Справа № 22ц- 659 /2008 р.                       Головуючий у 1
Доповідач -  Скрипка А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

27 березня    2008 року                                                 місто Чернігів

А п е
л я ц і й н и й    с у д    Чернігівської    області у складі:

головуючого - судді  Хромець  Н.С.

суддів -  Скрипки А.А.,
Євстафіїва  О.К.

при секретарі
-   Рачовій І.І.

за участю - адвоката ОСОБА_4,
ОСОБА_1, адвоката

ОСОБА_5,  представника третьої особи - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові  цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_2на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 січня
2008  року по справі за позовом ОСОБА_3до
ОСОБА_1про  вселення в квартиру, усунення
перешкод в користуванні квартирою, визначення порядку користування  квартирою та стягнення моральної шкоди та
за  зустрічним позовом ОСОБА_1в інтересах
неповнолітньої  ОСОБА_2  до ОСОБА_3про усунення перешкод в
користуванні та  розпорядженні житлом
шляхом виселення та зняття з реєстрації ,-

В
С Т А Н О В И В :

В
липні 2007 року ОСОБА_3  звернувся з
позовом  до ОСОБА_1  про вселення в квартиру, усунення перешкод в
користуванні квартирою, визначення порядку користування квартирою та стягнення
моральної шкоди. В обгрунтування вимог позову ОСОБА_3 посилався  на те, що
згідно договору   дарування від
03.12. 1999 року  він являється
власником  &frac12; частини АДРЕСА_1, після укладення
договору дарування він вселився  в
квартиру, проживав разом з відповідачкою. Батько ОСОБА_3 проживав з 1995
року  разом з дочкою  відповідачки - ОСОБА_4та її дочкою   ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1народження  , а у 2001 році вони виїхали на  Кіпр,
де і проживають на цей час. В 2001
році ОСОБА_3 подарував &frac12; частину спірної
квартири ОСОБА_2, з умовою що
відповідачка буде утримувати його до повноліття . Однак  ОСОБА_1
змінила до нього відношення, між ними стали виникати сварки. Після  відсутності його декілька днів в квартирі в
квітні 2007року   відповідачка, як вказує
позивач,  змінила замки на дверях і не
впускає до квартири , в зв'язку з цим
він  вимушений був  проживати
у  знайомих ,  чим йому завдана моральна шкода в сумі 3000
грн .

В серпні 2007 року  ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої  ОСОБА_2 ( а. с. 40-42)  звернулася в суд  з зустрічною
позовною  заявою  до ОСОБА_3
про усунення  перешкод в
користуванні та розпорядженні спірним
житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації. Свої вимоги  ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої  ОСОБА_2 обґрунтовувала  тим, що
згідно договору  дарування від
03.12.1999 року  ОСОБА_1  подарувала
12  частину АДРЕСА_1ОСОБА_3, яку
він  21.09.2001 р. передарував  внучці ОСОБА_1 - неповнолітній ОСОБА_2. В
березні 2007 року ОСОБА_3 вселився без дозволу ОСОБА_1 до квартири, як це робив
і раніше, а  20 березня 2007 року , як
зазначає ОСОБА_1, самостійно  виселився .
ОСОБА_1 просила  усунути перешкоди в
користуванні та розпорядженні  спірним
житлом шляхом виселення та зняття ОСОБА_3 з реєстрації .

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова  від 08 січня
2008 року  позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково, вселено ОСОБА_3 в АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
перешкоди в користуванні АДРЕСА_1ОСОБА_3 Виділено в користування ОСОБА_3
кімнату площею 10,4 кв.м., а ОСОБА_1 кімнату площею 17,1 кв.м.  в АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 300 грн.  в рахунок відшкодування
моральної шкоди. В задоволенні  вимог
зустрічної позовної заяви  ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_2
відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2  просить
скасувати рішення суду першої інстанції
через  порушення  норм матеріального та процесуального права та
постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 . та
задовольнити  вимоги  зустрічного позову . Апелянт зазначає , що
судом не враховано , що згідно даних ЧМБТІ
власниками АДРЕСА_1є  ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, а тому, вони як власники, відповідно до  положень ст. 391 Цивільного  кодексу
України, мають право  вимагати
усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм
майном. Судом безпідставно  визнано
ОСОБА_3 членом їх сім'ї , оскільки він таким ніколи не являвся, та вони, як
співвласники  згоди на укладання окремого
договору найму житлового приміщення  з
ОСОБА_3 не давали. Також   апелянт вказує
, що ОСОБА_3  безпідставно   заявлений
позов  лише  до відповідача ОСОБА_1, хоча співвласником
квартири є і  ОСОБА_2 ,  яка
судом  безпідставно не залучена до
участі у   справи  як відповідача  за позовом ОСОБА_3

Вислухавши суддю -  доповідача, пояснення  учасників судового процесу , дослідивши
матеріали  справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга
підлягає  частковому задоволенню .  А саме:
оскаржуване рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08
січня 2008 року   підлягає  скасуванню
в частині  задоволення позовних
вимог  ОСОБА_3до  ОСОБА_1про
встановлення порядку користування
АДРЕСА_1та виділення  в
користування ОСОБА_3кімнати площею  10, 4
кв. м, ОСОБА_1кімнати площею 17, 1 кв .м
в АДРЕСА_1. Оскільки в зазначений частині оскаржуване рішення суду
першої інстанції постановлено з
неправильним застосуванням норм матеріального права. Дана обставина ,
відповідно до положень ч.1, п. 4  статті
309 ЦПК України, є підставою для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне  в зазначеній частині позовних вимог
ОСОБА_3  ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_1про встановлення порядку користування  АДРЕСА_1

В іншій частині  рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 08 січня 2008 року  підлягає залишенню без змін , оскільки воно
ухвалено з додержанням норм  матеріального
і процесуального права.

Як встановлено в ході розгляду даної справи, і це не оспорюється сторонами
,-  згідно договору дарування  від 03 грудня 1999 року ( а. с. 7) ОСОБА_3
являвся власником &frac12;  частини АДРЕСА_1. Після того, як відбувся договір дарування,  ОСОБА_3 вселився до даної квартири та
проживав в ній разом з ОСОБА_1; ОСОБА_3 був
зареєстрований в спірній квартирі. Як пояснила  ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного
суду, під час  проживання ОСОБА_3 в її
квартирі  вона піклувалася про нього,
займалася його працевлаштуванням та
вирішенням питання щодо постановки його на військовий облік .  Згідно договору дарування від 21 вересня 2001
року ( а. с. 30), - ОСОБА_3 подарував &frac12; частину  зазначеної квартири, власником якої він
являвся,  ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1народження.  В 1995 році
батько ОСОБА_3 одружився з дочкою ОСОБА_1 ( а. с.15) та з 2001 року вони
разом з дочкою його дружини - ОСОБА_2 проживають на Кіпрі. В квітні 2007 року
ОСОБА_3 на  тиждень   виїздив з м. Чернігова , а коли повернувся,
то ОСОБА_1 не впустила його до спірної квартири. З даного приводу ОСОБА_3
звертався до органів міліції , як вбачається з
відмовного матеріалу  № 7464
Деснянського відділу міліції УМВС України в Чернігівській області .

За таких обставин суд першої інстанції
обґрунтовано вселив ОСОБА_3 до спірного житлового приміщення, вказавши при
цьому, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в спірній квартирі, як член
сім'ї,  разом з ОСОБА_1 ; характер їх
відносин протягом всього часу проживання суд обґрунтовано  розцінив, як сімейні, керуючись при цьому
положеннями статтей : 64, 156 Житлового кодексу України. І оскільки ОСОБА_1
стала чинити перешкоди  в проживанні
ОСОБА_3 в спірній квартирі, то суд першої інстанції обґрунтовано вселив ОСОБА_3
до спірної квартири, зобов'язавши при цьому ОСОБА_1 не чинити   йому перешкод в користуванні зазначеною
квартирою; а в задоволенні вимог зустрічної позовної заяви - відмовив.
Оскільки  не є підставою для виселення  члена сім'ї
( в тому числі  колишнього)
власника жилого будинку ( квартири)  сам
факт переходу  права власності на це
майно  до іншої особи, оскільки  його
право користування жилим приміщенням врегульовано житловим
законодавством  , згідно з яким ніхто не
може  бути виселений із займаного  жилого приміщення або обмежений у праві  користування ним  інакше як з підстав  і в порядку , передбачених  законом
(стаття 9 Житлового кодексу України).

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги щодо безпідставного задоволення судом першої інстанції  позовних вимог ОСОБА_3 в   зазначеній частині  та необґрунтованої відмови судом в
задоволенні вимог зустрічної позовної заяви щодо виселення ОСОБА_3 із спірної
квартири та зняття його з реєстрації  не
можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом , оскільки вони не спростовують  вказаних
висновків суду.

Не може бути також і підставою
для скасування судового рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_3
морального відшкодування довод апеляційної скарги відносно того, що таке
відшкодування не передбачено чинним законодавством України. Оскільки положення
статтті 23 Цивільного кодексу України
регламентують відшкодування моральної шкоди та зазначають, що  особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд першої інстанції при розгляді
справи по суті прийшов  до обґрунтованого
висновку щодо порушення прав ОСОБА_3 ОСОБА_1 шляхом вчинення нею перешкод в
користуванні ОСОБА_3 спірною квартирою, і таким чином, обґрунтовано стягнув на
користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 300 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Довод апеляційної скарги
відносно того, що ОСОБА_2 не залучена до участі у справі, як відповідачка за
позовом ОСОБА_3 також не може бути
підставою для скасування вірного по суті судового рішення  , оскільки
відповідачкою за позовом ОСОБА_3 є бабуся ОСОБА_2- ОСОБА_1, яка
одночасно  представляє і  законні
інтереси   своєї неповнолітньої
онуки ( а. с.  40 - 42, 59 - 60).

Разом з тим, апеляційна скарга
підлягає частковому  задоволенню , а саме,
-  рішення суду першої інстанції  підлягає скасуванню в частині визначення між
сторонами порядку користування спірною квартирою, зокрема, виділення в
користування ОСОБА_3  кімнати площею 10,
4 кв. м , ОСОБА_1 кімнати площею 17, 1 кв. м в АДРЕСА_1

На підставі положень
ч. 1, п. 4 статті 309 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне
ухвалити  в даній частині позовних вимог
нове рішення, яким відмовити  в
задоволенні позовних вимог  ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про встановлення порядку користування
спірною АДРЕСА_1. Оскільки відповідно до положень  статті 405 Цивільного кодексу України ,-
члени сім'ї власника  житла, які
проживають  разом з ним,  мають право
на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати,
визначається його власником.  Виходячи з
даного  положення правової норми, право
на встановлення порядку  користування
приміщеннями  в будинку ( квартирі)  належить його власнику , а не членам сім'ї
власника. Їх право на  рівне користування  жилим приміщенням із власником будинку (
квартири)   не означає, що вони мають
право встановлювати  порядок користування
цим приміщенням з мотивів того, що при їх вселенні з ним уже було
досягнуто  домовленості про  порядок користування квартирою.

Керуючись статтею 405 Цивільного кодексу
України , статтями :    303, 307,
308,  309 , 313,  314, 316,
317  ЦПК України , апеляційний
суд,   -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1в інтересах
неповнолітньої  ОСОБА_2- задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 08 січня 2008 року
скасувати в частині  задоволення
позовних вимог  ОСОБА_3до  ОСОБА_1про
встановлення порядку користування
АДРЕСА_1та виділення  в
користування ОСОБА_3кімнати площею  10, 4
кв. м, ОСОБА_1кімнати площею 17, 1 кв .м
в АДРЕСА_1.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_1про встановлення порядку користування  АДРЕСА_1

В іншій частині  рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 08 січня 2008 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_111( одинадцять) грн. 75 ( сімдесят п'ять )  коп. на відшкодування судових витрат.

Рішення набирає чинності  з моменту
його проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :