Справа
№ 2-125/08
РІШЕННЯ

Іменем  України

19 травня 2008 року       Путивльський районний суд Сумської
області

у складі:        головуючого     -
судді    Толстого О.О.

при секретарі   -                Готенко Т.Є.

розглянувши у
відкритому  судовому засіданні в залі
суду  м. Путивль справу за  позовом
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Путивльського районного
управління юстиції Сумської області(далі - ВДВС) про визнання права власності
на майно і звільнення його з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2008
року  позивачка звернулася до суду із
вказаним позовом, який мотивує тим, що під час виконання судового рішення про
стягнення з ОСОБА_2.(її батька) грошових коштів, державним виконавцем за їхнім
місцем  проживання -  квартиріАДРЕСА_1, було описано та арештовано
майно:  набір кухонних меблів, телевізор
“Славутич”, килим та шафу-прихожу, про що складений акт від 05.03.2008 р.

Посилаючись на
те, що воно придбано й належить їй, а не боржникові,  просить визнати за нею право власності на це
майно та звільнити його з-під арешту, справу слухати за її відсутності.

В порядку ст. 33
ЦПК України судом залучені до участі у справі як співвідповідачі - ОСОБА_2. і
ОСОБА_3.

У судовому засіданні  представник ВДВС Зенова О.В. проти
позову  заперечувала, пояснивши суду, що
на виконанні ВДВС знаходиться виконавче провадження, яке відкрито на підставі
виконавчого листа № 2-77, виданого Путивльським районним судом Сумської області
18.09.07р., про стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3. грошової суми на
відшкодування матеріальної й моральної шкоди.
Оскільки боржник добровільно не виконав рішення у встановлений державним
виконавцем строк,  тому останнім  вжито заходів щодо його примусового  виконання у спосіб та в порядку,
передбаченому Законом України  “Про
виконавче провадження“.  Під час
провадження виконавчих дій рахунків і грошових коштів в банківських установах у
ОСОБА_2. не виявлено, тому стягнення звернуто на інше його майно.  05.03.08р.  за
місцем  його проживання -  квартирі АДРЕСА_1 було

описано та
арештовано:  набір кухонних меблів,
телевізор “Славутич”, килим і шафу-прихожу, про що складений відповідний
акт.  Опис та арешт майна здійснювався в
присутності ОСОБА_2. , від якого заяв чи зауважень з приводу цих виконавчих дій
не надійшло.

Відповідач
ОСОБА_2. позов визнав повністю, пояснивши суду, що дійсно проживає зі  своєю донькою в зазначеній квартирі, але
описане  в ній майно є власністю
позивачки, а він жодного відношення до нього не має.

Відповідач
ОСОБА_3. направив суду свої письмові заперечення( а.с 14), в яких просить
справу розглянути за його відсутності, в позові ОСОБА_1. відмовити за
необґрунтованістю, позаяк  державний
виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України  “Про виконавче провадження“.

Суд, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, інші
надані сторонами письмові докази, встановив такі факти та відповідні  їм правовідносини.

Як встановлено у
судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, Путивльським  районним судом Сумської області видано
виконавчий лист № 2-77 від 18.09.07 р. про стягнення з ОСОБА_2на користь
ОСОБА_3   12301,80 грн., на підставі
якого 24.01.08р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження і боржнику
наданий строк для добровільного виконання
рішення суду.

Оскільки боржник
ОСОБА_2. добровільно у встановлений строк судового рішення не виконав, а при
примусового виконанні  готівкових коштів,
рахунків чи вкладів в установах банків та інших кредитних організаціях у нього
не виявлено, тому державним виконавцем вчинено опис й  арешт
його майна за місцем проживання - квартиріАДРЕСА_1, про що складений
письмовий акт від 05.03.08 р.(а.с  4-5 ).

З цього акту
видно, що державним виконавцем в присутності понятих та боржника ОСОБА_2. було
описано: набір кухонних меблів, кольоровий телевізор “Славутич”, килим та
шафу-прихожу, які залишено ОСОБА_2. на відповідальне зберігання, заяв чи
зауважень від учасників з приводу опису й арешту цього  майна не поступило.

Згідно довідки
ЖЕК(а.с 7),  крім  боржника ОСОБА_2. у зазначеній квартирі також
зареєстрована його повнолітня донька, позивачка у справі.

Відповідно до
ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку,  встановленому цим Кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Вважаючи себе
власником описаного майна  позивачка
надала товарний чек № 27 від 27 березня 2008 року(а.с 12) про придбання у ПП
ОСОБА_4. прихожої та кухні на загальну суму 2 тис. грн., інших доказів  на підтвердження своїх  доводів суду не подала.

Між тим,
зазначений  чек не містить даних про
особу, яка придбала зазначені у ньому речі,
які за своїми ознаками відрізняються від описаних в акті від 05.03.08
р., і  їх придбання мало місце вже  після опису та накладення арешту на майно
ОСОБА_2.

Згідно зі ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи
заперечень.  Докази подаються
сторонами.

Зважаючи на
викладене, суд дійшов висновку,  що
заявлений ОСОБА_1. позов є необґрунтованим
і  тому   задоволенню
не  підлягає,  оскільки
переконливих   доказів   на підтвердження своїх вимог вона суду не
надала.

Таким чином,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України,   ст.ст. 50, 55, 59 Закону України “Про
виконавче провадження ” від 21.04.99 р. із подальшими змінами, суд -

ВИРІШИВ
:

У задоволенні
позову ОСОБА_1до відділу державної виконавчої служби Путивльського районного
управління юстиції  Сумської області про
визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту -
відмовити.

Рішення суду
може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський
районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про
апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги
або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення є
оригіналом і виготовлене особисто в нарадчій кімнаті.

Суддя