Справа № 2-40/08
2008 р.       Орджонікідзевський районний суд міста
в складі: головуючого судді - Єрмоленко В.Б.,
при секретарі - Гапоненко В.О.,
за участю адвокатів -ОСОБА_1.,
позивача - ОСОБА_3.,
представника позивача - ОСОБА_4.,
відповідачів - ОСОБА_5., ОСОБА_6.,
представників відповідачів -
представника 3 особи - ОСОБА_8.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові  цивільну
справу за позовом:
ОСОБА_3доОСОБА_5, ОСОБА_6, 3
особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу
ОСОБА_11., Орган опіки та піклування виконкому Орджонікідзевської районної у
м.Харкові ради, ВГРІФО Орджонікідзевського РВ ХМУ УМВС України  в Харківській області, про визнання недійним
договору дарування, визнання права власності на квартиру, визнання недійсним та
скасування реєстрації, виселення та вселення, -
Позивач ОСОБА_3. звернувся  31.03.2006 р. до суду з позовом до племінниці
ОСОБА_5., 3 особа - приватний нотаріус ОСОБА_11. про визнання недійсним
договору дарування квартириАДРЕСА_1 укладеного між сторонами 25 березня 2004 р.
і засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу.
В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3. посилається на те, що  він проживав один і хотів, щоб про нього
піклувалися в старості. Єдиними його родичами є сім'я рідного брата. На початку
2004 р. до нього прийшла дружина брата з дочкою - відповідачкою у справі, і
запропонувала здійснювати за ним догляд, опіку та піклування взамін на
оформлення договору дарування  його
квартири на ім'я ОСОБА_5.  Наміру
безоплатного відчуження квартири він не мав, оскільки інше місце проживання
відсутнє. Після укладення договору відповідачка і члени її сім'ї продовжували
піклувалися про нього, цікавилися станом здоров'я і матеріально допомагали, але
через деякий час ОСОБА_5. заявила, що квартира належить їй, а тому проживати в
ній позивач не має права і вигнала його, але запропонувала  пожити у її матері, проте мати ОСОБА_5. також
перешкоджала його проживанню на своїй жилій площі. Кілька разів позивач
намагався повернутись до своєї квартири, проте двічі його бив чоловік
відповідачки - ОСОБА_6., а потім попередив, що у разі чергової появи його в
квартирі застосує силу, також,
загрожував фізичною розправою. У зв'язку з тим, що позивач боявся
ОСОБА_6., оскільки той раніше був судимий,
то вимушений був шукати притулок у
випадкових знайомих. В процесі розгляду справи позивач уточнив свої
позовні вимоги до ОСОБА_5., ОСОБА_6., 3 особа - нотаріус ОСОБА_11., ВГІРФО
Орджонікідзевського району м.Харкова, орган опіки та опікування виконкому
Орджонікідзевської районної в м.Харкові ради і просив також  визнати недійсною і відмінити реєстрацію
відповідачів в квартирі, виселити їх зі всіма проживаючими з ними членами сім'ї
і вселити позивача, визнати за ним право власності  на квартиру, посилаючись на те, що
відповідачі зареєстровані в квартирі без його згоди, перешкоджають мешканню в
квартирі, він фактично залишився без житла, поневірявся по знайомих ( а.с. 43,
Представник позивача підтримав
позовні вимоги і пояснив, що відповідачі обіцяли допомагати ОСОБА_3.,
піклуватися про нього, лікувати, одягати, але через недовгий час після
посвідчення договору дарування відмовилися від нього, примусили  йти заробляти собі на життя, проте він не
зміг, через вік, влаштуватися на роботу, збирав пляшки,  ходив по сміттєвих кіосках, став
поневірятися, оскільки ніде було жити. Після ночей, що проводив на вулиці,  став інвалідом і йому ампутували ногу у 2007
р. Мати відповідачки хоча і пропонувала, але його не прописувала, а потім
взагалі продала квартиру і виїхала до Росії, сестра ОСОБА_5., яка була
зареєстрована в трикімнатній квартирі,  купила собі інше житло, а ОСОБА_3. опинився на
вулиці, без  яких-небудь коштів для
Відповідачка ОСОБА_5. проти
позову заперечувала, стверджуючи, що після того, як позивач залишився
один,   він прийшов в трикімнатну
квартиру матері відповідачки, вони йому допомагали матеріально, годували,
готували, набували  для нього речей.
Після знайомства у 2000 р. ОСОБА_5. з ОСОБА_6., позивач запропонував їм
проживати в його квартирі і дав згоду на реєстрацію відповідача як квартиранта,
дізнавшись про те, що він ніде не зареєстрований. Через деякий час він також
проявив ініціативу по оформленню договору дарування, як вдячність за утримання.
До 2003 р. він кілька разів приходив в спірну квартиру, а потім перестав
з'являтися, а також проживати в квартирі матері. Після укладення договору
відповідачі продовжували здійснювати
догляд за ОСОБА_3.,  надавали йому
гроші, привозили продукти,  набували
одягу,  здійснювали догляд. Не дивлячись
на те, що в попередньому судовому засіданні вона заперечувала проти вселення
позивача в спірну квартиру, в процесі розгляду справи не заперечувала
зареєструвати ОСОБА_3. в квартирі матері, оскільки спірну квартиру займають
відповідачі з двома дітьми. Проте в судових засіданнях вимоги про вселення
позивача в квартиру підтримала. На час звернення  до суду з позовом, ОСОБА_5. і її син в
спірній квартирі не були прописані, а зареєструвалися перед продажем квартири
по вул.Слинько матір'ю і сестрою, де проживав якийсь час ОСОБА_3. Письмові
заперечення відповідачки долучені до матеріалів справи ( а.с. 30-32, 54-57)
Відповідач ОСОБА_6. позовні
вимоги не визнав і пояснив, що на час знайомства з ОСОБА_5. у 2000 р. він не
мав реєстрації, оскільки  за  попереднім місцем проживання рішенням суду
визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням,  до 2003 р. проживав в з відповідачкою в
трикімнатній квартирі по вул.Слинько, тоді ж влаштувався на роботу в ЖЕД і  ОСОБА_3. запропонував прописати його, але з
умовою оплати комунальних послуг, у зв'язку з тим, що мати відповідачки дозвіл
на реєстрацію зятя в своїй квартирі не давала. З відома позивача був
зареєстрований  в спірній квартирі , як
квартирант, а не постійно. Через деякий час позивач мав намір подарувати йому квартиру,
проте ОСОБА_6. відмовився, оскільки перебуває на черзі для отримання квартири
за місцем роботи. Перед укладенням договору дарування ОСОБА_3. роз'яснювали, у
тому числі і відповідачка ОСОБА_5., про
існування декількох видів договорів дарування, які складаються за життя
і на випадок смерті. Відповідачка ОСОБА_5. допомагала позивачу, привозила
продукти, гроші як до, так і після підписання договору дарування, при цьому не
обговорювалося питання про те, де
проживатиме ОСОБА_3., оскільки його речі були як в спірній квартирі, так
і в квартирі матері ОСОБА_5.
Представник органу опіки та
піклування при вирішенні спору покладається
на розсуд суду, просить врахувати інтереси неповнолітніх дітей,
зареєстрованих в спірній квартирі, стверджуючи, що відповідальність за
порушення прав дитини несуть їх батьки. Проти вимог про визнання угоди
недійсної і питань, пов'язаних з реєстрацією відповідачів в квартирі, не
3 особа - приватний нотаріус
ОСОБА_11. не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності, надавши суду
заяву про те, що перед посвідченням договору вона розмовляла із сторонами,
докладніше і детально роз'яснювала вимоги ст.ст.717, 721, 722 ЦК України про
предмет договору, його суть і правові наслідки. Про те, що дарувальник дійсно
мав наміри передати безоплатно вказану квартиру
при своєму житті на користь ОСОБА_5.,
свідчить завчасно складений їм заповіт на ім'я відповідачки. На питання
нотаріуса про подальше мешкання ОСОБА_3. після відчуження квартири, він
пояснив, що його забирають до себе під опіку батьки ОСОБА_5. в трикімнатну
квартиру. При  вирішенні спору 3 - особа
покладається на висновок суду ( а.с. 14, 117).
Орджонікідзевського РВ в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду
справи повідомлявся завчасно, належним чином,
надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності ( а.с.
Суд,  вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи і
оцінивши надані докази,  приходить
Спірною є однокімнатна
ізольована квартира АДРЕСА_1, яка належала в рівних частинах позивачу ОСОБА_3.
і його батькам ОСОБА_12., ОСОБА_13. на підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного
житлового фонду 25.02.1994 р. Після смерті батьків  позивач успадкував частини квартири, які
належали їм, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом  від 20.10.1998 р. ( а.с. 16-19).
Сторони не оспорювали, що
ОСОБА_3.  інших родичів,  окрім племінниці ОСОБА_5., не мав і після
отримання свідоцтва про право власності на квартиру в цілому в порядку
спадкування за законом, 20.10.1998 р. склав заповіт, яким на випадок його
смерті спірну квартиру заповідав ОСОБА_5., прож.АДРЕСА_2( а.с. 60). Залишившись
один, ОСОБА_3. періодично став проживати по АДРЕСА_2, де були зареєстровані на
06.05.2006 р. ОСОБА_14.- мати відповідачки ОСОБА_5., відповідачка, сестра
останньої ОСОБА_15. з двома неповнолітніми дітьми  ( а.с. 61). В судовому засіданні встановлено,
що відповідачка,  її мати ОСОБА_14.
надавали позивачу  підтримку і допомогу,
зокрема матеріальну, годували його, набували необхідні речі. У 2000 р. в цій
квартирі також став проживати відповідач ОСОБА_6. Сестра ОСОБА_5.- ОСОБА_15. з
двома дітьми проживала у чоловіка.
Відповідачі ОСОБА_5. і
ОСОБА_6.  перебувають у зареєстрованому
шлюбі   з серпня 2001 р. і впродовж  ряду років, з серпня 1999 р. по серпень 2003
р., ОСОБА_6.  ніде не був зареєстрований
( а.с. 95-98). Мати його дружини ОСОБА_5.- ОСОБА_14. в прописці йому відмовила.
Позивач в судовому засіданні стверджував, що відповідачка попросила дозволу
пожити в спірній квартирі разом з чоловіком, проте жодної згоди на реєстрацію
ОСОБА_6. він не давав і дізнався про це тільки після пред'явлення позову до
суду, що спонукало його уточнити свої позовні вимоги. Як пояснили відповідачі,
ОСОБА_6. був прописаний як квартирант, тобто тимчасово, оскільки перебуває  у черзі на отримання квартири.  Відповідач
оплачував   тільки квартплату з
червня 2003 р., в 2005 р. став оплачувати і електропослуги ( а.с. 62-94) .  У 2005 р. ОСОБА_6. зареєстрував в цій
квартирі малолітню дочку ОСОБА_16, 2005 р. народження. Відповідачка на той
момент була зареєстрована в 3-кімнатній квартирі матері.
Судом витребувана офіційно
завірена начальником ВГІРФО Орджонікідзевського РВ копія форми № 15 ( а.с.
127), з якої випливає, що ОСОБА_6. просив у серпні 2003 р. постійно прописати
його одного до  ОСОБА_3. вАДРЕСА_1. Ким
фактично складено і підписано таку заяву від імені ОСОБА_6.  не встановлено. Позивач категорично
заперечував свою згоду на реєстрацію ОСОБА_6. в квартирі і за його клопотанням
судом призначалася судово-почеркознавча експертиза за експериментальними
та  вільними зразками підпису ОСОБА_3.,
зокрема наявних в матеріалах справи ( а.с. 3,5, 15, 21, 37, 44, 45, 48, 52, 60,
118, 125, 167, 174( оригінал заяви на приватизацію), 184-186).
Відповідно до висновку судово-почеркознавчої
експертизи, проведеної старшим науковим співробітником Харківського НДІ судових
експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса, що має кваліфікацію судового експерта
1 класу і стаж експертної роботи  з 1962
р., підпис від імені ОСОБА_3в рядку «Підпис особи, що надала житлову площу»
заяви форми № 15 від імені ОСОБА_6. на ім'я начальника відділу внутрішніх справ
Орджонікідзевського району про надання постійної прописки від 06.08.2006 р.
(а.с.  127), електрофотокопія якого
представлена на дослідження, виконана не ОСОБА_3, а іншою особою, але з
наслідуванням його підпису ( а.с.204-206). Вказаний висновок експертизи
підтверджується іншими доказами у справі, у тому числі і поясненнями позивача,
а тому підстав для його неприйняття,  як
одного з доказів, у суду не має.
Беручи до уваги, що реєстрація
ОСОБА_6. проведена з порушенням діючого порядку, за відсутності згоди власника
квартири, вона підлягає скасуванню.
Судом встановлено, що 25.03.2004
р. ОСОБА_3. і ОСОБА_5. уклали договір дарування квартири, який посвідчений
приватним нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_11За вказаним договором ОСОБА_3. подарував
квартиру АДРЕСА_1ОСОБА_5. Відповідачка допомагала матеріально ОСОБА_3. до і
після укладення договору. Таку допомогу ОСОБА_3. приймав з вдячністю та
сподівався, що одержуватиме її і надалі, а тому за власною ініціативою вирішив
подарувати квартиру племінниці. Зазначені обставини стверджуються поясненнями
сторін, зібраними та дослідженими доказами по справі.
Таким чином, між сторонами
фактично виникли стосунки, які передбачені договором довічного утримання і лише
на підставі того, що ОСОБА_5. буде утримувати і надалі позивача, погодився
подарувати квартиру. Позивач не має ніякого іншого майна, найцінніше,  що мав,
безоплатно подарував відповідачці, а тому суд вважає, що підписання
договору було вчинено під впливом помилкового розуміння своїх дій.
З пояснень нотаріуса вбачається,
що ОСОБА_3. запевнив її в тому,  що після
підписання договору  його забирають під
опіку батьки ОСОБА_5. в трикімнатну квартиру. Посилання нотаріуса на те, що
дарувальник дійсно мав наміри передати квартиру ще за час життя  своїй племінниці,  спростовуються її ж ствердженнями, що  позивач завчасно склав заповіт на її ім'я.
Вказані дані свідчать про те, що складаючи заповіт ОСОБА_3. припускав, що
квартира перейде у власність відповідачці тільки після його смерті.
Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що
в травні 2005 року він познайомився з ОСОБА_3..
і залишив проживати у себе, оскільки йому ніде було переночувати, з
власної  квартири його вигнали родичі,
хоча обіцяли за ним доглядати, утримувати і годувати.
Допитані свідки ОСОБА_14.,
ОСОБА_15.- мати та сестра відповідачки стверджували, що позивач не бажав у них
прописуватися і його не примушували дарувати квартиру, з неї не виганяли. У
підтвердження наміру не позбавити позивача житлової площі, де б він міг
проживати,  і судячи з акту ЖЕД-165 про
те, що позивач проживав в одній з кімнат трикімнатної квартири тривалий час, а
дві інші  були закриті на замки( а.с.
61), ОСОБА_14, ОСОБА_15і ОСОБА_5
15.11.2006 р., тобто в день судового засідання, подали заяви, з якої
випливає,   що вони не заперечують
прописати ОСОБА_3в АДРЕСА_2, де вони проживають ( а.с. 164-166). Тим часом, в
подальших судових засіданнях стало відомо, що саме цього дня, тобто 15.11.2006
р.,  вказану квартиру вони продали, що
підтверджується відповідною довідкою КП «Харківське бюро технічної
інвентаризації». Більш того, ОСОБА_5. і її син ОСОБА_18. 01.11.2006 р.
зареєструвалися в спірну квартиру на підставі договору дарування, при цьому
перед приватизацією і продажем квартири, ОСОБА_5. знялась з реєстрації  з колишнього місця проживання, тобто 3-х
кімнатної квартири. Згідно наявних у справі матеріалів, ОСОБА_18. в
трикімнатній квартирі зареєстрований не був ( а.с. 61). Вказані обставини
свідчать про те, що  позивач опинився на
вулиці, не маючи ніякого іншого житла. У ході розгляду справи встановлено, що
ОСОБА_6. зареєстрований в квартирі без згоди ОСОБА_3.,  відповідачка перереєструвалася за місцем
свого фактичного проживання в спірну квартиру, там же були зареєстровані  її діти, квартира матері продана і позивач в
результаті таких дій позбавлений
житлового приміщення.
Оцінюючи здобуті в судовому
засіданні докази суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3. не мав  намірів безоплатно передавати квартиру
відповідачці ОСОБА_5. і  підписання
договору було здійснено під впливом помилкового розуміння своїх дій, тому в цій
частині позовні вимоги знайшли  своє
підтвердження. Підписанню договору дарування сприяв  той
факт,  що  позивач залишився один,  є хворою людиною, основним  мотивом підписання договору дарування було те,
що відповідачка допомагала позивачу матеріально ще до укладання  договору і буде надавати таку допомогу і
після його підписання.
На теперішній час позивач  є інвалідом, потребує стороннього догляду і
матеріального забезпечення, коштів для існування не має, що позначається на його
фізичному та і психологічному стані.  За
наявності  зазначених обставин у їх  сукупності суд, давши їм належну оцінку,
дійшов висновку про задоволення позову.
Позов про виселення ОСОБА_5. пред'явлено з підстав визнання недійсним
договору дарування. Відповідно до ст.ст.216, 229 ЦК України квартиру необхідно
повернути позивачеві.
Доводи про те, що позивачем порушені положення ст.728 ЦК України, не
заслуговують уваги, оскільки строк позовної давності в один рік поширюється до
вимог про розірвання договору дарування, однак в цьому випадку ставиться
питання про визнання недійсним договору дарування, отже до цих правовідносин
застосовується загальний строк позовної давності.
На підставі викладеного і
керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60,  209,
212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.16, 216, 229 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_3доОСОБА_5, ОСОБА_6, 3 особи - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11., Орган опіки та піклування
виконкому Орджонікідзевської районної у м.Харкові ради, ВГРІФО
Орджонікідзевського РВ ХМУ УМВС України
в Харківській області - задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 25.03.2004 р. між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_11. Визнати за ОСОБА_3 право власності на АДРЕСА_1
Визнати недійсною та скасувати
реєстрацію у зазначеній квартиріОСОБА_5, ОСОБА_6 таОСОБА_16, 2005 р.
народження, і ОСОБА_18, 1995 р. народження, та виселити їх зАДРЕСА_1без надання
іншого жилого приміщення.
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до 3 травня 2008 р. через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в
порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ -