№ 2- 2 / 2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

(  ВСТУПНА ТА РЕЗОЛЮТИВНА)

29 травня 2008 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя  у складі головуючої судді Харитонової Г.Л.,
при секретарі Пасюрі І.Ю., адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні  цивільну справу за
позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 ,
3-я особа: Друга державна нотаріальна контора м. Маріуполя про визнання права
власності на  12 частину квартири,
визнання договору дарування квартири частково недійсним, -

Керуючись ст. 22, 28  КпШС  України ( в ред. 1969 р.), ст.ст. 215, 216,
217 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд  -

В  И  Р
І  Ш  И
В   :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 , 3-я особа: Друга державна
нотаріальна контора м. Маріуполя про визнання права власності на  12 частину квартири, визнання договору
дарування квартири частково недійсним  -
задовольнити.

Визнати договір дарування квартири
АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 , діючою від імені ОСОБА_4 та
ОСОБА_5  - частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12 частку  квартири АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана потягом
десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга повинна бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання такої заяви.

Суддя:

№ 2- 2 / 2008

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

29 травня 2008 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя  у складі головуючої судді Харитонової Г.Л.,
при секретарі Пасюрі І.Ю., адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому
судовому засіданні  цивільну справу за
позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 ,
3-я особа: Друга державна нотаріальна контора м. Маріуполя про визнання права
власності на  12 частину квартири,
визнання договору дарування квартири частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

31 травня 2007 року ОСОБА_3
звернувся до Іллічівського районного суду
м. Маріуполя з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа : Друга державна
нотаріальна контора м. Маріуполя про визнання права власності на  12 частину квартири, визнання договору
дарування квартири частково недійсним. В обґрунтування своїх позовних
вимог  він зазначив, що з відповідачкою
ОСОБА_4 він знаходився у зареєстрованому шлюбі з 27.04.1996 р., 7.02.2005 року
шлюб було розірвано. Під час шлюбу вони придбали у сумісну власність двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.  Договір було укладено
на ім'я відповідачки ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу - 18.10.2005 р. ,  відповідачка ОСОБА_4 подарувала спірну
квартиру своїй матері - відповідачці ОСОБА_5 без його  на те згоди та відома. Вважав, що оскільки
спірна квартира є сумісною власністю його та відповідачки ОСОБА_4,  вона не мала права розпоряджатися нею без
його згоди та просив визнати на ним право власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_1 та визнати договір дарування цієї квартири частково недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 повністю підтримав свої позовні
вимоги та пояснив, що квартира АДРЕСА_1
була придбана 16.10.2002 р. за сумісні гроші під час шлюбу з
відповідачкою ОСОБА_4 На час придбання житла вони  знимали житло, збирали гроші на квартиру.
Фактично квартира була придбана за їх сумісні гроші, та гроші їх батьків, у
рівних частках. Після розірвання шлюбу
відповідачка ОСОБА_4 без його згоди подарувала квартиру своїй матері -
відповідачці ОСОБА_5 Просив задовольнити його позов  та визнати за ним права власності на  12 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати
договір дарування цієї квартири, укладений
18.10.2005 року -  частково
недійсним

Відповідачка ОСОБА_4позов не визнала та пояснила, що  дійсно перебувала з позивачем  ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня
1996 р.. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них  народився
син.  3 грудня 2001 року була продана
квартира АДРЕСА_2, яка належала їй та її батькам у рівних частках. За ці гроші
її батьки придбали собі двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, а  потім і їй
16.10.2002 року була придбана квартира АДРЕСА_1, яка є спірною.
Оскільки  квартира була придбана не за
сумісні гроші з позивачем , а за її особисті гроші та гроші її батьків, вона
вважала квартиру своєю особистою власністю, тому  подарувала квартиру своїй матері -
відповідачці ОСОБА_5, при цьому згоду на укладення договору дарування позивач
ОСОБА_3 не надавав. Договір дарування від її імені за дорученням підписала її
рідна сестра - ОСОБА_6. Просила в позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідачка ОСОБА_5 позов не визнала та
пояснила, що позивач ОСОБА_3 -  це  колишній чоловік її доньки - відповідачки
ОСОБА_4 .4 квітня 1995 року вона, її чоловік - ОСОБА_7 та їх донька -
відповідачка ОСОБА_4 приватизували трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, кожен з них
мав 13 частку у цій квартирі. 27 квітня 1996 року донька зареєструвала шлюб з
позивачем ОСОБА_3 та вони проживали разом у цій квартирі. На родинній раді вони
вирішили роз'їхатися та жити окремо, у зв'язку з чим вирішили продати цю квартиру.
3 грудня 2001 року квартира була продана за 11547 гр. У квітні 2002 року була
придбана квартира АДРЕСА_3 для неї та її чоловіка за 6608 гр. , а 16 жовтня
2002 року вона придбала для своєї доньки квартиру АДРЕСА_1  у цьому ж будинку за 7173 гр. . Покупцем
квартири вказана її донька, оскільки купівля здійснювалась за рахунок 13  частини коштів за продану приватизовану
квартиру. Гроші за спірну квартиру вона особисто передавала  продавцю. Частина грошей залишись  після продажу приватизованої квартири, частину
грошей вона позичила у ОСОБА_8. Грошей на придбання квартири в родині доньки не
було. Вона особисто передавала гроші продавцю.
В 2005 році  сім'я доньки
розпалась, 7.02.2005 р. було розірвано шлюб і вона запропонувала доньці
оформити договір дарування спірної квартири на неї для того, щоб у подальшому
не були порушені права її доньки та її онука. Договір дарування був заключний у
Маріупольській  другій державній
нотаріальній конторі, при цьому позивача ОСОБА_3 про це не повідомлювали.  Квартиру вважає своєю особистою власністю,
оскільки вона була придбана на гроші  її
та її чоловіка, а також особисті  гроші
її  доньки . Просила в позові відмовити.

Представник  третьої особи  - ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила,
що  18 жовтня 2005 року  нею було посвідчено договір дарування  квартири, що розташована АДРЕСА_1  між ОСОБА_6., яка діяла за довіреністю в
інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5. ОСОБА_6. подала заяву про те що ОСОБА_4на час
укладання договору у шлюбі не перебуває. Вважає, що договір укладено нею в
відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши позивача ОСОБА_3, відповідачок ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника
третьої особи - ОСОБА_9,  свідків,
вивчивши матеріали по справі суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 квітня 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було
укладено шлюб, після укладення шлюбу присвоєні прізвища дружині - ОСОБА_4.(
а.с.84). 7 лютого 2005 року шлюб між ними було розірвано( а.с. 10).

Під час шлюбу на підставі договору
купівлі-продажу від 16.10.2002 року сторонами була придбана квартира
АДРЕСА_1  у ОСОБА_11 на ім'я відповідачки  ОСОБА_4
Договір було посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_12( а.с.28).

18 .10.2005 р. ОСОБА_6., діюча за дорученням на підставі довіреності (
а.с.34) подарувала спірну квартиру
відповідачці ОСОБА_5  Договір було
посвідчено державним нотаріусом
Маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_9( а.с.27).

Оскільки правовідносини  між
сторонами виникли у 2002 році, регулюються вони Кодексом про шлюб та сім'ю
України 1969 р.

Згідно ч.1 ст.. 22 КпШС України ( в ред.. 1969 р.). майно, нажите  подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною
власністю.

Згідно ст..23 КпШС України майном, нажитим під час шлюбу, подружжя
розпоряджаються за взаємною згодою.

Для укладання угоди з відчуження
сумісного майна подружжя, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення,
згода другого подружжя повинно бути висловлено у письмовій формі.

Оскільки позивач ОСОБА_3 згоду на укладенні договору дарування від
18.10.2005 р. не надавав,  така угода не
може бути дійсною.

Згідно ст.. 41 Конституції України ніхто
не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності
є непорушним. Згідно ст.. 55 Конституції України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Згідно ст.. 28 КпШС України ( в ред.. 1969 р.) у випадках розподілу
майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними.

Таким чином суд приходить до висновку ,що позов ОСОБА_3 про визнання
права власності на  12 частину квартири,
визнання договору дарування квартири частково недійсним є обґрунтованим,
оскільки цей договір укладено з порушенням вимог ст.. 215 ЦК України.

Згідно ст.. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не  інакше як
за зверненням фізичних та юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно
ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених
ст. 61 ЦПК України.

Заперечуючи проти позову ,
відповідачки  ОСОБА_3 та ОСОБА_5
посилались на те ,  що спірна квартира
була придбана  за їх особисті кошти.

Згідно договору купівлі-продажу від
3.12.2001 р. ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 продали квартиру, що розташована
АДРЕСА_2 за 11547 гр.( а.с.160).

Згідно  договору купівлі-продажу від 26.04.2002 р.
ОСОБА_7 придбав квартиру, що розташована АДРЕСА_3 за 6608 гр. ( а.с.81).

Спірна квартира була придбана 16.10.2002
року за 6519 гр., з яких 5453 гр. продавець одержала від покупця до підписання
цього договору, а решту в розмірі 1066 гр. покупець зобов'язується сплатити
продавцю до 31.12.2002 р. - п.3 договору ( а.с.28).

Свідок
ОСОБА_11, яка була продавцем за договором від 16.10.2002 р. пояснила, що
дійсно гроші віддавали за два рази: до підписання договору основну частку, а
решту 200 дол. , або 1000 гр. віддавав позивач ОСОБА_3 її чоловіку наприкінці
року. Їй невідомо за чиїх кошти була придбана квартира.

Свідок ОСОБА_7, який є батьком ОСОБА_4 та
чоловіком ОСОБА_5 повінстю підтвердив їх пояснення. Свідок ОСОБА_8 пояснила, що
до неї зверталась ОСОБА_5 з проханням позичити гроші на придбання квартири для
доньки. Вона дала їй 2200 гр., які
ОСОБА_5 повернула їй.

Суд не може прийняти до уваги докази ,
надані відповідачками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки між продажем квартири
АДРЕСА_1  та купівлею спірної квартирою
пройшло значно часу   і відповідачки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надали суду переконливих доказів, що саме за їх особисті
кошти  була придбана спірна квартира
АДРЕСА_1.

Керуючись ст. 22, 28  КпШС  України ( в ред. 1969 р.), ст.ст. 215, 216,
217 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд  -

В  И
Р  І  Ш
И  В   :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 , 3-я особа: Друга державна
нотаріальна контора м. Маріуполя про визнання права власності на  12 частину квартири, визнання договору
дарування квартири частково недійсним  -
задовольнити.

Визнати договір дарування квартири
АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 , діючою від імені ОСОБА_4 та
ОСОБА_5  - частково недійсним.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12 частку  квартири АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана потягом
десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга повинна бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання такої заяви.

Суддя: