Справа
№2-1025/08
24 квітня 2008 року     Індустріальний районний суд міста
у складі головуючого
судді
при секретарі  - Олексенко М.В.
за участю адвоката          ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління житлового господарства
міської ради , Виконкому Дніпропетровської міської ради ,
комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську Ради “
визнання недійсним рішення виконкому , приватизації житла , свідоцтва про
власності на житло , розпорядження органу приватизації та поновлення
Позивачка звернулась до суду з даним
позовом , просить визнати
рішення виконкому , приватизації житла , свідоцтва про право

власності
на житло , розпорядження органу приватизації та поновлення терміну .

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що 11 листопаду

1988
року рішенням виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська №

556
змінені умови договору найму та розділені лицьові рахунки за домовленістю

між
батьком та матір'ю  позивачки без  встановлення кому і які кімнати виділено

в
користування .

10 грудня
1989 року  по заяві відповідачки
ОСОБА_2 орган

приватизації
прийняв розпорядження № 33901-98  згідно
якого квартира 3АДРЕСА_1 передавалась у приватну

спільну
сумісну власність.

10 грудня 1998 року на підставі цього
розпорядження виконкомом

Дніпропетровської
міської ради народних депутатів було видано свідоцтво про

власність
на житло на ім'я    ОСОБА_2 на 65100
спільної квартири , в

якості
члена сім'ї  туди вписана позивачка .
Батько позивачки ОСОБА_3

відмовився
від участі в приватизації.

Позивачка вважає , що приватизація 65100
частини квартири АДРЕСА_1 проведена з порушенням Закону

України
“Про приватизацію державного житлового фонду “ та ст. 48 ЦК України в

редакції
1963 року , який діяв на час приватизації квартири.

Рішенням Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 20

червня
2007 року ОСОБА_1 відмовлено в позові про визнання недійсним

свідоцтва
про право власності на житло та розпорядження органу приватизації.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з
цивільних справ Апеляційного

суду
Дніпропетровської області це рішення було скасовано і повернуто на новий

розгляд.

Позивачка у судовому засіданні підтримала
свої позовні вимоги у повному

обсязі
.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала , не
заперечує проти його

задоволення.

Представник управління Житлового
господарства виконкому

Дніпропетровської
міської ради, Виконкому Дніпропетровської міської ради ,

виконавчого
комітету Індустріального району м. Дніпропетровська  у судове

засідання
не з'явилися , про час і місце слухання повідомлені належним чином.

Відповідно
до ст.169 ЦПК України суд ухвалив слухати справу без їх участі  на

підставі
наявних у ній даним та доказам.

Суд , вислухавши пояснення сторін , думку
адвоката , дослідивши

матеріали
справи , вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних

підстав.

В судовому засіданні  встановлено , що  батьки позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2
зареєстрували шлюб 18 жовтня 1975 року (а.с.16).

Згідно ордеру № 588 серії 01 від 14 жовтня
1987 року їм , на сім'ю  з

трьох
чоловік була надана квартира  АДРЕСА_1 .
Квартира складається з двох кімнат площею 17,2 кв. метри та

10,2
кв. метри (а.с.9).

11 листопада 1988 року рішенням виконкому
Індустріальної районної ради

№
556 змінені умови договору найму та розділені лицьові рахунки за домовленістю

між
відповідачкою ОСОБА_2 та  її чоловіком
ОСОБА_3 (а.с.15).

Із тексту рішення вбачається, що виконком
Індустріальної районної ради

не
конкретизував кому і які кімнати виділені в користування чим порушив ст. 104

ЖК
України згідно якої  розподіл жилого
приміщення  проводиться в тому разі
,

якщо
жилу площу , що припадає на нього може бути виділено у вигляді

ізольованого
приміщення , при відповідності розміру житлової площі яка

приходиться
на долю наймача , або членів його сім'ї розміру житлового

приміщення
, на яке укладається договір найму .

Як видно з матеріалів справи житлова площа
квартири складає 27,4 кв.

метри
, на момент постанови рішення в квартирі мешкало 3 особи , це означає, що

на
кожного приходилось по 9,1 кв. метри . Спірна квартира складається з двох

кімнат
площею 10, 2 кв. метри  та 17,2 кв. метри
, з цього витікає неможливість

розподілу
квартири не ущемляючи інтереси мешканців.

Також у судовому засіданні встановлено ,
що незважаючи на розподіл

квартири
, та розірвання шлюбу  відповідачка
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

продовжували
проживати однією сім'єю  та вести сумісне
господарство.

20 січня 1989 року у них народилась
ОСОБА_1- позивачка по

справі,
реєстрація її народження в органах РАГСу проводилась  за сумісною

заявою
батьків і вона була вписана в лицьовий рахунок спірної квартири до своєї

матері
ОСОБА_2(а.с.18)

Батьки позивачки  продовжували проживати однією сім'єю , вели
спільне

господарство
, квартира знаходилась у комунальній власності .

З ініціативи відповідачки ОСОБА_2 10
грудня 1998 року орган

приватизації
прийняв розпорядження № 33901 -98 згідно якого квартира АДРЕСА_1 передавалась
у приватну

спільну
сумісну власність (а.с.33-38).

10 грудня 1998 року виконкомом
Дніпропетровської міської ради народних

депутатів
на підставі вказаного розпорядження було видано свідоцтво про

власність
на житло на ім'я  відповідачки ОСОБА_2 на
65100 спірної

квартири
, так як батько відповідачки не виявив бажання приймати участь в

приватизації,
позивачка ОСОБА_1була вписана в свідоцтво як член сім'ї

(а.с.71-73).

В свідоцтві про власність також не вказано
, які саме приміщення

складають
65100 вказаної квартири.

Крім того, в спірній квартирі знаходяться
місця спільного користування

,
але ні де не оговорюється яким же чином повинні користуватися даною квартирою

її
мешканці , коли одна частина знаходиться у комунальній власності , а інша у

приватній.

9 вересня 2006 року помер батько позивачки
ОСОБА_3 ,  його

частина
в спірній квартирі  на теперішній час
знаходиться на балансі виконкому.

На час приватизації квартири позивачка
була неповнолітньою , не

цікавилась
цими питаннями , на цей час від матері дізналась про вищевикладене ,

просить
визнати причину пропуску строку звернення до суду для оскарження

приватизації
квартири поважною і поновити його.

Суд вважає , що приватизацією квартири
АДРЕСА_1 були порушені особисті і майнові права пзивачки

згідно
вимог ст..48 ЦК України у редакції 1963 року , який діяв на час

приватизації
квартири.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст..ст. 5,10,212-218 ЦПК України

,
ст.48 ЦК України у редакції 1963 року , ст.104 ЖК України , Законом України

“Про
приватизацію державного житлового фонду “ , -

В
И Р І Ш И В :

Визнати поважним пропуск терміну звернення
ОСОБА_1 до суду та поновити його .

Визнати недійсним рішення виконкому
Індустріальної районної ради м.

Дніпропетровська  № 556 від 11.11.1998 року

Визнати недійсною приватизацію 65100
частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво на право
власності на 65100 частини

квартири
3АДРЕСА_1 від 10 грудня

1988т.
на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати недійсним розпорядження органу
приватизації № 33901 - 98 від

10.12.1998
року на приватизацію 65100 квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено позивачем в
апеляційному порядку до

апеляційного
суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд

шляхом
подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної

скарги
, або шляхом подання в десятиденний строк заяви про апеляційне

оскарження
і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя:

В.П.
Чебикін