УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 лютого 2008
року                                                                      м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Григор'євої Л.І.,

суддів:                    Барсукової
В.М.,         Балюка М.І.,

Косенка В.Й.,
Данчука В.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
(далі - ВАТ) «Криворізький залізорудний комбінат», відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області
(далі - відділення Фонду) про стягнення заборгованості за щомісячними
страховими виплатами, компенсації за порушення строків виплати та перерахунок розміру
виплат,

в с т а н о
в и л а:

У січні 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до
суду з указаним позовом, зазначав, що перебував у трудових відносинах з в/о
«Кривбасруда» (нині - ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат») з 1983 року до
2004 року. У січні 1984 року отримав травму на виробництві, а в березні 1996
року йому було встановлено професійне захворювання. У зв'язку з травмою та
професійним захворюванням йому було встановлено ступінь стійкої втрати
професійної працездатності, в тому числі висновком МСЕК від 20 квітня 2004 року
- 50% безстроково.

З лютого 1996 року до 1 квітня 2001 року
щомісячні виплати по  відшкодуванню шкоди
проводило підприємство, а з 1 квітня 2001 року до цього часу - відділення
Фонду.

Вважав, що ВАТ «Криворізький залізорудний
комбінат» неправильно проводило перерахунок розміру відшкодування втраченого
заробітку через  невірне застосування
коефіцієнту підвищення тарифних ставок та посадових окладів, а також їх
незастосування, у зв'язку з чим у відповідачів виникла  заборгованість по відшкодуванню втраченого
заробітку та щомісячних страхових виплатах.

Посилаючись на викладене, просив стягнути з
ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» заборгованість по відшкодуванню
втраченого заробітку за період з 1 лютого 1996 року до 1 квітня 2001 року в
розмірі 3334 грн. 99 коп., компенсацію за порушення строків виплати
відшкодування за період з 1 січня 1998 року до 1 квітня 2001 року в розмірі
2189 грн. 23 коп., з відділення Фонду - заборгованість за щомісячними
страховими виплатами за період з 1 квітня 2001 року до 1 березня 2006 року в
розмірі 5372 грн. 76 коп., компенсацію за порушення строків виплати щомісячних
страхових виплат за період з 1 квітня 2001 року до 1 січня 2006 року в розмірі
3140 грн. 35 коп. та щомісячно страхові виплати в розмірі 801 грн. 67 коп.,
починаючи з 1 березня 2006 року до зміни обставин.

Рішенням Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 22 листопада 2006 року позов задоволено частково. Стягнуто з
ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача заборгованість по
відшкодуванню втраченого заробітку за період з 28 лютого 1996 року до 1 квітня
2001 року в розмірі 3183 грн. 01 коп., компенсацію за порушення строків виплати
відшкодування за період з 1 січня 1998 року до 1 квітня 2001 року в розмірі
2211 грн. 61 коп. Стягнуто з відділення Фонду на користь позивача
заборгованість за щомісячними страховими виплатами за період з 1 квітня 2001
року до 1 березня 2006 року в розмірі 5338 грн. 53 коп., компенсацію за
порушення строків виплати щомісячних страхових виплат за період з 1 квітня 2001
року до 1 січня 2006 року в розмірі 927 грн. 10 коп. та щомісячно страхові
виплати в розмірі 801 грн. 67 коп., починаючи з 1 березня 2006 року до зміни
обставин, що тягнуть їх перерахунок або припинення відповідно до закону. У
іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської
області від 21 червня 2007 року зазначене рішення суду скасовано, ухвалено
нове, яким позов задоволено частково. Стягнуто з відділення Фонду на користь
позивача заборгованість за щомісячними страховими виплатами за період з 1
лютого 2003 року до 1 лютого 2006 року в розмірі 4155 грн. 87 коп. та щомісячно
страхові виплати в розмірі 666 грн. 39 коп., починаючи з 1 лютого 2006 року до
зміни обставин, що тягнуть їх перерахунок або припинення відповідно до закону.
У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі відділення Фонду просить рішення
апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони  посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, апеляційний суд виходив із того, що ВАТ «Криворізький залізорудний
комбінат» було невірно застосовано коефіцієнти підвищення тарифних ставок і
посадових окладів при перерахунку позивачу розміру відшкодування втраченого
заробітку, внаслідок чого утворилась заборгованість по вказаним виплатам.

Проте з таким висновкам апеляційного суду
погодитися не можна.

Згідно п. 28 «Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків» зі  змінами,
внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 1100 від 3 жовтня 1997 року,
починаючи з 1 січня 1998 року - перерахований або нарахований розмір втраченого
заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не
може бути більшим від середньомісячного заробітку відповідного працівника
(після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи протягом повного
календарного місяця або у перерахунку на повний календарний місяць роботи.

У порушення вимог ст. 213 ЦПК України, суди
як першої, так й апеляційної інстанцій, не перевірили, чи відбулося фактичне
підвищення заробітної плати по підприємству, не витребували і не дали оцінку
відомостям про нарахування і одержання заробітної плати за професією позивача в
оспорюваний період, що позбавляє можливості перевірити правильність чи
неправильність застосування підприємством коефіцієнтів підвищення тарифних
ставок і посадових окладів при перерахунку позивачу розміру відшкодування
втраченого заробітку.

Крім того, суд не перевірив доводи
представника товариства про те, що після введення договірної заробітної плати,
ідеального підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві
фактично не проводилось у зв'язку з тим, що при підвищенні тарифних ставок
мінялася структура заробітної плати.

Оскільки вказані порушення матеріального та
процесуального процесуального права були допущені судом першої інстанції і не
усунуті апеляційним судом, рішення районного та апеляційного суду підлягають скасуванню
з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області
задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від
22 листопада 2006 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області
від 21 червня 2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко