Справа
№ 2-112/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А І Н И

місто Ковель                                                                                    28
травня 2008 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під
головуванням

судді
Денисюка Р.С.,

за участю секретаря                                                            Бєлих
Н.Б.,

позивачів                                                                             ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представника позивачів                                                     ОСОБА_3

відповідача                                                                           ОСОБА_4,

представників відповідачів                                                Петрука Ю.М.,

Лебедюк
І.О.,

розглянувши у
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5,ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Ковельської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_6про визнання недійсним рішень
Ковельської міської ради № 19/12, № 19/13 від 24.06.2004 року, державного акту
на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, виданого на ім'я
ОСОБА_4, та визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку за
вищевказаною адресою від.31.03.2004 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 заявлено позов до Ковельської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_6
про визнання недійсним рішень Ковельської міської ради № 19/12, № 19/13 від
24.06.2004 року, державного акту на право приватної власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4, та визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку за вищевказаною адресою від.31.03.2004 року

Вказаний
позов мотивовано тим, що в м. Ковелі по АДРЕСА_1 проживала громадянка ОСОБА_7,
яка володіла на праві приватної власності житловим будинком. Вказана громадянка
була недієздатною і не розуміла значення своїх дій, що засвідчується рішенням
суду. Відповідно до рішення Ковельської міської ради від 24.01.1996 року № 24
над нею було призначено опікуном ОСОБА_6 Скориставшись цим 06.03.1996 року
ОСОБА_6 посвідчує заповіт від імені недієздатної ОСОБА_7 на житловий будинок.
Свідоцтво про право на спадщину було отримано ОСОБА_7 тільки через два місяці
після посвідчення заповіту, тобто вона заповіла майно, яке їй не належало.

Таким
чином названий заповіт складено незаконно і ОСОБА_6 31.03.2004 року продає
вищевказаний будинок ОСОБА_4 Ні в свідоцтві про право на спадщину, ні в
договорі купівлі-продажу не зазначено, який розмір і яким рішенням Ковельської
міської ради було надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування
житлового будинку.

На думку позивачів нотаріус не вправі
був посвідчувати даний договір, оскільки не було встановлено, чи надавалась в
законному порядку земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового
будинку.

Просять
визнати нечинним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Рішенням
Ковельської міської ради № 19/12 від 24.06.2004 року було передано безоплатно у
приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 1000 кв.м, для
обслуговування  житлового будинку  в м. Ковелі по АДРЕСА_1, та  рішенням 19/13 від 24.06.2004 року міська
рада передала у власність шляхом викупу для розширення присадибної ділянки
ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 1327 кв.м, яка знаходиться в м. Ковелі по
АДРЕСА_1.

При
наданні даних земельних ділянок міською радою було порушено вимоги Земельного
кодексу України.

А саме,
ст. 19 ЗК України, в якій зазначено, що землі за своїм цільовим призначенням
поділяються на землі житлової та громадської забудови. У відповідності до ст.
127 п. 2 даного кодексу продаж земельних ділянок проводиться на конкурентних засадах
(аукціоні чи конкурсі). На підставі ст. 118 ЗК України Ковельська міська рада
попередньо повинна була винести рішення про надання дозволу на розробку проекту
відводу земельної ділянки у власність. В даному випадку на земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку, а також для складання проекту відводу на
земельну ділянку. Він повинен був погоджуватися відповідними службами. Після
виготовлення проекту відводу Ковельська міська рада  повинна була постановити рішення про
затвердження цього проекту.

Таке
рішення Ковельською міською радою не приймалось, проект відводу не розроблявся.

Позивачі
стверджують, що передаючи земельну ділянку у приватну власність для розширення
присадибної території слід розуміти, що під словом розширення земельна ділянка
передавалась також для  обслуговування
житлового будинку, а у відповідності до ст..121 ЗК України норма такої передачі
становить 1000 кв.м.

Передаючи
у приватну власність земельну ділянку, площею 1327 кв.м, Ковельська міська рада
порушила також ст. 128 ЗК України

Оскільки
ОСОБА_4 по різних підставах надавались дві земельні ділянки то повинні бути і
два державні акти. Однак, видано лише один державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, площею 2327 кв.м.

Слід
зазначити, що згідно рішення Ковельської міської ради вартість земельної
ділянки, площею 1327 кв.м, становить 10206 гривень, хоча на дату пред'явлення
позову ОСОБА_4 оплатила лише 8000 гривень.

При
видачі Державного акту не розроблявся проект відводу і не погоджено межі із
сусідніми землекористувачами, а зокрема, із ОСОБА_1 та ОСОБА_5, хоча позивачі є
суміжними землекористувачами.

Оскільки
не розроблявся проект відводу на виділення земельної ділянки і акт виносу меж в
натуру та про передачу на зберігання межових знаків встановлювалися з такими
порушеннями.

ОСОБА_4
штучно зменшує площу земельної ділянки, тобто вона стала претендувати на
частину земельної ділянки, яка виділена позивачам, і таким чином незаконно
вилучено у ОСОБА_1 20 кв.м.

Просять
суд визнати нечинним рішення Ковельської міської ради 19/12, 19/13 від
24.06.2004 року та державний акт на право приватної власності, виданий на
ім'я                      ОСОБА_4

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала із підстав у ньому
викладених та просить його задовольнити. Суду пояснила, що при оформленні
спадщини на ОСОБА_6 було порушено вимоги закону і таким чином укладення
договору купівлі-продажу житлового будинку між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є нечинним.
Вона доглядала ОСОБА_7, коли була відсутня ОСОБА_6, а оскільки в ОСОБА_7 не
було рідних, то її майно відійшло б до держави і на вона могла б його придбати
на аукціоні. При передачі земельних ділянок ОСОБА_4 Ковельською міською радою
було порушено вимоги чинного земельного законодавства, було забрано землю, якою
позивачка користувалась на протязі 60 років. Державний акт видано неправомірно,
тому він є незаконним. При оформленні його не було погоджено межі із суміжними
землекористувачами,  не сплачено коштів за викуп землі.
Такими діями Ковельської міської ради порушено її права як  суміжного землекористувача, вона б могла при
виставлені цієї земельної ділянки на аукціон викупити її. Просить позов
задовольнити та визнати нечинними вищевказані рішення міської ради, державний
акт та договір купівлі-продажу житлового будинку.

ОСОБА_2
в судовому засіданні позов підтримала із підстав у ньому викладених та просить
його задовольнити.

Представник
позивачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що при
оформленні спадщини ОСОБА_6 було порушено вимоги чинного законодавства,
зокрема, вона не повідомила нотаріусу, що ОСОБА_7 є недієздатною, тобто
посвідчуючи заповіт ОСОБА_7 не могла розуміти значення своїх дій, а тому такий
заповіт є нечинним. На підставі заповіту ОСОБА_6 оформила право власності на
будинок та земельну ділянку, а пізніше продала цей будинок ОСОБА_4

При передачі
землі ОСОБА_4 Ковельською міською радою порушено вимоги чинного земельного
законодавства, зокрема, не здійснено проекту відводу земельних ділянок. Видано
один державний акт, хоча враховуючи те, що земельні ділянки видавались двома
рішеннями з різних підстав повинно було бути два державні акти. Також не
розроблялась технічна документація на земельну ділянку, площею 1327 кв.м, не
проводилась оцінка даної земельної ділянки. Також ОСОБА_4 не було сплачено
коштів в повному об'ємі за викуп даної земельної ділянки. При передачі
земельних ділянок не було погоджено їх межі із суміжними землекористувачами.
Вданому випадку при передачі земельних ділянок ОСОБА_4 було порушено інтереси
позивачів, зокрема, вони могли б при виставленні землі на аукціон викупити її,
також пізніше з'ясувалось, що немає в наявності переданої  землі в належних розмірах. Просить позов
задовольнити повністю.

Представник
Ковельської міської ради Лебедюк І.О. в судовому засіданні позов не визнала,
суду пояснила, що зі сторони відповідача не було порушено вимог чинного
законодавства при передачі земельних ділянок ОСОБА_4 Також позивачами
оспорюється все рішення, хоча воно стосується багатьох людей. Всі істотні умови
по викупу земельної ділянки ОСОБА_4 виконано, кошти сплачено. Проект відводу не
розроблявся, однак, проведена технічна інвентаризація та виготовлено відповідну
технічну документацію на ці земельні ділянки. Чинним законодавством не
заборонено видача одного державного акту на земельні ділянки. Межі суміжного
землекористування із власником землі Ковельською міською радою ОСОБА_4
погоджувались. Крім цього, позивачами пропущено строк позовної давності
звернення до суду із приводу визнання нечинними рішення Ковельської міської
ради та державного акту на право приватної власності. Просить в позові
відмовити.

Відповідач
ОСОБА_6 позов не визнала, суду пояснила, що вона була опікуном  ОСОБА_7, яку доглядала до смерті. ОСОБА_7
оформила на неї заповіт, відповідно до якого їй після смерті спадкодавця
перейшов житловий будинок із огорожею. В покійної родичів не було. Пізніше
після оформлення документів на будинок вона 31.03.2004 року продала даний
будинок із надвірними будівлями та огорожею
ОСОБА_4 При оформленні заповіту вона закону не порушувала. Ніякого
відношення до ОСОБА_7. позивачі не мають. Просить суд  в позові відмовити.

ОСОБА_4 позов не
визнала, суду пояснила, що вказаний будинок у ОСОБА_6 вона придбала на підставі
чинного законодавства із дотриманням відповідної процедури. При наданні їй у
приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 Ковельська міська рада не
порушила чинного земельного законодавства, всі необхідні документи для видачі
державного акту нею були виготовлені, відповідні кошти сплачені. Земельна
ділянка надана в межах тієї землі, якою користувались попередні власники
ІНФОРМАЦІЯ_1. Із суміжними землекористувачами межі земельних ділянок були
узгодженні, а із ІНФОРМАЦІЯ_2 на час видачі державного акту вона не була
суміжним землекористувачем.

Представник
відповідачів Петрук Ю.М. позов не визнав суду пояснив, що в даному випадку
позивачі не мають жодного відношення до придбаного ОСОБА_4 нерухомого майна, та
права на оспорювання державного акта на право приватної власності на землю та
рішень про видачу даних земельних ділянок, оскільки ними не наведено підстав,
що  в даному випадку порушенні їхні
права. Позивачі не належать до кола осіб, до яких міг перейти будинок, не були
в родинних відносинах. Порушень земельного законодавства при наданні земельних
ділянок ОСОБА_4 Ковельською міською радою допущено не було, надана вона в межах
земельної ділянки, якою користувались попередні власники будинку. Всі умови по
викупу земельної ділянки відповідачкою виконані. Проект відведення земельної
ділянки відповідно до п. 2 «Порядку розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок», затверджених Постановою КМ України № 677 від
26.03.2004 року не повинен проводитися. Просить суд в позові відмовити.

Суд, заслухавши
пояснення позивачів, представника позивачів, відповідачів, представників
відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в позові
ОСОБА_5., ОСОБА_1. ОСОБА_2 слід відмовити із наступних підстав.

Відповідно до
ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до
ст. 10 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 203 ЦК
України визначає, що правочин не може суперечити даному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка
вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній
волі, правочин повинен вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним,
правочин вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та
інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У судовому
засіданні встановлено, що на підставі заповіту від 06.03.1996 року ОСОБА_6
успадкувала від ОСОБА_7. житловий будинок із господарськими та надвірними
спорудами в м. Ковелі по АДРЕСА_1.

На даний час
вказаний заповіт ніким не оспорений та не визнаний судом нечинним.

По факту
оформлення заповіту Ковельською міжрайонною прокуратурою 29.10.2006 року
відмовлено відносно ОСОБА_6 в порушенні кримінальної справи на підставі ст. 6
п. 2 КПК України за відсутності в її діях складу злочину.

Вказана
постанова є чинною на даний час.

Після смерті
ОСОБА_7. в 2003 році ОСОБА_6 у встановленому законом порядку оформила спадщину
на спадкове майно, а саме - житловий будинок із господарськими та надвірними
спорудами  за вищевказаною адресою.

31.03.2004 року
у встановленому законом порядку ОСОБА_6 продає даний будинок із відповідними
спорудами ОСОБА_4 та нотаріально посвідчують його.

Вказаний договір
купівлі-продажу житлового оформлено у відповідності до вимог ст.203 ЦК України,
а тому підстав для визнання його нечинним немає.

Твердження
позивачів, що заповіт оформлено із порушенням чинного законодавства і
відповідно укладений договір купівлі-продажу будинку є нечинним судом до уваги
не приймаються, тому, що заповіт на даний час є дійсним, договір
купівлі-продажу будинку від 31.03.2004 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4,
є чинним та укладений відповідно до закону.

Крім цього,
позивачі в даному випадку не є тими особами, що вправі оспорити чинність даного
договору, оскільки вони не є родичами спадкодавця, не включені у заповіт,
продаж даного будинку не порушує їхніх законних прав та інтересів.

Твердження
позивача про те, що коли б будинок перейшов до держави, оскільки в ОСОБА_7 не
було спадкоємців і міг би бути виставлений на торги, то вона могла його
придбати, суд до уваги не приймає, оскільки на даний час є дійсним заповіт та
відповідні договори, а  ті відносини, що
могли б настати суд не розглядає.

Таким чином в
частині позову про визнання нечинним договору купівлі-продажу житлового будинку
від 31.03.2004 року позивачам слід відмовити.

Відповідно до ч
1 п. а, б, в ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок у користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування
із земель комунальної власності.

Як встановлено в
судовому засіданні рішенням № 19/12 та 19/13 від 24.06.2004 року, п.п. 1.29
передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею
1000 кв.м, та п.1.4.1 - передано у приватну власність шляхом викупу для
розширення присадибної ділянки за рахунок земель Ковельської міської ради не
наданих у власність чи користування земельну ділянку за вищевказаною адресою в
розмірі 1327 кв.м. Вартість викупу земельної ділянки встановлена в розмірі
10206 гривень.

Відповідно до
договору купівлі-продажу від 31.03.2004 року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_6
житловий будинок із господарськими та надвірними спорудами.

Пізніше нею
подані заяви про надання їй земельної ділянки для обслуговування вказаного
житлового будинку.

Відповідно до
вказаних рішень, в межах земельної ділянки, якою користувались попередні власники
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, земля належала Ковельській міській раді надано ОСОБА_4 для
обслуговування житлового будинку безоплатно 1000 кв.м та для розширення
присадибної ділянки шляхом викупу 1327 кв.м.

Тобто вказані
рішення прийняті міською радою у відповідності до вимог ст. 118, 120, 121, 128
ЗК України в межах наданих їй повноважень.

Факт того, що
цією земельною ділянкою користувались попередні власники ІНФОРМАЦІЯ_1 не
заперечується самими позивачами та підтвердила відповідач ОСОБА_6

Суд не приймає
до уваги твердження позивачів, що в даному випадку повинно бути видано два
державні акти, оскільки земельні ділянки видавались для різних цілей, оскільки
чинним земельним законодавством видача одного державного акту одному власнику в
межах однієї ділянки не заборонено.

В судовому
засіданні повністю спростовано твердження позивачів про те, що  ОСОБА_4 не виконані умови договору щодо
викупу земельної ділянки, оскільки як вбачається із довідки № 297 від
07.05.2008 року начальника відділу по управлінню майном комунальної власності
виконавчого комітету Ковельської міської ради
сума коштів за  викуп земельної
ділянки відповідно до платіжного доручення
від 07.07.2004 року ОСОБА_4 сплачено, вказане підтверджується квитанцією
про сплату № 5 від 01.07.2008 року. Також
підтверджено виконання ОСОБА_4 всіх істотних умов договору про викуп
земельної ділянки.

Технічна
документація  по інвентаризації земельної
ділянки ОСОБА_4  виконана, та
представлена в судовому засіданні.

Як вбачається із
технічної документації межі земельних ділянок ОСОБА_4 визначені та погодженні
із суміжними землекористувачами.

В  державному акті на право приватної власності
на земельну ділянку ОСОБА_4 зазначено хто є суміжними землекористувачами,
зокрема, зі сторони позивачів зазначено, що власником земельної ділянки є
Ковельська міська рада, і ці землі перебувають в користуванні ОСОБА_1 (пізніше
в 2004 році після отримання ОСОБА_4 державного акту на право приватної
власності ОСОБА_1 оформила договір оренди на земельну ділянку, що межує із
ОСОБА_4, а в 2006 році викупила цю земельну ділянку).

Із всіма
власниками земельних ділянок межі були погодженні, про що свідчить відповідний
акт про погодження меж земельного користування від 26.04.2004 року. Що
стосується  відсутності проекту
відведення то відповідно до п. 2 Постанови КМ від
26.05.2004 р. «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок» проект відведення земельної ділянки не
розробляється у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на
місцевості), надається у користування або безоплатно передається у власність
без зміни її цільового призначення; земельна ділянка набувається у власність
шляхом купівлі-продажу, дарування, міни, на підставі інших цивільно-правових
угод, успадкування, без зміни її меж та цільового призначення, що мало місце в
даному випадку при наданні земельних ділянок ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, а тому
вказане твердження позивачів не є підставою для визнання державного акту на
право приватної власності на землю недійсним.

Таким чином
порушень зі сторони Ковельської міської ради при прийнятті рішень про передачу
земельних ділянок ОСОБА_4 та видачі державного акту суд не вбачає.

Крім цього, в
судовому засіданні позивачами не доведено тієї обставини, що вони претендували
на земельну ділянку, що надана ОСОБА_4, та попередньо перебувала в користуванні
ІНФОРМАЦІЯ_1, була встановлена огорожа по межі цієї земельної ділянки.

Як ствердила
позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні на земельну ділянку ІНФОРМАЦІЯ_1 вона не
претендувала, межі фактичного землекористування між ними були визначені, не
здобуто  в судовому засіданні даних про
те, що й інші позивачі претендували на земельну ділянку ІНФОРМАЦІЯ_1.

Земельна ділянка
ОСОБА_4 надавалась в тих межах, якими користувались ІНФОРМАЦІЯ_1, попередні
власники будинку, що придбала ОСОБА_4

Не
заперечується  в судовому засіданні той
факт, що надані ОСОБА_4 землі перебували у власності Ковельської міської ради
та в користуванні ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_2
власником земельної ділянки в даному місці взагалі стала в 2006 році.

Таким чином в
позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5. в частині визнання нечинним рішень
Ковельської міської ради від 24.06.2004 року та державного акту на право
приватної власності виданого на ім'я ОСОБА_4 є безпідставними та не підлягають
до задоволення.

На підставі
ст.ст. 203, 208, 215 ЦК України, ст.ст. 12, 118, 120, 121, 125, 128 ЗК України
та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В:

В позові
ОСОБА_5,ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Ковельської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_6про
визнання недійсним рішень Ковельської міської ради № 19/12, № 19/13 від
24.06.2004 року, державного акту на право приватної власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_4, та визнання недійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку за вищевказаною адресою від.31.03.2004 року відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в десятиденний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст.
295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
Р.С.ДЕНИСЮК