Справа № 22ц-623/2008 р.
Головуючий у I інстанції -
Категорія - цивільна
Доповідач - Євстафіїв О.К.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2008 р.

Апеляційний суд Чернігівської
області

у складі:

головуючого - судді

Хромець Н.С.,

суддів

Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

при секретарі

Штупун О.М.,

за участю:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників:
Ніжинського міськвиконкому - начальника відділу житлового забезпечення
Козинець Т.В., ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1і ОСОБА_2у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_3на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 30.01.2008 р. по справі
за позовом виконавчого комітету Ніжинської міської ради до ОСОБА_1і ОСОБА_2і у
їх особі до неповнолітньої доньки ОСОБА_3про виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_1і ОСОБА_2у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_3до виконавчого комітету Ніжинської міської ради, треті особи: Комунальне
підприємство „Служба єдиного замовника”, відділ опіки та піклування виконавчого
комітету Ніжинської міської ради, про визнання угоди дійсною і спонукання
укласти договір найму жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2
просять скасувати вищевказане рішення місцевого суду, відмовити у задоволенні
позову Ніжинського міськвиконкому та задовільнити їхні вимоги.

Оскаржуваним рішенням первинний позов
задоволено: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з їхньою неповнолітньою донькою ОСОБА_3 виселено
з АДРЕСА_1без надання іншого жилого приміщення, за місцем їхньої реєстрації - у
АДРЕСА_2, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено; з ОСОБА_1 і ОСОБА_2
стягнуто по 8 грн. 50 коп. мита на користь держави і по 15 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду,
апелююча сторона посилається на те, що:

-
згідно з проголошеною судом резолютивною частиною оскаржуваного рішення, їх
виселено без надання іншого жилого приміщення, а згідно з копією цього рішення
їх виселено у будинок за місцем їх реєстрації,

-
виселивши їх без надання іншого жилого приміщення, суд вийшов за межі позовних
вимог,

- з
виселенням у будинок за місцем реєстрації вони також не згодні, т.я. він не є
придатним для проживання, знаходиться за межами м. Ніжина і, крім того, вони у
ньому ніколи не проживали,

-
пред'явлений ними позов судом І інстанції не розглянуто, ним неправильно
оцінено зібрані по справі докази, а саме показання свідків та довідки медичних
установ, що підтверджують їх право користування спірною квартирою,

-
оскаржуване рішення постановлене без дотримання вимог ст.ст. 17, 18, 35 Закону
України „Про охорону дитинства”, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України
№ 2 від 12.04.1985 р. (з наступними змінами й доповненнями) „Про деякі питання,
що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України”, без
врахування думки представника відділу опіки та піклування Ніжинського
міськвиконкому про необхідність відхилення позову і тієї обставини, що
Ніжинський міжрайонний прокурор, який пред'явив даний позов в інтересах
Ніжинського міськвиконкому, відмовився від нього,

-
ст.ст. 761, 781 ЦК України, на які місцевий суд послався як на підставу
винесення рішення по справі, спірні правовідносини не регламентують,

- дане
рішення постановлене внаслідок неправомірного втручання у розгляд справи
ОСОБА_4, який був Чернігівським міським головою, а опісля - депутатом Верховної
Ради України,

-
представник виконкому Ніжинської міської ради до початку попереднього розгляду
справи тривалий час у кабінеті головуючого по справі у місцевому суді - судді
Ковальової Т.Г. вирішувала справи, що викликає сумнів у об'єктивності
останньої.

У судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
їх представник підтримали апеляційну скаргу.

Представник Ніжинського міськвиконкому
апеляційну скаргу не визнала. Сенс її заперечень зводиться до того, що рішення
суду І інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення,
місцевий суд виходив з того, що у ході розгляду справи було встановлено, що
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та їхня донька не мають
права користування спірною квартирою. Даний висновок суду є вірним.

Так, по справі встановлено, що рішенням
апеляційного суду Чернігівської області від 15.11.2005 р., залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23.08.2007 р. (суду
касаційної інстанції), відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до
Ніжинської міської ради та КП „Служба єдиного замовника” про визнання права
користування АДРЕСА_1(копія даних судових рішень на а.с. 8-10, 7). Ці рішення
суду мають законну силу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З вищевикладеного випливає, що місцевий
суд не мав процесуальних повноважень при вирішенні цієї справи дійти висновку
про незаконність позовних вимог виконкому Ніжинської міської ради та про
обґрунтованість вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі показань свідків та довідок
медичних установ, про які йдеться у їхній апеляційній скарзі, і відкинути
обставини, встановлені у зазначених вище рішеннях судів апеляційної й
касаційної інстанцій, та зроблені у них висновки.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України,
місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання
її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Тож оскільки за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не визнано право користування спірною квартирою, то й їхня неповнолітня
донька ОСОБА_3., 2001 р.н., теж не має такого права.

Твердження апелюючої сторони про те, що
пред'явлений нею зустрічний позов судом І інстанції не розглянуто,
спростовується текстом оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про недотримання
судом вимог ст.ст. 17, 18, 35 Закону України „Про охорону дитинства”, п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. (з наступними
змінами й доповненнями) „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України”, що суд вийшов за межі позовних вимог, є
юридично неспроможними; при винесенні рішення місцевий суд не керувався ст.ст.
761, 781 ЦК України, що випливає з його тексту; обраний судом спосіб захисту
порушених прав Ніжинського міськвиконкому не суперечить чинному законодавству,
що регламентує спірні правовідносини, зокрема ст. 109 ЖК України.

Те, що висновки місцевого суду суперечать
думці представника відділу опіки та піклування Ніжинського міськвиконкому,
відповідає нормам ст. 35 ЦПК України.

Відмова Ніжинського міжрайонного прокурора
від підтримання даного позову в інтересах Ніжинського міськвиконкому є
підставою не для відмови у ньому, а для застосування правил ч. 2 ст. 46 ЦПК
України, що й було зроблено місцевим судом.

Твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що
судом резолютивну частину рішення проголошено не в тій редакції, що мається у
справі, спростовується технічним записом судового засідання.

Доказів того, що рішення місцевого суду по
справі постановлено залежним і упередженим судом, у ході розгляду справи в
апеляційному суді не здобуто.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
307, 308, 313 - 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1і ОСОБА_2у своїх
інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3відхилити, а рішення
Ніжинського міськрайонного суду від 30.01.2008 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:                                         Судді: