Справа
№ 2-316 /2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

03 березня 2008
р.                                                Ренійський районний суд Одеської
області

у складі:   -     головуючого судді Дудник В.І.;

·
при секретарі Касаповій О.У.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1до виконавчого комітету Ренійської
міської ради Одеської області  про
визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник
відповідача - виконкому Ренійської міськради позовні вимоги визнав, щодо їх
задоволення не заперечує, просив розглянути справу у його відсутності.

Виходячи
з наведеного, суд вважає, що рішення  у
справі можливо  постановити при
проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно
до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в
порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході
розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія домової книги на
домоволодіння; копія технічного паспорту на будинокАДРЕСА_1; копія
заповіту  від 14.11.1986р.; копія
свідоцтва про право власності на будівлю від 07.10.1965р.; копії свідоцтв про
смерть ОСОБА_2. (померла ІНФОРМАЦІЯ_1.), ОСОБА_3. (померла ІНФОРМАЦІЯ_2.),
ОСОБА_4. (помер ІНФОРМАЦІЯ_3.), ОСОБА_5. (померла ІНФОРМАЦІЯ_4.); копія
свідоцтва про народження ОСОБА_1.; копія довідки Ренійського БТІ про право
власності на домоволодіння;  копія
довідки Одеського обласного архіву ЗАГС від 19.06.1968р.

Судом в
ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1. є онуком
ОСОБА_2. та ОСОБА_6., із якими спільно проживали та вели господарство до їх
смерті батьки позивача.  ОСОБА_2. та
ОСОБА_6. на підставі свідоцтва про право власності на будівлі від 07.10.1965р.
№ 63 в рівних частинах (по Ѕ частині - кожному) належав житловий будинок
АДРЕСА_1.  У шлюбі ОСОБА_2. та ОСОБА_6.
народилося 2 дітей: син ОСОБА_4(батько позивача) та донька ОСОБА_7(тітка
позивача). ОСОБА_4. уклав шлюб із ОСОБА_5., від якого народився позивач у
справі - ОСОБА_1.

Оскільки
згідно наданих доказів реєстраційні документи щодо смерті ОСОБА_6. не
збереглися, суд погоджується із доводами позивача щодо визначення моменту
смерті його дідуся, та вважає, що він помер у 1965р. Після смерті ОСОБА_6.
спадщина (1/2 частина будинку) фактично перейшла у власність його дружини та
2-х дітей, які прийняли її. Після смерті бабусі позивача ІНФОРМАЦІЯ_1., в
управління та володіння спадковим майном, що їй належало за життя, вступили
батько позивача - ОСОБА_4. та  ОСОБА_3.
Тітка позивача на випадок своєї смерті залишила заповіт від 14.11.1986р., за
яким все своє майно на випадок смерті заповіла племіннику - позивачу у справі,
ІНФОРМАЦІЯ_2. померла. Оскільки на момент смерті ОСОБА_3. позивач був ще
неповнолітнім, він не зміг звернутися до нотаріальної контори для прийняття
спадщини, цього не зробили і його батьки. ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_4. помер, після
нього, ІНФОРМАЦІЯ_4., померла матір
позивача.

На
випадок смерті батько позивача майном, належним йому (що фактично перейшло до
нього після смерті батька та матері), не розпорядився, заповіту не залишив.
Вважаючи себе таким, що має право на спадщину, що залишилася  після смерті ОСОБА_4. та ОСОБА_3., позивач
звернувся до нотаріальної контори із питанням про її прийняття. Однак,
нотаріусом в усному порядку було відмовлено позивачу в оформленні спадкового
права, оскільки спадкодавці свого часу юридично не оформили право власності на
будинок у відповідних частинах, лише фактично володіли ним протягом життя,
рекомендовано звернутися до суду. Не глядячи на це, позивач прийняв спадщину
фактичним управлінням та володінням спадковим майном, доглядає за будинком в
цілому, несе всі витрати по його утриманню, обробляє земельну ділянку.

У
зв'язку із вищенаведеним, позивач вважає, що він фактично прийняв спадщину, що
залишилася після померлих ОСОБА_4. та ОСОБА_3. і за правом спадкового
представлення має всі законні підстави для визнання за ним права власності на
неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою  не визнана, відповідач на неї не претендує, а
інших спадкоємців немає.

Заслухавши
пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому
засіданні.

Згідно  вимог ст. 549 ЦК України 1964р. для прийняття
спадщини встановлюється строк - шість місяців, який обчислюється з моменту
відкриття спадщини, якщо спадкоємець
протягом вищезгаданого терміну не подав заяви  про прийняття спадщини, він вважається таким,
що не прийняв її. Позивач по справі є спадкоємцем першої черги за законом після
смерті батька (ст. 529 ЦК України), крім того, він також є спадкоємцем майна за
заповітом після смерті тітки ОСОБА_3. Він юридично не прийняв спадщину, але
управляє та  володіє майном померлих
батька та тітки, несе відповідні витрати по його утриманню, тобто він фактично
прийняв спадщину.

Відповідно
до вимог ст.ст. 548-549 ЦК України, якщо спадкоємець прийняв спадщину, вона
належить йому з моменту відкриття спадщини. Обставини фактичного володіння та
управління спадковим майном ОСОБА_4. та ОСОБА_3. після смерті їх батьків
знайшли своє належне підтвердження, оскільки вони залишилися мешкати у
батьківському будинку, були прописані за адресою його розташування. Позивач
ОСОБА_1. також в повній мірі відобразив свою волю, як спадкоємця, придбати
майно після смерті спадкодавців за законом та заповітом, яка була виражена у
його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном ( доглядає
за  будинком, сплачує витрати по його
утриманню та т.і.). Фактичне управління та володіння спадковим майном є одним із
способів прийняття спадщини, такі відповідні дії дають підстави вважати, що
спадкоємець відноситься до спадкового майна як до своєї власності. Прийнята
спадщина вважається власністю спадкоємця з моменту її відкриття, тобто він має
право користуватися та управляти таким майном, але без встановлення права
власності на спадщину, не може розпоряджатися майном. Т.ч., факт прийняття
спадщини позивачем після  смерті ОСОБА_4.
та ОСОБА_3. знайшов своє належне підтвердження в ході розгляду справи. З
урахуванням викладених позивачем та
досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на  житловий будинок.

Керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213  ЦПК
України,  ст.ст. 529, 548, 549  ЦК України 1964р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1в порядку спадкування  право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Рішення
суду набирає законної сили  після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не буде подана протягом двадцяти днів
після  подання заяви про апеляційне
оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Строк
оскарження рішення в Апеляційний суд Одеської області  через Ренійський районний суд Одеської
області: 10 днів - з дня проголошення рішення, 20 днів - після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя: підпис

Копія
вірна: суддя