У Х В А Л А

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

2 квітня 2008 року                                                                                 м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                   Сеніна Ю.Л.

Суддів: Косенка В.Й., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2005 року ОСОБА_1
звернулася в суд із позовом до        ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною та відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що у
грудні 2003 року вона уклала з відповідачем усну угоду про спільну діяльність,
згідно якої позивач взяла на себе обов'язок по закупівлі та продажу товару, а
відповідач зобов'язувався внести гроші на закупівлю товару. Згідно вищевказаної
домовленості прибуток між ними повинен бути
розділений порівну. Оскільки за період з 23 грудня 2003 року по 21 жовтня 2004
року відповідачем було внесено 8 500 грн., а сума внесена нею склала 45 795 грн., то позивач вважала, що частка доходу відповідача склала 15,65%, а частка
позивача - 84,35%.

За весь час роботи спільний дохід за розрахунками позивача склав 23 287 грн., а спільні витрати - 14 112 грн.

Оскільки внаслідок суперечок, які виникли між сторонами з приводу
розподілу прибутку, у жовтні 2004 року спільна діяльність сторін була припинена, через що вона зазнала збитків в сумі
2 455 грн. за оплату торгівельного місця, 180 грн. по сплаті
податку та втратила вигоду на суму 24 000 грн., а 22 жовтня 2004 року із критого ринку м. Кремінна ОСОБА_2 відібрав у неї товар на суму 12 837 грн., пошкодив її шкіряну куртку вартістю 1 040 грн., з 23 грудня 2003 року вилучив з обороту  4 680
грн. спільних коштів, позивач просила визнати дійсним договір про сумісну
діяльність від 1 грудня 2003 року та  стягнути з відповідача на її користь       26
635 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди та 13 497 грн. на відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 звернувся у суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вони домовилися про підписання угоди про спільну торгівельну
діяльність, і з цією метою до складання угоди він передав ОСОБА_1 8 500 грн. та дав їй у
борг 3 605 грн.

Вказував, що у квітні 2004 року він зрозумів, що ОСОБА_1 належним чином укладати договір не має наміру та використовує лише його кошти для закупівлі не
весільного вбрання, як домовлялися, а іншого товару, завищує закупівельні ціни,
сплачує із спільного прибутку свої борги та не віддає йому кошти від отриманого
спільного прибутку, і тому звернувся до неї з вимогою
про повернення належних йому коштів. ОСОБА_1 від
повернення коштів відмовилася і тому він забрав з торгівельної точки на ринку в м. Кремінна товар на суму 1 626 грн.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 почала діяти всупереч домовленості, ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь 8 500 грн. вкладених
у товар коштів, 3 605 грн. взятих ОСОБА_1 в борг, 2 175 грн. - &frac12; частину доходу від торгівлі з грудня 2003 року по квітень 2004
року та 1 808 грн. - &frac12; частину доходів
від продажу весільного вбрання, 7 536 грн. вартості
залишку весільного вбрання та частки кредиту, отриманого ними в банку у сумі 2 500 грн. та 1 700 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області
від 9 жовтня      2006
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської
області від               14 лютого 2007 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 1 626 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 500
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11 465
грн. 50 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та             1 700 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом
норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або
заперечень.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання
чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються.

В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено намір сторін
укласти договір про спільну діяльність з внесенням кожним суми в розмірі 10 000 грн., що перевищує 20 розмірів неоподаткованого
мінімуму доходів громадян на 1 січня 2004 року. Однак, у зв'язку з тим, що
сторони договір не уклали, суди згідно п.3.ч.1 ст. 208 ЦК України дійшли до
висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 щодо
визнання дійсним договору про спільну діяльність.

В той же час суд, пославшись на
положення  ст. 61 ЦПК України, частково
задовольнив позови сторін про відшкодування шкоди, виходячи лише з показів
сторін, які не надали суду ніяких достовірних доказів на підтвердження своїх
доводів,  та які до того ж заперечувались
другою стороною.

Врахувавши лише пояснення сторін і
зокрема ОСОБА_2 про вартість забраного ним товару, суд, відхиливши доводи
ОСОБА_1, не з'ясував яка  дійсна вартість
цих речей, факт неправомірного вилучення яких не оспорюється сторонами.

Суд також ухвалив суперечливе
рішення, прийшовши до висновку про відсутність підстав для визнання дійсним
договору про сумісну діяльність і повністю стягнувши на користь ОСОБА_2 внесені
ним для спільної діяльності кошти, в той же час стягнув з ОСОБА_1 половину
прибутку, отриманого від спільної діяльності.

Частково задовольняючи вимоги про
відшкодування моральної шкоди, суд також не з'ясував у чому вона полягає, якими
діями вона заподіяна та чи передбачена можливість відшкодування такої шкоди
законом.

При цьому суд не встановив які
правовідносини виникли між сторонами та якими нормами права вони повинні
регулюватись.

Вирішуючи спір, суд послався на ст.
638 ЦК України, яка регулює укладення договорів, та на ст.ст. 1166, 1167 ЦК
України, які передбачають відшкодування шкоди у позадоговірних відносинах.

За таких порушень норм
матеріального і процесуального права судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 343, 344
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області
від 9 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 14
лютого 2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                           Сенін Ю.Л.

Судді:                                                                                    Косенко
В.Й.

Лихута Л.М.

Охрімчук
Л.І.

Романюк Я.М.