Справа № 22ц-556/2008 р.
Головуючий у I інстанції - Ільченко О.І.
Категорія - цивільна
Доповідач - Євстафіїв О.К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

07.04.2008 р.

Апеляційний суд Чернігівської
області

у складі:

головуючого - судді

Хромець Н.С.,

суддів

Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

при секретарі

Рачовій І.І.,

за участю:

представників: позивача - Мельника В.П., відповідачів:
ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ПП „Ізограф” - директора Ленця П.І., заступника директора
Черномаз С.О., третьої особи ЗАТ „Прилукитваринмаш - Холдінг” - юриста
Биховченка Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Прилуцького
міськрайонного суду від 10.01.2008 р. по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
Приватного підприємства „Ізограф”, треті особи: Закрите акціонерне товариство
„Прилукитваринмаш-Холдінг”, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус
Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним
договору дарування,

в с т а н о в и в:

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказане рішення та
задовільнити її позов.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено; з ОСОБА_1
стягнуто 93 грн. мита на користь держави і 22 грн. 50 коп. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, що нею не доплачені за
звернення до суду з позовом. Одночасно даним рішенням скасовано заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 19.11.2007 р.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що:

- відчужені за оспорюваним нею
договором об'єкти належать їй та її чоловікові - відповідачу ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності, т.я. ними їх придбано у період шлюбу і спільної
підприємницької діяльності. Тож згідно з чинним законодавством цим майном вони
мають розпоряджатися за взаємною згодою, але договір дарування, що є предметом
спору по справі, її чоловіком укладено без її відома та згоди,

- укладений між відповідачами
договір дарування є удаваним правочином, що прикриває договір купівлі-продажу
спірного майна. Тож в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України він має бути визнаний
недійсним. Даний договір порушує переважне право її як співвласника цього майна
на купівлю тієї його частини, що належала її чоловікові,

- у оспорюваному договорі немає
достовірних даних щодо юридичного статусу особи дарувальника: у вступній та
прикінцевій його частинах зазначено, що ОСОБА_2 діє як суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа, а у описовій його частині вказано, що він виступає у
цьому договорі як громадянин; текст договору ОСОБА_2 засвідчено печаткою
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнав.

Представники ПП „Ізограф” апеляційну скаргу не визнали. Сенс їх
заперечень зводиться до того, що рішення суду І інстанції є законним та
обґрунтованим.

Представник ВАТ „Прилукитваринмаш - Холдінг” вважає апеляційну скаргу
такою, що підлягає задоволенню.

Приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 у
письмових запереченнях на апеляційну скаргу просить її відхилити і залишити без
змін рішення місцевого суду. При цьому вона посилається на те, що спірні
будівлі не є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
оскільки останнім їх набуто хоча й у період шлюбу з позивачем, але на підставі
договору дарування, який не оспорюється. Під час посвідчення оспорюваного
договору дарування особу ОСОБА_2 нею належним чином встановлено; він свідчив,
що відчужувані за даним договором будівлі не є об'єктом права спільної сумісної
власності, що прав у інших осіб на них немає. Також сторони у цьому договорі не
заявляли про те, що в дійсності ними укладається договір купівлі-продажу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд
вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд І інстанції виходив з того, що
господарські будівлі, які є предметом оспорюваного ОСОБА_1 договору дарування,
не є об'єктом спільної сумісної власності її та відповідача ОСОБА_2, т.я.
останнім їх набуто хоча й в період шлюбу, але за договором дарування, і що у
ході розгляду справи не підтвердилося, що даний договір прикриває укладену між
відповідачами угоду купівлі-продажу відчуженого згідно з ним майна. Ці висновки
суду є вірними.

Так, по справі встановлено, що:

- позивач ОСОБА_1 з 28.08.1998 р.
перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва
про їх одруження (а.с. 8),

- 08.06.2004 р. між останнім та
Приватним підприємством „Агентство „Інформаційний сервіс” було укладено договір
дарування будівель, згідно з яким вищеназване підприємство подарувало, а
ОСОБА_2 прийняв у дар будівлі: ремонтної ділянки (№ 6), інструментально-механічного
цеху (№ 7) та учбово-збирального корпусу (№ 5), вартістю 11550 грн., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; дана угода посвідчена державним нотаріусом
Прилуцької міської державної нотаріальної контори (реєстровий № 1-2078).
Перехід права власності на ці споруди до останнього за цим договором було
зареєстровано 18.06.2004 р. у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме
майно. Викладене підтверджується копіями даного договору і витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3898086 від 18.06.2004 р., що
виданий КП „Прилуцьке МБТІ”,

- 02.03.2005 р. ОСОБА_2 та Приватне
підприємство „Ізограф” уклали посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстровий № 2029) договір, що
оспорюється позивачем (його копія на а.с. 5), згідно з яким ОСОБА_2 безоплатно
передає, а ПП „Ізограф” приймає у власність як дарунок всі вищепойменовані
будівлі (набуті ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 08.06.2004 р.).
Згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно,
виданого КП „Прилуцьке МБТІ” 04.03.2005 р. за № 6671369 (а.с. 20), право
власності на спірні будівлі у цей день зареєстровано за ПП „Ізограф” на
підставі оспорюваного ОСОБА_1 договору.

З вищеописаного випливають наступні висновки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, майно, набуте чоловіком за
час шлюбу, але на підставі договору дарування, є його особистою приватною
власністю. Оскільки спірні господарські будівлі ОСОБА_2 набуто хоча й в період
шлюбу, але за договором дарування між ним та ПП „Агентство „Інформаційний
сервіс”, то ці будівлі не є його та ОСОБА_1 спільною сумісною власністю. Факт
придбання даних будівель внаслідок спільної підприємницької діяльності подружжя
спростовується вищевикладеним. З цього випливає також і те, що позивач не має і
переважного права купівлі ні предмету оспорюваного нею договору в цілому, ні
його частини. Таким чином, ОСОБА_2 мав право розпоряджатися ним без відома та
згоди дружини.

Доказів того, що укладений між відповідачами договір дарування є
удаваним правочином, який прикриває договір купівлі-продажу спірного майна, по
справі не здобуто.

Виходячи з сенсу гл.гл. 4, 5, 55 ЦК України, на суть правовідносин, що
виникають внаслідок укладання договору дарування, не впливає, як саме у ньому
виступає дарувальник - чи як фізична особа, чи як фізична особа-підприємець.

Тож оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його
скасування не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Прилуцького міськрайонного
суду від 10.01.2008 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може
бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили .

Головуючий:                                         Судді: