У х в а л а

і м е н е м    у к р а
ї н и

26 березня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,                                      Лященко
Н.П., Костенка А.В.,                                Прокопчука
Ю.В.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом Івано-Франківського міського центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення 438 грн. 87 коп. та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського центру зайнятості про відшкодування
матеріальної й моральної шкоди, за касаційною скаргою Івано-Франківського
міського центру зайнятості на рішення Івано-Франківського міського суду  Івано-Франківської області від 5 березня          2007 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 14 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року Івано-Франківський міський центр зайнятості звернувся в
суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 438 грн. 87 коп.

Позивач посилався на те, що з 17 квітня 2002 році
відповідачка була зареєстрована в Івано-Франківському
міському центрі зайнятості як така, що шукає роботу, а з 24 квітня 2002 року
отримала статус безробітної.

16 грудня 2003 року ОСОБА_1 написала заяву з проханням направити її на
курси за спеціальністю кондитер.

16 грудня 2003 року між позивачем та відповідачкою був укладений договір
про направлення останньої на курси за вказаною спеціальністю.

Після закінчення курсів ОСОБА_1 відмовилася працювати за набутою професією.

Відповідно до п. 2.3 додатку до договору від 16 грудня 2003 року в разі
самовільного припинення навчання без поважних причин або відмови працювати за
професією, набутою в результаті професійного навчання, з громадянина стягується
загальна сума витрат на професійне навчання, витрат на проїзд до місця навчання
і назад та витрат на проживання.

12 грудня 2004 року Івано-Франківський міський центр зайнятості направив на
адресу ОСОБА_1 лист з проханням повернути кошти в розмірі 438 грн.           87 коп., однак відповідачка
відмовилася добровільно повернути ці кошти.

У березні 2006 року ОСОБА_1 подала в суд зустрічну позовну заяву до
Івано-Франківського міського центру зайнятості про відшкодування матеріальної й
моральної шкоди в сумі 5 тис. грн., посилаючись на те, що міський центр
зайнятості не зміг працевлаштувати її за набутою професією.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 5
березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 14 червня 2007 року, у задоволенні первісного та
зустрічного позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Івано-Франківський міський центр зайнятості
просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні його позову,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В решті судові рішення не оскаржуються.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, а судові рішення -
скасуванню з направленням справи на новий розгляд із таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Оскаржені судові рішення не відповідають цим вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог
Івано-Франківського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
вартості навчання, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що Івано-Франківським міським центром зайнятості не були
виконані обов'язки, передбачені п. 2.2.4 договору від 16 грудня 2003 року, а
саме не було вжито заходів щодо сприяння в працевлаштуванні ОСОБА_1 відповідно
до набутої нею професії.

Однак таких висновків суд дійшов із порушенням норм
вищезазначеного Закону, без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин
справи.

ОСОБА_1 у зустрічному позові посилалася на те, що їй
надавали роботу не за спеціальністю. Заперечуючи проти цього,
Івано-Франківський міський центр зайнятості посилався на те, що направив її на
вакантне місце відповідно до звіту про наявність вільних робочих місць та
потребу в працівниках станом на 17 серпня 2004 року, поданого відкритим
акціонерним товариством “Івано-Франківський хлібокомбінат” (а.с. 62).

Указані вище обставини залишилися поза увагою суду.

Міський суд, установлюючи обставини щодо невиконання                          Івано-Франківським
міським центром зайнятості умов договору від 16 грудня 2003 року, не вирішив
питання про залучення відкритого акціонерного товариства “Івано-Франківський
хлібокомбінат”, на якому не було реалізовано направлення ОСОБА_1 на
працевлаштування, що призвело до неповноти з'ясування всіх обставин справи та
визначення дійсних правовідносин і норми матеріального права, яка їх регулює.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд не звернув уваги на вказані вище обставини.

Оскільки справа вирішена судом із порушенням вимог
закону, судові рішення підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні
позовних вимог Івано-Франківського міського центру зайнятості з направленням
справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2         ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Івано-Франківського міського центру
зайнятості задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від  5 березня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від          14 червня 2007 року скасувати в
частині відмови у задоволенні позовних вимог Івано-Франківського міського
центру зайнятості, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук