Справа № 22-ц-779/2008                      Головуючий у першій
Категорія - цивільна                            Доповідач - скрипка а.а.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2008 року

М. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

Головуючого-судді:

хромець
н.с.

суддів:

скрипки
а.а., євстафіїва о.к.

при секретарі:

рачовій
і.і.

за участю:

представника позивача -
Маршалової Т.Г., представника відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_3, ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17
грудня 2007 року по справі за позовом першого заступника прокурора м. Чернігова
в інтересах держави в особі відкритого акціонерного товариства „ Державний
ощадний банк України” до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

В серпні 2007 року перший заступник прокурора м. Чернігова в інтересах
держави в особі ВАТ „Державний ощадний банк України” звернувся в суд з
зазначеним позовом, в якому просив розірвати кредитний договір № 217 від 30
травня 2006 року, укладений між ВАТ „Державний ощадний банк України” в особі
начальника Чернігівського обласного управління Ощадбанку  та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором в сумі 173565 грн.  06 коп. на користь Чернігівського обласного
управління ВАТ „Державний ощадний банк України”. Свої вимоги обґрунтовував тим,
що 30 травня 2006 року між ВАТ
„Державний ощадний банк України” та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір № 217, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 150 000 грн.,
а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути
кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 19 % річних,
комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки,
визначені договором . Як вказано  в
позовній заяві,  відповідно до п. п. 1.3,
1.6 кредитного договору, кредит надається готівкою і позичальник зобов'язується
проводити погашення кредиту щомісяця до 05 числа в сумі 4160 грн., починаючи з
липня 2006 року, останнє погашення кредиту в сумі 8560 грн. - не пізніше 29.05.2009
року. За порушення взятих на себе зобов'язань за договором  по поверненню основної суми кредиту та
своєчасної сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язується
сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми платежу за кожен день
прострочення. Прокурор вказує, що позичальником в рахунок основного боргу кошти
не внесено, сума несплаченого основного боргу складає 150 000 грн., нарахована
пеня за несвоєчасну сплату боргу становить 1859,52 грн., відсотки за
користування кредитом - 20613, 70 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків -
1091,84 грн.  Прокурор посилається на
положення  статті  1049 Цивільного кодексу  України, якою передбачено обов'язок
позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що
встановлені договором. Оскільки в добровільному порядку кошти за кредитним
договором на рахунок банку боржником не внесені , то перший заступник прокурора
м. Чернігова  в інтересах держави в
особі  ВАТ „ Державний  ощадний банк України” і звернувся в суд з
даним позовом.

Протокольною ухвалою  Деснянського
районного суду м. Чернігова   від 10
жовтня 2007 року (а. с. 29) судом було притягнуто до участі у справі в якості
співвідповідача ОСОБА_1

В листопаді 2007 року Чернігівське обласне управління ВАТ „Державний
ощадний банк України”  подало  заяву про збільшення позовних вимог (а. с.
38), в якій просило  стягнути з ОСОБА_2 в
рахунок повернення боргу за кредитним договором № 217 від 30 травня 2006 року
на користь ВАТ „Державний ощадний банк України” 200688,24 грн.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17
грудня 2007 року позовні вимоги
задоволено в повному обсязі. Судовим рішенням розірвано кредитний
договір № 217/778 від 30 травня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ
„Державний ощадний банк України”. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на
користь ВАТ „Державний ощадний банк України” в особі Чернігівського обласного
управління ВАТ „Державний ощадний банк України” 200688,24 грн. боргу та 30 грн.
витрат з інформаційно-технічного розгляду справ і  судовий збір
в дохід держави в розмірі 1700 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 17 грудня 2007 року
змінити, виключити з рішення висновок суду про стягнення солідарно з нього на
користь ВАТ „Державний ощадний банк України” в особі Чернігівського обласного
управління боргу 200688,24 грн. та судових витрат. Апелянт вважає, що
оскаржуване ним рішення суду першої інстанції є обґрунтованим в частині
стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2. Доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що суд  першої
інстанції вийшов за межі позовних вимог та неправильно застосував норми
матеріального права. Також апелянт вказує на те, що у зв'язку з тим, що
Синявський В.В. належним чином не виконав зобов'язання перед банком, 26 вересня
2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу
було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно
іпотечного договору від 30 травня 2006 року. Таким чином, як зазначає апелянт,
банк може повернути борг, відсотки за користування кредитом та пеню за рахунок
належного апелянта чітко визначеного майна, а саме приміщення гаражу-складу.
ОСОБА_2 було застосовано статтю 554 Цивільного кодексу України, яка передбачає
інший вид забезпечення виконання зобов'язання, а саме поруку, тобто визначено,
що поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Застосовуючи цю норму, суд надав можливість звернути стягнення на користь банку
за рахунок іншого майна, яке належить апелянту. Апелянт зазначає, що між ним та
банком договір поруки не укладався, а укладався іпотечний договір. Апелянт
вважає, що судом було неправильно застосовано положення  статті
554 Цивільного кодексу  України,
яка в даному випадку застосовуватися не повинна, оскільки порука та іпотека, як
майнова порука є різними видами забезпечення виконання зобов'язання, з різними
порядком та наслідками задоволення вимог кредитора. Також апелянт зазначає, що
про те, що з нього та ОСОБА_2 солідарно стягнуто суму боргу він дізнався лише
тоді, коли отримав постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі
рішення суду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення  учасників судового процесу, дослідивши  матеріали справи,  перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд  вважає, що апеляційна
скарга  підлягає задоволенню,  виходячи з наступного.

Відповідно до положень  ч.1 , п. 4 статті 309 ЦПК України, -
підставою для скасування рішення суду першої інстанції  і ухвалення
нового рішення  або зміни рішення
є порушення або неправильне застосування
норм матеріального права.

За даних обставин ,  коли
висновки  суду першої інстанції при
вирішенні позовних вимог щодо стягнення грошових сум з відповідача ОСОБА_1
суперечать положенням статтей : 572, 575, 589, 590   Цивільного кодексу України, статтям : 3, 7,
18, 33 Закону України „ Про іпотеку”, апеляційний суд вважає за необхідне
рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2007 року  в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_1 : - на
користь ВАТ „ Державний  ощадний
банк України” сум заборгованості  за
кредитним договором , судових витрат та - на
користь держави судового збору
скасувати. Ухвалити в зазначеній частині позовних вимог  нове рішення, яким в задоволенні позовних
вимог щодо ОСОБА_1 відмовити. В іншій частині
рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова  від 17 грудня 2007
року залишити без змін.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи , що 30 травня 2006 року між ВАТ „Державний
ощадний банк України” та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 217/778 про
надання  ОСОБА_2 кредиту в розмірі  150000 грн
.( а. с. 5- 6).

Відповідно поданої кредитної  заявки ОСОБА_2 від 30 травня 2006 року ВАТ
„Державний ощадний банк України” видав йому позику в розмірі 150000 грн., що
підтверджується  заявою на видачу
готівки  від 30 травня  2006 року ( а. с. 8, 15, 20-21 ).

В забезпечення  укладеного договору кредиту  було оформлено договір іпотеки  від 30 травня 2006 року між  ВАТ „ Державний ощадний банк України „ та
ОСОБА_1. ( а. с. 26 - 28), який, як майновий поручитель з метою виконання
кредитного договору , передав в іпотеку приміщення гаражу - складу  та майданчик, які  знаходяться за  адресою :
м. Чернігів, шосе Михайло -  Коцюбинське , б. № № 1А/2, 1А /3.

Відповідно до  п. п. 1.3-1.6
укладеного кредитного договору ( а. с. 5-6) , кредит надається готівкою
з кредитного рахунку для споживчих потреб. Позичальник  зобов'язується проводити погашення кредиту
щомісячно до 5 числа в сумі 4160 грн., починаючи з липня 2006 року, останнє
погашення кредиту в сумі 8560 грн. - не пізніше 29 травня 2009 року, але
відповідач ОСОБА_2  до виконання
зобов'язання не приступив.

Згідно п. п. 4.1.1, 2.2 кредитного
договору, за порушення взятих на себе зобов'язань за договором по поверненню
основної суми кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом
Синявський В.В. зобов'язується сплатити на користь ВАТ „Державний ощадний банк
України” пеню в розмірі 0,05 % від суми прострочення платежу за кожен день
прострочення, а за одноразове прострочення сплати чергового платежу по кредиту
чи процентів за користування кредитом банк має право вимагати дострокового
повернення суми кредиту в цілому.

Відповідно до положень статті 575
Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна , що
залишається  у володінні  заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до п. 3.1.3  іпотечного договору від 30 травня 2006 року,
укладеного між ВАТ „ Державний  ощадний
банк України” (а. с. 26-28),
іпотекодержатель  має  право звернути  стягнення на предмет іпотеки  в порядку , передбаченому  цим договором , у випадку  невиконання або неналежного  виконання
зобов'язання  за кредитним
договором  та / або цим договором , в
тому числі, невиконання або неналежне
виконання  боржником
зобов'язання  за кредитним договором в
цілому або в будь - якій його частині , якщо прострочення строку  будь - якого з платежів  або його частини становить більше  двох місяців.

Згідно п. 3.4.4 зазначеного іпотечного
договору , - іпотекодавець зобов'язаний
відшкодувати в повному обсязі збитки, які виникли у іпотекодержателя  у зв'язку з невиконанням іпотекодавцем  зобов'язань по цьому договору , а також всі
витрати іпотекодержателя , пов'язані з виконанням цього договору.

Положення п. 4.2 зазначеного
іпотечного договору регламентують, що  у
випадку невиконання чи неналежного виконання
боржником зобов'язання в цілому чи тієї або іншої її частини, а також у
інших випадках, передбачених цим договором , іпотекодержатель  реалізує своє право  шляхом звернення стягнення  на предмет іпотеки у порядку ,  визначеному цим договором. Іпотекодержатель
вправі  задовольнити за рахунок
предмету  іпотеки  свої вимоги у повному обсязі , який
визначається  іпотекодержателем  самостійно на момент  реалізації права  іпотеки ( п. 4.3 зазначеного іпотечного
договору). Право іпотеки припиняється
виконанням у повному обсязі
зобов'язання за кредитним договором
(п. 4.4, п.п. „ а ” іпотечного договору). Пункт 6 зазначеного іпотечного
договору передбачає  право
іпотекодержателя звернутися у будь - який час
за захистом своїх порушених прав
до суду у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене,  заслуговують на увагу доводи апеляційної
скарги  відносно  того, що
суму заборгованості за кредитним договором  суд першої інстанції безпідставно
стягнув  в  солідарному порядку  з ОСОБА_2 та ОСОБА_1,  оскільки згідно чинного законодавства, яке
регламентує спірні правовідносини, зазначена сума заборгованості підлягає
стягненню тільки з відповідача ОСОБА_2

Відповідно до положень статті 589
Цивільного кодексу України, - у разі невиконання зобов'язання , забезпеченого
заставою, заставодержатель набуває право
звернення стягнення  на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі
свою вимогу, що визначена на момент фактичного  задоволення, включаючи сплату процентів,
неустойки, відшкодування збитків , завданих порушенням зобов'язання ,
необхідних витрат на утримання заставленого майна , а також витрат понесених у
зв'язку  із пред'явленням  вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, заставою  в кінцевому рахунку забезпечуються  тільки грошові вимоги. Якщо така вимога
забезпечена заставою, то несплата грошової суми у встановлений строк і є тим
невиконанням зобов'язання , яке є підставою для звернення стягнення на
заставлене майно. І як регламентують положення ч.1, ч.2 статті 590 Цивільного
кодексу України, - звернення стягнення на предмет застави  здійснюється за рішенням суду , якщо інше не
встановлено  договором або законом.
Заставодержатель набуває право  звернення
стягнення на предмет застави в разі , коли зобов'язання не  буде виконано
у встановлений строк  (термін) ,
якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищенаведене,
оскаржуване рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2007
року  в частині  солідарного стягнення з ОСОБА_1 : - на  користь ВАТ „ Державний  ощадний банк України” сум заборгованості  за кредитним договором 200 688 грн. 24 коп. ,
судових витрат в сумі 30 грн.  та -
на  користь держави судового збору в
сумі  1700 грн.  підлягає скасуванню. Апеляційний суд вважає
за необхідне ухвалити в зазначеній частині позовних вимог  нове рішення, яким в задоволенні позовних
вимог щодо ОСОБА_1 відмовити. В іншій частині
рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова  від 17 грудня 2007
року підлягає  залишенню  без змін.

Керуючись
статтями  :  572, 575, 576, 589, 590 ЦК України, статтями
: 3,7, 18, 33 Закону України „ Про іпотеку”, статтями :  303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.

Рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2007 року  в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_1 : - на
користь ВАТ „ Державний  ощадний
банк України” сум заборгованості  за
кредитним договором , судових витрат та - на
користь держави судового збору
скасувати.

В іншій частині  рішення Деснянського
районного суду  м. Чернігова  від 17 грудня 2007 року залишити без змін.

Рішення  набирає законної сили з моменту  його
проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним  законної сили.

Головуючий:                                                    Судді: