Справа №  2-118-08
Староміський  районний суд
головуючого судді:
з участю позивача                                            ОСОБА_1.,
у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Вінницької міської
ради  “Вінницяміськтеплоенерго” про
поновлення на роботі, стягнення заборгованості
по заробітній платі час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
до Староміського районного суду м. Вінниці надійшла позовна заява від
"Вінницяміськтеплоенерго" про поновлення на роботі, стягнення
заборгованості по заробітній платі за час затримки розрахунку за час вимушеного
Свої вимоги ОСОБА_1. мотивував тим, що на підприємстві
МКП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" він працює  з вересня 1974 року  на різних посадах. З 1 жовтня 2005 року  він працює на посаді на посаді начальника
відділу кадрів. 9 листопада 2007 року наказом №72-к він був звільнений з роботи
згідно пункту 3 статті 40 КЗпП України - за систематичне невиконання
працівником без поважних причин обов'язків,
покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового
розпорядку. При звільнені його з роботи йому не було видано трудової книжки, не
видано належним чином оформлену копію наказу про звільнення, не проведено
розрахунок по зарплаті за листопад 2007 року. Вважає, що його звільнення
проведено з грубим порушенням ст.ст. 21,31,40,43,47,48,94,116,147,149 КЗпП
України та ст.ст.1,21,24 Закону України "Про оплату праці".
Звільнення було проведено без погодження та згоди профкому. В наказі №73-к від
09.11.2007 року відповідач зазначає, що причиною звільнення стало невиконання
ОСОБА_1. наказів №257 від 09.07.2007 р., №334 від 03.09.2007р., якими на думку
позивача від нього вимагалось виконання обов'язків не передбачених трудовим
договором та посадовою інструкцією начальника відділу кадрів. Наказом №334 від
03.09.2007 р. йому була винесена догана за невиконання наказу №257 від
09.07.2007 р., при його застосуванні відповідачем були порушені строки
застосування дисциплінарного стягнення, а наказ не повідомлений під розписку.
В подальшому ОСОБА_1. доповнив свої позовні вимоги,
вимагаючи відшкодування витрат, понесених ним на отримання юридичних послуг в
розмірі 500 гривень, витрат пов'язаних з лікуванням через погіршання стану
здоров»я - 1000 гривень та відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень, всього
6500 гривень. Також поставив вимогу про звільнення з роботи директора КП ВМР
"Вінницяміськтеплоенерго" ОСОБА_2. та керівника юридичної групи
ОСОБА_3. без права в подальшому займати керівні посади.
В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні
вимоги за обставин, викладених в позовній заяві, вказавши на нанесення йому
моральних страждань керівництвом підприємства через незаконність його
звільнення з роботи, що відбилось на його здоров"ї, діловій репутації,
завдало збитків його честі та гідності та потребувало від нього додаткових
зусиль та більших витрат. Категорично не погодився з дисциплінарним стягненням,
застосованим до нього, стверджуючи, що підготовка наказів щодо усіх грошових
виплат працівникам, в тому числі надбавок, доплат за суміщення, доплат за
виконання обов'язків тимчасово відсутнім працівникам має здійснювати
планово-економічний відділ, як це було передбачено раніше наказом по
підприємству №236/1 від 29.09.2006 р. Змінивши вказаний порядок своїм наказом
№257 від 09.07.2007 р. керівництво підприємства КП ВМР
"Вінницяміськтеплоенерго” поклало на відділ кадрів та безпосередньо на
нього додаткові функції, які на його думку є невластиві кадровій службі. Просив
Представник відповідача ОСОБА_3. в судовому засіданні
позов не визнала, та суду пояснила, що 9 липня 2007 року було видано наказ по
КП ВМР" Вінницяміськтеплоенерго" "Про розробку наказів" за
№257. Відповідно до п.2 вказаного наказу відділ кадрів зобов'язаний розробляти
накази стосовно покладання обов'язків за тимчасово відсутніх працівників, а
також  здійснювати оформлення кадрових
переміщень. Внаслідок ігнорування начальником відділом кадрів ОСОБА_1.
вищезазначеного наказу та своїх безпосередніх обов'язків, ним в липні 2007 року
були затримані накази про призначення осіб, виконуючих обов'язки тимчасово
відсутніх відповідальних працівників. З цієї причини працівники безпідставно
виконували обов'язки тимчасово відсутніх працівників і не отримали за це
відповідну доплату. З метою недопущення порушення чинного законодавства та
захисту інтересів працівників 03 вересня 2007 року був виданий наказ №334, яким
за порушення трудової дисципліни начальнику відділу кадрів ОСОБА_1. оголошено
догану. Догана винесена за невиконання наказу №257 від 09.07.2007 року на
підставі службової записки головного економіста ОСОБА_4. від 14.08.2007 р. На
думку представника відповідача винесене дисциплінарне стягнення відповідає
ст.148 КЗпП України. Воно винесене в межах, визначених законодавством строків.
Всупереч вимогам, викладених в наказі №334 від 03.09.2007 р. начальник відділу
кадрів ОСОБА_1. продовжував ігнорувати виконання покладених на нього
обов'язків, про що було складено акти від 09.10.2007 р. та 09.11.2007 р. З
метою запобігання порушення трудового законодавства, у вересні 2007 року була
створена комісія, яка в акті від 05.10.2007 року зробила висновок, що
працівники відділу кадрів, зокрема його начальник ОСОБА_1. допускають
систематичні порушення покладених на них трудових обов'язків, положення про
відділ кадрів та посадові інструкції. Ті ж факти порушень були виявлені
перевіркою проведеною Вінницьким міським управлінням юстиції, про що надано
довідка від 22.10.2007 р. №01-8/79. З огляду на вищезазначені висновки
начальника відділу кадрів ОСОБА_1. було зобов'язано надати письмове пояснення.
В зв'язку з його відмовою було складено акт від 09.1107 року. В день звільнення
ОСОБА_1. був ознайомлений з наказом №73-к від 09.11.2007 р. про звільнення з
посади, під розписку та отримав інший оригінальний примірник наказу, який йому
було вручено особисто. Від отримання трудової книжки ОСОБА_1. відмовився, в
зв'язку з чим йому неодноразово надсилались повідомлення.
Згода на звільнення ОСОБА_1. первинною профспілковою
організацією підприємства була отримана після його звільнення, що не є
порушення чинного законодавства.  Просила
в позові відмовити. В подальшому в судове засідання представник відповідача не
з”явилась, хоча про день та час судового засідання була повідомлена, про що
свідчить її розписка. Суд вважає можливим закінчити розгляд справи у
відсутності представника відповідача.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов ОСОБА_1. підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено наступні факти та відповідні
правовідносини, що врегульовані нормами трудового законодавства.
Наказом від 9 липня 2007р. № 257  був встановлений новий порядок розробки
наказів, яким покладено обов'язок розробляти накази стосовно оформлення
кадрових переміщень та виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників на
відділ кадрів. Невиконання положень вказаного наказу в подальшому і призвело до
застосування дисциплінарних стягнень до ОСОБА_1.
Оцінивши покази сторін, суд прийшов до висновку, що
позивач не надав переконливих доказів та не зміг підтвердити свою позицію в
частині незаконності видання керівником підприємства наказу №257 від 09.07.2007
Законодавство України, що регулює діяльність підприємств
і зокрема статті 8,10,22,24,62-72 Господарського кодексу України встановлюють,
що питання: визначення організаційної структури, регулювання відносин між
структурними підрозділами підприємства та встановлення посадових обов'язків
безпосереднім виконавцям є повноваженням, яке самостійно здійснює підприємство
в особі уповноваженої особи, якою є генеральний директор підприємства ОСОБА_2.
Таким чином, підписавши вказаний наказ, керівник скористався правом, наданим
йому чинним законодавством.
Попередній розподіл обов'язків, яким керувався відділ
кадрів до прийняття наказу №257 від 09.07.2007 р. теж був затверджений наказом
генерального директора ( №236 /1 від 29.09.2006 р.)
Не дивлячись на правомірність винесення самого наказу,
суд вважає що його реалізація була проведена з порушенням ряду норм чинного
Так, правомірно змінюючи коло повноважень структурних
підрозділів, керівництво підприємств повинне забезпечити внесення необхідних
змін в положення про відділи, зокрема Положення про відділ кадрів та Положення
про планово-економічний відділ.
Суд вважає, що змінюючи посадові обов'язки працівника,
навіть якщо ці зміни мають характер уточнення, керівництво підприємства має
забезпечити дотримання гарантій, передбачених статтями 31,32 КЗпП України в
частині заборони вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої
трудовим договором та обмеження зміни умов праці про які працівник має бути
повідомлений за два місяця до їх введення. Таким чином суд вважає, що подальші
дії ОСОБА_1. викликані неправомірними діями керівництва КП ВМР
"Вінницяміськтеплоенерго", а отже відмова працівника від виконання
обов"язків, встановлених йому з порушенням вимог чинного законодавства є
обґрунтованою, та не може вважатися порушенням трудової дисципліни.
Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1. відбулося з порушенням
норм трудового законодавства, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України він має
право на відшкодування моральної шкоди. Виходячи з пояснень позивача в цій
частині, та вимог розумності і справедливості
суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1. 1000
грн. моральної шкоди.
Суд не вважає, що процедура звільнення була проведена
відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки до моменту
звільнення позивач неодноразово як на вимогу керівництва, так і з власної
ініціативи подавав письмові пояснення стосовно обставин, які стосувались
виконання ним своїх посадових обов'язків і власне саме ця позиція позивача
послугувала підставою керівництву для прийняття рішення про застосування
дисциплінарних стягнень.
Суд не вважає порушеними строки застосування
дисциплінарного стягнення, передбачених ст.148 КЗпП України, оскільки пояснення
відповідача  відповідають її  вимогам та підтверджені доказами. Тобто
дисциплінарне стягнення застосовуються не пізніше одного місяця з дня його виявлення
і не пізніше шести місяців з дня його вчинення.
Стосовно вимог ОСОБА_1. в частині про відшкодуванні
майнової шкоди, суд прийшов до висновку, що позивач не надав переконливого
обґрунтування та не підтвердив свої вимоги жодним доказом, тому в цій частині в
позові необхідно відмовити. Позовні вимоги ОСОБА_1. в частині звільнення з
роботи генерального директора КП ВМР "ВМТЕ" ОСОБА_2. та керівника
юридичної групи підприємства ОСОБА_3. також не підлягають задоволенню, оскільки
не ґрунтуються на вимогах Закону. Подібне звільнення може здійснювати лише
власник, або уповноважений ним орган відповідно до підстав передбачених ст. 36
КЗпП України, а обмеження права займати керівні посади може здійснюватись лише
як додаткове покарання при засудженні за окремі види злочинів в кримінальному
Відповідно до ст. 235 КЗпП України, суд при прийняті
рішення про поновлення на роботі одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При визначені
оплати вимушеного прогулу суд, керується Порядком обчислення середньої
заробітної плати(затвердженої постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. зі змінами
і доповненнями), відповідно до якого середня заробітна плата обчислюється
виходячи із виплат за два останні календарні місяці, що передували звільненню.
За даними, наданими підприємством
заробітна плата за останні два місяці роботи позивача у відповідача
(вересень, жовтень 2007 року), становить 2560,17 грн. та 2822,14 грн.
відповідно. Таким чином, середня заробітна плата складає 2 681,16 грн. Середній
заробіток за час вимушеного прогулу (в період з 10.11.2007р. по 24.06.2008р.)
складає 20 108,7 грн. (2 681,16 грн. х 07 місяців 11 роб. днів = 20 108,7 грн.)

Керуючись ст. 367 ЦПК України та враховуючи фактичні
обставини справи і вимоги позивача суд вважає за необхідне допустити до
негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1. на роботі та
стягненні з відповідача КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_1.
одномісячного середнього заробітку в розмірі 2681 грн. 16 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 17
грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 7,50 грн. слід
стягнути з відповідача на користь держбюджету м.Вінниці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 29,
130-138, 147-149, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.8,10,22,24,62-72 ГК України,
Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від  8.02.95
№100  зі змінами і доповненнями,  ст.ст. 10,11,60,88,209,212,213, 214,215,367 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1. до КП ВМР „Вінницяміськтеплоенерго”
задовольнити частково.

Визнати
незаконними та скасувати наказ № 73-к від 09.11.07 року та поновити ОСОБА_1 на
роботі в КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" на посаді начальника
відділу кадрів.

Стягнути з КП ВМР „Вінницяміськтеплоенерго” на користь
ОСОБА_1. середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.07 року
по 24.06.08 року в сумі 20108 (двадцять тисяч сто вісім) грн. 70 коп., моральну
шкоду в розмірі 1000 (одної тисячі ) грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення з
відповідача КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_1. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 2681 грн. 16 коп. допустити до
негайного виконання.

Стягнути з КП ВМР
„Вінницяміськтеплоенерго” в дохід держави судовий збір в розмірі 17 грн.

Стягнути з КП ВМР „Вінницяміськтеплоенерго” на користь
держбюджету м.Вінниці витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи  в розмірі 7 грн. 50 коп.

В задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_1. до КП ВМР „Вінницяміськтеплоенерго” - відмовити.

Заява про апеляційне
оскарження рішення суду може  бути подана
протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.          Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду Вінницької
області через Староміський районний суд м. Вінниці

Суддя