Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ                УКРАЇНИ

12 березня 2008р. Павлоградськиій міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі головуючого судді    Литвиненко В.М.

при  секретарі  Гармаш
Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до  відділення виконавчої дирекції  фонду соціального страхування   від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді та Відкритого  акціонерного товариства
«Павлоградвугілля»    про відшкодування
шкоди здоров,ю та перерахунок та стягнення
щомісячних  регресних та страхових
виплат

В С Т А Н ОВ И В

5
жовтня 2006р. позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до відділення
виконавчої дирекції  фонду соціального
страхування   від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді (далі відділення
ВДФСС ) про перерахунок и щомісячних регрес них та страхових виплат ,
керуючись  Законом України   « Про
загальнообов,язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які причинили втрату
працездатності» від 23  вересня 1999р.

В
обґрунтування свого позову він посилався на те, що з 1976 р. По 2001 р .
працював на шахті «Павлоградська» ВАТ «Павлоградвугілля» прохідником, гірничим
майстром та начальником зміни в шкідливих умовах праці і отримав професійне
захворювання.

Висновком МСЕК  йому в 1995 р.
Встановлено 50% втрати професійної працездатності.

12  вересня
2001р. за висновком  МСЕК йому
встановлено 40% втрати професійної працездатності і третя група  інвалідності.

Шахта
«Павлоградська» призначила йому регресні виплати і платила  їх  до
передачі його справи у відділення ВДФСС в сумі 303грн 76 коп

Але при
розрахунку регресних виплат шахта не застосувала всі коефіцієнти  підвищення його заробітку, тому  за період з 1 лютого  1995 р.
по 1 жовтня 2006 р.  відповідач не
доплатив йому страхові  виплати у
сумі  46020грн 32 коп , які просив
стягнути одноразово на його користь, а починаючи  з 1 жовтня 2006р.  щомісячно
стягувати з відповідача   страхові
виплати у розмірі 1636грн 58 коп. (а.с. 2-3).

14
травня 2007р. позивач  ОСОБА_1. подав
новий позов до двох відповідачів-

Відділення виконавчої дирекції  фонду соціального страхування   від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді та Відкритого  акціонерного товариства «Павлоградвугілля»
про відшкодування шкоди працівнику в разі ушкодження здоров,я, керуючись ст.ст.
455, 456 ЦК України , п.п. 4,9,10, 28,30, 38,39, 48 «Правил  відшкодування власником...», затверджених
Постановою КМУ   №472  від 23.06.1993р. з подальшими змінами і  доповненнями, ст. 11,13,22,33,37,40  Закону України «Про охорону праці»,
Постановою Пленуму  Верховного Суду від
27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних  справ за позовами про відшкодування шкоди» ,
ч.2 ст. 29 Закону України  та ст.3
Прикінцевих положень Закону України « Про загальнообов,язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності»,

в якому уточнив позовні вимоги і посилається на те, що
тривалий час працював на шахті
«Павлоградська», захворів  на  професійне захворювання  -полірадикулопатія, що підтверджено актом
розслідування хронічного професійного захворювання від 20 березня 1995 р.

31 серпня 1995р.
згідно  заключення  МСЕК йому встановлена втрата 50%

професійної
працездатності та  встановлено  третю групу інвалідності.

В
подальшому  : 1 квітня 1996р.йому була
встановлена втрата 25% професійної працездатності, 16 липня 1996р. -40%, 12
вересня 2001р. -40% безстроково.

03
травня  1995р. відповідач видав наказ №
273 про нарахування йому одноразової допомоги в розмірі 1 118 208  000 крб
( 11 182 грн )  та  щомісячних виплат втраченого  заробітку у сумі 11 182 080 крб ( 111грн 82
коп )    із середнього      місячного заробітку  підземного начальника зміни шахти, що склався
на підприємстві на той час - 22 364 160крб
( 223грн 64коп ) , згідно Тарифної угоди.

Але з такими нарахуваннями він не згоден,
бо вони суттєво знижені, і бажає
провести нарахування
відшкодування   шкоди  з його особистого середньомісячного заробітку
за 12 повних календарних місяців, що передували встановленню  стійкої втрати професійної
працездатності  відповідно до п. 22  «Правил відшкодування...,  затверджених
Постановою КМУ №472 від 23 червня
1993 р. з подальшими змінами і доповненнями, тобто в сумі 372грн
38коп.  ( розрахунок доданий а.с. 33)

З цього розрахунку ВАТ «Павлоградвугілля»  не
доплатило йому одноразову допомогу у сумі 7 436 грн 92 коп ( 37 2.38 х
50%  - отриману суму 11 182 грн    08коп) та щомісячне відшкодування   втраченого заробітку за період з 21 березня
1995р. по 31 січня 2001 р.  -  20  520грн  15 коп , а
Відділення ВДФСС   не
доплатило  йому страхові  виплати за період з  1 березня 2002. по 30 квітня 2007 р.  41 883грн 72коп і , починаючи з 1 травня 2007
р. повинно платити щомісячні страхові виплати
у розмірі 2399грн 14 коп
(розрахунок доданий а.с.34-38).

Оскільки  відповідачі
добровільно  на виконують перерахунків,
не застосовують всіх коефіцієнтів підвищення зарплати, або  застосовують занижені коефіцієнти, позивач
просив стягнути   названі суми примусово
та поновити строк позовної давності, так як про порушення  свого права він дізнався випадково.( а.с 28 -
32 )

23 серпня 2007 р. позивач
ОСОБА_1. звернувся до суду  з
третьою позовною заявою до відповідачів - Відділення виконавчої дирекції  фонду соціального страхування   від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді та Відкритого  акціонерного товариства «Павлоградвугілля», в
якій, посилаючись на ті ж підстави та на той самий Закон, просив поновити строк
на  звернення до суду, визнати, що він
пропущений з поважних причин, стягнути  з
Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» на його користь 8 627грн
42 коп в рахунок належної йому недоплаченої одноразової допомоги у зв,язку з
втратою професійної працездатності та 22 709грн 47 коп в рахунок належних йому
не доплачених сум з щомісячного відшкодування втраченого заробітку за період з
21 березня 1995р. по 31 березня 2001р. одноразово, стягнути з Відділення
виконавчої дирекції  фонду соціального страхування   від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді на його користь 49 559грн 57
коп в рахунок належних йому недоплачених сум з щомісячних страхових виплат за
період з 1 березня     2002р. по 30
квітня 2007р. одноразово та встановити розмір щомісячних страхових виплат
Відділенням ВДФСС на його користь з 1 травня 2007р. у сумі 2552грн 64коп з
подальшими перерахуваннями у випадку зміни ступеню втрати професійної
працездатності  та підвищеннями в
порядку, встановленому законодавством України.

В судовому засіданні позивач підтримав і уточнив позовні вимоги і
просить поновити  строк на звернення до
суду, встановити його середній заробіток за 12 останніх  повних календарних місяців роботи, що  передували стійкій втраті  працездатності , застосувати  всі
коефіцієнті росту тарифних ставок, які надав відповідач  в судовому засіданні і стягнути з  ВАТ «Павлоградвугілля» недоплачені суми
одноразової  допомоги та регрес них
виплат   та стягнути  з  Відділення
виконавчої дирекції ФСС в м. Павлограді
недоплачені  суми щомісячних
страхових виплат до 1 травня 2007р. з застосуванням коефіцієнтів росту
середньої заробітної плати за даними Держкомстату  України, які він  зазначив у
позовній заяв і, починаючи з 1 травня
2007р. стягувати щомісячні
страхові виплати у розмірі 2552грн 64коп

Представники  відповідачів позов
не визнали, просили застосувати строки позовної давності та відмовити в позові
,так як нарахування  відшкодування
здоров,ю  зроблені вірно.

Вислухавши   пояснення позивач,
думку його представника  та
представників    відповідачів,
вивчивши  матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги  підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

В   судовому засіданні
встановлено, що дійсно з 1976 р. по 2001 р. позивач ОСОБА_1 працював на
шахті  “Павлоградська”    ВАТ
“Павлоградвугілля” підземним горним майстром, підземним начальником
зміни, гірничим робітником  поверху 3
розряду та підземним  гірничим  диспетчером
(а.с. 7 ) в шкідливих умовах праці і отримав  хронічне професійне захворювання -
полірадикулопатію, що підтверджено актом
розслідування від  20 березня
1995р. (а.с.42 ).

Згідно з висновком  МСЕК від 10
квітня 1995 р. (а.с.39)  йому було
встановлено 50%  втрати  професійної працездатності з заліком з 21
березня  1995р. В подальшому з 1 квітня
1996р.  - 25%, з 2 липня 1996р., з 1
серпня 1997р., з 1 серпня 1999р. йому було встановлено  40%
втрати професійної працездатності
( а.с. 39-41)  з переосвідченням,
а з  1 серпня 2001р.  - 40% безстроково.

На підставі наказу № 273 від 3 травня 1995р.   позивачу нарахована одноразова допомога із
суми заробітку 22 364 160 крб. який склався на шахті на  березень 1995р. в сумі 11  182 080 крб
(11 182 грн  08 коп ) та щомісячні
регресні виплати в сумі 11 182 080 крб ( 111 грн 82 коп) згідно п. 12.17  “
Тарифної угоди...  ( а.с. 9),
які  були виплачені шахтою
“Павлоградська” з застосуванням
коефіцієнтів росту тарифів по червень 2001р. включно ( а.с. 45 ).

Але позивач       бажає
нарахування  відшкодування  шкоди здоров,ю на підставі п. 22 “Правил
відшкодування...” , затверджених
Постановою КМУ № 472   від 23
червня 1993р. із свого середнього заробітку за 12 останніх повних
календарних  місяців роботи, що
передували стійкій втраті працездатності.

Його  вимоги  відповідають закону, а тому слід знайти його
середній заробіток для нарахування
відшкодування шкоди здоров,ю з урахуванням довідки про  заробітну плату ( а.с.     )
та довідки про коефіцієнти росту тарифних ставок (а.с.   ), з якими погодилися сторони в судовому
засіданні,  який складає:

1995 рік
заробіток     вислуга                     коефіцієнти                                     сума

лютий
199.84     +     14.15                             -                            =                      213.99 грн

січень
155.77     +    14.15 = 169.92          х                3.17                                 538.65 грн

1994 рік

березень
35.34558   + 6.61333
=41.95891        х           3.17 х 2 х2    = 532 038979 = 532.04грн

лютий
35.03140    + 6.61333
=41.64473        х           3.17 х2 х2     =528.055176  = 528.06грн

січень      34.88072    +6.61333 =4149405         х           3.17 х2 х2     =526.144554  = 526.14грн

1993 рік

листопад 10.94845
+ 0.83333=11.78178        х           3.17 х2 х2 х3=448.178911 = 448.18
грн.

жовтень
7.98062     +0.83333=8.81395          х           3.17 х2 х2 х3=335.282658 =
335.28грн.

липень
3.98680     +0.83333=4.82013          х
3.17 х2 х2 х3х 2.898=531.370745=531.37грн

червень
3.12493     +0.83333=3.95826          х 3.17 х2 х2  х3 х 2.898=436.358266=436.36грн

травень2.00200+0.83333=2.83533 х 3.17 х2 х2 х3 х 2.898
х1.84х1.22=701.649396=701.65грн

березень1.49226+0.83333=2.32559х3.17х2х2х3х2.898х1.84х1.22х1.51=869.013737=869.01гр

лютий1.47000+0.83333=2.30333х3.17х2х2х3х2.898х1.84х1.22х1.51
=860.695742=860.69грн

213.99 +538.65+532.04+528.06+ 526.14+448.18+335.28+531.37+436.36+701.65+869.01+860.69=6521.42
:12= 543.45грн

Таким
чином, базовий заробіток для нарахування регресу становить 543грн45 коп

Звідси
одноразова допомога дорівнює  543.45грн
х50%  =27172грн 50коп, а недоплата
одноразової допомоги складає 15990.50коп
(27172.50 - 11182 виплачені раніше).

З
приведеного розрахунку щомісячні регресні виплати повинні становити  271грн 72 коп, починаючи з 21 березня 1995р.
до 1 червня 1995р.

З 1 червня
1995р. тарифні ставки   збільшилися на
коефіцієнт 1.1, тому щомісячні виплати повинні складати -298.89грн (271.72 х1.1
) до1 вересня 1995р.

З 1 вересня
1995р. тарифні ставки збільшилися на коефіцієнти 1.36 і 1.5 тому щомісячні
виплати повинні складати  - 609грн 73коп  (298.89 х 1.36х 1.5 ) до1 квітня 1996р

З 1 квітня
1996р.  введений коефіцієнт росту
тарифних ставок 2.38, який оспорюють відповідачі, посилаючись на те, що  фактичний
зріст заробітної плати по шахті становив 1.065.

Між
сторонами виник спір відносно застосування коефіцієнта 2.38. Позивач  наполягає на його застосуванні, а
представники відповідача наполягають на застосуванні коефіцієнта  фактичного зросту  заробітної плати - 1.065.

Вирішуючи
цей спір , суд виходить з наступного.

Пунктом 1 Указу Президента України № 41/96 від
09.01.1996р. «Про додаткові  заходи   щодо матеріального і морального
заохочення працівників вугільної промисловості», міністерства і  відомства були зобов,язані « визнати умови
оплати праці, розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів
працівників  вугільної промисловості та
шахтного будівництва з урахуванням умов складності праці, здійснивши їх
перегляд з метою  збільшення у межах
наявного фонду споживання.»

На
виконання цього Указу Міністерством вугільної промисловості України було  видано одноіменний наказ за №72 від
04.03.1994р., яким структуру заробітної плати було змінено : було підвищено
тарифні ставки та посадові оклади за рахунок зменшення інших їх складових
виплат (доплат, надбавок, винагород, премій ), в межах наявного фонду
споживання без збільшення загального розміру заробітної плати. При цьому
тарифна частина заробітної плати на підприємствах вугільної галузі була
збільшена на коефіцієнт 2.38 за рахунок зменшення додаткових видів оплати
праці  в межах  наявних фондів оплати праці станом  на 01.04.1996р.

При
такій особливості застосування цього коефіцієнту слід врахувати вимоги абз. 5
п. 22 «Правил відшкодування…» в редакції постанови КМУ №492 від
18.07.1994р.  про те що  «перерахування  розміру
відшкодування шкоди  (втраченого
заробітку, витрат на соціальну допомогу) проводиться у разі  «…підвищення
тарифних ставок ( окладів ) працівників госпрозрахункових підприємств, а
також заробітної п відповідно до колективного договору».

Виходячи зі змісту цієї норми, для
визначення у цьому випадку порядку перерахування розміру відшкодування
шкоди для  його  збільшення визначальною  є
термінологія  « у разі підвищення
тарифних ставок «,  а не « на коефіцієнт
підвищення тарифних ставок».

Тобто,
в даному випадку, виходячи з умов, визначених Указом   Президента
України  № 41/96 від 09.01.1996р.
перерахунок розміру відшкодування шкоди мав проводитись одночасно з підвищенням
на підприємстві  тарифних ставок і посадових
о окладів шляхом  збільшення суми
відшкодування  шкоди на величину
фактичного збільшення заробітної плати.

По
співвідношенню середньої заробітної плати, яка склалась на шахті
«Павлоградська» по професії «начальник зміни виробничої служби» , яку при
настанні права вимоги відшкодування шкоди мав позивач ОСОБА_1., після
попереднього підвищення тарифних ставок: в вересні 1995р - 341гр 13 коп   ( а.с.
) з середньою заробітною платою за квітень 1996р. -496грн 71 коп (
а.с.   ) , фактичне зростання заробітної
плати становить -1.45607  (496.71 :
341.13 ). А тому саме цей    коефіцієнт
росту заробітної плати мав бути застосованим при перерахунку відшкодування щомісячних
виплат з 1 квітня 1996р.

З 1
квітня 1996р. позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності.

Тому  щомісячна сума виплат  повинна дорівнювати  -
443грн 90  коп ( 609.73 х
1.45607=887.81: 50 х 100х 25 :100)    до
2 липня 1996р.

З 2
липня 1996р.  позивачу встановлено  і по цей час існує 40% втрати професійної
працездатності.

Тому
щомісячна сума виплат повинна складати
-710 грн 24 коп    (443.90 :
25х100х40:100 ) до 1 липня 1998р.

З 1
липня 1998р введений в дію коефіцієнт росту
тарифу  1.1458, тому щомісячні
регресні  виплати повинні  були складати - 813грн 79 коп.    (710.24 х 1.1458

Але  з  цього періоду повинен  застосовуватись п.  28
«Правил відшкодування…» відносно того, що перерахований або нарахований
розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної
працездатності  не може бути більшим від
середньомісячного заробітку відповідного працівника ( після підвищення тарифних
ставок) за умови його роботи протягом
повного календарного  місяця  або у перерахунку на повний календарний  місяць роботи.

Водночас згідно положень п. 9 цих
Правил  визначений розмір  втраченого
заробітку або відповідна  його
частина залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності коригуванню в бік зменшення не
підлягає.

В
липні 1998р. середній заробіток робітника
на шахті  «Павлоградська»  по професії позивача становив 400грн.15коп.
(а. с. 46 ), а  розрахунковий середній
втрачений заробіток  позивача
перевищує  середній заробіток  відповідного працівника   за професією ,  тому коригування  втраченого
заробітку не виконується., а щомісячні страхові виплати повинні
дорівнювати  сумі 710грн 24 коп.  до 1 вересня 1999р.

З 1
вересня  1999р введений в дію  коефіцієнт росту   тарифу
1.28, тому щомісячні
регресні  виплати повинні були
складати  - 1041грн.   65 коп (813.79 х 1.28 ), однак середній
заробіток відповідного працівника за професією в вересні 1999р . склав 659 грн
55 коп  (а.с. 46), тому  відповідно до
п.9 та  п.28 «Правил
відшкодування…» коригування
втраченого  заробітку не
виконується., а щомісячні страхові виплати повинні дорівнювати  сумі 710грн 24 коп.  до 1 липня 2000р.

З  липня  2000р.
введений в дію  коефіцієнт  росту тарифу 1.367 , тому щомісячні  регресні виплати повинні були  складати -
1423грн 93коп, ( 1041.65  х 1.367
), однак середній заробіток відповідного працівника за професією в  липні 2000р . склав  804 грн 77 коп  (а.с. 46), тому  відповідно доп.9 та 28 «Правил
відшкодування…» коригування
втраченого  заробітку  виконується., але щомісячні страхові виплати
повинні дорівнювати   середньому
місячному  заробітку відповідного
працівника за професією за липень 2000р. 2000р.
- 804 грн 77 коп до 1 квітня 2001 р.

З
приведених розрахунків  видно, що шахта
«Павлоградська» недоплатила позивачу одноразову допомогу у сумі 15 990грн 50
коп та має недоплати по щомісячним виплатам
і ці суми позивач просив стягнути в ВАТ «Павлоградвугілля « як з
правонаступника, але   ст. 71 ЦК України
1963р . ( з урахуванням правил п. 6 Прикінцевих
положень  ЦК України  2003р.) та роз,ясненнями, викладеними в
пунктах 1.1 - 1, 1-2,22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992р. №6 «Про  практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» ( з наступними
змінами ) загальний строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про захист свого права (позовна
давність)  встановлюється у три
роки.  У випадку, коли вимоги потерпілого
стосуються перерахунку сум щомісячних платежів, раніше визначених судом , або
роботодавцем ( у тому числі й у разі неправильного обчислення суми щомісячних
платежів ) при задоволенні позову кошти стягуються за час, що не перевищує
трьох останніх років, які передували моменту звернення особи до суду.

Як
вбачається із матеріалів справи , позивач звернувся до суду  з приводу перерахування одноразової допомоги
та щомісячних регресних виплат, які повністю не отримав, 5 жовтня 2006р.,
тобто  після спливу трьох років з дня
настання права вимоги, тому в задоволенні позову в цій часті слід відмовити за
пропуском  строку  позовної давності.

Таким  чином,  на момент переходу  позивача
Чаплановка А.В.на облік до Павлоградського відділення  ВД ФСС на квітень 2001р. його щомісячні
страхові внески повинні  складати  804грн 77 коп

За
час знаходження  ОСОБА_1.на обліку в
Павлоградськім відділенні ВДФСС, з квітня 2002р по  цей час застосовувались коефіцієнти  перерахування страхових виплат, доведені
рішеннями Правління  ФССНВ, в тому числі:
постановою №15 від 14.03.2002р. -1.193

постановою № 3  від04.03.2003р. -
1.182

постановою
№ 5  від24.02.2004р. - 1.152

постановою № 3  від28.02.2005р. -
1.238

постановою № 3  від 06.03.2006р. -
1.203

постановою № 9  від 28.02.2007р. -
1.183

Позивач ОСОБА_1. наполягає на  застосуванні коефіцієнтів  перерахування страхових виплат, доведених
Державним Комітетом Статистики України, які дорівнюють  з   1
-го березня кожного  року

за 2001рік  - 1.352

за 2002рік  - 1.210

за 2003рік  - 1.228

за 2004рік  - 1.275

за 2005рік  - 1.367

за 2006рік  - 1.292
,

оскільки вважає, що відповідач  самовільно
змінив зазначений  у ч.2 ст
29   Закону України « Про загальнообов,язкове
державне соціальне страхування  від
нещасного випадку  на виробництві та
професійного захворювання  « №1105
термін  «середня заробітна плата»  на термін «реальна заробітна  плата», що призвело до суттєвого зменшення
розрахункових сум.

Вирішуючи спір в цій частині, суд
вважає неможливим погодитись  з
вимогами  позивача  і виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.15 названого вище
Закону  страхування від нещасного
випадку  здійснює фонд соціального
страхування  від нещасних випадків -
некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується  її правлінням.

Частиною  2 ст  .16
Закону передбачено, що безпосереднє управління Фондом  соціального страхування від нещасних
випадків   здійснюють його правління та
виконавча дирекція.

Згідно
ст. 17 Закону  правління Фонду
соціального  страхування від
нещасних  випадків, зокрема, спрямовує
і  контролює  діяльність виконавчої дирекції Фонду та її
робочих органів, затверджує інструкцію про порядок перерахування обліку та
витрачання страхових  коштів,
погоджену  з Національним банком України
і спеціально  уповноваженим центральним
органом виконавчої влади, інші нормативні документи, що регламентують внутрішню
діяльність Фонду. Рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є
обов,язковим для  виконання всіма страхувальниками
та застрахованими.

Частиною 2 ст.29 Закону
передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат   провадиться також у разі зростання у попередньому
календарному  році  середньої заробітної плати у галузях
національної  економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з питань статистики.  Таке перерахування проводиться з 1 березня
наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової
виплати  зменшенню не підлягає.

Згідно з п. 4.4.2 - 4.4.4 Порядку призначення та здійснення страхових
виплат потерпілим  (членам  їх сімей), узгодженого з Міністерством праці
та соціальної політики України й затвердженого постановою правління Фонду
соціального страхування с від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 1 січня 2002 р. № 7
( діючого на час виникнення спірних правовідносин ) -при  проведенні перерахування щомісячних страхових
виплат з 1 березня кожного року середньомісячна заробітна плата підлягає
коригуванню. При цьому відкоригована середньомісячна заробітна плата не може
перевищувати встановлену на дату настання права на перерахування максимальну
величину (граничну  суму )   заробітної плати (доходу), з якої  сплачуються
страхові внески  до Фонду.

При перерахуванні щомісячних
страхових виплат з 1 березня для коригування середньомісячної заробітної плати
застосовується коефіцієнт, на який перераховуються щомісячні страхові виплати
потерпілим  ( членам їх сімей ) за
рішенням правління  Фонду.

Аналогічна норма міститься і в новій редакції Порядку призначення  та здійснення страхових виплат застрахованим
особам ( членам їх сімей)  затвердженого
постановою Правління Фонду соціального страхування України від 22 грудня 2005р.
№83, згідно п.7.7.2 якого -  щомісячні
страхові виплати заінтересованим  особам
перераховуються з 1 березня на коефіцієнт підвищення страхових виплат, що
встановлюється правлінням Фонду.

З матеріалів  справи вбачається ,
що ВВД ФСС  проводились перерахування
щомісячних страхових виплат позивачу у відповідності    з постановами    правління Фонду від 14.03.2002р. №15 ( на
коефіцієнт 1.193), від 04.03 2003р. №3 (на коефіцієнт 1.182) , від 24.02
2004р.  №5( на коефіцієнт  1.152 ), від 28.02.2005р. №3  (на коефіцієнт 1.238),  від 06.03.2006р. ( на коефіцієнт 1.203),
від  28.02.2007р. №9 ( на коефіцієнт  1.183), в кожній з яких зазначено , що такий
коефіцієнт взято за даними Державного комітету
статистики  України.

Таким чином, проведений ВВД ФСС
перерахунок належних ОСОБА_1щомісячних страхових виплат ґрунтується на
вимогах закону, тобто  відповідачем вірно
застосовані  коефіцієнти, але  на облік позивач  був взятий з розміром  щомісячної виплати в відшкодування шкоди  здоров,ю 303гр 76 коп. замість  суми 804грн 77 коп, тому    має місце недоплата     страхових виплат з 1 квітня 2001року по  30 квітня 2007р. , тобто по дату, названу
позивачем у позовній заяві (  а.с.
86  ), в тому числі:

Недоплата за 11 місяців,
з 1 квітня 2001р. по 1березня 2002р складає:

Слід
виплатити  804.77

Фактично виплачено 303.76

804.77 - 303.76 = 501.01 х 11= 5511.11

Недоплата за 12 місяців,
з1березня 2002р.  по1 березня
2003р.

Слід виплатити
804.77х1.193= 960.09

Фактично виплачено 362.39

960.09 -
362.39=597 .70 х12   =  7172.
40

Недоплата за 12 місяців, з 1 березня 2003р. по 1 березня
2004р.

Слід виплатити 960.09 х1.182= 1134.83

Фактично виплачено
428.34

1134.83- 428.34= 706.49 х12=8477.88

Недоплата   за 12
місяців, з 1 березня 2004р по 1 березня 2005р.

Слід виплатити
1134.83 х 1.152=1307.32

1307.32 - 493.45 = 813.87 х 12 =9766.44

Недоплата за 12
місяців, з 1 березня 2005р. по 1 березня 2006р.

Слід виплатити 1307.32
х 1.238 =1618.46

Фактично виплачено
610.89

1618.46 - 610.89 =1007.57 х12 =12090.84

Недоплата за 12 місяців, з 1 березня 2006р. по 1
березня  2007р.

Слід виплатити 1618.46 х 1.203 =1947.00

1947.00 - 734.90 =1212.10 х 12 =14545.20

Недоплата за
2  місяці, з 1 березня 2007 р по 1
травня 2007р.

Слід виплатити 1947.00 х 1.183 = 2303.30

2303.30 - 869.38 = 1433.92  х2 = 2867.84

Згідно приведеного
розрахунку   Відділення  дирекції
ФСС має недоплати  щомісячних
страхових виплат,  які належить
стягнути  на користь позивача, але  згідно
закону  при задоволені позову
кошти стягуються за час, що не перевищує
трьох

останніх років, які передували моменту звернення особи до
суду. З позовом ОСОБА_1. звернувся до суду в жовтні 2006р, тому недоплачені
суми  щомісячних страхових виплат повинні
бути стягнуті з жовтня 2003р по   травень
2007р. із наступного розрахунку :

жовтень 2003р -
лютий 2004р      706.49 х 5 = 3532. 45грн

березень 2004р.-
лютий 2005р      813.87 х 12 = 9766.44грн

березень 2005р. -
лютий 2006р. 1007.57  х12 = 12090.84грн

березень 2006р. -
лютий 2007р. 1212.10 х12 = 14545.20 грн

березень
2007р.-квітень 2007р. 1433.92 х2 = 2867.84грн

а всього 42 802грн
77 коп.

Починаючи з  1 травня 2007р.
з   Відділення дирекції ФСС  на користь позивача слід стягувати щомісячні
страхові виплати у розмірі 2303грн 30коп.

В
іншій части позові слід відмовити за безпідставністю.

Враховуючи вищевикладене
та керуючись ст.ст. 10,60, 131,212,214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Відмовити
ОСОБА_1в поновленні строку позовної давності.

Відмовити  ОСОБА_1 в задоволенні
позову про стягнення  з Відкритого  акціонерного товариства « Павлоградвугілля
»  недонарахованих  одноразової допомоги та  недонарахованих щомісячних регресних виплат
за пропуском строку позовної давності.

Стягнути з
Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від  нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Павлограді на користь ОСОБА_1недоплачені
щомісячні страхові виплати за період з жовтня 2003р по травень  2007р.
в сумі   42 802грн 77 коп

Стягувати з
Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від  нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Павлограді на користь ОСОБА_1і щомісячні страхові
виплати з  1 травня  2007р у розмірі  2303грн 30 коп.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від  нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді на
користь державного бюджету м. Павлограда (р/р
0032 код одержувача 24237540 банк «ГУДКУ» в Дніпропетровській
області МФО банку 805012 ) витрати на інформаційно -технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 1 гр. 50 коп.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подана в  Павлоградський міськрайонний
суд протягом десяти   днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Павлоградський    міськрайонний
суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:
В.М.
Литвиненко