Справа № 2- 275/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня   2008 року

Суворовський  районний суд міста
Одеси в складі:

головуючого    судді
-          Кисельова
В.К.

при секретарі                 -                  Голованець Н.Б.

за участю позивача - ОСОБА_1,
адвоката - ОСОБА_3

відповідачки - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розділ спільного набутого майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом  до ОСОБА_2 про розділ спільного набутого
майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач  уклав шлюб з ОСОБА_5, який був  зареєстрований  у відділі РАЦС Іллічівського міського
управління юстиції Одеської області. Вищевказаний шлюб був розірваний
22.06.2005 року. 03 грудня 2005 року сторони уклали між собою повторний шлюб,
який був зареєстрований у Першому відділі РАЦС Суворовського РУЮ м.
Одеси. Позивач стверджує, що весь час з моменту первинної реєстрації вони  проживали
разом та вели спільне господарство. Однак 16 листопада 2006р. вони з дружиною
фактично припинили подружні відносини, оскільки дружина пішла від нього.
Позивач стверджує, що під час шлюбу вони спільно  з дружиною придбали квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, а також легковий автомобіль „Опель Вектра” 1990 року виписку. На підставі викладеного, позивач
просив поділити спільне набуте майно шляхом визнання  за ним права власності на 1/3 частку
АДРЕСА_1, а також на автомобіль  „Опель Вектра” 1990 року виписку.

В процесі розгляду справи позивач
змінив та доповнив позовні вимоги, та відповідно до уточненої позовної заяви
просив визнати за ним право власності на Ѕ частку АДРЕСА_1, а також поділити
рухоме майно, яке було придбане в період шлюбу. (а.с. 109-113)

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги та пояснив, що 05 червня 2004р. він  зареєстрував шлюб з відповідачкою. Фактично
вони спільно проживали та вели спільне господарство до 16.11.2006р. Розірвання
шлюбу між ними було формальне, оскільки позивач вважав,  що після ДТП може бути звернено  стягнення на спільне майно. Позивач також
пояснив, що саме він займався придбанням квартири АДРЕСА_1, через агентство
нерухомості „Президент”. Після придбання квартири, він почав проводити
ремонтно-будівельні роботи, оскільки квартира була придбана в жахливому
санітарному стані. Ремонт проводився на кошти, які залишилися від продажу
квартири в м. Іллічівськ, а також  за
його кошті, які він отримав він продажу будинку в с. Татарбунари, Одеської
області.  Він багато часу та зусиль
присвятив проведенню ремонтних робіт, тому вважає, що має право на Ѕ частину
квартири.

Відповідачка позовні вимоги не
визнала, та в свою чергу подала зустрічний позов до відповідач про поділ
спільного набутого майна подружжя. Вищевказаний позов був залишений без
розгляду судом, відповідно до ухвали суду від 10.04.2008р.

21 грудня 2007р. між сторонами була
укладена мирова угода, щодо позовних вимог про поділ рухомого майна.
Вищевказана мирова угода була визнана ухвалою суду  від 21.12.2007р. (а.с. 143-144)

Таким чином, єдиним предметом
позовних вимог залишилося вирішення питання щодо визнання за позивачем права
власності на Ѕ частку АДРЕСА_1.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні.

Так, судом встановлено ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 уклали шлюб 05.06.2004р., зареєстрований Іллічівським міським відділом
РАЦС Одеської області.

22.06.2005р. шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був розірваний, актовий запис № 137 від 22.06.2005р., зареєстрований у
відділі РАЦС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області.

03.12.2005р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали повторний шлюб., актовий запис № 6, зареєстрований Першим відділом РАЦС
Суворовського районного управління юстиції м. Одеси (а.с. 6)

12.07.2005р. між ОСОБА_6, ОСОБА_7,
яка діяла від свого імені та від імені своєї малолітньої дочки, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_10 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно
до умов договору, ОСОБА_10 придбала
АДРЕСА_1. Вищевказана квартира зареєстрована за ОСОБА_10, КП „ОМБТІ і
РОН”, що підтверджується копію витягу із реєстру права власності. (а.с. 8-10).

Судом встановлено, що фактично
квартира була придбана 31600 доларів США, а не за 9987 гривень. При цьому кошти
на придбання цієї квартири були отримані від продажу кв. АДРЕСА_2, яка була
продана за 35000 доларів США.

Вищевказані обставини визнали в
судовому засіданні як позивач, так і відповідачка, а тому відповідно п. 1 ст.
61 ЦПК України,  вони не підлягають
доказуванню.

Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_10 на праві приватної
власності за договором купівлі-продажу від 30.04.2003р., який був укладений з
ОСОБА_11.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України
встановлено, що особистою приватною власності чоловіка, дружини  є майно, яке було набуто нею, до шлюбу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно,  набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові  на  праві
спільної  сумісної  власності незалежно від того,  що один з них не мав з поважної причини
(навчання,  ведення домашнього   господарства,   догляд
за   дітьми,  хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Враховуючі, що первісний шлюб між
сторонами був зареєстрований
05.06.2004р.,  а повторний шлюб
зареєстрований 03.12.2005р. то вищевказана квартира є дошлюбним майном
відповідачки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, а також  не може бути визнано об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 60 СК України.

В той же час, ст. 62 СК України
встановлено, що якщо   майно   дружини,
чоловіка  за  час
шлюбу  істотно збільшилося  у
своїй  вартості  внаслідок
спільних  трудових  чи грошових
затрат або затрат другого з подружжя,
воно у разі спору може  бути  визнане
за  рішенням  суду
об'єктом  права  спільної сумісної власності подружжя.

Позивач в судовому засіданні стверджував,  що за
їхні спільні кошти з дружиною, був
зроблений   ремонт у квартирі АДРЕСА_1. При цьому,  частина коштів на ремонт квартири  була витрачена із коштів, які залишилися
після продажу квартирі в м. Іллічівську, а інші кошти, понад  10000 гривень, були надані ним  особисто за рахунок продажу його будинку в с.
Татарбунарах.

В якості доказів своєї участі в ремонті квартири, позивач
надав суду накладні на придбання матеріалів
на загальну суму 13182 гривень 80 копійок. (а.с. 129-139). Необхідно
відзначити, що вищевказані докази були надані позивачем після проведення попереднього
судового засідання, хоч позивач мав ще
можливість надати суду ці докази під час попереднього судового
засідання, або повідомити про їхню наявність, однак цього він не зробив, хоч
суд надавав можливість це зробити. ( а.с. 40-41) На підставі викладеного, суд
вважає, що вищевказані докази не можуть бути прийняти судом, на підставі ч. 2
ст. 131 ЦПК України, оскільки був порушений процесуальний порядок  подання доказів.

Позивачем суду не було надано доказів про  продажу
будинку, який йому  належав у с.
Татарбунари.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що всі кошти
на ремонт квартири були витрачені нею
особисто, а за рахунок залишку коштів від продажу попередньої квартири,
а також за її особистих коштів.

Допитані в судовому засіданні свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13  пояснили, що сторони проводили
спільно проводили ремонтні робити в квартирі.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона допомагала в оформленні
документів на продаж квартири, при цьому сторони були спільно присутні під час
укладення попередньої угоди про продаж.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив,
що він надав в борг ОСОБА_10   кошти на
будівельні роботи.

Пояснення свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19,  ОСОБА_20,  ОСОБА_21 не мають доказового значення
для  вирішення справи, оскільки вони не
були освідомленні щодо відомостей про придбання   кв.  АДРЕСА_1, а також про проведення ремонту в
квартирі.

Судом по справі була призначена судова
будівельно-технічна експертиза. Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 6279 від 08.10.2007р., ринкова вартість  кв.  АДРЕСА_1 склала 390424 гривні. Однак визначити
дійсну ринкову вартість проведеного ремонту в квартирі експерту не вдалось
встановити, оскільки сторонами не були надані документи для проведення експертизи.
Експертом також було встановлено, що дійсно в спірній квартирі був проведений
ремонт, однак без відповідного проекту та узгоджень. В квартирі була проведена
реконструкція, а саме,  перепланування
приміщень, зроблені нові дверні проміжності, встановлена нова електропроводка,
замінені труби, встановлене нове сантехнічне обладнання. При цьому  в приміщенні № 6 квартири,  ремонт не був завершений. Необхідно
відзначити, що при визначенні ринкової вартості квартири експерт виходив із
аналогічних пропозицій на квартири як з проведеним ремонтом так і ні. Таким
чином, ринкова вартість спірної квартири на момент проведення оцінки
експертом  була значно більшою, а ніж
ціна за яку була придбана квартира. Однак збільшення ринкової ціни квартири
відбулось не за причин проведення
ремонту, а у зв'язку зі збільшення ринкових цін на аналогічні квартири
на ринку нерухомості, що може встановити
із експертного дослідження.

На підставі викладеного, суд
вважає, що відсутні правові підстави для визнання за позивачем право власності
на Ѕ частину спірний квартири, оскільки хоч і відповідач допомагав у проведення
ремонту, однак це внесок був дуже незначним та дошлюбне майно відповідачки
істотно не збільшилось у своєї вартості за рахунок зусиль відповідача. При
цьому, позивач має право звернутись до суду з позовом до відповідачки про
відшкодування витрат, понесених ним на ремонт квартири.

В період шлюбу подружжям був
придбаний автомобіль Опель Вектра, державний НОМЕР_1, який зареєстрований за
відповідачкою. (а.с.11) За умовами мирової угоди, вищевказаний автомобіль
переходить  до позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 62, 69 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10,11,209,212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розділ спільного набутого майна подружжя, а саме про визнання
права власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1
- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено  в апеляційному порядку через Суворовський
районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-ти денний строк з   дня проголошення рішення заяви  про
апеляційне  оскарження  рішення
суду і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку, передбаченому
п. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя