справа №2-879/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

09.06.2008
року  Печерський районний суд м. Києва в
складі:

Головуючої-  судді
Супрун Г.Б.

при
секретарі-           Демченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду в м.Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Печерське РУ ГУ МВС України в
м.Києві,  про усунення перешкод в
здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом позбавлення
права користування нею та зняття з реєстрації,-

Встановив:

Позивач
звернувся до суду з даним позовом , в якому просить виселити з квартири колишню
дружину ОСОБА_2. Мотивує позов тим, що шлюб з відповідачкою розірвано
16.01.1008р. рішенням Печерського районного суду м.Києва, спільних дітей не
мають. Після розірвання шлюбу вона продовжує проживати в його квартирі,що належить
йому на праві приватної власності, чим створює неможливі умови проживання в
одній квартирі, вчиняє скандали, він позбавлений можливості спілкуватись зі
своєю дочкою, і відповідачка
відмовляється переїхати в свою однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Тому просить
виселити її та зняти з реєстраційного обліку.

В
судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 уточнили позовні вимоги
. Просили виселити відповідачку на підставі ст.116, 157 ЖК України та усунути
перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом
позбавлення відповідачки права користування житловим приміщенням на підставі
ст.ст.386,391 ЦК України  і зняти з
реєстрації. Мотивує вимоги тим , що вона самовільно зайняла кімнату з балконом(
спальню), в зв»язку з чим позивач позбавлений можливості користуватися ним,
також позбавлений можливості оселити в цій кімнаті іншу особу, з якою бажає
проживати разом, запрошувати в гості дочку з онуками. Відповідачка робить
неможливим проживання в одній квартирі, не сплачує комунальні послуги.
Одночасно позивач пояснив, що невелика пенсія та ріст цін на товари змусили
його прийняти рішення про продаж квартири, але факт проживання та реєстрації
ОСОБА_2. перешкоджає вільно розпорядитися своєю власністю.

Відповідачка
та її представник ОСОБА_4 проти позову заперечували. Позивачка пояснила, що
після реєстрації шлюбу у 1989р. з ОСОБА_1. проживала з ним у його квартирі, а
пізніше у 1995р. він її прописав до себе в квартиру за своєю заявою як дружину,
де вона проживає до теперішнього часу. Відносини між ними стали погіршуватися у
2006р., тому з кінця 2007р. вони стали проживати в різних кімнатах, він надав
їй меншу кімнату з балконом, а собі визначив велику кімнату. В зв»язку з
конфліктними відносинами вони неодноразово викликали працівників міліції.
Вважає, що набула права користування спірною квартирою,  тому немає підстав для позбавлення її права
користування квартирою, іншого житла у неї немає.

Представник
3-ї особи в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи
повідомлений належно, тому суд вважає можливим слухати справу у його
відсутності.

Вислухавши
позивача, відповідача, їх представників, дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступного.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 є власник квартириАДРЕСА_2 що підтверджується
свідоцтвом про свідоцтво про право власності на житло, видане 14.12.1993 року (
а.с.7)

Сторони
зареєстрували шлюб 25.02.1989р. (а.с.76), який розірвано 16.01.2008р. рішенням
Печерського райсуду м.Києва ( а.с.82).

Після
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 за своєю заявою прописав до себе в квартиру ОСОБА_2.
як дружину 06.06.1995р. ( а.с.51)

З цього
часу вони проживали однією сім»єю, користувалися квартирою спільно, ніякої
домовленості щодо користування кімнатами не було. Лише восени  2007року після того, як стосунки між ними
погіршилися, вони стали проживати в різних кімнатах. Дані факти сторонами не
оспорюються.

Як
пояснив позивач, він сам особисто вирішив залишить відповідачці кімнату меншею
площею 13,6 к.м - спальню, а сам лишився в великій кімнаті площею 18,3 кв.м.

Це ж саме підтвердила і відповідачка. Тому твердження
позивача, що відповідачка самовільно зайнята кімнату з балконом безпідставні.

Відповідно
до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які
проживають разом з ним, із систематичним порушенням  правил соціалістичного співжиття роблять
неможливим  проживання в одній квартирі,
а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення
винних провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З тих
підстав, що зазначені в позовній заяві, статтею 116 ЖК України не передбачено
виселення без надання іншого приміщення. Наявність конфліктних відносин між
сторонами не є підставою для виселення одного з колишніх членів сім»ї.

Як
пояснили сторони, і цей факт не оспорюється, що відносини між ними конфліктні і
вони викликали працівників міліції, перебуваючи ще в шлюбі.

Це
підтверджується також постановою Печерського РУ ГУ МВС України в м.Києві про
відмову в порушенні кримінальної справи від 23.02.2006р. Доречі, з відмовного
матеріалу,  який оглядався в судовому
засіданні, вбачається, що ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_2. Крім того,
при відбиранні пояснень, обзивав дільничого інспектора та погожував йому
звільненням з роботи.

Даний
доказ спростовує посилання позивача, що саме відповідачка робить
неможливим  проживання в одній квартирі.

Слід
зазначити, що після уточнення позовних вимог в новій редакції позовної заяви
від 09.06.2008р. позивач просив усунути перешкоди  у здійсненні права користування та розпорядження
квартирою шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням ОСОБА_2.

Згідно
ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування.

З 1995р. ОСОБА_2. набула права користування даної
житлової площі, іншого житла в неї немає і не було на момент реєстрації , і
підстав для позбавлення такого права немає.

Посилання
позивача, що ОСОБА_2. має інше житло не знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні. Відповідачці з її сином належала 2/3 частини  в трикімнатній квартирі  по АДРЕСА_3. Дану квартиру обміняли на дві
однокімнатні квартири в січні 1995р. згідно договору обміну квартир( а.с.57 ),
а ОСОБА_1 прописав її до себе як дружину в червні 1995р. Тобто ОСОБА_2. жодного
дня  не проживала  та не була зареєстрована в однокімнатній
квартирі свого сина АДРЕСА_4, тому не набула права на користування цієї
квартири. Про це було відомо позивачу. Також, як пояснив позивач, посилання в
уточненій позовній заяві на прийняття відповідачкою квартири у спадщину від
своєї матері є опискою.

Згідно
ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою
вчинення певних дій  для запобігання
такому порушенню.

В своїх
вимогах позивач та його представник не ставили таких вимог, передбачених цією
нормою. А просили позбавити відповідачку права користування житловим
приміщенням, тоді як  жодного доказу щодо
втрати  такого права суду не навели.

Враховуючи
наведене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов
не доведений, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись
ст.ст.116, 157 ЖК України, ст.ст.386,391,395, 405 ЦК України, ст.ст.10,11, 60,
212-215 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Печерське РУ ГУ МВС України
в м.Києві,  про усунення перешкод в
здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом  позбавлення права користування нею та зняття
з реєстрації - відмовити.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду подається протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Апеляційна
скарга подається протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заява та
апеляційна скарга подаються до Апеяційного суду м.Києва через Печерський
районний суд м.Києва.

Суддя: