Апеляційний суд
Кіровоградської  області
Справа № 22-1863-2008                                Головуючий у 1 інстанції -  Пляка С.Л.
Категорія 51, 54                                                                    Доповідач -
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

25  вересня   2008   року   колегія
суддів   судової   палати
в   цивільних   справах
апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої
судді   -
Авраменко Т.М.

суддів                      -  Суровицької Л.В., Говорухіна  В.П.

при секретарі           -
Слюсаренко Н.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1на рішення Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 24 липня 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_3про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під
час виконання трудових обов'язків.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідачки,
дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2007 року
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої під час виконання трудових обов'язків.

Посилається на те, що з 7 вересня 1999 року  він зареєстрований як суб'єкт підприємницької
діяльності  і в с. Вищі Верещаки має
магазин-кафе, в якому здійснюється реалізація товару.

Відповідач
з 12 січня 2005 року  працювала  продавцем у даному магазині-кафе і 1 лютого
2005 року з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

22 січня
2007 року з відповідачкою укладено трудовий договір, який зареєстрований в Олександрівському райцентрі
зайнятості.

3 березня
2007 року та 29 жовтня 2007 року в магазині-кафе було проведено ревізію і
виявлено недостачу підзвітних відповідачці товарно-матеріальних цінностей,
всього на суму 41412 грн.08 коп..

Добровільно відповідач відмовляється відшкодувати завдану матеріальну
шкоду, тому просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 41 412, 08 грн.

Рішенням
Олександрівського райсуду Кіровоградської області від 24 липня 2008 року позов
задоволено частково.

З ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 стягнуто 31 188 грн. та на користь держави судові витрати в
сумі 311 грн.88 коп., 30 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

З ОСОБА_2
на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 102 грн.32 коп. та 30 грн. на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати з
підстав порушення норм матеріального і процесуального права і ухвалити нове
рішення про відмову в  задоволенні
позову.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції відповідач підтримала доводи апеляційної
скарги.

Позивач,
належним чином повідомлений про час і місце розгляду  справи, в судове засідання не з'явився, що не
перешкоджає розглядові справи.

Колегія
суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції,
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню                         із наступних підстав.

Пункт
перший  статті 134 КЗпП України  передбачає, що відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди,
заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між
працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1
цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

При
вирішенні питання про покладення на відповідача повної матеріальної
відповідальності також необхідно встановити наявність його вини і причинного
зв'язку між його протиправними діями (бездіяльністю) і завданими збитками.

Судом
встановлено, що відповідач з 12 січня 2005 року працювала продавцем в
магазині-кафе в с. Вищі Верещаки, що належить
позивачу, була матеріально-відповідальною особою.

Вказаний
факт відповідачкою не заперечується. В судовому засіданні апеляційної інстанції
вона пояснила, що працювала неофіційно з 12 січня 2005 року по 22 січня 2007
року, після чого трудові стосунки були оформлені в установленому порядку.

Покладаючи
на ОСОБА_3. обов'язок по відшкодуванню позивачу
матеріальної шкоди в сумі  31 188
грн., суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач допустила
недостачу товарно-матеріальних цінностей. Як на докази даного факту послався на
інвентаризаційний опис та акт від 3 березня 2007 року, розписку від 4 березня
2007 року (а.с.10-15).

Однак, з
таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Згідно ч.1
ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна
сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.4 ст.60 ЦПК).

Інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей та актом від 3
березня 2007 року підтверджується фактична наявність товару в магазині-кафе
станом на 3 березня 2007 року.

Бухгалтерські документи щодо кількості та вартості товару, який
обліковується , позивачем не надані. Не надані також документи, що
підтверджують здачу та прийняття готівкової виручки магазину-кафе за період,
який перевірявся.

За таких
обставин, інвентаризаційний опис, акт та розписка, на які послався суд першої
інстанції не є належними доказами.

Доказів,
які б безспірно підтверджували факт недостачі, позивачем суду не надано.

Розписка
від 4 березня 2007 року не свідчить про наявність вини відповідачки у недостачі
на суму 31 188 грн. та про причини її виникнення, тому ця розписка не може бути
підставою для покладення на відповідачку відповідальності за заподіяну під час
виконання трудових обов'язків матеріальну шкоду.

Оскільки
обставини, що мають значення для справи, а саме факт недостачі, вина
відповідачки,  які суд вважав
встановленими, є недоведеними, а висновки суду не відповідають обставинам справи,
відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України це є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову з підстав його недоведеності.

Відповідно
до ст.88 ЦПК України  з позивача на
користь держави підлягає до стягнення 363 грн.12 коп. судового збору та 30 грн.
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі
п.1 ст.134 , ст.135-1 КЗпП  України,
керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.2, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3задовольнити.

Рішення
Олександрівського районного суду Кіровоградської області від  24 липня 2008 року скасувати.

В
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3про відшкодування матеріальної шкоди,
відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_2на користь держави судовий збір в сумі 363 грн.12 коп. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча-
суддя:

Судді: