справа № 2-4008р.
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03
березня 2008 р.
Барський районний суд Вінницької області

в складі:            головуючого,  судді
Хитрука В.М.

при секретарі  Чепельській Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Бар Вінницької області цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Івановецької
сільської ради Барського району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання
свідоцтва про право власності на будинок частково недійсним, усунення перешкод
в користуванні  частиною будинку, -

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач ОСОБА_1 свої вимоги
мотивував тим, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 вони побудували будинок
по АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу та поділу майна згідно рішення Барського
районного суду від 23.02.1970 року за позивачем було визнано право особистої
власності на незакінчену кімнату «1-3» цього будинку. За колишньою дружиною
ОСОБА_3 та її мамою ОСОБА_4 було визнано право на кухню 1-1, спальню 1-2,
кімнату 1-4 та веранду. Після смерті колишньої дружини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
позивачу стало відомо, що на її ім'я в 1988 році без його згоди було видано
свідоцтво про право власності на спірний будинок в цілому, який успадкувала по
заповіту ОСОБА_2. Позивач  ОСОБА_1
вважає, що Івановецька сільська рада Барського району неправомірно видала
свідоцтво про право власності на весь будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, позбавивши
його права на належну йому частину будинку. Тому, він змушений звертатися  до суду та просив визнати частково недійсним
свідоцтво про право власності на будинок по АДРЕСА_1, а саме на кімнату «1-3»,
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні його частиною будинку та
стягнути на його користь витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_5 змінили позовні вимоги.
Просили визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на
будинок по АДРЕСА_1, а саме на кімнату «1-4» площею 18,6 кв.м., зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні його частиною будинку та стягнути на
його користь витрати по справі. Суду позивач ОСОБА_1 пояснив, що рішенням суду
було проведено поділ будинку по АДРЕСА_1 та
визнано за ним право особистої власності на незакінчену будівництвом
кімнату «1-3» та зобов'язано його зробити окремий вхід в будинок. Однак, він
окремий вихід не зробив, відразу пішов проживати до батьків. Станом кімнати не
цікавився.

Представник відповідача - сільський голова
Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області  Саволюк В.В. позов визнав частково. Суду
пояснив, що в погосподарських книгах на будинок по АДРЕСА_1 не було відміток
про поділ будинку та виділення позивачу окремої кімнати, а тому сільською радою
25.05.1988 року було видано колишній дружині позивача ОСОБА_3 свідоцтво про
право власності на спірний будинок в цілому.

Представник
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_7 позов не визнали. Суду
пояснив, що  після поділу будинку ОСОБА_3
заплатила позивачу 600 радянських рублів за виділену йому кімнату та відала
будматеріали в її рахунок . Вона сама добудувала будинок. З того часу ОСОБА_1
не приходив та не цікавився кімнатою.

Свідок
по справі ОСОБА_8 суду пояснила, що на момент розподілу спірного будинку між
позивачем та його дружиною ОСОБА_3 будинок був не закінчений будівництвом.
Веранди не було взагалі. Вони проживали тільки в одній кімнаті, яка була
облаштованою. Після розподілу свідок чула особисто, що   ОСОБА_3 заплатила позивачу 600 радянських
рублів за виділену судом йому кімнату. Після того він не приходив та не
пред'являв ніяких претензій.

Свідок
по справі ОСОБА_9 суду пояснила, що  вона
особисто бачила, як ОСОБА_3 заплатила позивачу 600 радянських рублів за
виділену судом йому кімнату. Він взяв гроші, написав розписку, після чого не
приходив та не пред'являв ніяких претензій.

Свідок
по справі ОСОБА_10 суду пояснила, що вона чула особисто, як  ОСОБА_3 через місяць після поділу майна
викупила в нього за 600 радянських рублів виділену позивачу кімнату та віддала
будматеріали. Після того ОСОБА_1 не приходив та не пред'являв ніяких претензій.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу,
дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов не доведений
та не обґрунтований, а тому не підлягає задоволенню. До такого висновку суд
дійшов з слідуючого.

Рішенням
Барського районного суду Вінницької області від 23 лютого 1970 року проведено
поділ спільного майна колгоспного двору по АДРЕСА_1, в результаті якого за
позивачем ОСОБА_1 визнано право особистої власності на незакінчену будівництвом
кімнату «1-3», за ОСОБА_3 та її матір'ю ОСОБА_4 було визнано право власності на
кухню 1-1, спальню 1-2, кімнату 1-4 та веранду. Позивача було зобов'язано
зробити окремий вхід в будинок. Суд оглянув в судовому засіданні оригінал
зазначеного рішення.

На
підставі зазначеного рішення суду судовим виконавцем 02.04.1970 року проведено
поділ спільного майна та складено відповідний акт а.с.8, згідно якого:
«позивачу повинна бути виділена кімната «1-3».

Згідно
свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 травня 1988
року житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому належить ОСОБА_3. Свідоцтво видано
на підставі рішення виконкому сільської ради № 47 від 25 лютого 1988 року. Зі
слів допитаного в судовому засіданні сільського голови Івановецької сільської
ради Саволюка В.В. встановлено, що свідоцтво про право власності на житловий будинок
в цілому ОСОБА_3 було видано тому, що в погосподарських книгах на домоволодіння
по АДРЕСА_1 відсутні будь-які відмітки про його поділ. З показів свідків
ОСОБА_8 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_3 протягом місяця після
розподілу майна сплатила позивачу вартість виділеної йому кімнати передала
будматеріали в рахунок її вартості, про що він написав розписку. Таким чином,
вона відкупила в ОСОБА_1 виділену йому кімнату «1-3». Суд, на підставі ст. 57
ЦПК України приймає покази свідків як доказ. Саме тому позивач не закінчив
будівництво кімнати, не зробив окремий вхід, як того вимагало рішення суду, не
цікавився станом кімнати, не проживав в ній та не відвідував її, що доводить
факт її відчуження.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про її смерть а.с.10.

В судовому
засіданні позивач змінив позовні вимоги, просив визнати частково недійсним
свідоцтво про право власності на будинок по АДРЕСА_1, а саме на кімнату «1-4»,
площею 18,6 кв.м. Однак, суд не вправі вийти за межі рішенням Барського
районного суду Вінницької області від 23 лютого 1970 року та змінити його,
оскільки ОСОБА_1 було виділено саме кімнату «1-3» площею 13,2 кв.м., а кімнату
«1-4»  було виділено ОСОБА_3.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує
кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач не надав суду доказів про належність спірного будинку відповідачці
ОСОБА_2 Посилаючись на те, що відповідачка успадкувала будинок він не надав
свідоцтва про право на спадщину, відомостей про реєстрацію власності в КП
«Барське бюро технічної інвентаризації» та не ставив вимогу про витребування
таких доказів перед судом. Позивач офіційно не довів та документально не
підтвердив, що йому будь-коли належала на праві приватної власності кімната в
будинку по АДРЕСА_1. А тому суд вважає, що
ОСОБА_1 не довів ті обставини, на які посилається як на підставу своїх
вимог. Позивач не навів суду жодної активної перешкоди, які чинить йому
ОСОБА_2, за захистом від якої він звернувся до суду.

Наявний в справі
заповіт від 10.03.2006 року, посвідчений секретарем виконкому Івановецької
сільської ради Барського району за реєстром №49 а.с.13, згідно якого ОСОБА_3
заповіла все своє майно ОСОБА_2, не є правовстановлюючим документом та не
доводить право власності ОСОБА_2 на спірний будинок, а тому вона не може бути
відповідачем по справі.

В оглянутій
судом інвентарній справі № 96 на будинок по АДРЕСА_1 відсутні будь-які
документи, які підтвердили б право позивача на частину спірного будинку.
Кімната площею 13,2 кв.м., яка зазначена в рішенні суду від 23.02.1970 р., в
плані будинку згідно інвентарної справи не існує взагалі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки в позові
ОСОБА_1 слід відмовити, тому його вимога про стягнення понесених судових витрат
з відповідачів задоволенню не підлягає.

За
таких обставин суд, керуючись ст.ст. 5, 10, 60, 212, 213 ЦПК України,

В И Р I Ш И В :

В позові
ОСОБА_1 до Івановецької сільської ради Барського району Вінницької області,
ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності на будинок частково недійсним,
усунення перешкод в користуванні
частиною будинку відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження  рішення суду
може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: