Справа №22ц-362/08                                              Головуючий у 1 інстанції - Кихтюк Р.М.
Доповідач                    -        Подолюк В.А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М   У К Р А Ї Н И.

15
квітня  2008 року.                                                            місто
Луцьк.

Колегія суддів у цивільних справах
апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого-судді Шевчук Л.Я.,

суддів Свистун О.В., Подолюка В.А.,

при секретарі Матюхіній О.Г.

з участю прокурора Ткачука С.Я.

позивача ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора міста
Луцька в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до державного комунального підприємства « Луцьктепло»
про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою прокурора на рішення Луцького
міськрайонного суду від 21 лютого 2008 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2007
року прокурор міста Луцька звернувся в суд з позовом в інтересах ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що
посадовими особами Державної виконавчої служби Луцького міського управління
юстиції при виконанні судового рішення про стягнення солідарно з боржників на
користь державного комунального підприємства «Луцьктепло « 1768 грн.03 коп.
боргу за надані послуги теплопостачання
за рахунок звернення стягнення з пенсії, не був здійснений належний
контроль за виконанням  у зв'язку з чим
Пенсійним фондом безпідставно було перераховано відповідачу на 904 грн.79 коп.
більше за суму боргу.

Просив стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 452 грн.39 коп.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 звернулися до державного комунального підприємства « Луцьктепло « з
додатковими позовними вимогами про стягнення на кожного із заявників відповідно
5000 грн. та 2000 грн. компенсації на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 21 лютого 2008 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в
зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в
частині відмови в позові про стягнення з відповідача на користь позивачів по
452 грн.39 коп. та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

В судовому засіданні прокурор та
позивач ОСОБА_1 підтримали апеляцій скаргу з підстав наведених в ній,
представник третьої особи ОСОБА_3 вважає рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню  виходячи з наступних підстав.

Судом з пояснень сторін, письмових матеріалів
справи (а.с.5-7) встановлено, що на виконання судового рішення про
стягнення  в солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованості за надані послуги
теплопостачання в сумі 1768 грн.03коп. було відкрито виконавче провадження, по
виконавчих листах управлінням Пенсійного фонду України у м.Луцьку із-за
неналежного контролю державного виконавця було зайво стягнуто з боржників на
рахунок підприємства 904,79 грн. Зазначену суму переплати сторони не оспорюють.

Виходячи з встановлених обставин
справи,  вимог ст.1166 ЦК України та
положень ст. 5 Закону України « Про виконавче провадження « суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки про відмову у задоволені позову про
відшкодування майнової шкоди тим, що позивачем не надано доказів про наявність
вини підприємства у зайво отриманих коштів, а контроль за правильністю
виконання судового рішення покладається на державну виконавчу службу.

Однак такі висновки суду в цій частині
зроблені з порушенням норм матеріального права, не відповідають встановленим
обставинам справи, тому рішення суду в частині відмови в позові про стягнення з
відповідача на користь позивача зайво отриманих коштів підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову виходячи з таких підстав.

Згідно з ч.1 п.5 ст.119 ЦПК України
підставами позову, що їх відповідно до статей 11, 31 цього Кодексу суд не може
змінити без згоди позивача, є обставинами, якими останній обґрунтовує вимоги, а
не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі неправильного
посилання позивача на норму закону суд уточнює підстави позову й застосовує ту
норму, яка їм відповідає незалежно від згоди на це позивача.

Зі змісту позовної заяви та  інших матеріалів справи вбачається, що
фактично між сторонами виник спір із-за
стягнення з позивачів на користь відповідача зайвої суми боргу.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за  рахунок  іншої
особи  ( потерпілого )  без достатньої правової підстави

( безпідставно набуте майно ),
зобов'язана  повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно
було набуте, згодом відпала.

Положення         цієї глави застосовується незалежно від того, чи без
підставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача
майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З письмових матеріалів справи (а.с.5-9)
встановлено, що з ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягало стягненню на користь ДКП «
Луцьктепло « 1768,03 грн. боргу та 51 грн. судового збору, фактично було
стягнуто 2723,82 грн.(1401,46 +1322,36 )=2723,82 грн. З вказаної суми підлягало
відрахуванню на користь відповідача 51 грн. судового збору, що становить 2672,82
грн. (2723,82-51)= 2672,82 грн.

Отже по справі встановлено і сторони не
оспорюють ту обставину, що Пенсійним фондом України у м.Луцьку на виконання
судового рішення було зайво стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і перераховано на
рахунок КП « Луцьктепло « 904 грн.79 коп., які відповідно до встановлених
обставин справи та наведених вимог матеріального права підлягають стягненню з
відповідача на користь осіб, в інтересах яких прокурором заявлений позов.

Відмовляючи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у
задоволені позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач не вчиняв
неправомірних дій при  перерахуванні на
його рахунки зайвих коштів при стягненні заборгованості за надані послуги
теплопостачання, а тому  відсутні
підстави, передбачені ч.1 ст.1167 ЦК України для відшкодування позивачам
відповідачем такої  шкоди.

Такі висновки суду в цій частині
позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають фактичним обставинам справи та
наведеним вимогам норм матеріального права, підстав для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.81 ЦПК України з
відповідача в доход держави підлягає стягненню 30 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.309,313,314,316,319 ЦПК
України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора міста Луцька задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 21 лютого 2008 року в частині відмови в позові про відшкодування майнової
шкоди скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з державного
комунального підприємства «Луцьктепло» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 452
грн.39 коп., та  в доход держави 30 грн.
витрат з інформаційно - технічного забезпечення розгляду справи.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення але може бути
оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.

Головуючий
Л.Я.Шевчук.

Судді:
О.В.Свистун.

В.А.
Подолюк.