№2-524-1/08
12 червня 2008 року Печерський районний суд м. Києва в складі
Головуючого судді Вовк С.В.,
при секретарі Горовій Н.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Редакційна Рада», директора ТОВ «Редакційна Рада»
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, -
У червні 2002 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
до ТОВ «Редакційна Рада» та інших в якому просила поновити строк давності
звернення до суду з позовом, стягнути заробітну плату в сумі 6000, 00 грн. та
записів у трудовій книжці та вирубувати копії наказів про прийом на роботу та переведення
Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з 1998 року
вона працювала на посаді літературного редактора газети «Вечірні вісті» та
отримувала заробітну плату у розмірі 1500,00 грн. за місяць. За час її роботи
товариство двічі реорганізовувалося, у зв'язку з чим видавався наказ про
переведення позивачки на відповідну посаду у реорганізованому товаристві. Умови
трудового договору, посадовий оклад, службові обов'язки залишалися незмінними.
З серпня 2001 року позивачці перестали виплачувати
заробітну плату, з жовтня 2001 року її не допускали до виконання своїх
обов'язків. При цьому наказ про звільнення позивачки з роботи не видавався,
трудова книжка - не поверталася.
Грубе порушення трудових прав позивачки призвело до
різкого погіршення її здоров'я та завдало значної моральної шкоди.
Строк звернення до суду ОСОБА_1. пропущено у зв'язку зі
зверненням до прокуратури Печерського району м. Києва із заявами та скаргами з
метою усунення порушень її трудових прав.
Посилаючись на викладене позивачка просить суд поновити
строк позовної давності та задовольнити позов.
В ході розгляду даної справи позовна заява ОСОБА_1
залишалася ухвалою суду без розгляду, двічі виносилося рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог та ухвала про закриття провадження у справі.
Ухвалами Апеляційного суду м. Києва вказані процесуальні рішення скасовувалися,
а справа направлялася на новий судовий розгляд.

За весь період розгляду справи позивачка неодноразово
уточняла свої позовні вимоги, в останній редакції яких просила суд
зобов'язати  відповідача виплатити
заробітну плату за серпень-вересень 2001 р. в сумі 3000, 00 грн., 465000, 00
грн. втраченого заробітку за період вимушеного прогулу з 31 місяць, компенсацію
за невикористану відпустку за 2001 р. в сумі 1500, 00 грн., стягнути вартість
послуг судмедексперта в сумі 300, 00 грн. та адвоката в сумі 800, 00 грн.,
визнати записи № 26 та 27 у її трудовій книжці недійсними, а також стягнути
завдану моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн.

В судовому засіданні
ОСОБА_1 позов підтримала та просила суд його задовольнити посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідачі з судове засідання не з'явився. У
відповідності до ст. 169 ЦПК України судом визнано за можливе розглядати справу
за відсутності відповідачів та винести заочне рішення.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими
сторонами доказами суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити частково
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є
основним документом про трудову діяльність працівника, до якої заносяться
відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Внесення записів до трудової книжки відповідно до п. 2.
4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом Міністерства праці та
соціальної політики N 58 від 29.07.93
р. здійснюється на підставі відповідного наказу
( розпорядження ) власника або уповноваженого ним органу.

Разом з тим, законом не передбачено такого способу
визнання раніше занесеного в трудову книжку запису недійсним, як видача наказу
власника або уповноваженого ним органу про його недійсність.

Порядок виправлення записів у трудовій книжці передбачено
п. 2.10. вищевказаної Інструкції, в якому зазначається, що після зазначення відповідного порядкового номеру, дати
внесення запису в графі 3 пишеться: “Запис за N таким-то недійсний”. Прийнятий
за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу
(розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого
неправильно внесений до трудової книжки.

Із наведеного випливає, що запис про недійсність раніше
внесеного запису здійснюється на підставі наказу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки, а не на підставі
нового наказу, яким власника або
уповноважений ним орган бажає визнати недійсним попередній запис.

Таким чином, запис № 26 у трудовій книжці ОСОБА_1
зроблено у спосіб, не передбачений трудовим законодавством.

Крім того, дії відповідача при внесенні записів до трудової
книжки позивачки є непослідовними та такими, що суперечать одна одній. Так,
записом № 26 визнано недійсним запис про прийняття ОСОБА_1 на роботу. За таких
обставин є незрозумілим запис № 27, відповідно до якого позивачку звільнено з
роботи, оскільки з попереднього запису у трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що
позивачка не перебувала з ТОВ «Редакційна Рада» у трудових правовідносинах, а
відтак і не могла бути звільненою.

Тому суд вважає за необхідне позовну вимогу ОСОБА_1 про
визнання недійсним запису за № 26 в трудовій книжці позивачки - задовольнити.

Разом з тим суд відмовляє позивачці в задоволенні вимоги
щодо скасування запису № 27 в її трудовій книжці.

Судом встановлено, що вказаний запис внесено до трудової
книжки ОСОБА_1 з дотриманням вимог, встановлених п. 2.26  Інструкції
про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної
політики N 58 від 29.07.93 р.

Інші підстави для визнання запису № 27 недійсним -
відсутні, оскільки позивачка не зверталася до суду з вимогою про визнання
недійсним наказу про звільнення, на підставі якого було занесено вказаний
запис, а суд, дотримуючись принципу диспозитивності, не виходив за рамки
позовних вимог.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується
працівникам регулярно, але не рідше двох разів на місяць.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що з серпня 2001 року
заробітна плата за виконану роботу їй не виплачувалася. Фактично позивачка
продовжувала виконувати обовязки, покладені на неї трудовим договором, до
жовтня 2001 року. Таким чином, не оплаченими залишилися два місяці роботи
позивачки - серпень та вересень 2001 року.

Перебуваючи на посаді літературного редактора ТОВ
«Редакційна Рада» ОСОБА_1 отримувала заробітну плату у розмірі 1500, 00 грн. за
місяць.

Отже, за період з серпня по вересень 2001 року утворилася
заборгованість по заробітній платі в розмірі 3000, 00 грн.

Правдивість наданих позивачкою відомостей про період часу
фактичного викнання нею службових обовязків, розмір заробітної плати та факт
невиплати заробітної плати за серпень-вересень 2001 року ніким не
заперечувалася та не оспорювалася.

Крім того, наведені дані підтверджуюються показаннми
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5., допитаних під присягою у судовому засіданні.

Твердження про невиплату заробітної плати позивачці за
серпень-вересень 2001 року підтверджується також результатами перевірки,
проведеної Прокуратурою Печерського району м. Києва.

На підставі викладеного суд вважає такі дані доведеними, а
тому задовольняє вимогу ОСОБА_1 про  стягнення
заробітної плати за серпень-вересень 2001 р.
в сумі 3000, 00 грн.

У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу зобов'язаний також у день звільнення видати йому
копію наказу про звільнення.

Відповідно до п. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки
видачі трудової книжки  з вини власника
або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що трудову книжку ОСОБА_1 вручено
30.04.2004 під час судового засідання.

Отже, відповідачем ТОВ «Редакційна Рада» порушено вимогу
ст. 47 КЗпП України та затримано видачу трудової книжки на 31 місяць.

Тому суд вважає за необхідне стягнути на користь
позивачки 46500, 00 грн. - заборгованість по заробітній платі за час вимушеного
прогулу. Вказану суму розраховано виходячи з того, що заробітна плата ОСОБА_1
становила 1500, 00 грн. за місяць та час вимушеного прогулу позивачки становить
31 місяць.

Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення
працівника йому виплачується компенсація за всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 обчислення середньої
заробітної плати для виплати компенсації за невикористані дні відпустки
провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що
передують місяцю, в якому провадиться виплата компенсації за невикористані дні
відпустки.

Позивачка стверджує, що у 2001 році вона не
використовувала своє право на отримання основної щорічної відпустки.
Відповідачами та іншими особами дане твердження не спростоване, докази
протилежного суду не надано.

За таких обставин суд приходить висновку про те, що
ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та стягує на користь позивачки
1500, 00 грн. - компенсацію за за
невикористану відпустку в 2001 році у розмірі середнього
місячного заробітку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Грубим порушенням трудових прав позивачки створено для
неї стресову ситуацію, що призвела до різкого погіршення стану здоров'я ОСОБА_1
та завдало моральних страждань.

Висновком фахівця у галузі судово-медичної експертизи
ОСОБА_6 № 31 від 15.12.2002 встановлено, що після серпня 2001 року у ОСОБА_1
виникло загострення хвороб, з приводу чого вона стаціонарно лікувалася в
неврологічному відділенні з 06.09.2001 по 21.09.2001, а потім - амбулаторно з
25.09.2001 по 11.10.2001., приймала медикаментозне та фізіотерапевтичне
лікування. Між загостреннями хвороби у ОСОБА_1 та стресовою ситуацією
встановлено прямий причинний зв'язок. В подальшому ОСОБА_1 потребує
медикаментозного, фізіотерапевтичного та стаціонарно-курортного лікування.

Враховуючи пояснення позивачки та висновок експерта суд
оцінює завдану ОСОБА_1 моральну шкоду в 10000, 00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 суд відмовляє.

Суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні
вимоги щодо стягнення вартості послуг на правову допомогу, оскільки адвокат в
судових засіданнях участі не брав, квитанції про оплату його послуг суду не
надані.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ЦПК України кошти на оплату
експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про її проведення.

Позивачка звернулася до фахівця у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_6 за
власною ініціативою, тому суд відмовляє у покладенні витрат на проведення
експертизи на відповідача.

Користуючись правом, наданим п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК
України, суд допускає негайне виконання рішення в межах стягнення заробітної
плати за один місяць.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 47, 48, 83, 115, 235, 237-1 КЗпП України, ч. 3 ст.
267 ЦК України, п. п. 2. 4., 2.10, 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної
політики N 58 від 29.07.93 р., п. 2. Порядку
обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.95 р. N 100, ст. ст. 11, 60, 169, 212, 213, 215,
218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Редакційна Рада», директора ТОВ
«Редакційна Рада» ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати -
задовольнити частково.

Визнати недійсним в трудовій книжці ОСОБА_1 запис №26.

Зобов'язати ТОВ «Редакційна Рада» виплатити
ОСОБА_1заробітну плату за серпень - вересень 2001 року в сумі 3000 грн., 46500
грн. втраченого заробітку за період вимушеного прогулу з 01.08.2001 року по
30.04.2004 року, компенсацію за невикористану відпустку за 2001 рік в сумі 1500
грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення заробітної
плати за один місяць.

В прядку передбаченим ст. 88 ЦПК України стягнути із ТОВ
«Редакційна Рада» судові витрати на користь ОСОБА_1 300 грн.. на користь
держави 81 грн.

Рішення  може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Заочне
рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою
відповідача.

Суддя: