У Х В А Л А

Іменем  України

1 квітня 2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

суддів:
Григор'євої Л.І.,

Барсукової В.М.,
Балюка М.І., -

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку,
визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в
користуванні будинком, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Севастополя від
13 грудня 2007 року,

встановила:

У січні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до              ОСОБА_2 про поділ будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою та
усунення перешкод в користуванні будинком.

Посилаючись на те, що оскільки йому
належить Ѕ частина будинку      АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2000 року і ОСОБА_2, з якою
він перебував у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано в 1998 році, чинить йому перешкоди у користуванні
зазначеним будинком, просив суд провести поділ будинку, визначити порядок
користування земельною ділянкою, виділивши йому земельну ділянку площею - 215
кв. м, усунути перешкоди в користуванні жилим будинком та вселити його у
виділену йому частину будинку.

Рішенням  Нахімовського районного суду м. Севастополя
від 26 липня 2007 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 13 грудня 2007 року рішення першої інстанції скасовано та
постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
будинку, визначення порядку користування земельною ділянкою і усунення перешкод
в користування будинком відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
рішення апеляційного суду апеляційного суду м.
Севастополя від 13 грудня 2007 року  та залишити в силі рішення першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду апеляційного суду м. Севастополя від 13
грудня 2007 року підлягає відхиленню з таких підстав.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції, яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку, визначення
порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні будинком
та постановлюючи нове рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог,
апеляційний суд виходив з того, що  сторонами
проведено реконструкцію спірного будинку, що стверджується  висновком спеціаліста від 8 лютого 2006 року,
яким керувався суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про поділ будинку, в якому
зазначено що в результаті самочинної реконструкції жилого будинку літ. “А” збільшені
його розміри та змінено його внутрішнє планування. Згідно з п.2.3 Інструкції щодо
проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна не підлягають поділу об'єкти нерухомості майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані,
переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання
щодо поділу об'єктів
нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них
відповідно до закону.

Таким чином, апеляційний суд розглядаючи
спір у межах заявлених вимог -  з підстав
передбачених ст. 364 ЦК України, згідно з якої співвласник має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні
позову, оскільки не підлягає поділу самочинно збудоване нерухоме майно.

Доводи скарги
ОСОБА_1 щодо незастосування апеляційним судом норм ст. 376 ЦК України про права
власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній ділянці власника (користувача) і якщо
власник (користувач) цієї земельної ділянки не заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно є безпідставними, оскільки ним такі вимоги в суді
не заявлялись.

Враховуючи, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 та матеріали
справи не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального права або
порушення норм процесуального права та   відсутність
передбачених ст. ст. 338 - 341 ЦПК України підстав для скасування вказаного судового рішення, колегія
суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст.
331, 332, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1  відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Севастополя від 13 грудня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

М.І.
Балюк