Апеляційний суд  Кіровоградської  області
Справа № 22-873   2008 р.                                                                         Головуючий у 1-й інстанції
Категорія -45                                                                                          Доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12
червня 2008 року
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого-судді -  Потапенка В.І.

Суддів - Спірідонової Л.С., Кодрула М.А.

при секретарі - Донець А.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за
апеляційними скаргами  ОСОБА_1та  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  Кіровоградської міської
ради на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2008
року у справі за позовом  ОСОБА_3  до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради  ,
Кіровоградської міської ради про визнання недійсним державного акта на право
приватної власності на земельну ділянку, усунення перешкод, відшкодування
моральної шкоди і судових витрат та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1до
виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, Кіровоградської міської ради
, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акта , відновлення межі ,-

ВСТАНОВИЛА:

У
листопаді 2003 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом  до ОСОБА_1, ОСОБА_5, Кіровоградської міської
ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на
земельну ділянку.              Посилалась
на те, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями , який
знаходиться у АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 17.04.2000
року та свідоцтва про право власності від ІНФОРМАЦІЯ_1.                                    Рішенням Кіровоградського
міськвиконкому № 1370 від 7.12.1978 року встановлена норма землекористування за
зазначеною адресою 481.4 кв.м., фактичне землекористування становить 473.9
кв.м.                                                                                                                         Відповідачка
по справі ОСОБА_1 є власником 11/25 частин житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_2на підставі договору дарування від 9 квітня 1998 року.
Відповідно до рішення Кіровського райвиконкому № 74 від 26 лютого 1976 року за
б.61 по АДРЕСА_2закріплена земельна ділянка площею 507.4 кв.м. Частина цієї
земельної ділянки , площею 233.5 кв.м. передана у приватну власність ОСОБА_5,
яка була попереднім власником 11/25 частин будинку.                                                                               Після
оформлення договору дарування на 11/25 частин будинку на ім.'я ОСОБА_1 ,
земельна ділянка площею 233.5 кв.м. продовжує рахуватися за ОСОБА_5                         7 квітня 1998 року
Кіровоградською міською радою виданий державний акт на право приватної
власності на землю за № НОМЕР_1 на ім.'я ОСОБА_5 , яка є суміжною з її
земельною ділянкою.                                                                                                                                               Позивачка
вважає, що зазначене вище рішення міської ради та державний акт видані з
порушенням ст.23 Земельного Кодексу України, Декрету Кабінету Міністрів України
«Про приватизацію земельних ділянок», наказу Державного Комітету України по
земельним ресурсам

2

«Про порядок передачі земельних
ділянок в приватну власність громадянам України» та Інструкції про порядок
складання , видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності
на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового
користування землею ( у тому числі на умовах оренди).                                                                   В
порушення вищезазначеної Інструкції , державний акт був виданий без її згоди,
не був складений проект відводу земельної ділянки, який підлягає аналізу, не
підготовлені висновки -погодження органу будівництва та архітектури.                                                                               Також Кіровоградським
регіональним центром державного земельного кадастру неналежним образом
проведено погодження меж у натурі та обстеження земельної ділянки, зазначеної у
пояснювальній записці технічного звіту по визначенню наріжних меж земельної
ділянки по АДРЕСА_2, а виконано геофізичними методами.                                                    Крім цього рішення
про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_5 було прийнято виконкомом
Кіровоградської міської ради , а такими повноваженнями наділена тільки
Кіровоградська міська рада.                                                                                                                   Під час розгляду справи позивачка
змінювала та доповнювала позовні вимоги , за ухвалою суду відбувалася заміна
первісних відповідачів на належних.                                                           В
остаточному варіанті позовні вимоги ОСОБА_3 пред'явила до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, виконавчого комітету Кіровоградської міської ради  , Кіровоградської міської ради : про визнання
недійсним державного акта від ІНФОРМАЦІЯ_1 на право приватної власності на
земельну ділянку, виданого на ім.'я ОСОБА_5;
визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради  № 263 від
25.03.1998 року  в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 233,5 кв. м., яка
розташована в м. Кіровограді по АДРЕСА_2;
зобов'язання Кіровоградської міської ради відновити межу між земельними
ділянками  по АДРЕСА_1таАДРЕСА_2 в м.
Кіровограді та  встановлення на
відновленій межі межових знаків;
зобов'язання  ОСОБА_1,
ОСОБА_2  усунути перешкоди в користуванні
її земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованої капітальної споруди
на межі земельних ділянок , розташованих по АДРЕСА_1та АДРЕСА_2у м.
Кіровограді; відшкодування матеріальних збитків шляхом встановлення паркану на
відновленій межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2та АДРЕСА_2 у м.
Кіровограді;  стягнення моральної шкоди
та судових витрат.                                                                                                              ОСОБА_2таОСОБА_1під
час розгляду справи подали зустрічний позов до виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради, Кіровоградської міської ради , ОСОБА_3 про
визнання недійсним того ж самого рішення виконкому та державного акта та
відновлення межі, стягнення моральної шкоди .

Посилались
на те, що передача ОСОБА_5 у приватну власність земельної ділянки площею 233.5.
кв.м. за вище зазначеною адресою відбулася з порушенням діючого на той час
законодавства , що потягло за собою створення напружених відносин між суміжними
землевласниками. Належне визначення межі між суміжними землевласниками надасть
можливість визначити , чи знаходиться капітальна будівля на межі земельних
ділянок, чи побудована на відстані від межі, що має  суттєве значення при прийнятті рішення про
знесення чи не знесення будівлі.                                                                                                                       Рішенням
Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2008 року первісний та
зустрічний позови задоволено частково.                                                                                 Визнано
незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської
ради № 263 від 25.03.1998 року в частині передачі у приватну власність
ОСОБА_5земельної ділянки площею 233, 5 кв.м., поАДРЕСА_2 у м. Кіровограді.                 Визнано
недійсним державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім.'я
ОСОБА_5від ІНФОРМАЦІЯ_2 за № НОМЕР_1.                                    Зобов'язано
Кіровоградську міську раду відновити межу між земельними ділянками по
АДРЕСА_1,  площею 481,4 кв. м. та
АДРЕСА_2, що в м.

3

Кіровограді, встановивши на
відновленій межі межові знаки.                                                                         Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2на
користь ОСОБА_3 по 805.33 грн. судових витрат з кожної.                                                  В
решті заявлених позовних вимог по первісному та зустрічному позову відмовлено.                                                                                                                                                                        У апеляційній скарзі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 просять скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від
28.02.2008 року  в частині стягнення з
них на користь ОСОБА_3 по 805.33 грн. судових витрат з кожної та стягнути з
програвшої сторони на їх користь понесені ними судові витрати, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм процесуального права . В іншій частині
рішення просять залишити без змін.                                 Представник
Кіровоградської міської ради ОСОБА_6 у апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні первісного та зустрічного позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права.                                                                                                                                      ОСОБА_3
у апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні вимог по первісному позову про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно побудованої
нерухомої споруди, відшкодування матеріальної та моральної шкоди та ухвалити в
цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.                                                                                                                       Вислухавши
пояснення сторін, їх представників , обговоривши доводи апеляційних скарг   та дослідивши матеріали справи , колегія
суддів дійшла висновку , що   апеляційна
скарга ОСОБА_3  не підлягає задоволенню,
а апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, і Кіровоградської міської ради
підлягають частковому задоволенню з таких підстав.                                    Згідно
п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення

суду першої інстанції апеляційний
суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення
по суті позовних вимог, з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.                   Задовольняючи
частково первісний та зустрічний позов , суд першої інстанції дійшов висновку ,
що при ухваленні Кіровоградським міським виконавчим комітетом рішення № 263 від
25.03.1998 року про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки
площею 233,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_2 у м. Кіровограді не було
дотримано вимог ст. 17 Земельного Кодексу України та п.2.2 Інструкції  про порядок складання , видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( у
тому числі на умовах оренди) від 15.04.1993 року № 28 ( далі Інструкція від
15.04.1993р.).                                            Проте
з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися виходячи з
наступного.                                                                                                                                               Відповідно
до ст. 17 ЗК України ( в редакції 1990р.) земельні ділянки передаються у
власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її
розмір ( земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації).                                                             Згідно
п.5 Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України,
затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 10
від 15.02.1993 року, встановлення меж земельних ділянок у натурі (  на місцевості) виконують землевпорядні органи
за замовленням Рад народних депутатів. Якщо при встановленні меж земельних
ділянок будуть виявлені розбіжності в даних про розміри земельних ділянок,
переданих у власність, з фактичними розмірами, то остаточний розмір площі таких
земельних ділянок визначається Радою народних депутатів.                                                                                               Так
з технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_2
у м. Кіровограді для виготовлення державного акта на право приватної власності
на землю ОСОБА_5, зробленого Земельно-кадастровим центром ( т.1 а.с. 217-227)
вбачається , що ОСОБА_3 підписала Акт про погодження в натурі меж земельної
ділянки від 17.03.1998 року про що свідчить її підпис. Крім цього технічний
звіт містить заяву ОСОБА_5, план угоди, опис меж та інші необхідні при
приватизації земельної ділянки документи.                      Доводи позивачки про те , що вона не
підписувала зазначений вище Акт не можуть бути взяті судом до уваги , оскільки
вони не підтверджені належними та допустимими доказами , якими у даному випадку
може бути тільки висновок судової почеркознавчої експертизи.                                  Відповідно до
ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом. З клопотанням про призначення по справі судової
почеркознавчої експертизи позивачка не зверталась, інших доказів на
підтвердження своїх доводів суду не надала.                                 Не
знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і доводи ОСОБА_3 про те, що
рішення про видачу Державного акту на землю ОСОБА_5 прийнято не уповноваженим
органом.                                                                                                                                                                      Так
, відповідно до рішення № 45 від 28 лютого 1996 року п'ятої сесії
Кіровоградської міської ради двадцять другого скликання , повноваження у галузі
регулювання земельних відносин в межах м. Кіровограда  передано виконавчому комітету міської ради ,
що було встановлено п.3 ст.3 ЗК України (1990р) , а тому оскаржуване рішення
виконкому Кіровоградської міської ради № 263 від 25.03.1998 року прийнято на
законних підставах  та уповноваженим
органом.                                                                                                                     Крім
цього позивачкою за первісним позовом не доведено, що їй надано у користування
саме 481.4 кв.м., як було первісно визначено рішенням виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради № 1370 від 07.12.1976 року і приватизація ОСОБА_5
земельної ділянки площею 233.5 кв.м. порушує її права землекористувача.                                                                     Так
, відповідно до свідоцтва про право власності від 18.03.1994 року їй належить
на праві власності &frac12; житлового будинку з надвірними будівлями в м. Кіровограді
по АДРЕСА_2 ( ас.13 т.1) та відповідно до договору купівлі-продажу від
17.04.2000 року 7/18 частин цього ж будинку ( ас.14 т.1), тобто вона не є
одноособовим власником зазначеної будівлі.       Статтею
30 ЗК України ( 1990р) встановлено, що при переході права власності на будівлю
і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст.67
цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою  без зміни її цільового призначення і , якщо
інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Право власності
або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується
Радами народних депутатів відповідно до вимог ст.23 цього Кодексу.                         Враховуючи те, що право
власності на будівлю по АДРЕСА_1в м. Кіровограді переходило , право
користування земельною ділянкою , що припадала на відчужувані будівлі повинно
бути підтверджено відповідним рішенням міської ради, проте такі докази суду не
надано.                                                                                                                       Колегія
суддів вважає , що зустрічний позов ОСОБА_1та ОСОБА_2про визнання недійсним
державного акта від ІНФОРМАЦІЯ_1 на право приватної власності на земельну
ділянку, виданий на ім.'я ОСОБА_5;
визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради  № 263 від
25.03.1998 року  в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 233,5 кв. м., яка
розташована в м. Кіровограді по АДРЕСА_2;
зобов'язання Кіровоградської міської ради відновити межу між земельними
ділянками  по АДРЕСА_1таАДРЕСА_2 в м.
Кіровограді та  встановлення на
відновленій межі межових знаків також не підлягає задоволенню з таких підстав.                                                                     У
судовому засіданні встановлено, що власником 11/25 частин будинку за адресою м.
Кіровоград АДРЕСА_2є ОСОБА_1, але при цьому земельна ділянка продовжує
рахуватися за померлою ОСОБА_5 Докази того, що разом із придбанням 11/25 частин
зазначеного будинку до ОСОБА_1 перейшло і право власності , або право
користування земельною ділянкою площею 233.5 кв.м. позивачами за зустрічним
позовом суду не надано.                                                                                                                                                                      Відповідно
до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю , навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих

5

збитків.                                                                                                                                                                    Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не надали суду доказів ,що вони є власниками або землекористувачами земельної
ділянки площею 233.5 кв.м.,  то їх право
не порушено оскаржуваним рішенням виконкому, і їх позовні вимоги не підлягають
задоволенню.                 Також у
судовому засіданні встановлено і це підтверджується висновком технічної
експертизи ( ас.7-10 т.1) , що схеми земельних ділянок по АДРЕСА_2та АДРЕСА_1,
9 відсутні , що свідчить про те , що межа між зазначеними земельними ділянками
не встановлювалася відповідними землевпорядними органами.                                                                                Статтею 107 ЗК України встановлено,
що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації . У
разі неможливості виявлення дійсних меж , їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної ділянки . Якщо фактичне використання ділянки
неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина
спірної ділянки.                                                                                                                                                Враховуючи
наведене первісний та зустрічний позов в частині  зобов'язання Кіровоградської міської ради
відновити межу між  земельними
ділянками  по АДРЕСА_1таАДРЕСА_2 в м.
Кіровограді та  встановити на відновленій
межі межові знаки не підлягає задоволенню, оскільки вчинення таких дій не
входить до компетенції міської ради.                                                                                                                                                                                  Виходячи
з вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку , що рішення суду першої
інстанції в цій частині постановлене з неповним з'ясуванням обставин , що мають
значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом
неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для
скасування постановленого по справі в цій частині судового рішення та ухвалення
в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог , як по
первісному так і по зустрічному позовах.                                             Колегія
суддів дійшла висновку , що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про
знесення самочинного будівництва , суд першої інстанції дійшов вірного висновку
про те, що ця вимога є передчасною , оскільки не визначено меж спірних
земельних ділянок і визначити чи відповідає самовільно збудована споруда п.п.
3.25 Державних будівельних норм без встановлення меж земельних ділянок
неможливо.                                                                        Такий
висновок суду підтверджується також висновком технічної експертизи ( ас.20 -22
т.2) , відповідно до якого самовільно побудований фундамент на земельній
ділянці АДРЕСА_2не впливає на користування земельною ділянкою чи будівлями
ОСОБА_3Докази того , що на місці фундаменту
вже побудована будівля і вона порушує права позивачки ОСОБА_3 суду не
надано.                                                                                                                                   Також
колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що
ОСОБА_3 не довела права власності на паркан , який стояв на спірній межі ,
оскільки ці доводи не підтверджені документально , а відповідно до довідки
голови квартального комітету № 27 від 21.02.2002 року паркан між спірними
земельними ділянками належить ОСОБА_1( ас. 158 т.1)                                                                                                                                            Правильним
є і висновок суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення
позову в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди , оскільки не
встановлено їх неправомірних дій.                                                                                              Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 не спростовують висновків суду першої інстанції, є
необґрунтованими та не підтверджені відповідними доказами , а тому не
підлягають задоволенню.                                                                                                                                     На
підставі вищезазначеного , колегія суддів дійшла до переконання , що судом
першої інстанції в цій частині ухвалене законне і обґрунтоване рішення з
дотриманням норм матеріального і процесуального права , і підстави для його
скасування у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 і вимог, заявлених у суді
першої інстанції відсутні.                           Керуючись  ст.ст. 10,17,30, 67 ЗК України ( 1990р) ,
ст.ст. 12,90,96,106-108 ЗК України,
ст..88, 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316 , 319 ЦПК України
, колегія суддів , -                                                                                                                                                                                                                                                  В И Р І Ш И Л А :

6                                                                                               Апеляційні
скарги ОСОБА_1та  ОСОБА_2,   і Кіровоградської міської ради      -
задовольнити частково.                                                       Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 - відхилити.                                                          Рішення
Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2008 року в частині
визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Кіровоградської
міської ради  № 263 від 25.03.1998
року  в частині передачі у приватну
власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 233,5 кв. м., по АДРЕСА_2в м.
Кіровограді ;     визнання  недійсним державного акта на право приватної
власності на землю, виданого на ім.'я ОСОБА_5від ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_1;    зобов'язання Кіровоградської міської ради
відновити межу між земельними ділянками
по АДРЕСА_1площею 481,4 кв.м.
таАДРЕСА_2 , що в м. Кіровограді та
встановлення на відновленій межі межових знаків,  стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2на користь
ОСОБА_3 по 805.33 грн. судових витрат з кожної - скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у задоволенні вищезазначених позовних вимог як
по первісному так і по зустрічному позову.                                                                                                        Судові
витрати покласти на сторони.                                                                                          В
решті рішення залишити без змін.                                                                                  Рішення  набирає законної сили з моменту його  проголошення і  може бути оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий
- суддя

Судді :