Справа № 22ц-208/08                           Головуючий у 1
інстанції - Івасюта Л.В.
Доповідач - Здрилюк О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е
М   У К Р А Ї Н И

09 квітня 2008 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів: Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Савчук О.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1.,

пр-ка позивача - ОСОБА_2.,

пр-ка відповідача - ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_4і
Відкритого акціонерного товариства «Луцьке ремонтно-транспортне підприємство»
про визнання права користування жилим приміщенням та вселення і позовом
ОСОБА_4до ОСОБА_1про усунення перешкод в здійсненні права власності на жиле
приміщення за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1на рішення Луцького
міськрайонного суду від 04 жовтня 2007 року,

В С Т А Н О В
И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 04 жовтня 2007 року в позові ОСОБА_1. в даній справі відмовлено, а позов
ОСОБА_4. задоволено.

Зобов'язано відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Луцького району зняти з реєстрації ОСОБА_1в квартирі АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням цього ж суду від 17 грудня 2007 року доповнено рішення
суду від 04 жовтня 2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_1на користь держави несплачений судовий збір в розмірі 8
грн. 50 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1на користь ОСОБА_4витрати по оплаті судового збору в
розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 7 грн. 50 коп..

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду від
04.10.2007 р. та постановити нове - по суті позовних вимог.

Вважає, що допущено невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем та відповідачем склались орендні відносини, які полягали в тому,
що позивач користувався належними відповідачу земельною ділянкою, хлівом та
погребом, за що сплачував останньому орендну плату у вигляді частини вирощеної
продукції та зібраного врожаю. Позивачем не доведено факту постійного проживання
у квартирі відповідача, його вселення як члена сім'ї та ведення спільного
господарства. А реєстрація ОСОБА_1. в квартирі ОСОБА_4. створює останньому
перешкоди в здійсненні права власності на жиле приміщення.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши докази в межах доводів апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як встановлено в суді першої інстанції, позивач перебуває в зареєстрованому
шлюбі, від якого народилось четверо дітей, які є неповнолітніми. Зі своєю
сім'єю він проживає в належній його дружині та дітям на праві власності
квартирі багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2(а.с.77).

Сторони ствердили, що вони не
перебувають в родинних стосунках і позивач відповідачу не являється племінником,
як це зазначено у виданій сільрадою довідці про склад сім'ї (а.с.10).

Відповідач, враховуючи скрутне
майнове становище позивача та фактичне його проживання навпроти своєї квартири,
на прохання останнього погодився надати в користування належні йому город - для
вирощення врожаю, підвал - для його зберігання та хлів - для утримання свиней і
птиці, розпорядившись таким чином своєю власністю, за що позивач розраховувався
з ним частиною вирощеної продукції та зібраного врожаю.

Саме в зв'язку з необхідністю
користуватись зазначеним вище майном позивач і перебував в дворі будинку,
належного відповідачу, де його бачили всі допитані судом свідки.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суд першої інстанції на підставі встановлених в суді обставин прийшов до
правильного висновку, що позивач в квартиру відповідача не вселявся і не
проживав разом з ним, а відповідно і не набув права на користування жилим
приміщенням.

Згідно п.2 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003
року № 35, реєстрація фізичних осіб за місцем проживання ґрунтується на
принципі вільного обрання місця проживання.

А пунктом 3 зазначеного Тимчасового порядку… визначено, що місцем
проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає.

Колегія суддів приходить до висновку, що реєстрація позивача в квартирі
відповідача фактично носить формальний характер.

Вказана обставина стверджується ще й тим, що, будучи до 04.04.2003 року
зареєстрованим в іншому населеному пункті, позивач по місцю реєстрації фактично
не проживав, але й з реєстраційного обліку не знімався.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання представника позивача на
те, що при задоволенні позову ОСОБА_4. судом першої інстанції порушено вимоги
ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання
в Україні». Зазначена норма закону вказує на підстави, при яких особу може бути
знято з реєстрації відповідним уповноваженим органом, а не на підстави, на які
може покликатись позивач при зверненні з позовом в суд.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України, яка регулює захист права
власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Таким чином, з врахуванням встановлених фактів суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку про підставність вимог ОСОБА_4. щодо зняття ОСОБА_1. з
реєстрації у спірній квартирі.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно
визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права,
що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення постановлене з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314,
315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1відхилити, а рішення
Луцького міськрайонного суду від 04 жовтня 2007 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Судді