У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 лютого 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

Головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Добропіллявугілля», третя
особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Добропіллі Донецької
області, про встановлення відсотку вини у нещасному випадку за касаційною
скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Добропіллі Донецької області на рішення Добропільського міськрайонного суду від
18 травня 2007 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 14
серпня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

В січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до
державного підприємства «Добропіллявугілля». Позивач зазначав, що перебував з
відповідачем у трудових стосунках і працював електрослюсарем підземного 4-го
розряду відокремленого підрозділу «Шахта «Добропільська». 21 серпня 2005 року з
ним стався нещасний випадок на виробництві. За рішенням суду відповідача було
зобов'язано по даному випадку скласти акт по формі Н-1 і висновком МСЕК йому
встановлено 70 % втрати працездатності. Комісією з питань охорони праці
відокремленого підрозділу «Шахта Добропільська» державного підприємства
«Добропіллявугілля» 21 грудня 2006 року було встановлено 50 % його вини в
нещасному випадку. Не погодившись з таким рішенням комісії, позивач звернувся з
позовом до суду, в якому просив встановити 100 % вини підприємства в нещасному
випадку з ним.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 18 травня 2007 року позов
задоволено частково. Визнано за державним підприємством
«Добропіллявугілля»  85 % вини в
нещасному випадку з ОСОБА_1.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 14 серпня 2007 року
рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким
встановлено 100 % вини державного підприємства «Добропіллявугілля» в нещасному
випадку, який стався 21 серпня 2005 року з ОСОБА_1.

В касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропіллі Донецької області просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові,
посилаючись на їх необґрунтованість та порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд серед
іншого вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того,
що комісія з розслідування нещасного випадку не встановила вини ОСОБА_1 в
ньому, відтак, в комісії з питань охорони праці не було підстав для
встановлення ступеня вини потерпілого ОСОБА_1 в нещасному випадку, а тому слід
встановити 100 % вини працедавця в нещасному випадку.

Однак, з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні
та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що вимоги позивача зводяться до оскарження рішення
комісії з питань охорони праці шахти «Добропільська» щодо встановлення 50 %
його вини в нещасному випадку, який стався з ним 21 серпня 2005 року.

На підставі ст. 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган
повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого
Кабінетом Міністрів України.

Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві затверджено постановою Кабінету Міністрів
України від 25 серпня 2004 року № 1112. Цим порядком обов'язок встановити осіб,
які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, покладається на
комісію з розслідування нещасного випадку.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності», якщо комісією з розслідування нещасного
випадку встановлено, що ушкодження настало не тільки з вини роботодавця, а й
внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір
одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не
більше як на 50 відсотків.

Судом встановлено, що цього свого обов'язку комісія з розслідування
нещасного випадку на виробництві з ОСОБА_1. не виконала, пославшись на те, що
рішенням суду такі особи не встановлені (а.с. 5-6).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону праці» на підприємстві з
метою забезпечення пропорційної участі працівників у вирішенні будь-яких питань
безпеки, гігієни праці та виробничого середовища за рішенням трудового колективу
може створюватися комісія з питань охорони праці. Рішення комісії мають
рекомендаційний характер.

Згідно з Типовим положенням про комісію з питань охорони праці
підприємства, затвердженого наказом Державного комітету України по нагляду за
охороною праці 3 серпня 1993 року № 72 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30 вересня 1993 року за № 41, яке було чинним на час виникнення
спірних правовідносин, комісія з питань охорони праці має право встановлювати
ступінь вини потерпілого в порядку, що визначається трудовим колективом, за
поданням власника та профспілкового комітету, при вирішенні питання про розмір
одноразової допомоги, коли нещасний випадок стався внаслідок невиконання
потерпілим вимог нормативних актів про охорону праці і факт наявності його вини
встановлено комісією по розслідуванню нещасних випадків.

Відповідно до п. 14 Типового положення про комісію з питань охорони праці
підприємства рішення комісії мають рекомендаційний характер і впроваджуються в
життя наказами власника.

Суд на зазначене уваги не звернув та не з'ясував, чи породжує якісь правові
наслідки для позивача рішення комісії, яке носить рекомендаційний характер для
роботодавця при вирішенні ним питання про розмір одноразової допомоги в
порядку, передбаченому Правилами відшкодування власником підприємства, установи
і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків,
затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №
472, з врахуванням того, що зазначені Правила на час виникнення спірних
правовідносин втратили чинність і законодавством встановлено інший порядок
вирішення питання про розмір одноразової допомоги потерпілому внаслідок
нещасного випадку на виробництві.

Також, встановлюючи 100 % вини роботодавця в нещасному випадку з позивачем,
суд не врахував, що до повноважень суду не віднесено вирішення таких питань.

Таким чином, судом порушено норми процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухваленого ним рішення та передачі справи на новий
розгляд. Оскільки зазначене порушення допущено судом першої інстанції і не було
усунено апеляційним судом, справу слід передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Добропіллі Донецької області задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 18 травня 2007 року та
рішення апеляційного суду Донецької області від 14 серпня 2007 року скасувати
та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін