Справа № 22ц-202/08                                    Головуючий
у 1 інстанції - Покидюк М.В.
Доповідач                 -        Подолюк В.А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У  Х  В  А  Л  А

І М
Е Н Е М      У К Р А Ї Н И .

12
березня 2008 року.
місто Луцьк.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі :

головуючого
-                       Шевчук Л.Я.

суддів
-     Свистун О.В., Подолюка В.А.

при
секретарі                    Матюхіній
О.Г.

з участю
позивача            ОСОБА_1

представника
позивача  ОСОБА_4

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

з участю представника відповідачів - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, з
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Маневицького районного суду від 27 грудня 2007 року , -

В С Т А Н О В И Л А :

У
вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні
вимоги мотивував тим, що 11 листопада 2006 року внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди з участю автомобіля  ''Рено-19 ''
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, належного на праві власності ОСОБА_3, смертельно
був травмований його батько ОСОБА_6. У зв'язку з проведенням похорону ним були
понесені витрати в сумі 10000 грн. на проведення обряду, найняття транспортних
засобів, влаштування поминального обіду та інше, а також завдано моральну
шкоду, розмір компенсації на відшкодування якої визначив в сумі 60000 грн.

Рішенням
Маневицького районного суду від 27 грудня 2007 року позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн. компенсації на
відшкодування моральної шкоди, 7044 грн. 80 коп. на відшкодування майнової
шкоди, 108 грн.94 коп. судових витрат, а всього 17153 грн. В решті позову та в
позові до ОСОБА_3 відмовлено.

Не
погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині визначення розміру моральної
шкоди позивач ОСОБА_1 покликаючись на порушення судом в цій частині норм
матеріального права та невідповідності висновків суду фактичним обставинам
справи, просив скасувати рішення в частині відмови йому в позові про стягнення
моральної шкоди в розмірі 50000 грн. і ухвалити нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі.

Відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в поданій апеляційній скарзі покликаючись на незаконність та
необгрунтованість судового рішення просили скасувати його та ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволені позову про відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що подані сторонами апеляційні
скарги не  підлягають до
задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом з
пояснень сторін, письмових матеріалів справи встановлено, що 11 листопада 2006
року , біля 18 години, на 46 км. автодороги '' Луцьк-Маневичі '' сталася
дорожньо-транспортна пригода з участю водія ОСОБА_2, який керував належним на
праві власності його батькові ОСОБА_3 автомобілем марки '' Рено-19 '', та
велосипедиста ОСОБА_6, який помер на місці події. Постановою від 16 травня 2007
року в порушенні кримінальної справи відносно водія ОСОБА_2 відмовлено за
відсутністю в його діях складу злочину, на підставі п.2 ст.6 КПК України.

Згідно
зі ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана
відшкодовувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на
спорудження надгробного пам'ятника ці витрати.

Відповідно
до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом.

З
письмових доказів ( а.с.6-8,62-65) встановлено, що позивачем понесені витрати
по оплаті наданих ритуальних послуг, що пов'язанні з похованням, в сумі 1214
грн., на влаштування поминального обіду -2293 грн., на виготовлення пам'ятника
- 3537 грн.80 коп., а всього 7044 грн.80 коп., розмір якої сторони не
оспорюють.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених
вимог закону   колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про
стягнення майнової шкоди, понесеної позивачем на поховання його батька в
розмірі, підтвердженого письмовими доказами, саме з відповідача ОСОБА_2, який
керував транспортним на підставі довіреності.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини органу влади Автономної республіки Крим,
органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала,
якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної
особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_2, як особи
яка керувала транспортним засобом, у скоєнні даної дорожньо-транспортної
пригоди відсутня. Суд виходячи з наведених норм матеріального права, як вважає
колегія суддів, прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 незалежно від наявності
його вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої сталася
смерть потерпілого, зобов'язаний нести відповідальність перед позивачем, як
сином померлого, по відшкодуванню моральної шкоди.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України  розмір грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних
та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо
вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які
мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Із роз'яснень, даних в п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України '' Про судову практику в справах про відшкодування моральної (
немайнової ) шкоди '' від 31 березня 1995 року №4 слідує, що розмір моральної
(немайнової шкоди ) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (
фізичних, душевних, психічних тощо ), яких зазнав позивач, характеру немайнових
втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо ) та з урахуванням інших
обставин.

Виходячи з відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні даної
дорожньо-транспортної пригоди, наслідків які сталися, глибини душевних страждань
позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції,
як вважає колегія суддів, визначив розмір моральної шкоди з врахуванням всіх
обставин справи та наведених вимог закону.

Рішення постановлене з додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає.

Доводи апеляційних скарг є власним тлумаченням
встановлених обставин справи, вимог закону, на правильність висновків суду не
впливають.

Керуючись
ст.ст.308,  313, 314, 315, 319 ЦПК
України , колегія суддів , -

У
Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Маневицького районного суду від 27 грудня 2007 року в даній
справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.

Головуючий
Л.Я.Шевчук.

Судді
:
О.В.Свистун.

В.А.Подолюк.