Справа № 22ц- 726                               Головуючий у 1
інст. - Рахманкулова І.П.
Доповідач - Хромець Н.С.
12 травня  2008 року апеляційний суд Чернігівської області у складі:
Головуючого - судді
Суддів - Євстафіїва
О.К.,   Скрипки А.А.
При секретарі - Рачовій
ОСОБА_1, державного виконавця
ОСОБА_2, зацікавленої
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові справу за апеляційною скаргою державного виконавця
Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського
управління юстиції на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26
лютого 2008 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця
про арешт майна та оголошення заборони його відчуження,
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2008 р.
задоволено скаргу ОСОБА_1  і визнано
незаконною постанову державного виконавця Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 11
вересня 2007 р. про арешт майна заявниці та оголошення заборони його відчуження
та зобов'язано державного виконавця провести виконавчі дії  по примусовому виконанню зведеного
виконавчого провадження про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 боргу у порядку черговості,
встановленою главою 5 Закону України „Про виконавче провадження”.
В апеляційній скарзі державний
виконавець просить ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова скасувати,
посилаючись на її незаконність та безпідставність. Апелянт вказує на те, що
постанова про арешт та оголошення заборони відчуження майна боржника ухвалена
на підставі і з додержанням вимог ст.ст.5, 50 та 55 Закону України „Про
виконавче провадження” з метою забезпечення виконання рішень суду. На думку
апелянта суд першої інстанції безпідставно скасував постанову держаного
виконавця, не врахувавши при цьому того, що державним виконавцем не було вжито
заходів для вилучення та реалізації арештованого майна і мети накладення
арешту.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з
постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні скарги з наступних
підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1,
суд послався на порушення державним виконавцем вимог ст. 50 та ст. 55 Закону
України „Про виконавче провадження”. Проте, такий висновок суду не  відповідає встановленим по справі обставинам.

З матеріалів зведеного
виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_1 отримала постанови про відкриття
виконавчих проваджень про стягнення певних сум на користь стягувачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 2 жовтня 2007 р. і своєю заявою просила поновити строк на
добровільне виконання судових рішень. Постановами державного виконавця від 2
жовтня 2007 р.  проведення виконавчих дій
з примусового виконання рішень судів було зупинене і боржниці було надано встановлений
законом строк на добровільне виконання рішень судів. З цього часу боржниця не
вчинила жодних дій, направлених на оплату сум за виконавчими документами. Як
пояснила сама боржниця, вона не повідомила державного виконавця про наявність у
неї банківського рахунку та не вказала майно, на яке можна звернути стягнення у
першу чергу. За таких обставин, державний виконавець на законних підставах вжив
заходів до примусового виконання.

Висновок суду першої
інстанції про те, що державний виконавець не вживав заходів для виявлення
коштів боржника, на які можна звернути стягнення, не відповідають наявним у
матеріалах виконавчого провадження документам. Державним виконавцем зроблені
відповідні запити до Державної податкової інспекції 28 серпня та 2 листопада
2007 р., на які не надійшла відповідь. У зв'язку з поданням ОСОБА_1 скарги на
постанову державного виконавця виконавче провадження було зупинене, що
перешкоджає державному виконавцеві зробити повторні та інші запити до
компетентних органів.

Зважаючи на наведене вище,
апеляційний суд приходить до висновку про відсутність у суду підстав для
задоволення скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про арешт майна
боржника та оголошення заборони його відчуження. Наявність такої постанови не є
перешкодою як для добровільного виконання боржником рішень судів, так і для
звернення стягнення на грошові кошти боржника або майно, на яке вкаже боржник.

Керуючись ст.ст. 304, 307,
312, 313-315, 317 ЦПК України, ст.ст. 50, 55 Закону України „Про виконавче
провадження”, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу
державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Деснянського
районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2008 року скасувати.

У задоволенні скарги
ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 11 вересня
2007 року про накладення арешту на майно ОСОБА_1 та оголошення заборони його
відчуження відмовити.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду
України  у касаційному порядку протягом
двох місяців.

Головуючий:
Судді: