Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в             м. Першотравенську (далі -
відділення Фонду) про стягнення одноразової допомоги,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У лютому 2007 року позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення на
його користь із відділення Фонду 76 520 грн. 80 коп., мотивуючи свій позов тим,
що він тривалий час перебував у трудових відносинах із шахтою «Ювілейна» ВАТ
“Павлоградвугілля” і під час виконання своїх трудових обов'язків отримав
професійні захворювання.

Висновком МСЕК від 6 жовтня 2003 року йому встановлено 5% стійкої втрати
професійної працездатності на підставі акта розслідування нещасного випадку на
підприємстві від 28 березня 2003 року № 21 за діагнозом травма четвертого
пальця правої руки.

19 вересня 2006 року він повторно був обстежений МСЕК і йому було
встановлено повторно - первинно сукупно 45% втрати професійної працездатності,
з яких 40% вперше за професійним захворюванням із діагнозами: деформуючий
артроз ліктьових і колінних суглобів - 30% та пильовий бронхіт - 10%, на
підставі акту розслідування професійного захворювання  від 16 червня 2006 року №113.

Постановою відділення Фонду від 9 жовтня 2006 року №3575.1 йому було
нараховано одноразову допомогу за різницю 40% стійкої втрати працездатності між
першим та другим страховими випадками в розмірі 96 360 грн. 80 коп. і обмежено
до виплати 19 840 грн.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється виплатити одноразову
допомогу в повному обсязі, ОСОБА_1 просив суд задовольнити заявлені вимоги.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської
області від 7 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 червня 2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено:
стягнуто на його користь із відділення Фонду 76 520 грн. 80 коп. недоплаченої одноразової допомоги.

У касаційній скарзі Відділення просить
скасувати постановлені у справі рішення, посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення -скасуванню з
таких підстав.

Судом установлено, що висновком МСЕК від 6 жовтня 2003 року позивачу
встановлено 5% стійкої втрати професійної працездатності на підставі акта
розслідування нещасного випадку на підприємстві від 28 березня 2003 року № 21,
за діагнозом травма четвертого пальця правої руки.

19 вересня 2006 року ОСОБА_1 повторно був обстежений на МСЕК, де йому було
встановлено повторно - первинно сукупно 45% втрати професійної працездатності,
з яких 40% вперше за професійним захворюванням із діагнозами: деформуючий
артроз ліктьових і колінних суглобів - 30% та пильовий бронхіт - 10% на
підставі акта розслідування професійного захворювання від 16 червня 2006 року
№113.

Постановою відділення Фонду від 9 жовтня 2006 року №3575.1 позивачу було нараховано
одноразову допомогу за різницю 40% стійкої втрати працездатності між першим та
другим страховими випадками в розмірі               96 360 грн. 80 коп. і обмежено
до виплати 19 840 грн., що не перевищує чотирикратного розміру граничної суми
заробітної плати, з якої справляються внески до Фонду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що Закон України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
(далі - Закон) у зв'язку з
повторним встановленням МСЕК вищого ступеня втрати стійкої професійної
працездатності не передбачає можливості обмеження суми одноразової допомоги
чотирикратним розміром граничної суми заробітної плати.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах Закону.

Абзац 1 ч. 2 ст. 34 Закону визначає порядок визначення суми одноразової
страхової допомоги потерпілому при стійкій втраті працездатності унаслідок
нещасного випадку чи професійного захворювання. При цьому встановлено
обмеження, що розмір одноразової виплати не може перевищувати чотирикратного
розміру страхової суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до
Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Розмір граничної суми
заробітної плати (доходу) щорічно визначається Верховною Радою України при
затвердженні державного бюджету.

Абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону встановлює порядок перерахунку одноразової
страхової виплати при зміні ступеня працездатності. При цьому виплачується
різниця між фактично сплаченою одноразовою страховою виплатою і новим розміром
цієї виплати.

Абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону не є
спеціальною нормою стосовно абз. 1 цієї частини, тому в даному випадку
не застосовується правило про відміну дії загальної норми спеціальною.

Норма абз. 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює новий розмір і нові правила
визначення розміру одноразової допомоги, а лише порядок перерахунку вже раніше
визначеного розміру. Тобто абз. 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює іншого
порядку визначення розміру допомоги, а лише порядок його перерахунку при зміні
ступеня непрацездатності. Тому обмеження граничного розміру одноразової
страхової виплати, встановлене абз. 1 ч. 2 ст. 34 Закону, повинно
застосовуватися й при перерахунку розміру допомоги.

За таких обставин висновок суду про те, що одноразова допомога
позивачу  повинна бути виплачена
відповідачем  у повному обсязі заподіяної
шкоди на підставі Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”, не ґрунтується на вимогах законодавства.

Не звернув уваги на зазначену обставину
й апеляційний суд при розгляді справи в апеляційному порядку.

На підставі викладеного колегія суддів
Судової палати у цивільних справах вважає, що оскаржувані рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
позові.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську
Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 7 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 21 червня 2007 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка