У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

19 березня 2008 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л., Шабуніна В.М. -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Вінницької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на жилий
будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за законом, позовом
ОСОБА_4 до Вінницької міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на
жилий будинок та господарські будівлі, усунення перешкод у здійсненні права
власності,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2004 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися в суд із позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності на жилий будинок та господарські будівлі в порядку
спадкування за законом.

Зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з жилого будинку
під літерою “Г”, сараю, огорожі, розташованих АДРЕСА_1. Зазначений будинок до
експлуатації не був прийнятий.

Посилаючись на те, що вони є
спадкоємцями першої черги, просили визнати за ними право власності на
зазначений будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за законом.

ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом
до Вінницької міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на жилий
будинок та господарські будівлі, усунення перешкод у здійсненні права
власності.

Зазначав, що після смерті матері - ОСОБА_5
йому, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, перейшло у власність
спадкове майно: жилий будинок під літерою “А”, сарай, погріб, вбиральня та
огорожа. Крім того, до складу садиби входили самочинно збудовані жилий будинок
під літерою “Г”, сарай, огорожа, які на час відкриття спадщини не були прийняті
в експлуатацію.

Посилаючись на те, що спірний жилий
будинок збудований за кошти батьків, а ОСОБА_5 відмовився від прийняття
спадщини на його користь, просив визнати за ним право власності на самочинно
збудований жилий будинок під літерою “Г” та господарські будівлі та усунути
перешкоди у здійсненні права власності.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Вінниці від 21 лютого
2007 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Вінницької області від 8 травня 2007 року рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 21 лютого 2007 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволені частково: визнано за ним право власності на самочинно
збудований жилий будинок під літерою “Г”, сарай, криницю, огорожу, що
розташовані АДРЕСА_1. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду
Вінницької області від 11 вересня 2007 року роз'яснено, що за ОСОБА_4 визнано право
власності на жилий будинок під літерою “Г”, загальною площею 86,4 кв.м., сіни
під літерою “Г”, сарай під літерою “Д”, погріб під літерою “п/Д”, криницю під
літерою “К”, огорожу № 1-3, що складає 43/50 частини будинковолодіння з
господарськими будівлями, які розташовані АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення
апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог                  ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні його позовних вимог, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалюючи в
цій частині нове рішення про часткове задоволення його позовних вимог про
визнання за ним права власності на самочинно збудований жилий будинок під
літерою “Г”, сарай, криницю, огорожу, що розташовані АДРЕСА_1 суд апеляційної
інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 5             ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності
на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права
інших осіб.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна.

Судами встановлено, що відповідно
до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 10 грудня 1999 року
отримав у спадок нерухоме майно, розташоване АДРЕСА_1, яке складається з жилого
будинку під літерою “А” з прибудовами та господарськими будівлями. Самочинно
збудований жилий будинок під літерою “Г”, сарай, фундамент в свідоцтво про
право на спадщину не включені.

На підставі мирової угоди,
затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 вересня 2004
року право власності на жилий будинок              АДРЕСА_1 передано ОСОБА_4           ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Зазначений будинок розташований на
земельній ділянці площею
1 417 кв.м.

Крім того, на земельній ділянці
розташований жилий будинок під літерою “Г”, який є самочинним будівництвом.
Обидва будинки розташовані на земельній ділянці площею 2 053 кв.м., що
підтверджується схематичним планом та повідомленням ДПІ у м. Вінниці від 7
листопада 2005 року, технічним паспортом на жилий будинок, з яких 636 кв.м.
самовільно зайняті.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК
України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і
правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК
України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання
земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме
майно.

Встановивши, що жилий будинок під
літерою “Г” є самочинним будівництвом та будівництвом незавершений, до
експлуатації не прийнятий, в установленому порядку не зареєстрований, земельна
ділянка під забудоване нерухоме майно у встановленому порядку не надавалося,
суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність
правових підстав для визнання за сторонами права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно.

При встановленні зазначених фактів
судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи і
скасовано апеляційним судом помилково.

За таких обставин рішення
апеляційного суду та ухвала цього ж суду від            11 вересня 2007 року підлягає
скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст.
339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Вінницької області від 8 травня 2007 року та ухвалу цього ж суду від 11 вересня
2007 року скасувати, а рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21
лютого 2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін

В.М. Шабунін