Справа
№2-152/08
Р  І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 березня 2008 року.  Індустріальний районний суд міста
Дніпропетровська

у
складі головуючого

судді
Чебикіна В.П.

при секретарі   -
Кондрашові І.О.

з участю адвоката                                    ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому  судовому засіданні в залі суду в місті

Дніпропетровську
цивільну  справу за позовом ОСОБА_2,

ОСОБА_3до
ОСОБА_4“Про стягнення заборгованості по аліментам і моральної шкоди”,-

В
С Т А Н О В И В :

У травні 2007 року позивачка ОСОБА_2
звернулася до

суду
з зазначеним позовом, просила в судовому порядку  стягнути на її користь з

відповідача
ОСОБА_4заборгованість по аліментам, утриманих судом в розмірі ? частини його
заробітку, на утримання їх доньки ОСОБА_3, у розмірі 5518 грн.03 коп. та пеню-
40 281 грн.97 коп , всього 45 800 грн.,
моральну шкоду - 6 000 грн.

У червні 2007 року в судовому засіданні
дочка сторін - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. надала до суду позовну заяву, в якій
просила стягнути з відповідача ОСОБА_4. на її користь заборгованість по
аліментах, утриманих судом, в розмірі ? частини його заробітку до досягнення
нею повноліття - 5518 грн.03 коп. та пеню в розмірі  43 371 грн.71 коп., моральну шкоду - 6 000
грн. Також просила об'єднати її позов з позовом її матері

ОСОБА_2.
та розглядати їх в одному провадженні, ухвалою суду клопотання

задоволено.
При подальшому розгляді справи позивачка ОСОБА_3. зменшила

розмір
своїх позовних вимог, просила стягнути на її користь з відповідача

тільки
моральну шкоду - 6 000 грн.

Відповідач  ОСОБА_4 позов не визнав.

Представник третьої особи - Державної
виконавчої служби Індустріального

району
міста Дніпропетровська позов визнав.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, показання

свідків,
думку адвокатів, вважає, що позови ОСОБА_2. та ОСОБА_3.

задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
28.12.1985 року Ленінським відділом

реєстрації
актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління

юстиції
Дніпропетровської області  між ОСОБА_4та
ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб,

актовий
запис № 2169 , від якого вони мають дочку ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1

01.12.1994 року рішенням Індустріального
районного суду міста

Дніпропетровська
з відповідача ОСОБА_4. на користь позивачки були стягнуті

аліменти  на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1в

розмірі
? частини з усіх видів його заробітку до її повноліття щомісячно (а.с.

10).
Виконавчий лист за №12-303 виданий 01.12.1994 року був направлений за

місцем
працевлаштування боржника - СП “Санворд-Україна”, де він працював

електрозварником
(а.с.12-13).

05.12.2001 року відповідач ОСОБА_4.
звільнився із СП “Санворд-

Україна”
за власним бажанням, виконавчий лист був повернутий у виконавчу службу

Індустріального
району міста Дніпропетровська.

Із
11.12.2001 року  відповідач
ОСОБА_4. почав працювати  пожежником

у
пожежній частині ВАТ “Дніпрококс”, де він працює і по цей час (а.с.30).

17.04.2005 року згідно звернення
позивачки ОСОБА_2.,  із

Індустріального
відділу ДВС була надіслана довідка-розрахунок про те, що

заборгованість
по аліментам за виконавчим листом №12-303 від 01.12.1994 року

про
стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_4. за період часу з грудня

2001
р. по квітень 2005 року складає 5 518 грн.03 коп. (а.с.16).

05.05.2005 року виконавче провадження по
виконавчому листу №12-203 було

закінчено
на підставі ст.37 Закону України “Про виконавче провадження”, так

дочка
ОСОБА_3. досягла повноліття (а.с.14).

10.05.2006 року державна виконавча служба
в Індустріальному районі міста

Дніпропетровська
у зв'язку з закінченням виконавчого провадження надіслала на

адресу
позивачки ОСОБА_2. виконавчий лист № 12-203 від 01.12.1994 року (а.

с.11).

У вересні 2007 року відповідач ОСОБА_4.
звернувся до суду з позовом

до
позивачки ОСОБА_2. “Про розірвання шлюбу”. 21.11.2007 року рішенням

Індустріального
районного суду міста Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_4.

та
ОСОБА_2. був розірваним. При розгляді позову встановлено, що  шлюбні

відносини
між ОСОБА_4. та ОСОБА_2. припиненні з травня 2007 року (а.

с.223).

Позивачка ОСОБА_2., в обґрунтування своїх
позовних вимог , в

судовому
засіданні пояснила, що  після винесення
судом постанови про утримання

аліментів
з ОСОБА_4. до грудня 2001 року він постійно сплачував їй

аліменти,
але пізніше зі зміною місця роботи ОСОБА_4. припинив

виплачувати
аліменти, більш того, став ухилятися від їх сплати, в зв'язку з

чим,
за ним накопичився борг  за період з
грудня 2001 року по 28.04.2005 року в

сумі
5 518 грн. 03 коп.,  який він  їй не сплатив, внаслідок чого пеня зросла

на
43 371 грн.71 коп. З-за несплати а аліментів вона (позивачка) часто

нервувала,
мала стреси і тому лікувалася в лікарських установах з приводу

вузлового
зобу 1-ого ступеню, вегето-судинної дистонії по гіпертонічному типу,

дисциркуляторної
енцефалопатії з двосторонньою пірамідною недостатністю, астено-

невротичним
синдромом і т.і. Дії відповідача спричинили їй моральну шкоду, яку

вона
оцінює у 6 000 грн.

Позивачка ОСОБА_3. в судовому
засіданні  пояснила, що відповідач у

грудні
2001 року змінив місце роботи і перестав платити аліменти згідно

виконавчого
листа. Він постійно запевняв її та матір, що він відкладає аліменти

на
її утримання, щоб потім цими грошима допомогти їй навчатись у вищому

навчальному
закладі, але в дійсності відповідач ніякого накопичення грошей для

неї
не зробив і за її навчання в інституті сплачувалися фактично гроші її

бабусі
та дідуся ІНФОРМАЦІЯ_2, які постійно про неї піклувалися і піклуються по цей

час.
Свої прибутки відповідач ОСОБА_4. від неї та матері увесь час

приховував.
За час її дитинства вона постійно хворіла токсико-алергійною

нефропатією,
гіперплазією щитовидної залози, хронічним аутоімунним тиреоідитом

вегето-судинною
дистонією, хронічним тонзілитом і на цей час знаходиться на

диспансерному
обліку у ендокринолога, а тому потрібні кошти на лікування,

відповідач
ніколи не брав участі в матеріальному забезпечені її лікування. Між

відповідачем
та її матір'ю з грудня 2001 року сімейні відносини були зупинені,

кожен
з ним окремо харчувався і вів свій фінансовий бюджет окремо. З 01.10.2006

року
вона (позивачка) вимушена була зупинити навчання в інституті ,так як не

було
грошей, щоб за нього сплатити. Вона вважає, що своїми неправомірними діями

відповідач
спричинив їй моральні страждання ,які вона оцінює у 6 000 грн. Та

прохає
їх стягнути з відповідача на її користь.

Відповідач ОСОБА_4.,  не визнаючи позовних вимог, в судовому

засіданні
пояснив, що про факт, що з нього стягуються аліменти на утримання

дочки
він впізнав, коли у 1994 році на підприємство
СП “Санворд-Ураїна”, де

він
тоді працював електрозварником надійшов виконавчий лист. На той час він

знаходився
у шлюбних відносинах з позивачкою ОСОБА_4., вів з нею спільне

господарство
та мав з нею спільний бюджет. Коли він у грудні 2001 року перейшов

на
роботу у пожежну частину, то продовжував мешкати разом з позивачками на

однієї
жилої площі, знаходився з ОСОБА_2.  у
шлюбних відносинах  ,  вели

спільні  господарство та сімейний бюджет .З метою
підняття матеріального рівня

сім'ї
він по вихідним дням ще й підробляв, за його кошти в квартирі проводився

ремонт.
Він оплачував навчання дочки ОСОБА_3, комунальні платежі. Так як він є

учасником
бойових дій в Афганістані і мав пільги ,то за телефон, який був

оформлений
на нього, платилося на 50% менше, за квартиру по досягненню дочкою

повноліття
сплачувалося 75%.  Договір на постачання  кабельного
телебачення

також
був укладений з ним. Проживаючи разом з позивачками, він  у лютому 2003

року
у Приватбанку оформив на себе кредит та придбав для родини музичний центр

та
відеоплеєр, за погашення кредиту він сплачував власні кошти. На день

народження
дочки (позивачки ОСОБА_3.)  27.04.2007 р.
він подарував їй

золотий
ланцюжок. Він також на підставі довіреності користувався автомобілем

тестя
ІНФОРМАЦІЯ_2, утримував цей автомобіль, возив сім'ю на відпочинок на море та

на
дачу батьків позивачки, надавав допомогу на огороді.  Позивачка питання про

подальше
отримання від нього  аліментів  на дочку не ініціювала . Виконавчий

лист
на його нове місце роботи, про яке позивачка знала одразу ж , не надходив

.Виконавча
служба ніколи не надсилала йому повідомлень, листів  та

попереджень.
Де ця установа  знаходиться він не знає.
Оскільки його аліментами

постійно
займалася позивачка ОСОБА_2., йому було не відомо, що йому було

потрібно  сповістити виконавчу службу про його нове
місце роботи  ,   питанням

аліментів
постійно займалася його жінка - позивачка ОСОБА_2.  Фактично

шлюбні
відносини з позивачкою він припинив 10 травня 2007 року і саме після

цього
ОСОБА_4. звернулася до суду з позовом про стягнення з нього

заборгованості
по сплаті аліментів та моральної шкоди. З урахуванням наведеного

ним,
він вважає вказані позовні вимоги не законними та прохає у позові

позивачкам
відмовити.

Суд вважає, що доводи позивачок ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. в

обґрунтування
своїх позовних  вимог в судовому засіданні
свого підтвердження не

знайшли,
доводи  відповідача ОСОБА_4. щодо
заперечень проти позовних

вимог
знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Так, відповідно до ч.2 ст.194 ЦК  СК України якщо за виконавчим листом,

пред'явленим
до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком

платника
аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають

бути
сплачені за весь минулий час.

Ст.196 СК України передбачає, що  при виникненні заборгованості з вини

особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач

аліментів
має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від

суми
несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України
(Спеціальна позовна давність) позовна

давність
в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки

(штрафу,пені).

Судом встановлено, що в період часу з
грудня 2001 року по травень 2005

року
відповідач не ухилявся від сплати аліментів, не розшукувався на не

викликався
з цього приводу Державною виконавчою службою Індустріального району

міста
Дніпропетровська, незважаючи на те, що виконавчий лист знаходився у

вказаній
державній установі. Зі скаргами чи заявами відносно заборгованості по

аліментах
позивачка до виконавчої служби не зверталася, не повідомила

державного
виконавця, що відповідач змінив місце роботи і що виконавчий лист

потрібно
направити за його новим працевлаштуванням. З приводу вказаного питання

позивачка
не  зверталася до виконавчої служби і
після закриття виконавчого

провадження
у зв'язку з досягненням дочкою повноліття (05.05.2006 р.) , а

звернулася
тільки у квітні 2007 року із заявою надати розрахунок по

заборгованості
по аліментах на відповідача .  Ці дані
встановлені при огляді в

судовому
засіданні виконавчого виробництва та з пояснень представника третьої

особи
- виконавчої державної служби. Також, встановлено, що позивачка

звернулася
до  суду з позовом про стягнення
заборгованості 07.05.2007 року,

тоді
як відповідач залишив сім'ю тільки 10.05.2007 року.

Суд вважає, що причиною того, що
позивачка не ініціювала  стягнення

аліментів
з відповідача у період з грудня 2001 року по травень 2005 року була

тією,
що він мешкаючи однією сім'єю з позивачками, фактично працюючи на двох

роботах
, усі  зароблені кошти спрямовував у
сімейний бюджет. Завдяки тому, що

відповідач
мав пільги учасника бойових дій, його сім'я користувалася пільгами

по
сплаті комунальних послуг. Крім того, відповідач отримав кредит для

придбання
для дочки музикального центру . Він в інтересах усієї сім'ї

користувався
автомобілем тестя ІНФОРМАЦІЯ_2, який надав йому відповідну довіреність.

Той
факт, що позивачку влаштовувало спільне проживання з відповідачем

підтверджується
тим , що розірвання шлюбу  ініціював
відповідач, а не позивачка

ОСОБА_2.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно довідки наданої

15.06.2007
року позивачка ОСОБА_3. відрахована із інституту не в зв'язку

із
заборгованістю за навчання, яка складала 260 грн., а у зв'язку з академічною

заборгованістю
( не успішністю) (а.с.123).

Суд вважає, що поряд з тим, що вини  відповідача у створені заборгованості

по
сплаті аліментів не вбачається, доводи позивачок на підставі ст.196 СК

України
про необхідність стягнення з відповідача неустойки (пені) відповідно до

п.1
ч.2 ст. 258 ЦК України задоволенню не підлягають у зв'язку з порушенням

строку
(1 год) для звернення в суд з позовною заявою.

Свідки з боку відповідача ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7. показали,

що
відповідач не знав  про існування
заборгованості по аліментах, його ніхто не

розшукував,
до травня 2007 року він мешкав у сім'ї. Вони (свідки) були вхожі до

сім'ї,
разом  відмічали свята, допомагали з
опалюванням на дачі,  робили

проводку,  коли позивачка звернулася до суду вони були
дуже здивовані.

Свідки з боку позивачок ОСОБА_8.,
ОСОБА_9., ОСОБА_10.

показали,
що позивачка ОСОБА_2. та відповідач ОСОБА_4. вмісті не

проживали
з 2002 року. В судовому засіданні встановлено, що ці пояснення вони

давали,
користуючись інформацією, яку отримали від позивачки. У зв'язку з

наведеним,
а також враховуючи обставини, які були
встановлені під час розгляду

справи,
суд  не має можливості прийняти до
уваги  показання вказаних свідків.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що
позовні вимоги відносно стягнення

з
відповідача на користь позивачки заборгованості та пені по аліментам

задоволенню
не підлягають.

Суд також вважає, що позовні вимоги
позивачок  про стягнення на їх користь

з
відповідача моральної шкоди не підлягають задоволенню ,так як  підстав для

того,
щоб суд вважав, що діями відповідача позивачкам спричинені моральні

страждання
не встановлено, тому і в цієї частині позовних вимог потрібно

відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 7, 14, 57, 58,60, 208,
212, 214, 215 ЦПК України, ст.

ст.
180, 181, 182, 191, 194, 196, 199 СК України, ст.ст. 23, 258, 1167 ЦК

України,
суд -

В
И Р І Ш И В :

ОСОБА_2, ОСОБА_3у позові до ОСОБА_4“Про
стягнення заборгованості по аліментах з

урахуванням
пені (неустойки) та стягненні моральної шкоди” - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному
порядку до Апеляційного суду

Дніпропетровської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний

строк
з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням

після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя:                                  В.П.Чебикін