Н Е М   У К Р А Ї Н И
19 березня 2008 року
Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши  в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - державна виконавча
служба Шевченківського району м. Києва, про стягнення боргу, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від
15 березня 2007 року й рішення апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2007
року та касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року ОСОБА_1
звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 вересня 2000
року він уклав із        ОСОБА_2. договір
позики та на його забезпечення - договір застави жилого будинкуАДРЕСА_1. Позика в сумі                      32 580 грн. повинна бути
повернута до 13 березня 2001 року. Однак у встановлений строк ОСОБА_2. позику
не повернув, у зв`язку з чим
15 липня 2002 року приватним нотаріусом Київського міського
нотаріального округу був вчинений виконавчий напис про стягнення суми
неповернутої позики в розмірі 32 580 грн., втрат від інфляції ­­- 2 768 грн. 20
коп., трьох відсотків річних - 1 309 грн. 45 коп., пені - 29 647 грн.         80 коп. За заявою позивача 9 вересня
2002 року відкрито виконавче провадження, але 2 серпня 2006 року виконавчий документ
йому повернуто у зв`язку з неможливістю виконання
виконавчого напису. Позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу
в розмірі           32 580 грн., втрати у
зв'язку з інфляцією - 16 441 грн. 05 коп., три відсотки річних від простроченої
суми  - 5 548 грн. 42 коп., пеню - 59 458
грн.             50 коп., усього 114 027
грн. 43 коп.

Рішенням   Шевченківського   районного
суду   м.  Києва
позов задоволено   частково. Стягнуто із ОСОБА_2на користь ОСОБА_1           32 580 грн. основного боргу, 5 548 грн. 24 коп. - три відсотки річних від простроченої суми. У решті позовних вимог  відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2007 року
рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в позові щодо
стягнення втрат від інфляції, у цій частині ухвалено нове рішення, яким
стягнуто із ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 16 441грн. 05 коп. У решті - рішення
залишено без змін.

У касаційній
скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних
вимог у повному обсязі, у касаційній скарзі ОСОБА_2. просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити без змін
рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів вважає, що скарги підлягають
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом
вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених
законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною
стадією судового провадження та примусового виконання
рішень інших органів.  Відповідно до ст.
3 зазначеного Закону одним із виконавчих документів є виконавчий напис
нотаріуса, який підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій цих вимог закону не врахували та не звернули
уваги на те, що позивачем обрано спосіб захисту цивільних прав нотаріусом, яким
15 липня 2002 року було вчинено виконавчий напис для стягнення заборгованості
згідно із зобов'язанням за договорами позики-застави від 13 вересня 2000 року.

Таким чином, договірні зобов'язання
між сторонами припинилися, порушене цивільне право позивача було захищено в
спосіб обраний ним.

За таких
обставин у судів першої та апеляційної інстанцій не було передбачених законом підстав для часткового
задоволення позовних вимог.

Збільшення
позивачем сум, що підлягають стягненню у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань,
є безпідставним.

Ураховуючи
те, що суди при вирішенні спору неправильно застосували норми матеріального права,
судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верхового
Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 15 березня 2007 року
та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2007 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа
- державна виконавча служба Шевченківського району м. Києва, про стягнення
боргу  відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко