Справа  №2-99/08
(№2-182/08)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
травня 2008 року Котелевський районний суд Полтавської області в
складі:   головуючого судді              -    Загнійко А.В.,

при секретарі                       -    Момот Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт
Котельва справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на його користь 1,5 тис.грн., та
відшкодування моральної шкоди в сумі 2,5 тис.грн., завданої неналежним
виконання відповідачкою угоди купівлі-продажу автомобіля.

ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 860 грн. та моральної шкоди у розмірі             2,5 тис.грн., обгрунтовуючи позов
неналежним виконанням угоди купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно
до ухвали Котелевського районного суду Полтавської області від         28 травня 2008 року цивільна справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
була об'єднана в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Під час судового
розгляду ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що
у жовтні 2005 року між ним та ОСОБА_2 було укладено угоду купівлі-продажу
автомобіля ЗАЗ-968, зазначаючи, що ними було досягнуто згоди про ціну автомобіля,
яка становить 1,5тис.грн. Зазначена сума була ним сплачена ОСОБА_2, яка
передала йому автомобіль.

Оскільки не мав
досвіду їздити на автомобілі марки ЗАЗ, забрати автомобіль приїхав разом з
ОСОБА_3, у присутності якого віддав ОСОБА_2 гроші в сумі 1,5 тис.грн.
(письмових розписок про це не складали), і поїхав на придбаному авто додому,
домовившись, що вона оформить спадкові права на автомобіль, а потім оформить
генеральну довіреність на управління автомобілем. У зв'язку з тим, що
автомобіль протягом тривалого часу простояв на спущених колесах, шини на
передніх колесах замінив відразу коли приїхав додому. Крім того, переднє ліве
крило автомобіля проржавіло, як і „пороги”. Неодноразово телефонував до
ОСОБА_2, намагаючись дізнатися, чи оформила вона спадщину на автомобіль. Згодом
ОСОБА_2 попрохала привезти державні реєстраційні номери на автомобіль. Без
номерів поїздив на автомобілі днів три, потім їздив вже на інших своїх
легковому та вантажному автомобілях. Придбаний у ОСОБА_2 автомобіль непридатадний
для поїздок. Пізніше ОСОБА_2 попрохала пригнати авто для реєстрації. Машину
пригнали на початку березня 2006 року разом з зятем  ОСОБА_4 Всього в його експлуатації машина
була близько місяця. Згодом приїхав з ОСОБА_5, щоб забрати машину на
металобрухт, але ОСОБА_2 тільки образила його і сплачених за авто грошей не
повернула, а тому просить стягнути на його користь 1,5 тис.грн. в рахунок
відшкодування завданої йому матеріальної шкоди.

На
обгрунтування завданої йому моральної шкоди ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 його
ображала; йому необхідно було багато разів телефонувати та приїздити до неї, у
зв'язку з чим не був на роботі; „поніс витрати на суд”, у зв'язку з чим просить
стягнути 2,5 тис.грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Крім того,
ОСОБА_1 пояснив, що добре знає порядок придбання автомобіля, та зазначив, що
він незаконно експлуатував автомобіль на власний ризик. Був зупинений
працівниками ДАІ, але протокол про адміністративне правопорушення за управління
незареєстрованого в установленому порядку автомобіля вони не склали.

Позовні вимоги
ОСОБА_2 до нього не визнав в повному обсязі, пояснивши, що ОСОБА_2 непорядна,
говорить неправду, як і свідки з її сторони.

ОСОБА_2 позов
ОСОБА_1 не визнала у повному обсязі та пояснила, що у грудні 2004 року помер її
чоловік, у власності якого був автомобіль ЗАЗ-968. Продавати автомобіль наміру
не мала. У травні-червні 2005 року приїхав           ОСОБА_6, який запропонував купити
автомобіль за 2,5 тис.грн. Домовившись купити автомобіль поїхав. Оскільки він
більше не приїздив, вирішила продати авто іншому покупцеві за туж ціну -
ОСОБА_1, який приїхав у липні 2005 року. Через кілька днів ОСОБА_1 приїхав з
ОСОБА_3 Останній вигнав машину з гаража і коло воріт роздивлявся її під
капотом, а ОСОБА_1 біля ганку будинку віддав 750 грн. ОСОБА_1 пообіцяв
самостійно зареєструвати автомобіль, оскільки в нього є знайомі в МРЕО. У
жовтні 2006 року ОСОБА_1 пригнав автомобіль у її двір, сказав, що не буде його
купувати, дав дві шини. Протектор на задніх колесах був повністю зношений.
Оглянула автомобіль уже коли він поїхав: двері погнуті, у салоні  брудно, були залишки буряків, кукурудзи.
Через деякий час ОСОБА_1 зателефонував і вимагав повернути гроші, я ж вимагала
повернути скати і відремонтувати машину. Пізніше ОСОБА_1 приїхав до неї додому,
дочка кинула йому 750 грн., оскільки ОСОБА_1 звертався в прокуратуру, чим
завдавав неприємностей, порочив пам'ять батька, він їх зібрав і забрав собі.
Моральної шкоди ОСОБА_1 не завдавала, навпаки сама зазнала значних моральних
страждань та матеріальної шкоди від дій ОСОБА_1

Представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_7, просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, підтримавши
пояснення довірительки.

На обґрунтування
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 пояснили, що експлуатація ОСОБА_1
придбаного ним у ОСОБА_2 автомобіля призвела до технічно непридатного стану.
750 грн., сплачених ОСОБА_1 як завдаток чи аванс були повернуті дочкою ОСОБА_2,
з метою, щоб ОСОБА_1 залишив у спокої їх сім'ю. Оскільки покійний чоловік
ОСОБА_2 замінив шини на автомобілі незадовго до смерті, машина практично не
експлуатувалася, тому на відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2
слід стягнути із ОСОБА_1 860 грн., оскільки вартість однієї шини на даний час
становить 215 грн., що підтверджується довідкою приватного підприємця, який
здійснює торгівлю автозапчастинами.

На обґрунтування
заподіяної ОСОБА_2 моральної шкоди, позивачка та її представник зазначили, що
ОСОБА_1 не виконав обіцянок, а ОСОБА_2 поклалася на порядність ОСОБА_1. Після
експлуатації автомобіля ОСОБА_1 товарний вигляд авто погіршав, як всередині так
і зовні. Моральної шкоди завдала і відмова ОСОБА_1 придбати авто. У зв'язку з
цим, на користь ОСОБА_2 слід стягти 2,5 тис. в рахунок відшкодування заподіяної
їй моральної шкоди.

Суд, заслухавши
пояснення сторін та представника ОСОБА_2, допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, приходить до переконання, що у задоволенні позовів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 слід відмовити повністю з таких підстав.

Відповідно до
технічного паспорта НОМЕР_3, виданому 23 липня          1993 року, автомобіль ЗАЗ-968, 1992
року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, перебував у власності ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2,
виданим відділом РАЦС Котелевського РУЮ Полтавської області 20.12.2004 р.

Як встановлено
під час судового розгляду і визнається сторонами,         ОСОБА_2 після смерті чоловіка
(ОСОБА_8) спадкові права на автомобіль в установленому порядку не оформляла,
права власності на нього не мала.

Відповідно до
вимог Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів,
марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (із
змінами та доповненнями), державна реєстрація автомобіля ЗАЗ-968, державний
номерний знак НОМЕР_1, не проводилися ні на ім'я ОСОБА_2 ні на ім'я ОСОБА_1

Згідно з
вимогами статті 210 ЦК України правочин, який підлягає державній реєстрації є
вчиненим з моменту його державної реєстрації.

ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 добре відомо про порядок оформлення договору купівлі-продажу
автомобіля, однак його не було ними дотримано.

ОСОБА_1
експлуатував автомобіль ЗАЗ-968 з дозволу ОСОБА_2, яка, однак, права власності
на автомобіль  не мала.

Відповідно до
ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та
інших випадків, встановлених законом належить власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його повернення.

Під час судового
розгляду сторонами не було надано доказів про те, що між ними було досягнуто
згоди про ціну автомобіля, та про розмір коштів сплачених        ОСОБА_1 ОСОБА_2, як і повернутих
ОСОБА_2 ОСОБА_1

Пояснення свідка
ОСОБА_3 про суму сплачених ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 за автомобіль є
непослідовними та плутаними, а про ціну автомобіля свідок зробив висновок з
аналізу слів ОСОБА_1, у зв'язку з чим суд не може взяти їх до уваги.

Під час судового
розгляду встановлено, що сторони правочину щодо забезпечення виконання взятих
на себе зобов'язань у письмовій формі не вчиняли, у зв'язку з чим він є
нікчемним відповідно до ч.2 ст.547 ЦК України.

Крім того, як
стверджується ОСОБА_1 і не заперечується ОСОБА_2, він і не мав наміру укладати
з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки після оформлення
спадкових прав він мав намір за власний кошт оформити „генеральне доручення” на
право управління та розпорядження автомобілем. Однак, довіреність на право
управління та розпорядження автомобілем не породжує права власності на нього у
особи, на ім'я якої видано довіреність.

Суд не може
взяти до уваги пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6,
ОСОБА_13, допитаних під час судового розгляду за клопотанням сторін на
обґрунтування ними заподіяної їм шкоди щодо технічного стану автомобіля ЗАЗ-968
до початку його експлуатації ОСОБА_1 та після повернення ним автомобіля
ОСОБА_2, оскільки всі вони базуються лише на зовнішньому огляду свідками
автомобіля.

Під час судового
розгляду не встановлено умислу ОСОБА_1 на заподіяння шкоди ОСОБА_2 у вигляді
повернення автомобіля із зношеною гумою на колесах, оскільки це є звичайним
наслідком в процесі експлуатації автомобіля, дозвіл на яку в добровільному
порядку було надано ОСОБА_2 ОСОБА_1

Необхідність ОСОБА_1 неодноразово
телефонувати та приїздити до ОСОБА_2 з приводу вирішення питань щодо придбання
автомобіля, на яку вказує ОСОБА_1 як на обґрунтування завданої йому моральної
шкоди викликана лише самими діями ОСОБА_1, який добре знаючи про порядок
придбання та реєстрації автомобіля не дотримався його. Доказів відсутності на
роботі у зв'язку з необхідністю телефонувати та приїздити до ОСОБА_2 ОСОБА_1 не
було надано, як і доказів нанесення образ з боку ОСОБА_2

Не надано ОСОБА_1 і доказів щодо
правомірності та підстав його вимоги до ОСОБА_2 забрати у неї автомобіль
ЗАЗ-968 на металобрухт.

Під час судового розгляду ОСОБА_1
не вказував про порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість
використання транспортного засобу для їх реалізації, на які він посилається у
позовній заяві на обґрунтування позову в частині заподіяння йому моральної
шкоди. Крім того, сам  ОСОБА_1 пояснював
під час судового засідання, що користувався іншими легковим та вантажним
автомобілями, які перебувають у його власності.

ОСОБА_2 та її
представник не надали доказів заподіяння з боку   ОСОБА_1 моральної шкоди. ОСОБА_2 не надала
суду доказів погіршення товарного вигляду автомобіля після перебування його в
експлуатації ОСОБА_1, якому вона передала автомобіль добровільно, а
покладаючись на порядність ОСОБА_1 діяла на власний ризик. Крім того, ОСОБА_2
не надала доказів, що вона є власником автомобіля  ЗАЗ-968, 1992 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, а у зв'язку з цим і права вимагати відшкодування
будь-якої шкоди.

Враховуючи вище
викладене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали
доказів факту заподіяння їм майнової шкоди, збитків, моральних та фізичних
страждань; не довели наявність причинного зв'язку між шкодою та діями один-одного, як і вини
кожного з них в її заподіянні.

Інших доказів на обґрунтування
своїх вимог чи заперечень по суті позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її
представником надано не було, як і не заявлено про неможливість їх подання з
незалежних від них причин.

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 не довели свого позову, що є їх основним обов'язком відповідно до
засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив
усі умови для змагальності процесу, роз'яснював ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її
представнику їх права і обов'язки.

Відповідно до
ст.88 ЦПК України судові витрати сторонам не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212 ЦПК України,
ст.ст. 22, 23, 210, 547, 658, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
відмовити повністю.

У задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
відмовити повністю.

Судові витрати
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не присуджуються.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області
через Котелевський районний суд Полтавської області шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку
ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя  (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя Котелевського районного суду

Полтавської області
А.В.Загнійко