справа № 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

17 квітня 2008 року

Суворовський районний суд міста
Одеси в складі:

головуючого     судді            -          Кисельова В.К.

при секретарі                         -          Голованець
Н.Б.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання законною дружиною, визнання права власності на 1/3 частку
домоволодіння у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулась з позовом  до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання законною дружиною, визнання права власності на 1/3 частку
домоволодіння у порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачка перебувала у фактичних
шлюбних відносинах  із ОСОБА_6.
Позивачка стверджує, що вона спільно проживала     та вела спільно господарство із ОСОБА_6, у
зв'язку із чим, вона була зареєстрована
у будинку АДРЕСА_1. Крім того,
позивачка  стверджує, що ОСОБА_6
був пенсіонером,  та не мав можливості
самостійно себе обслуговувати і потребував постійного догляду. Позивачка
матеріально забезпечувала    ОСОБА_6     та допомагала йому.    ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Позивачка його
поховала за свій рахунок.

Позивачка
вважає, що оскільки вона перебувала з ОСОБА_6 у фактичних шлюбних відносинах
більше 10 років, то вона має право на отримання у спадщину 1/3 частки
спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_6, а саме на 1/3 частку
домоволодіння АДРЕСА_1, а також грошових заощаджень.

На підставі
викладеного, позивачка просить визнати фактичні шлюбні відносини між  нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_6, як законний шлюб,
визнати за нею право власності на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_1, а також
зобов'язати КП „ОМБТІ і РОН” зареєструвати за нею  право власності на 1/3 частку домоволодіння
АДРЕСА_1. (а.с. 4).

В судовому
засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 більше 10 років. Вона спільно з ним
проживала, та вони вели спільне господарство. Діти померлого ОСОБА_6 ніколи
йому не допомагали, а тільки після його смерті, почали претендувати на спадкове
майно. Позивачка вважає, що вона, як фактична дружина померлого ОСОБА_6,  має нарівні з дітьми право на спадкове майно.

Представниця
відповідача ОСОБА_2, позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачка дійсно
проживала у померлого ОСОБА_6, однак не як дружина, а як квартирантка. Крім
того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були видані свідоцтва про право на спадщину після
померлого ОСОБА_6, і, на теперішній час, вони є власниками спірного
домоволодіння.

ОСОБА_3, згідно
поданої заяви, просив справу розглядати у його відсутність.

Представник КП
„ОМБТІ і РОН” заперечував проти задоволення позову.

Ухвалою суду від
08.08.2007р.     провадження     за
позовними    вимогами ОСОБА_1 до
КП „ОМБТІ і РОН” щодо зобов'язання реєстрації права власності на 1/3 частку
домоволодіння АДРЕСА_1 було закрито. (а.с. 43)

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так, судом
встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 4603 від
15.05.2006р., зареєстрований Першим відділом РАЦС Приморського районного
управління юстиції м. Одеси. (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_6
залишилось спадкове майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1, а також грошові
заощадження у ВАТ „Ощадний Банк України”. (а.с. 11, 97)

Спадкоємцями
першої черги після померлого ОСОБА_6 є його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які
своєчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.
(а.с. 109-110)

Восьмою Одеською
державною нотаріальною конторою 15.11.2006р., ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були видані
свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких,  вони отримали у власність  по Ѕ частки   домоволодіння АДРЕСА_1, а також по Ѕ частки
коштів, які залишились у ВАТ „Ощадний банк України”. (а.с. 113-116).
Вищевказані свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачка на
оспорювала.

Право власності
по Ѕ   частини   спірного домоволодіння     за
ОСОБА_3, ОСОБА_2, зареєстровано КП „ОМБТІ і РОН” що підтверджується
копіями витягів про реєстрації права власності, довідкою від 28.08.2007р.,  (а.с. 57-58, 63)

Таким чином,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 є законними власниками домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 дійсно
була зареєстрована  у домоволодінні
АДРЕСА_1, однак не як член сім'ї, що підтверджується довідкою КП „Зоряне”
(а.с.16)

З померлим
ОСОБА_6, ОСОБА_1 у шлюбі ніколи не перебувала. Суд припускає наявність між
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 фактичних шлюбних відносин, хоч і прямих доказів про це не
має.

В той же час, наявність фактичних шлюбних
відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не є підставою для отримання спадщини у порядку
спадкування за законом.

Так, відповідно
ст. 21 СК України  шлюбом визнається  сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Проживання  однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків
подружжя.

Статтею 57 СК
України, встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Судом
встановлено, що померлому ОСОБА_6 спірне домоволодіння належало ще до початку
фактичних шлюбних відносин ОСОБА_7 (а.с. 11)

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік
проживають  однією  сім'єю,
але  не перебувають  у
шлюбі  між  собою
або  в будь-якому іншому шлюбі,
майно,  набуте  ними
за  час спільного проживання,
належить їм на праві  спільної  сумісної
власності,  якщо  інше
не  встановлено письмовим договором
між ними.

Пунктом 12 Пленуму ВСУ „Про застосування судами деяких
норм Кодексу про шлюб та сім'ю України”, роз'яснено, що судам слід мати на
увазі,  що правила статей 22,  28,  29
КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією
сім'єю,  але не  перебувають
у  зареєстрованому шлюбі.  Такі
спори  мають  вирішуватися згідно з п.1 ст.17 Закону
України "Про власність",
відповідних  норм  Цивільного кодексу України    і з урахуванням роз'яснень,  даних Пленумом Верховного Суду України в
п.5  постанови  від
22  грудня 1995  р.
N  20"Про судову практику у
справах за позовами про захист права приватної власності".

Пунктом
5 Постанови Пленуму ВСУ „ Про судову практику у справах за позовами про захист
права  приватної власності” встановлено,
що розглядаючи  позови,  пов'язані
з   спільною   власністю громадян,  суди повинні виходити з того,  що відповідно до чинного

законодавства  спільною
сумісною  власністю  є:
майно,   нажите подружжям за  час
шлюбу  (ст.16  Закону
"Про  власність",  ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України...)      В інших випадках спільна
власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій  власності
не  було  визначено
і  учасники спільної власності при
надбанні майна не виходили  з  рівності
їх часток, розмір частки кожного з
них  визначається  ступенем
його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Пунктом 6
вищевказаної постанови, встановлено,  що
положення статей 17, 18 Закону  "Про
власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на
правовідносини,  які виникли після
введення в дію цього  Закону (з 15 квітня
1991 року).

Статтею  17 Закону України „Про власність”
встановлено, що     майно, придбане
внаслідок спільної праці членів
сім'ї,  є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що
спірне домоволодіння не збільшено  за час
їх спільного проживання. Таким чином, суд вважає, що оскільки спірне
домоволодіння істотно не
збільшилося  у  своїй
вартості  внаслідок  спільних
трудових  та  грошових
затрат ОСОБА_1 та ОСОБА_6, то й не виникло саме право спільної власності
на спірне домоволодіння.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України,
спадкоємцями першої черги, після померлого ОСОБА_6 є його діти ОСОБА_3
та ОСОБА_2.

Необхідно відзначити, що  ЦК України
не передбачена можливість спадкування
особою,   яка     перебувала
у фактичних шлюбних відносинах із спадкодавцем.   В той же час, ОСОБА_1 є спадкоємцем
четвертої черги, оскільки вона постійно прожила із померлим більше п'яти років.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що
спадкоємці  за  законом
одержують  право  на
спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом
одержує  право на  спадкування
у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права
на спадкування.

Враховуючи, що спадщину прийняли спадкоємці першої черги, то це
автоматично   виключає із кола
спадкоємців наступних черг, які мають отримати право на спадщину.

Підстав для зміни черговості у спадкуванні, відповідно до ст. 1259 ЦК
України, позивачкою не заявлені та судом не встановлені.

Суд також вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання її законною дружиною не
підлягають задоволенню, оскільки взагалі не можуть бути розглянуті у порядку
позовного або окремого провадження, оскільки чинним законодавством не
передбачено жодної норми, яка передбачає можливість  задоволення вищевказаних вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 57,74 СК України, ст.ст.
1258,1259,  1261 ЦК України,  ст. ст. 10, 11,84, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання законною дружиною, визнання права власності на 1/3
частку домоволодіння у порядку спадкування - відмовити.

2.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про
визнання права власності у порядку спадкування на 1/3 частку домоволодіння
АДРЕСА_1, що залишилась після померлого ОСОБА_6.

3.
Скасувати заходи забезпечення позову, які були накладені
ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.08.2007р. та зняти арешт з
домоволодіння АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у реєстрі, реєстраційний номер 5515728, контрольна сума
2945ВГ1680,   реєстраційний номер
5515645, контрольна сума 5В63ГД4413.

4.
Виконання п. 3 рішення суду доручити Четвертій Одеській
державній нотаріальній конторі, після набуття рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
рішення суду і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги,
або в порядку, передбаченому п. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя