Справа 2-1255-2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р
А Ї Н И

25 лютого 2008 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді                                                              Токар
Н.В.,

при секретарі
Послєдовій
О.О.,

за участю позивача
ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді
Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Виконавчого
комітету Вербської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської
області про визнання права власності на самочинне будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2007 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила
визнати за нею право власності на сарай під літ. «б», який розташований на
земельній ділянціАДРЕСА_1. В обґрунтування позову, позивач вказала на те, що
згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.09.2007 року, після смерті
її рідного брата ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, їй належить житловий будинок
з будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянціАДРЕСА_1. На цій
земельній ділянці її рідний брат самовільно побудував сарай під літ. «б»
розміром 1,32х9,36 м. вартістю 2390 грн.
Згідно висновку управління містобудування та архітектури м. Павлограда
Дніпропетровської області №82/07 від 10.12.2007 року, самочинне будівництво
може бути узаконено і рекомендовано заінтересованим особам з питання визнання
права власності на самочинне будівництво звернутися до суду. У зв'язку з цим
позивач вимушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні
вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави,
зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача Виконавчого комітету Вербської сільської ради
Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не
з'явився,  написавши заяву про розгляд
справи за їх відсутності, проти позовних вимог не заперечують.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як встановлено в судовому засіданні власником житлового будинку разом з
будівлями  та спорудами, які розташовані на  земельній ділянціАДРЕСА_1 є ОСОБА_3. На цій
земельній ділянці рідний брат позивачки - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
самовільно побудував сарай під літ. «б» розміром 1,32х9,36 м. вартістю 2390
грн.  Згідно висновку управління
містобудування та архітектури м. Павлограда Дніпропетровської області №82/07
від 10.12.2007 року, самочинне будівництво може бути узаконено.

Тому, суд вважає за можливе визнати за позивачем  ОСОБА_3 право власності на сарай під літ. «б»
розміром 1,32х9,36 м. вартістю 2390 грн., який розташований на земельній
ділянціАДРЕСА_1.

На підставі викладеного і керуючись ст. 376 ЦК України, ст. ст. 10, 57-60,
209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1до Виконавчого комітету Вербської
сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання
права власності на самочинне будівництво - задовольнити.

Визнати право власності на самочинне будівництво на сарай під літ. «б»
розміром 1,32х9,36 м., який розташований на земельній ділянціАДРЕСА_1, за
ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку передбаченому ч.
4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                                    Н.В.
Токар