ОСОБА_3: меблі /стінку «Сальвію»
та м»яку частину/, вартістю 1000,00 грн., телевізор LG, вартістю
400,00 гривень, відеомагнітофон, вартістю 300,00 гривень, всього майна на суму
1700,00 гривень;

Виділити позивачу ОСОБА_1: телевізор «Сатурн», вартістю
500,00 грн., 10 ліжок з матрацами, вартістю 200,00 грн., 70 простиней та 50
наволочок, вартістю 100, 00 грн, а також залишити у власності позивача
мотоцикл, марки «Дніпро-11» .д.н. НОМЕР_1, вартістю 764,0 грн. -  всього майна на суму 1564,00 грн;

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 - 136,00 (сто
тридцять шість) гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати - в
сумі - 1730 (одну тисячу сімсот тридцять) гривень.

Згідно
ст.294 ЦПК України на рішення суду
може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення
суду.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана
в  строк, встановлений ст..294 ЦПК
України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий - суддя                                                                                      Н.В.Храновська