Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5 березня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С., Костенка А.В.,

Лященко Н.П.,  Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області про стягнення недонарахованих щомісячних страхових
виплат, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді Дніпропетровської області (далі -
відділення ВД ФССНВВПЗ України в м. Павлограді Дніпропетровської області) на
рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від              7 березня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від         28 квітня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відділення ВД
ФССНВВПЗ України в  м. Павлограді
Дніпропетровської області.

Зазначала, що відповідачем з 1 березня 2004 року до 31 грудня 2006 року при
вирішенні питання про перерахування страхових виплат, які їй сплачуються у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві, неправильно застосовується
коефіцієнт зростання середньомісячної реальної заробітної плати, замість коефіцієнта
зростання середньої заробітної плати в галузях національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з питань статистики.

Просила стягнути з відділення ВД ФССНВВПЗ України в м. Павлограді
Дніпропетровської області на її користь 4 297 грн. 12 коп. недонарахованих
страхових виплат за період з 1 березня 2004 року до 31 грудня 2006 року та
зобов'язати відповідача встановити їй з 1 січня 2007 року розмір щомісячних
страхових виплат у сумі 562 грн. 52 коп. із подальшим перерахуванням та підвищенням
у порядку, установленому законодавством України.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 7 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2007 року, позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з відділення ВД ФССНВВПЗ України в м.
Павлограді Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 суму недонарахованих
щомісячних страхових виплат у розмірі 3 558 грн. 98 коп. Зобов'язано відділення
ВД ФССНВВПЗ України в м. Павлограді Дніпропетровської області встановити     ОСОБА_1 розмір щомісячних страхових виплат
у сумі 562 грн. 52 коп. щомісячно, починаючи з 1 січня 2007 року, з подальшим
перерахуванням у випадку зміни ступеня втрати професійної працездатності та підвищення
в порядку, передбаченому законодавством України. У іншій частині позовних
вимог       ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами
норм матеріального й процесуального права, просить рішення Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 7 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 квітня 2007 року скасувати й ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У касаційні скарзі відділення ВД ФССНВВПЗ України в м. Павлограді
Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судами норм матеріального й
процесуального права, просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 7 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області
від 28 квітня 2007 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга відділення ВД ФССНВВПЗ України в м.
Павлограді Дніпропетровської області підлягає задоволенню, а касаційна скарга
ОСОБА_1 - частковому задоволенню, з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при нарахуванні позивачці
страхових виплат відділення ВД ФССНВВПЗ України в            м.
Павлограді Дніпропетровської області неправильно застосувало норми ст.
29 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” (далі - Закон № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року) у редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин, та помилково застосувало до розрахунку
коефіцієнти росту реальної середньої заробітної плати, установлені постановами
правління відповідача, а не коефіцієнти росту середньої заробітної плати,
затверджені Державним комітетом статистики України.

Однак з такими висновками
судів погодитися не можна, оскільки вони дійшли їх із порушенням норм матеріального
закону.

Відповідно до ч. 1
ст. 15 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року страхування від нещасного випадку
здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна
організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням.

Частиною 2 ст. 16 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року передбачено, що безпосереднє управління Фондом соціального страхування
від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Згідно зі ст. 17 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків, зокрема,
спрямовує і контролює діяльність виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів;
затверджує Інструкцію про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових
коштів, погоджену з Національним банком України і спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади, інші нормативні документи, що регламентують внутрішню
діяльність Фонду.

Рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції,
є обов'язковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

Частиною 2 ст. 29 Закону № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться
також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати
у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади
з питань статистики. Таке перерахування проводиться з 1 березня наступного року.
При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Згідно з пп. 4.4.2. - 4.4.4. Порядку призначення та здійснення
страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці
та соціальної політики України й затвердженого постановою правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України
від 31 січня 2002 року № 7, (діючого на час виникнення спірних відносин) при проведенні
перерахування щомісячних страхових виплат з 1 березня кожного року середньомісячна
заробітна плата підлягає корегуванню. При цьому відкоригована середньомісячна заробітна
плата не може перевищувати встановлену на дату настання права на перерахування максимальну
величину (граничну суму) заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові
внески до Фонду.

Перерахування щомісячних страхових виплат проводиться з урахуванням
вимог абз. 3 ч. 1 ст. 34  базового Закону
№ 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року - у разі, коли потерпілому одночасно
із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у зв'язку з одним
і тим самим нещасним випадком або професійним захворюванням, їх сума не повинна
перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума перерахованої щомісячної страхової виплати та пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання
(станом на 1 березня відповідного року) обмежується відкоригованим середньомісячним
заробітком потерпілого.

При перерахуванні щомісячних страхових виплат з 1 березня
для корегування середньомісячної заробітної плати застосовується коефіцієнт, на
який перераховуються щомісячні страхові виплати потерпілим (членам їх сімей) за
рішенням правління Фонду.

Аналогічна норма міститься й у новій редакції Порядку призначення
та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей), затвердженого
постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних  захворювань  України
від  27  квітня
2007  року  № 24, згідно з          пп. 3.4.4., 3.8.2. якого  розмір
щомісячної страхової виплати встановлюється з урахуванням коефіцієнтів
перерахування, які встановлюються правлінням Фонду щороку з 1 березня;
перерахування розміру щомісячної страхової виплати проводиться виходячи з
відкоригованої заробітної плати на коефіцієнт підвищення страхових виплат,
затверджений правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Указаний Порядок призначення
та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей) затверджено
відповідно до Закону № 1105-ХІV від
23 вересня 1999 року, до якого внесено зміни Законом України від 23 лютого         2007 року № 717-V, що набрав
чинності 20 березня 2007 року, відповідно
до яких п. 7 ч. 7 ст. 17 Закону
№ 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року доповнено абзацом одинадцятим та визначено повноваження правління Фонду
соціального страхування від нещасних випадків щодо затвердження Порядку
призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

З матеріалів справи вбачається, що відділенням ВД ФССНВВПЗ України в      м. Павлограді Дніпропетровської області проводились перерахування щомісячних страхових виплат
позивачці відповідно до постанов правління Фонду: від 14 березня 2002 року № 15
(на коефіцієнт 1, 193), від 4 березня 2003 року № 3 (на коефіцієнт       1, 82),
від 24 лютого 2004 року № 5 (на коефіцієнт 1, 152),  від 28 лютого 2005 року № 3 (на коефіцієнт 1,
238) та від 6 березня 2006 року № 3 (на коефіцієнт 1, 203), у кожній з яких
зазначено, що такий коефіцієнт взято за даними Державного комітету статистики
України.

Таким чином,
проведене відділенням ВД ФССНВВПЗ України в
м. Павлограді Дніпропетровської області
перерахування належних ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат ґрунтується на
вимогах закону, а висновок судами був зроблений із порушенням вимог ч. 2 ст. 29
Закону № 1105-ХІV від 23 вересня
1999 року.

За таких обставин
у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, а в апеляційного суду - для висновку про законність
рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи, що суди при вирішенні спору неправильно
застосували норми матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 336, 341, 346 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верхового Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді
Дніпропетровської області задовольнити.

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від              7 березня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від         28 квітня 2007 року скасувати.

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кіровську Луганської області про стягнення недонарахованих щомісячних страхових
виплат відмовити.

Рішення
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

В.    І.С. Берднік

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

М.П. Пшонка