Справа № 22-326/2008 рік
Головуючий суддя 1 інстанції: Товстика І.В.
Категорія: 37                                                             Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

18 березня 2008 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого
судді  : Василевича В.С.

суддів
: Гордійчук С.О., Шимківа С.С.

при
секретарі :Чалій Н.О.

з участю представників
сторін: ОСОБА_1. ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому
судовому засіданні в м.Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Сарненського районного суду від 25 грудня 2007 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Рівненського ОБТІ про визнання права власності на
будинковолодіння, визнання свідоцтва про право власності недійсним та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину
жилих будинків.

Заслухавши доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги колегія суддів,-

в с т а н о в и л а  :

Рішенням
Сарненського районного суду від 25 грудня 2007 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6,  ОСОБА_7 про визнання права
власності на будинковолодіння, визнання свідоцтва про право власності недійсним
задоволено частково.

Визнано
свідоцтво про право власності, видане 30 травня 2000 року Степанською селищною
радою на ім'я ОСОБА_8 та реєстрацію 30 травня 2000 року права приватної
власності в Рівненському ОБТІ за ним на будинковолодіння АДРЕСА_1, недійсним.

Визнано за ОСОБА_4 право
власності на &frac12; частину будинковолодіння АДРЕСА_1.

В решті
позовних вимог відмовлено.

Зустрічний
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину жилих будинків
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право
власності на &frac12; частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та право власності на
1/4 частину будинковолодіння АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати по оплаті правової допомоги
в сумі 150 грн. та стягнуто з ОСОБА_5 30 грн., витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

В поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує на його
незаконність, оскільки  суд не врахував,
що будинок за АДРЕСА_1 будувався за її з чоловіком кошти, весь матеріал був
заготовлений до початку будівництва, будівництво проводила наймана бригада і
всі розрахунки за будівельні матеріали та роботи проводили ОСОБА_4 та ОСОБА_9
як подружжя. Участь у здійсненні підсобних робіт приймали всі їх діти, а не
тільки ОСОБА_8 Крім того, факт сприяння забудовнику з боку членів сім'ї або
родичів не може бути підставою для задоволення їх претензій про визнання права
власності. Такий позов може бути задоволений тільки у тому випадку коли між
цими особами та забудовником мала місце попередня домовленість про створення
спільної власності на спірний будинок і саме з цією метою вони вкладали свою
працю і кошти в будівництво будинку. Ні позивач за зустрічним позовом , ні
свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в судовому засіданні не підтвердили про
існування домовленості між забудовником та ОСОБА_8 про створення спільної
власності на будинок.

Суд неправильно застосував
положення Закону України „Про власність”, оскільки він не розповсюджуються на
дані правовідносини, які виникли між сторонами, а при розгляді справи, щодо
будівництва будинку №13 суд повинен був керуватися вимогами п.3-6, 21 ППВС СРСР
від 31 липня 1981 року № 4 „Про судову практику по вирішенню спорів пов'язаних
з правом особистої власності на житловий будинок”. Крім того, не обґрунтованими
є висновки суду про те, що спадщину прийняла тільки дружина ОСОБА_8, ОСОБА_5
Після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина на належну
йому 1/4 частину будинку №13 і вона (позивачка) фактично постійно користуючись
будинком №13 прийняла спадщину у відповідності до ст.549 ЦК УРСР вступивши в
управління та володіння спадковим майном, як після смерті чоловіка ,так і після
смерті сина. Враховуючи, що їй в спірному будинку належить  &frac14; частина спадщини після
смерті чоловіка, а після смерті сина має право на 1/8 частину, у неї виникло
право на 7/8 частин будинковолодіння, а у ОСОБА_5 на 1/8 частину, тому судом
безпідставно відмовлено їй в частині припинення права на частку ОСОБА_5 На
депозитний рахунок суду скаржницею внесено кошти достатні для вирішення
питання, щодо припинення права на частку належну ОСОБА_5 саме у
будинковолодіння №13, яке є самостійним предметом спору. 3а обставин визначених
вище судом необґрунтовано зменшено розмір стягнення з відповідача понесених нею
судових витрат.

Крім того судом безпідставно застосовано до цих правовідносин норми ЦК
України 2004 року, оскільки дані правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР.

В доповненні до
апеляційної скарги ОСОБА_4 вказує, що суд не врахував, що вона одноосібно
проживала в будинку № 11 будучи зареєстрованою в ньому, і фактично вступила в
управління і володіння часткою, належною ОСОБА_8 Відповідно до загальних правил
успадкування спадкоємець успадковує частку із всієї спадкової маси. Прийнявши
частину спадщини він рахується таким, що прийняв спадщину в цілому.

Просить рішення скасувати
і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити та визнати за нею право
власності на будинковолодіння №11 та АДРЕСА_1, стягнувши на з неї користь
ОСОБА_5 компенсацію за частку належну ОСОБА_8 в сумі 14425 грн. 95 коп.

Перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Оскільки рішення
постановлено з порушенням норм матеріального права  і висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи рішення в частині визнання права власності на спадкове майно
підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 суд
виходив з того, що даний будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_9,
ОСОБА_8, та позивачки, а спадщину, яка відкрилась після смерті сина у 1999 році
вона не прийняла , оскільки будь-яких дій щодо її прийняття не вчиняла.

Проте з таким висновком
суду погодитись не можна.

Як вбачається з
матеріалів справи і це встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності
від 27.07.1960 року ОСОБА_9 як голові колгоспного двору  належить будинок АДРЕСА_2 та договору від
17.07.1973 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового будинку від 25.02.1970 року за ОСОБА_9
було зареєстровано на праві власності будинковолодіння АДРЕСА_1. Будинок був
збудований під час перебування ОСОБА_9 та ОСОБА_4 в шлюбі (а.с.77).

Будь-яких достатніх та
переконливих доказів проте, що між батьками та сином ОСОБА_8 існувала попередня
домовленість-угода про створення спільної власності на спірний будинок і саме з
цією метою вони вкладали свою працю і кошти в будівництво будинку в матеріалах
справи немає. Крім того, участь в будівництві інших осіб ( членів сім'ї
забудовника) не створює для них права власності на жилий будинок.

Відповідно до вимог ст.
22 КпШС УРСР майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю.

Таким чином, апеляційний
суд дійшов висновку, що будинок АДРЕСА_1 являється спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_4 і кожному із подружжя належало по &frac12; частині будинковолодіння.

Згідно свідоцтва про
смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті відкрилась спадщина на &frac12; частину в будинковолодінні №11 та №13. Як спадкоємці першої черги ОСОБА_4
(дружина померлого) та його син ОСОБА_8 прийняли по &frac14; частині спадкового майна шляхом фактичного вступу в управління та володіння
цим майном. Дану обставину сторони не оспорюють.

Таким чином, після
прийняття спадщини ОСОБА_4 належить по &frac34; частини
домоволодіння №13 та АДРЕСА_2, ОСОБА_8 належало по &frac14; частина зазначених спірних будинків.

Доводи апеляційної
скарги проте, що після смерті батька син не прийняв спадкове майно, оскільки
будь-яких дій не вчиняв не заслуговують на увагу, оскільки із матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_8 фактично вступив у володіння частиною спадкового майна,
а саме прийняв спадкове майно в будинку №13, а тому він вважається таким що
прийняв  все спадкове майно.

Згідно свідоцтва про
смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина на
належні йому по &frac14; частини домоволодінь №11 та АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої
черги являлись мати-ОСОБА_4, дружина ОСОБА_5 та троє дітей спадкодавця -
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_13 Оскільки  всі
спадкоємці постійно проживали в будинку №13, що стверджується поясненнями
сторін, і фактично вступили у володіння спадковим майном, тому відповідно до правил
ст.549 ЦК УРСР вони визнаються такими, що прийняли спадщину, і в тому разі коли
ними було прийнято лише частину цього майна.

Таким чином, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_13 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8
належить кожному по 1/20 частині спадкового майна в будинку №11 та №13. Однак
ОСОБА_13 із позовними вимогами про визнання права власності на частку в
спадковому майні не зверталась, а тому підстав для визнання права власності на
частину спадкового майна немає.

За таких обставин,
апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 набула право власності на 4/5
частини в будиковолодінні №11 та АДРЕСА_1, а ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, по
1/20  частину зазначених будинків кожний.

Разом з тим, суд
підставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про припинення права
власності ОСОБА_5 на частку у будинковолодіння №13, так як її частка є
незначною і не можу бути виділена в натурі, оскільки іншого житла не має
ОСОБА_5 і вона не погодилась на виділ її частки у вигляді грошової компенсації.
Крім того, відповідно до ч.2 п.2 ст.364 ЦК України компенсація співвласникові
може бути надана лише за його згодою.

Керуючись ст.ст.
307,309,316 ЦПК України, ст.22 КпШС України, ст.549, 562 ЦК України в ред.1963
року, ст.365 ЦК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сарненського
районного суду від 25 грудня 2007 року в частині визнання права власності на
частину жилих будинків скасувати.

Позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на будинковолодіння, та
зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину
жилих будинків задовольнити частково.

Визнати право власності
ОСОБА_4 на 4/5 частини жилих будинків №11 та АДРЕСА_1.

Визнати право власності
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 1/20 частини кожного будинків №11 та АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_4 1000 грн. витрат на правову
допомогу.

В решті рішення залишити
без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді
: