Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

5 червня 2008 року
смт.Краснокутськ

Краснокутський районний суд
Харківської області у складі:

головуючого              -Вовк Л.В.

з участю секретаря    -Журавльової Т.М.,

розглянувши у   відкритому судовому засіданні в селищі
Краснокутськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2та ОСОБА_3про  захист честі та гідності  і відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

20 березня 2008
року позивачка ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. про захист честі та гідності
і відшкодування моральної  шкоди.

В обґрунтування своїх вимог
позивачка зазначила, що  відповідачі  поширили про неї  неправдиві відомості , які принижують честь і
гідність , її чоловіку , батькам та сусідам, а саме поширили чутки  про те, що
вона перебуває в інтимних
стосунках  з чоловіком ОСОБА_2..
Крім того,  поширенням цих відомостей, їй
заподіяна  моральна шкода , яка
виразилася в душевних стражданнях . Враховуючи це , просить стягти  з відповідачів солідарно на відшкодування
моральної  шкоди  1000 грн. і спростувати поширені ними
відомості.

У відкритому судовому засіданні
позивачка підтримала свої позовні вимоги і
пояснила , що відповідачі
поширили  про неї завідомо
неправдимі відомості , які принижують її честь та гідність .

Відповідачі в судовому засіданні
позов не визнали  і  пояснили
суду , що ніяких неправдивих
відомостей  стосовно позивачки
вони не розповсюджували  і взагалі нічого
ні з ким про неї говорили .

Перевіривши і дослідивши матеріали
справи, вислухавши пояснення позивачки, відповідачів, свідків, суд приходить до
висновку, що  позов задоволенню не
підлягає, оскільки не доведено, що відповідачі поширили відомості , які
принижують честь та гідність позивачки. Суду не надано доказів, що плітки, які
ходять по селу про позивачку, поширили саме відповідачі.

Як роз”яснив Пленум Верховного Суду України
в п. 17 Постанови № 7  від 28 вересня
1990 року з наступними змінами „Про застосування судами законодавства, що
регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій”, на
позивача покладається обов”язок довести факт поширення відомостей, які його
порочать, особою, до якої пред”явлений позов. Такий же обов”язок покладений на
позивача і ст. 60 ЦПК України. Матеріали справи свідчать, що позивачка не
довела факту поширення відповідачами таких відомостей.

В судовому засіданні допитана
свідком ОСОБА_4., яка пояснила, що відповідачі ніколи не  говорили  з нею
про позивачку і ніяких відомостей
про неї не повідомляли. Вона чула як одного разу  позивачка і відповідачі сварилися  між собою біля  домоволодіння ОСОБА_1. , ображали  її.
Однак , з якого приводу в них виникла сварка , пояснити в судовому засіданні
не змогла.

Оцінюючи показання свідка
ОСОБА_4.  та факт викладений в позовній
заяві , про те, що відповідачі  ображали  позивачку та нанесли їй удар по обличчю ,
суд  доходить до висновку , що  ці дії відповідачів не є поширенням інформації  про позивачку ,  оскільки
позивачка ставить питання про поширення відносно неї недостовірної
інформації, а не  в зв”язку з її образами
та нанесенням удару , що відбулися
4  березня 2008 року біля
домоволодіння ОСОБА_1..

Відповідно до п.3 Постанови
Пленуму  Верховного Суду  України від 28 вересня №7 „ Про застосування
судами законодавства , що регулює захист честі , гідності  і ділової репутації громадян та організацій”
повідомлення таких відомостей  лише особі
, якої вони стосуються , не може визнаватись їх поширенням . Ту обставину, що
відповідачі  ображали позивачку в ході
сварки 4.03.2008 року, суд не може
визнати поширенням  неправдивих
відомостей про позивачку.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7. факт поширення відповідачами неправдивих
відомостей про позивачку не підтвердили.

Факт поширення  відповідачами
відомостей, що  порочать  позивачку,
не знайшов свого підтвердження і в матеріалах перевірки Краснокутського
РВГУМВС України в Харківській області  за
заявами  ОСОБА_1. та заявою ОСОБА_2..(
матеріал про відмову в порушенні кримінальної справи №213 зареєстрований  в ЖРЗПЗ №290 ,№292 від 04.03.2008 року).

Виходячи з аналізу приведених
доказів, суд приходить до висновку, що позивачка не довела вчинення
відповідачами  ОСОБА_2. та ОСОБА_3.  дій, які принижували б її честь та
гідність.  Позивачка  не змогла
вказати   коли, де , яким способом
і серед яких осіб  були поширені
відомості , які її порочать  і ганьблять
її честь і гідність.

В силу ст.23 ЦК України  особа має право на відшкодування моральної
шкоди , завданої внаслідок , порушення її прав . Моральна шкода полягає  у приниженні честі , гідності , а також
ділової репутації  фізичної або
юридичної  особи.

В зв”язку з тим , що факт  поширення відповідачами недостовірних
відомостей про позивачку, які принижують її честь та гідність   не підтвердився ,  не має підстав для задоволення  позову ОСОБА_1. і в частині  стягнення з відповідачів  на її користь моральної шкоди, оскільки
відповідачі  не зподіяли їй моральну
шкоду.

Керуючись  Пленумом  Верховного
суду України в п. 17 Постанови № 7
від 28 вересня 1990 року з наступними змінами „Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій”, ст.23 ЦК України, ст. ст.  10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215  ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2та ОСОБА_3про  захист честі та гідності і відшкодування
моральної шкоди  -     в і д м о в и т и.

Стягнути
з ОСОБА_1витрати на інформаційно-технічне забезпечення  розгляду справи в суді  в сумі 7 (сім) грн. 50 коп.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду  Харківської області через Краснокутський
районний суд шляхом подачі заяви про оскарження протягом 10 днів з дня його
проголошення і подачі після цього апеляційної скарги протягом 20 днів з
направленням її копії до апеляційного суду або в порядку частини 4 ст. 295 ЦПК
України.

СУДДЯ
Л.В.ВОВК