Справа № 22ц-1143/2008
Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю.К..
Категорія - цивільна
Доповідач - губар в.с.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

Іваненко
Л.В..,

суддів:

губар
в.с., Демченко Л.М.,

при секретарі:

сетченко
н.м.,

за участю:

Кравченко А.А., Бузиної Н.В.,
Луцишиної В.М., Тікунової О.Л., Пархоменка П.І., Черевка А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними скаргами  виконавчої дирекції Чернігівського обласного
відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
та  прокуроратури м.Чернігова   на
рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова  від 07 травня 2008 року у справі за
позовом  прокуратури м.Чернігова в
інтересах держави в особі виконавчої дирекції Чернігівського обласного
відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності  до
ОСОБА_1, ОСОБА_2про визнання трудового договору недійсним,

в с т а н о в и в:

В
апеляційних  скаргах  виконавча дирекція Чернігівського обласного
відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності
та  прокуроратура  м.Чернігова
просять рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити   позовні вимоги
прокуратури м.Чернігова.

Оскаржуваним рішенням Новозаводського
районного суду м. Чернігова  від 07
травня 2008 року в задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційних  скарг зводяться до того, що рішення суду є
незаконним, оскільки прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального
права, без врахування фактичних обставин справи.

Апелянти стверджують,  що трудовий договір, укладений між  суб”єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1.
та ОСОБА_2.,  є правочином, на який
поширюються  і норми   трудового законодавства,  і Цивільного кодексу України. Апелянти
наполягають, що відповідно до ст.234 ЦК України
цей трудовий договір є фіктивним,
суперечить вимогам ч.5 ст.203 ЦК України, а тому, згідно до ч.3 ст.215
ЦК України суд повинен був його визнати
недійсним, зважаючи, що у справі достатньо  доказів, які у повній мірі підтверджують обгрунтованість
вимог прокуратури м.Чернігова.  На думку
апелянтів,  суд необгунтовано не врахував
вимоги  Закону України  „Про загальнообов”язкове державне соціальне
страхування у зв”язку з тимчасовою втратою працездатності  та витратами, зумовленими похованням”, вимоги
ст.21 КЗпП України  та не взяв до уваги
ті обставини, що  ОСОБА_1.  безпідставно призначив ОСОБА_2.  премію у завищених розмірах,  хоча
юридичні наслідки оспорюваного трудового договору  відсутні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного
суду, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши та дослідивши матеріали справи і доводи апеляційних скарг,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню,   виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
між суб”єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1. та ОСОБА_2. був укладений
трудовий договір від 13 березня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2.
була прийнята на посаду менеджера з оплатою праці   у розмірі не нижче прожиткового мінімуму
та  з виплатою премії щомісячно. У
договорі визначені також  посадові
обов”язки ОСОБА_2., встановлено  щоденну
тривалість робочого  часу та визначені
вихідні дні  і зазначений договір   03 квітня 2007 року був зареєстрований  у Чернігівському міському центрі зайнятості (а.с3).

Сукупність досліджених апеляційним
судом доказів, наявних у матеріалах справи, приводить апеляційний суд до
переконання,  що позовні  вимоги
прокуратури м.Чернігова є необгрунтованими і суд першої інстанції не мав
передбачених законом підстав для їх задоволення, оскільки Кодекс законів про
працю України регулює трудові відносини всіх працівників, а законодавство про
працю, яке складається з Кодексу законів про працю України  та інших актів законодавства України,
прийнятих відповідно до нього,  регулює
трудові відносини працівників  усіх
підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності
і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором.  Держава гарантує працездатним громадянам, які
постійно проживають на території України, вільний вибір виду діяльності та
правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу.

Вимоги до трудового договору визначені
ст.ст.21-25 КЗпП України. Відповідно до положень ЦК України трудовий договір не
являється  цивільно-правововою угодою
тому   норми  ст.ст. 203, 215,  234,ЦК України на нього не розповсюджуються.

Апеляційний суд  відхиляє доводи апелянтів про необхідність
застосування до трудових правовідносин, які мали місце між  ОСОБА_1. та ОСОБА_2.,  норм Цивільного кодексу  України, оскільки трудове  і цивільне право є самостійними  галузями законодавства, які мають  різні предмети і методи регулювання
правовідносин і  діють самостійно одне
від одного.  Зокрема,  трудове право - це галузь права, що регулює
суспільні відносини, які  виникли  у зв”язку з використанням найманої праці
громадян у державних, колективних, кооперативних, громадських організаціях та установах,
на підприємствах будь-якої форми власності. Цивільне право - галузь права,  нормами якої регулюються  майнові та особисті немайнові  відносини.

Апеляційний суд не приймає до уваги, як
необгрунтовані,   твердження   апелянтів про  недійсність укладеного між  ОСОБА_1. та
ОСОБА_2.  трудового договору і
матеріали справи  не містять доказів на
підтвердження   того, що  ОСОБА_1. та ОСОБА_2.  не виконували
умов  зазначеного трудового
договору.

Чинне
законодавство України не містить
положень, які б обмежували право роботодавця - суб”єкта  підприємницької діяльності на видання наказів
щодо працівників стосовно наявних між ними трудових правовідносин та  на самостійне визначення ними  розміру премії  працівників,
тому  доводи апелянтів щодо
неможливості  видання наказів
ОСОБА_1.   стосовно ОСОБА_2. та   завищеного розміру сплаченої ОСОБА_2.
премії  не грунтуються на законі і
не  можуть бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення суду.

Сукупність наявних у справі доказів
приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно
встановлені правовідносини між сторонами і їм дана вірна юридична оцінка.

Апеляційний суд погоджується з даним
висновком суду першої інстанції, який повністю грунтується на вимогах  закону.

Доводи апеляційних скарг не дають
підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та
процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного
вирішення справи і не містять передбачених зконом підства для скасування
рішення суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.  209, 218, 303, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги
виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення фонду
соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та   прокуратури м.Чернігова   відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду
м. Чернігова  від 07 травня 2008
року  залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але
може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: