Справа
№ 2-116/08
М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
Індустріальний районний суд м.
складі:         головуючого судді    Зосименко С.Г.
при секретарі            Карпенко В.Ю.
за участю адвоката  ОСОБА_3.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної та моральної
2007 року  ОСОБА_2звернулася до
суду  із
заявою до  відповідача Приватного  підприємства « ОСОБА_1» магазин
«Продукти»,  директора ПП « ОСОБА_1» магазину « Продукти»
ОСОБА_1про стягнення не виплаченої заробітної плати, витребування
книжки, відповідальність за затримку розрахунку, відшкодування
В лютому 2007 року  відповідач
ОСОБА_1 подав зустрічну
заяву до ОСОБА_2про відшкодування матеріальної
моральної шкоди,  спонукання розірвання
Індустріального районного суду від 21 січня 2008 року   в зв'язку з
неявкою в судове засідання ОСОБА_2
її  позовна заява залишена без
В своїй позовній заяві   ОСОБА_1.
та його представник в судовому
посилалися на те, що з  відповідачкою
було укладено трудовий договір
до якого вона зобов'язувалася  виконувати
роботу продавця роздрібної
у магазині по АДРЕСА_1.  Договір було
в Центрі зайнятості.  Крім того між ним
та відповідачкою було
укладено  договір про повну  майнову відповідальність  на ввірені їй
цінності.  В грудні 2006 року була
проведена перевірка наявності
коштів - продуктів харчування і виявлено матеріальну шкоду в
розмірі  5233 грн. 17 коп.  по 26 найменуванням продуктів
запевнила, що  внесе вказану суму до каси
з роботи.  Однак гроші в касу
ОСОБА_2.  не внесла  та
відмовилася  розірвати трудовий договір.  Просили
зобов'язати ОСОБА_2 відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 5233 грн. 17
моральну шкоду в розмірі 500 грн.,
зобов'язати ОСОБА_2.  з'
до Центру зайнятості Індустріального району м. Дніпропетровська для
оформлення  розірвання трудового договору
в судовому  засіданні, яке
відбувалося   13.07.2007 року  позовні
не визнала. Суду пояснила, що   її
звільнення відповідно до  п.8 ст.40
є незаконним.   Не згодна із сумою
недостачі, оскільки   в кінці кожного
дня записувала  данні, а на другий день
приходив інший продавець  і
не перераховувався при передачі від одного продавця до іншого.   Крім
вказала, що не розписувалася в відомостях щодо одержання заробітної
плати.  Просила в позові відмовити. В судові
засідання 29.12.207 року, 21 січня
року та 18.02.2008 року   ОСОБА_2. не
Суд,
заслухавши представника позивача,
відповідачку, вивчивши матеріали
справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню частково
за наступних підстав.
Судом
встановлено,  що   ОСОБА_2працювала продавцем в  магазині
по АДРЕСА_1  відповідно до
трудового договору  № 4006 від 12.11.2004
року  укладеним між нею та  ПП
«ОСОБА_1.»   з 12.11.2004 року, з окладом 250 грн. в
в  Індустріальному Центрі
зайнятості.     З  18.11. 2004 року
і     ОСОБА_2.  був укладений договір про   повну
з  порівняльною  відомістю
від 06.12.2006 року   виявлена
в магазині  на суму  5233 грн. 17 коп.   Суд не може
відповідачки про те що її вини в недостачі не має, оскільки це
матеріалами справи
Відповідно до наказу  №6 від 06.12.2006 року  ОСОБА_2. звільнена з
року за п.8 ст.40   КЗпП України.
до п.5  ч.1 ст.134 КЗпП України  працівники несуть матеріальну
у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини, якщо: між
працівником  і підприємством, установою, організацією
про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності.
Виходячи із вищевикладеного суд вважає ,
що позовні вимоги    про
матеріальної шкоди   знайшли своє
підтвердження в судовому
і  підлягають задоволенню.
Вимоги позивача щодо відшкодування
моральної шкоди в  розмірі 500 грн.
не підлягають, оскільки    таке
відшкодування не передбачено чинним
розгляді справи встановлено, що  позивач
відповідачки із посади за п.8 ст.40 КЗпП
(  вчинення за місцем
розкрадання ( в тому числі  дрібного)
майна власника, встановленого
вироком
суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції

якого
входить накладання адміністративного стягнення або застосування заходів

громадського
впливу ).

Відповідачці
було доведено до відому про її звільнення, однак    від підпису

вона
відмовилася, про що складено акт в Індустріальному районному центрі

зайнятості
12.12.2006 року.

Відповідно до п.26  Постанови Пленуму Верховного Суду
України  «Про практику

розгляду
судами трудових спорів»  від 06.11.1992
року № 9 з наступними

змінами,  судам
належить мати на увазі, що відповідно до п.8  ст.40 КЗпП

власник
або уповноважений  ним орган вправі
розірвати трудовий договір з

підстав
вчинення працівником за місцем роботи розкрадання ( в тому числі

дрібного)  майна власника, встановленого вироком суду,
що набрало законної

сили,
чи постановою  органу, до
компетенції  якого входить накладання

адміністративного
стягнення або застосування  заходів
громадського впливу ( ст.

221
КпАП) незалежно від того, чи застосовувалися до працівника раніше заходи

дисциплінарного
або громадського стягнення, в робочий чи неробочий час вчинено

розкрадання.

Відповідно
до ст. 148 КЗпП трудовий договір може бути розірвано із зазначених

підстав
не пізніше одного місяця з дня набрання законної сили вироком суду чи

дня
прийняття постанови про накладання адміністративного стягнення або заходів

громадського
впливу за вчинення крадіжки, не враховуючи часу звільнення

працівника
від  роботи у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю або перебування

його
у відпустці.

Оскільки  позивачем не надано суду  вироку суду щодо  ОСОБА_2. чи

постанови
про адміністративне стягнення, то суд не вбачає
законних підстав для

задоволення
позову в частині зобов'язати ОСОБА_2.
з'явитися до Центру

зайнятості
Індустріального району м. Дніпропетровська для належного оформлення

розірвання
трудового договору по ст. 40 п.8 КЗпП України.

Керуючись  ст.ст. 134 135-1, 136, 232, 233,   КЗпП України, ст. ст.

27,31,59,60,
212-215  ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити
частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1суму заподіяної шкоди у розмірі 5233 грн. 17 коп.,
а також судові витрати у розмірі 81 грн., всього 5314 грн. 17 коп.

В
іншій частині позову відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку через Індустріальний

районний
суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня

проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього

протягом
20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя

С.Г. Зосименко