Справа № 22-588/2008 р
головуючий у 1 інстанції - Шеремет А.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М         У К Р А Ї Н И

8  травня  2008 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді -  Буцяка З.І.,

суддів : Григоренка М.П., Ковалевича С.П.,

при секретареві Колесовій Л.В., за участю позивача
ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4,  розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та
представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8, до
якої також приєдналась третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_9, на рішення
Рівненського міського суду від 07 червня 2006 року у справі за позовами ОСОБА_1
до ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_9, про
визнання договору дарування недійсним та
визнання дійсним договору купівлі продажу,  ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах своє неповнолітньої доньки - ОСОБА_10 до  ОСОБА_4 про
визнання права  власності на 12
частину у спільній сумісній власності подружжя та стягнення грошової
компенсації за цю частку,  усунення
перешкод в користуванні житлом та вселення та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_1 про визнання договору дарування
недійсним та  визнання дійсним договору
купівлі продажу,

ВСТАНОВИЛА  :

Рішенням Рівненського міського суду від 07
червня 2006 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_9 задоволено та визнано недійсним договір дарування,
який був укладений  та нотаріально
посвідчений 21 листопада 2002 року, згідно якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, із визнанням дійсним
договору купівлі - продажу вищевказаної квартири, покупцем в якому
виступав ОСОБА_4..

Визнано за
ОСОБА_1 право власності на 12 частину квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з
відповідачів на користь позивача ОСОБА_1 в солідарному порядку судові витрати,
в розмірі 2902 грн.

В задоволенні
решти позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Вважаючи
рішення незаконним, оскільки його висновки не відповідають фактичним обставинам
справи, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі вказує, що подружжя ОСОБА_6 не дарували її
синові - відповідачу ОСОБА_4- квартиру АДРЕСА_1, оскільки фактично вона,
ОСОБА_2, цю квартиру купила у подружжя ОСОБА_6
за свої власні кошти, маючи на меті подарувати її своєму синові, а тому,
бажаючи уникнути подвійного оформлення, за згодою всіх учасників, було
укладено  договір дарування, який
оспорюється.

Факт
купівлі - продажу  спірної квартири за
її, ОСОБА_2, особисті кошти, а не за кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтверджується
тим, що в цей же день нею було продано однокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_2, за яку вона отримала 5500 доларів США і, доклавши до них ще 4000
доларів США, які також належали їй, передала їх подружжю ОСОБА_6, про що
свідчить наявна у справі розписка, проте суд першої інстанції даній обставині
належної оцінки не дав.

В той же
час, твердження позивачки ОСОБА_1 про те, що спірна квартира була придбана за
спільні кошти подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1, не підтверджуються будь-якими
достовірними доказами.

Не
відповідають дійсності і твердження ОСОБА_1 про те, що для придбання спірної
квартири вона позичала у своєї матері 3000 доларів США, оскільки даний договір
позики було укладено та нотаріально посвідчено лише 29 листопада 2002 року, а
договір дарування мав місце 21 листопада того ж року.

В
зв'язку із чим, апелянт ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник
відповідачів - адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що рішення
Рівненського міського суду 07 червня 2006 року вважає незаконним, оскільки суд
першої інстанції не дав належної оцінки всім обставинам справи, зокрема наявній
у справі розписки, згідно якої  ОСОБА_2
передала подружжю ОСОБА_7 50300 грн. за АДРЕСА_1, а тому саме вона фактично являлась
покупцем спірної квартири, а не її син - ОСОБА_4.

Крім
того, судом взагалі не було з'ясовано джерело коштів у подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 на придбання спірної квартири, оскільки в матеріалах справах відсутні
будь-які докази про те, що такі кошти у останніх були.

В той же
час, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги докази, які
підтверджували наявність у позивачки ОСОБА_2 достатньої кількості власних  грошових коштів для придбання спірної
квартири.

Твердження
ОСОБА_1 про те, що для придбання спірної квартири вона позичала у своєї матері
3000 доларів США є неправдивими, оскільки договір позики було укладено лише 29
листопада 2002 року, а відповідна
розписка з даного приводу в розпорядження суду так і не була надана,
тому  представник відповідачів також
просить апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а позов ОСОБА_2 задовольнити
повністю.

Із заяви
третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_9 про приєднання до апеляційних
скарг ОСОБА_2 та представника відповідачів - адвоката ОСОБА_8 слідує, що вона
підтримує дані апеляційні скарги і просить їх задовольнити, оскільки вона
підтверджує той факт, що спірну квартиру
у подружжя ОСОБА_6 купила за власні кошти саме ОСОБА_2, яка, бажаючи
подарувати цю квартиру своєму синові - відповідачу ОСОБА_4 і з наміром уникнути
подвійного оформлення, попросила нотаріуса оформити все це договором дарування,
який є предметом судового розгляду.

В ході
апеляційного розгляду представник відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 підтримала
апеляційну скаргу свого довірителя та апеляційну скаргу представника
відповідачів та просила їх задовольнити.

Позивач
ОСОБА_1 апеляційні скарги не визнала і запропонувала апеляційному суду їх
відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін і при цьому
додала, що остаточний перелік  її
позовних вимог, які вона підтримує, міститься в її позовній заяві від 21 травня
2006 року.

Відповідач
ОСОБА_4 свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав і при
цьому заявив, що спірну квартиру купувала його мати - позивач ОСОБА_2, за свої
власні кошти.

Заслухавши
доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання по даній справі,
перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали справи, апеляційний
суд приходить до висновку, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню.

Частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того,  що укладений договір від 21 листопада 2002
року, про дарування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, є удаваним,
оскільки між тими ж самими особами фактично мав місце договір купівлі -продажу
вказаної квартири, покупцем в якому виступав відповідач ОСОБА_4, в зв'язку із
чим було задоволено і інші позовні вимоги ОСОБА_1, зокрема,  про визнання спірної квартири спільною
сумісною власністю подружжя, право на яку вона та відповідач ОСОБА_4 мають в
рівних долях.

Проте, дане
рішення суду першої інстанції, на підставі пункту 3 частини 1 статті 309 ЦПК
України, підлягає скасуванню, через невідповідність висновків суду обставинам
справи, з ухваленням нового рішення у справі, з наступних підстав.

Згідно договору
дарування від 21 листопада 2002 року (а.с. 8) слідує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7
нібито було подаровано квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

Як в суді першої
інстанції та і в ході апеляційного розгляду справи всі сторони по даній справі
визнали, що даний договір було укладено з метою приховати інший договір -
договору купівлі - продажу спірної квартири.

Відповідно до
частини 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь  у справі, не
підлягають доказуванню.

Статтею 58 ЦК
України, в редакції 1963 року, закріплено, якщо угода укладена з метою
приховати іншу угоду, то застосовуються правила, що регулюють  ту угоду, яку сторони мали на увазі.

Згідно статті 224 ЦК України, в редакції 1963 року,
за  договором  купівлі-продажу    продавець зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як при зверненні до суду із позовом, так і ході судового
розгляду справи, позивач ОСОБА_2 пояснювала, що квартиру
АДРЕСА_1 фактично вона купила  за власні
кошти, однак, маючи на меті потім подарувати цю квартиру своєму синові - відповідачу
- ОСОБА_4 та бажаючи уникнути подвійного оформлення, вона попросила нотаріуса
оформити все це одним договором дарування, згідно якого відповідачі ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 подарували спірну квартиру її синові,
в зв'язку із чим, в цей же день нею також було продано свою однокімнатну
квартиру, за адресою: АДРЕСА_2.

Вказані
обставини, окрім позивача ОСОБА_2, також повністю підтверджують всі відповідачі
по справі та третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_9.

З тексту наявної
у справі розписки (а.с.97) вбачається, що 21 листопада 2002 року відповідачі
ОСОБА_6 та ОСОБА_7  отримали від ОСОБА_2
50300 грн.( 9500 доларів США) за квартиру АДРЕСА_1, і, на прохання останньої,
вони все це  оформили договором дарування
на ім'я її сина - ОСОБА_4

З договору
купівлі-продажу (а.с.96) вбачається, що 21 листопада 2002 року ОСОБА_2 продала
свою однокімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1
в ході судового розгляду справи підтвердила ті обставини, що позивач  ОСОБА_2 продала 21 листопада 2002 року
однокімнатну квартиру для того, щоб за отримані від цього кошти купити спірну
квартиру і що вона, ОСОБА_1, також була присутня при укладенні договору
дарування, згідно якого подружжя ОСОБА_6 подарували її чоловікові - відповідачу
ОСОБА_4 спірну квартиру, і на той час вона проти цього ніяким чином не
заперечувала.

В зв'язку із
чим, колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити та
визнає, що  договір від 21 листопада 2002
року, про дарування ОСОБА_5 та ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, був удаваним,
оскільки мав місце договір купівлі - продажу, згідно якого вищевказану квартиру
у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 купила позивач ОСОБА_2.

З  огляду на те, що позивач ОСОБА_1 підтвердила
ті обставини, що спірна квартира була куплена за кошти, частина яких належала
позивачу ОСОБА_2, зокрема 5500 доларів США, які та отримала від продажу
однокімнатної квартири і те, що вона, ОСОБА_1, була присутня при укладенні
договору дарування, згідно якого подружжя ОСОБА_6 подарували її чоловікові -
відповідачу ОСОБА_4 спірну квартиру і це на той час не викликало у неї
будь-яких заперечень, а також приймаючи до уваги відсутність  достовірних і переконливих доказів того, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, як подружжя,  за
рахунок свої власних коштів  приймало
участь у придбанні спірної квартири, в тому числі і за рахунок запозичених
ОСОБА_1 у своєї матері коштів, в розмірі 3000 доларів США, тому, на розсуд
колегії суддів, вимоги ОСОБА_1, про визнання договору дарування спірної
квартири недійсним, з тих підстав, що в дійсності мав договір  купівлі -продажу, покупцем в якому виступав
відповідач ОСОБА_4, а так само і всі інші вимоги ОСОБА_1, які безпосередньо
випливають із  вищевказаною першої
вимоги, задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні
скарги ОСОБА_5 та представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
- адвоката ОСОБА_8, до якої також приєдналась третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_9, задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
від 07 червня 2006 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1  до ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_9, про визнання договору дарування від 21 листопада
2002 року квартири АДРЕСА_1 недійсним та
визнання дійсним договору купівлі продажу щодо цієї ж самої квартири і
між тими ж самими особами, а також ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах своє неповнолітньої доньки - ОСОБА_10 до  ОСОБА_4 про
визнання права  власності на 12
частину у спільній сумісній власності подружжя та стягнення грошової
компенсації за цю частку - відмовити.

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати недійсним договір
дарування від 21 листопада 2002 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_10,
ОСОБА_5 та ОСОБА_7.

Визнати укладеним 21 листопада
2002 року договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, за яким продавцями
виступили ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а покупцем являлась ОСОБА_2.

Рішення  набирає законної сили з
моменту  його проголошення.

Сторони та
інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити рішення
апеляційного суду  до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили, з подачею
касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                                       Буцяк
З.І.

Судді
Григоренко М.П.

Ковалевич С.П.