Справа № 2-261
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

25 червня 2008 року                Маневицький районний суд
Волинської області в складі:
головуючого - судді                         Покидюка
М.В.,

при секретарі                                    Каращук
В.С.,

за участю: позивача                                     ОСОБА_1

представників відповідачів             Папенко Т.О., Шадури Л.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до Маневицької
філії ВАТ “Волиньобленерго”, ВАТ “Волиньобленерго” про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок враження електричним
струмом, -

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2008
року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Маневицької філії ВАТ
“Волиньобленерго”, ВАТ “Волиньобленерго” про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди завданої внаслідок враження електричним струмом.

Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що 4 серпня 2006 року, приблизно о 20-й годині, в с.
Грузятин Маневицького району, після того як її син ОСОБА_2 поїхав в ларьок за
продуктами харчування під час грози він був вражений електричним струмом від
електропроводу, який був під струмом і знаходився на землі. 5 серпня 2006 року
сина ОСОБА_2 вони похоронили.

Винними в
смерті сина ОСОБА_2 вважає працівників Маневицької філії ВАТ “Волиньобленерго”,
які безвідповідально віднеслися до своїх службових обов”язків, що стало
причиною цієї трагедії. Ще 2 серпня 2006 року мешканці с. Грузятин помітили
обірваний провід, який був під напругою, і повідомили про це обхідника
Маневицької філії ВАТ “Волиньобленерго” ОСОБА_3, який знаходився в трудових
відносинах з даною філією (трудовий договір № 40/230 від 7 жовтня 2004 року).
ОСОБА_3 сказав мешканцям села, що про обірваний провід повідомив черговому
диспетчеру філії і що бригада ремонтників скоро приїде в село, хоча фактично
про це повідомив інспектора філії ОСОБА_4 Останній в свою чергу про виявлену
небезпеку відповідальних працівників філії не повідомив.    Вина працівників Маневицької філії ВАТ
“Волиньобленерго” підтверджується тим, що ними не було дотриманао вимог
Інструкції з охорони праці контролераВідповідачі у добровільному порядку
відшкодовувати заподіяну моральну шкоду відмовляються, в зв'язку з чим
позивачка змушена була звернутись за захистом своїх прав до суду.

Посилаючись на
зазначені обставини, ОСОБА_5 просила стягнути на її користь з відповідача
ОСОБА_6 заподіяну моральну шкоду в сумі 50000 гривень, а також судові витрати
по справі, сплачені нею при поданні позовної заяви до суду.

В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_7,
ОСОБА_8 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у
поданій до суду позовній заяві, просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_6, як
володільця джерела підвищеної небезпеки, моральну шкоду в сумі 50000 гривень та
судові витрати на суму 25 гривень 50 копійок, сплачені позивачкою при поданні
позову.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позовних вимог не
визнав, пояснив, що своєї вини в дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце
11 листопада 2006 року на автодорозі Луцьк-Маневичі-Любешів, поблизу смт. Колки
Маневицького району Волинської області, під час якої було смертельно травмовано
ОСОБА_9 не визнає. Вважає позовні вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди
безпідставними, оскільки ОСОБА_9 отримав смертельну травму не в результаті
наїзду на нього автомобіля „Рено-19”, а внаслідок наїзду іншого автомобіля, що
рухався йому назустріч і залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. У
задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача,
проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до
часткового задоволення.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку
з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не
пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала,
якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає
за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу потерпілого.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 11 листопада 2006 року,
біля 18-ї години, на 46 км + 950 м автодороги Луцьк-Маневичі-Любешів-КПП
Дольськ, керуючи автомобілем „Рено-19”, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1,
рухаючись в напрямку смт. Колки Маневицького району Волинської області,
допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_9, який переїжджав через дорогу перед
автомобілем. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці
пригоди. Постановою від 16 травня 2007 року в порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_6 відмовлено згідно п. 2 ст. 6 КПК України, оскільки причиною
даної ДТП стало порушення саме велосипедистом ОСОБА_9 вимог п. п. 6.7 (б), 6.8,
10.1, 10.3 Правил дорожнього руху. В діях водія ОСОБА_6 невідповідностей до
вимог ПДР, які б знаходились в прямому причинному зв'язку з виникненням
дорожньо-транспорної пригоди, не вбачається, так як в даній дорожній ситуації
він не мав технічної можливості уникнути зіткнення з велосипедистом шляхом
застосування екстренного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.
Зазначене підтверджується дослідженим в судовому засіданні відмовним матеріалом
по факту даної дорожньо-транспортної пригоди, який досліджувався в судовому
засіданні.

Суд не бере
до уваги заперечення відповідача ОСОБА_6 в тій частині, що ОСОБА_9 отримав
смертельну травму не в результаті наїзду на нього автомобіля „Рено-19”,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, яким керував він сам і не з його вини, а
внаслідок наїзду іншого автомобіля, що рухався їм назустріч і залишив місце
дорожньо-транспортної пригоди, так як вони не знайшли підтвердження в судовому
засіданні.

Вказані
пояснення ОСОБА_6 спростовуються як відмовним матеріалом по факту дорожньо-транспортної
пригоди, яка мала місце 11 листопада 2006 року на 46 км + 950 м автодороги
Луцьк-Маневичі-Любешів-КПП Дольськ, так і рішенням Маневицького районного суду
Волинської області від 27 грудня 2007 року, залишеним в силі апеляційною
інстанцією, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальної та
моральної шкоди. Даними письмовими доказами підтверджено, що саме внаслідок
зіткнення з автомобілем „Рено-19”, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, яким
керував ОСОБА_6, велосипедист ОСОБА_9 отримав смертельну травму. У
першочергових поясненнях як відповідача, так і членів його сім'ї відсутні
будь-які дані про те, що після зіткнення з автомобілем велосипедист ОСОБА_9 ще
міг самостійно пересуватись і отримав тілесні ушкодження, що призвели до
смерті, саме внаслідок наїзду зустрічного автомобіля. Крім того, висновком
судово-медичного дослідження № 100 від 28 листопада 2006 року встановлено, що
причиною смерті ОСОБА_9 стала відкрита черепно-мозкова травма: злам кісток
склепіння і основи черепа з забоєм-розмозженням головного мозку, які могли
виникнути при падінні останнього на легковий автомобіль, який скоїв наїзд, з
прикладанням удару до задньо-правої частини голови і послідуючому приземленні
ОСОБА_9 на дорожнє покриття тім'яно-потиличною ділянкою голови. Об'єктивність
висновку судово-медичного дослідження підтверджується, дослідженими судом
протоколом огляду місця події від 11 листопада 2007 року, схемою та
фототаблицею до нього, де зафіксовано обстановку на місці ДТП, протоколом
огляду транспорту та фототаблицею до нього, в якому описані механічні
пошкодження на автомобілі „Рено-19”, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

Наведене дає
суду підстави вважати, що після ДТП відповідач усвідомлював вчинене ним,
виходячи з обставин пригоди, а пізніше від цього відмовився.

Враховуючи
викладене, суд вважає, що велосипедист ОСОБА_9 отримав смертельну травму саме
внаслідок зіткнення з автомобілем „Рено-19”, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_6

Беручи до уваги,
що автомобілем „Рено-19”, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, керував не його
власник ОСОБА_10, а відповідач, ОСОБА_6, якому це було дозволено відповідно до
п. 2.2 Правил дорожнього руху, то він є і належним відповідачем по даній
справі.

Виходячи із
наведеного, суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, під час
якої ОСОБА_9 отримав смертельну травму, позивачці ОСОБА_5 було заподіяно
моральну шкоду, яка виразилась у нервовому потрясінні, моральних переживаннях в
зв'язку зі смертю близької дня неї людини - чоловіка з яким спільно прожила
більше 32 років. Враховуючи глибину моральних і душевних страждань позивачки
ОСОБА_5, а також те, що причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало
невиконання саме велосипедистом ОСОБА_9 вимог Правил дорожнього руху, що
призвело до настання його смерті, з урахуванням вимог розумності та
справедливості дану моральну шкоду суд оцінює в сумі 15000 гривень і в такій
сумі, а не в сумі 50000 гривень, вона підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6
на користь позивачки ОСОБА_5

Відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь
позивачки ОСОБА_5 8 гривень 50 копійок витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи судом, 17 гривень 00 копійок судового збору,
сплачених позивачкою при поданні позову, а всього судових витрат на загальну
суму 25 гривень 50 копійок.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214 - 215
ЦПК України, ст. ст. 23, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 15000 (п”ятнадцять тисяч) гривень у відшкодування
моральної шкоди 17 (сімнадцять) гривень судового збору та 8 (вісім) гривень 50
копійок витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи
Маневицьким райсудом.

На рішення може
бути подана апеляція до апеляційного суду Волинської області через Маневицький
районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів
з дня проголошення рішення і поданням після цього протягом двадцяти днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: