Справа № 22ц-948/2008 р.
Головуючий у I інстанції - Шитченко Н.В.
Категорія - цивільна
Доповідач - Євстафіїв О.К.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2008 р.

Апеляційний суд Чернігівської
області

у складі:

головуючого - судді

Ішутко В.М.,

суддів:

Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

при
секретарі

Рачовій І.І.,

за участю:

позивача та його представника
ОСОБА_2., представника ТОВ „Орлан-Транс-Груп” - Доценка О.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою відповідальністю „Орлан-Транс-Груп” на рішення
Чернігівського районного суду від 01.04.2008 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю „Орлан-Транс-Груп” про стягнення
заборгованості по оплаті праці, середнього заробітку за затримку розрахунку при
звільненні та видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

у грудні 2007 р. ОСОБА_1 пред'явив позов
до ТОВ „Орлан-Транс-Груп”, у якому, після уточнення позовних вимог, остаточно
просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі за вересень
2005 р. - 297 грн. 20 коп., жовтень 2005 р. - 297 грн. 20 коп., листопад 2005
р. - 297 грн. 20 коп., за 23-26 січня 2006 р. - 68 грн. 60 коп., лютий 2006 р.
- 69 грн. 66 коп., 11 грн. 12 коп. компенсації за невикористану відпустку, 4130
грн. компенсації у зв'язку з службовими відрядженнями, 465 грн. 55 коп.
середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки за період з 07.02.2006
р. по 20.03.2006 р., 7925 грн. 14 коп. середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні за період з 07.02.2008 р. по 31.01.2008 р. і 3000
грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим,
що він працював у відповідача водієм і 07.02.2007 р. звільнився з роботи. У
день звільнення з ним не проведено остаточного розрахунку - не виплачено
вищевказану заборгованість по оплаті праці і не видано трудової книжки.
Порушенням його трудових прав роботодавець завдав йому моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням вимоги ОСОБА_1
задоволено частково: з відповідача на користь позивача стягнуто 68 грн. 60 коп.
заборгованості по заробітній платі, 11 грн. 12 коп. компенсації за
невикористану відпустку, 7925 грн. 14 коп. середнього заробітку за затримку
остаточного розрахунку і 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а у
задоволенні решти позову відмовлено; з відповідача також стягнуто 87 грн. 55
коп. мита і 30 грн. 00 коп. витрат з інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи.

В апеляційній скарзі ТОВ „Орлан-Транс-Груп”
просить скасувати вищевказане рішення і відмовити у задоволенні позову. Його
доводи зводяться до того, що 17.04.2007 р. господарським судом м. Києва
винесено ухвалу про порушення справи за позовом ТОВ „Інтерфінком” до ТОВ
„Орлан-Транс-Груп” про визнання його банкрутом. Оголошення про порушення даної
справи було опубліковано у газеті „Урядовий кур'єр” від 11.05.2007 р. № 81.
Таким чином, правовідносини між позивачем і відповідачем виникли до порушення
справи про банкрутство ТОВ „Орлан-Транс-Груп”. У зв'язку з цим ОСОБА_1 в силу
ст.ст. 1, 14 ч. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом” зобов'язаний був до 11.06.2007 р. подати до
господарського суду м. Києва письмову заяву з відповідними вимогами до
товариства, а також документи, що їх підтверджують, однак він такої заяви й
документів не подавав. Ухвалою цього ж суду від 10.08.2007 р. (за наслідками
попереднього розгляду даної господарської справи) затверджено реєстр вимог
кредиторів ТОВ „Орлан-Транс-Груп”, до якогоОСОБА_1 не включено. Оскільки
останній не звернувся у місячний строк з дня публікації з заявою про визнання
його вимог до боржника у справі про банкрутство, суд має відмовити йому у
позові на підставі ч. 2 ст. 14 Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Позивач та його представник апеляційну
скаргу не визнали. Сенс їхніх заперечень зводиться до того, що рішення місцевого
суду є законним та обґрунтованим, що дія правових норм, на які посилається
апелююча сторона як на підставу невизнання позову, на спірні правовідносини не
поширюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення,
місцевий суд виходив з того, що у ході судового розгляду справи підтвердилося,
що в момент звільнення ОСОБА_1 з роботи ТОВ „Орлан-Транс-Груп” не виплатив йому
68 грн. 60 коп. заробітної плати за 23-25 січня 2007 р., 11 грн. 12 коп.
компенсації за невикористану відпустку. У зв'язку з цим з останнього на користь
позивача належить стягнути ці кошти і середній заробіток за затримку
остаточного розрахунку (в межах заявленого у позові періоду затримки) у
загальній сумі 7925 грн. 14 коп., а також 1000 грн. 00 коп. на відшкодування
моральної шкоди, завданої порушенням його прав, передбачених трудовим
законодавством. Вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку видачі
трудової книжки судом І інстанції відхилено за пропуском без поважних причин
строку звернення з ними до суду. Інші позовні вимоги суд не задовільнив у
зв'язку з їх недоведеністю. Ці висновки зроблено без дотримання у повній мірі
норм матеріального права, що регламентують спірні правовідносини.

Так, по справі встановлено, що:

-
ОСОБА_1 працював у ТОВ „Орлан-Транс-Груп” водієм автотранспортних засобів для
перевезення вантажів в міжміському, міжобласному та міжнародному сполученні
автомобільної колони № 9 з 28.01.2005 р. по 07.02.2007 р. і був звільнений за
власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України,

-
відповідач не нарахував і, відповідно,
не виплатив позивачеві 68 грн. 60 коп. зарплати за 23-25 січня 2007 р.
та 11 грн. 12 коп. компенсації за невикористану відпустку, починаючи з дня
звільнення з роботи по день постановлення оскаржуваного рішення. Розмір
середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку, виходячи з
середньомісячного заробітку ОСОБА_1 у сумі 333 грн. 69 коп., що обчислений за
два календарних місяці до звільнення за правилами, встановленими Порядком
обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабміну
України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами й доповненнями), за
період з 07.02.2008 р. по 31.01.2008 р. становить 7925 грн. 14 коп.,

- у
день звільнення з роботи ТОВ „Орлан-Транс-Груп” не видало ОСОБА_1 трудову
книжку; воно її видало останньому 20.03.2007 р.,

-
шляхом порушення трудових прав позивача, що виразилося в невиплаті йому у
встановлений законом строк у повному обсязі зарплати і компенсації за
невикористану відпустку в зазначених вище сумах, відповідач завдав останньому
моральної шкоди,

-
постановою господарського суду м. Києва від 17.04.2007 р. порушено провадження
у справі за заявою ТОВ „Інтерфінком” про банкрутство ТОВ „Орлан-Транс-Груп”,
введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника і введено процедуру
розпорядження його майном. Ухвалою даного суду від 25.04.2007 р. призначено
розпорядника майна відповідача (арбітражного керуючого), а ухвалою цього ж суду
від 29.02.2008 р. введено процедуру санації боржника, яка триває по даний час.

Викладене апелюючою стороною не
оспорюється і, крім того, підтверджується наявними у справі належними й
допустимими доказами, яким суд І інстанції дав правильну оцінку.

Процедура розгляду трудових спорів
регламентується гл ХV КЗпП України. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від
24.12.1999 р. № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці” орієнтує суди нижчих ланок на те, що відповідно до правил названої вище
глави порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її
працівника права звернутися із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у
тому числі до суду (п. 27). Крім того, ст. 2401 КЗпП України
передбачає, що у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з
порушенням встановленого порядку, але поновлення його на роботі неможливе
внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає
трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або роботодавця (орган,
уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи,
організації, а у відповідних випадках - правонаступника), крім іншого,
виплатити працівникові зарплату за весь час вимушеного прогулу. Дана стаття
регламентує правовідносини, що є подібними до спірних, у зв'язку з чим суд в
силу ч. 8 ст. 8 ЦПК України до них її і вважає за необхідне застосувати. Ті
правові норми, на які посилається ТОВ „Орлан-Транс-Груп” як на підставу відмови
у задоволенні позову ОСОБА_1, не може бути застосовано для вирішення спору між
сторонами, оскільки вони регламентують не трудові, а господарські
правовідносини. Таким чином, підстав для відмови у позові в зв'язку з
порушенням у господарському суді справи про банкрутство ТОВ „Орлан-Транс-Груп”
нема.

Проте, при вирішенні спору між сторонами
місцевим судом не взято до уваги наступне. Пленум Верховного Суду України у
своїй постанові „Про практику застосування судами законодавства про оплату
праці” орієнтує суди нижчих ланок на те, що визначення розміру належного
працівникові відшкодування за час затримки остаточного розрахунку необхідно
проводити з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім
заробітком та інших конкретних обставин (п. 20). Враховуючи те, що розмір
доведеної у суді заборгованості відповідача перед позивачем у порівнянні з розміром
заявлених вимог є незначним і одночасно те, що він становить близько &frac14; частини середньомісячного заробітку
останнього, явну протиправність ненарахування і тривалість невиплати стягнутих
судом сум, апеляційний суд вважає, що розмір середнього заробітку за затримку
остаточного розрахунку, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1, слід обмежити сумою
3000 грн.

Визначаючи розмір відшкодування позивачеві
моральної шкоди, місцевий суд зазначив, що він при цьому виходить з характеру
та тривалості його страждань, обставин справи, ступеня вини відповідача,
доводів позивача, вимог розумності й справедливості. Проте ним не враховано
характер і спосіб завдання ОСОБА_1 даної шкоди (які вже описано вище), чим
порушено засади виваженості, а отже і вимоги ч. 2 ст. 2371, абз. 2
ч. 3 ст. 23 ЦК України. Таким чином, виходячи з встановлених по справі
характеру і способу завдання останньому моральної шкоди, ступеня вини
відповідача, тривалості перетерплювання ОСОБА_1. втрат немайнового характеру
внаслідок неправомірних дій ТОВ „Орлан-Транс-Груп” та засад розумності,
виваженості і справедливості апеляційний суд вважає за необхідне зменшити
визначений судом І інстанції розмір відшкодування моральної шкоди до 300 грн.

Отож, в силу ч. 3 ст. 303 ЦПК України
оскаржуване рішення підлягає зміні в частині стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку і
відшкодування моральної шкоди до зазначених вище розмірів.

У зв'язку з зменшенням розміру
відшкодувань, стягнутих з ТОВ „Орлан-Транс-Груп” на користь ОСОБА_1, в порядку
ч. 5 ст. 88 ЦПК України апеляційний суд, виходячи з ставок, передбачених п/п
п/п „а”, „д” п. 1 ст. 3 Декрету Кабміну України „Про державне мито”, зменшує
розмір державного мита, що підлягає стягненню у дохід держави, до 59 грн. 50
коп. (пропорційно до задоволеної частини позову).

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, 316
ЦПК України, ст.ст. 83, 115 - 117, 2371 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
„Орлан-Транс-Груп” задовільнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду від
01.04.2008 р. частково змінити шляхом зменшення стягнутих з Товариства з
обмеженою відповідальністю „Орлан-Транс-Груп” на користь ОСОБА_1 сум
середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні до 3000
(трьох тисяч) грн.00 коп., відшкодування моральної шкоди - до 300 (трьохсот)
грн. 00 коп. і мита на користь держави - до 59 (п'ятдесяти дев'яти) грн. 50
коп.

В іншій частині дане рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту
його проголошення, але воно може бути оскаржене до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Рішення набирає законної сили з моменту
його проголошення, але воно може бути оскаржене до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:                                         Судді: