Справа
№ 22-712                                    Головуючий
у 1 інстанції - Ковальов І.М.
№  20                                      Доповідач
24 червня 2008  року
Колегія суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Рівненської області у складі:  головуючого
судді          --                          Василевича В.С.
суддів                                      -      Гордійчук С.О.,  Шимківа С.С.
з участю секретаря судового засідання     -                       Іванової І.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою
спільного підприємства “Рівненське заготівельно-виробниче підприємство”
Рівненської облспоживспілки на рішення Рівненського міського суду від 31
березня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до спільного підприємства
“Рівненське заготівельно-виробниче підприємство”  Рівненської облспоживспілки про визнання
укладеним 06 вересня 2006 року договору купівлі-продажу житлового будинку,  -
Рішенням
Рівненського міського суду від 31 березня 2008 року задоволено позов ОСОБА_1 до
спільного підприємства “Рівненське заготівельно-виробниче підприємство”  Рівненської облспоживспілки про визнання
укладеним 06 вересня 2006 року договору купівлі-продажу житлового будинку.

Визнано
укладеним 06 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та СП “Рівненське
заготівельно-виробниче підприємство”
Рівненської облспоживспілки договір купівлі-продажу фінського житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 56,3 кв.м..

Визнано
за ОСОБА_1 право власності на вказане житло.

У
поданій апеляційній скарзі СП “Рівненське заготівельно-виробниче
підприємство”  Рівненської облспоживспілки
вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої
інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Суд дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами був укладений  договір купівлі-продажу нерухомого майна. Між
ними та позивачем не укладався у письмовій формі та належно не оформлявся такий
договір. У зв”язку з цим такий правочин не може вважатися вчиненим. Вказує, що
в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б те, що позивач
звертався з пропозицією посвідчити договір нотаріально.

Крім того, майно споживчих товариств та їх спілок може бути відчужене
тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з”їздів відповідних спілок
та уповноважених ними органів. Такого рішення на відчуження будинку не
приймалося. Не проводилося також аукціону по продажу вказаного вище фінського
будинку. Дане майно перебувало у податковій заставі і воно не підлягало продажу

Просить
скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_1. у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної  скарги, беручи до уваги пояснення учасників
процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє  законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна
сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив
з того, що між сторонами фактично укладено договір купівлі-продажу нерухомого
майна. Однак відповідач, ухиляючись від нотаріального посвідчення угоди та
передачі майна по акту, перешкоджає позивачу в оформленні права власності на
нього та його державній реєстрації.

З таким висновком місцевого суду
колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна
укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та  державній реєстрації.

Позивачем не надано, а судом не здобуто належних доказів, що між ним та
відповідачем був укладений у письмовій формі належно оформлений договір
купівлі-продажу житлового будинку.

У зв”язку з цим, покликання позивача на те, що він повністю виконав умови
відповідача з приводу придбання спірного майна не заслуговують на увагу.

Наведене свідчить про те, що внаслідок недодержання сторонами у справі
передбаченого чинним законодавством України порядку оформлення договору
купівлі-продажу нерухомого майна, цей правочин не може вважатися вчиненим.

Отже, договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі є
неукладеним, що свідчить про відсутність правових підстав визнання його
дійсним, адже дійсним, із застосуванням наслідків його дійсності може
визнаватися лише укладений договір.

Відповідач має статус спілки споживчих товариств. Ч. 2 ст. 10 ЗУ “Про
споживчу кооперацію” визначено, що майно споживчих товариств та їх спілок може
бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку і безоплатне тимчасове
користування членам споживчих товариств, державним, кооперативним та іншим організаціям,
трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів,
конференцій та з”їздів відповідних спілок та уповноважених ними органів.

Згідно ч. 1 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають
право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі з тих,
що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Підпунктом 8.3.2.4 Статуту відповідача передбачено, що Рада засновників
делегує правлінню обласної спілки споживчих товариств право розпоряджатися
майном підприємства.

Проте, будь якого рішення Ради засновників відповідача про делегування
зазначеного вище права на відчуження спірного майна Рівненською ОСС не
приймалося.

Виходячи з наведеного, покликання позивача на постанови правління Рівненської
ОСС щодо відчуження спірного будинку є безпідставним.

Постановою правління Рівненської ОСС від 30 вересня 2002 року № 256, на яку
покликається позивач, як на підставу для придбання фінського будинку,
визначено, що реалізацію основних засобів слід провести відповідно до Положення
“Про неподільне громадське майно споживчої кооперації” із змінами і
доповненнями.

Даним положенням передбачено, що продаж майна повинен проводитися тільки з
аукціону.

Належних доказів про придбання спірного нерухомого майна з аукціону
позивачем не надано.

Крім того спірне майно перебувало у податковій заставі, а тому згідно із
вимогами ст. 8 ЗУ “Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед
бюджетними та державними цільовими фондами” його продаж міг відбутися тільки з
дозволу податкового органу.

Такого дозволу
відповідачеві не видавалося.

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального та процесуального права, його висновки не
відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 309 п.п. 3, 4,
ч. 1, 313-316 ЦПК України, на підставі
ст.ст. 98, 657 ЦК України, ст. 10
ЗУ “Про споживчу кооперацію”, колегія суддів -

в  и  р
і   ш  и  л  а  :

Апеляційну скаргу
спільного підприємства “Рівненське заготівельно-виробниче підприємство”
Рівненської облспоживспілки
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 31 березня 2008 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до спільного підприємства “Рівненське
заготівельно-виробниче підприємство”
Рівненської облспоживспілки про визнання укладеним 06 вересня 2006 року
договору купівлі-продажу житлового будинку відмовити.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили негайно. Воно може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його
проголошення.

Головуючий - суддя
В.С. Василевич

Судді:                                                                                  С.О.
Гордійчук

С.С. Шимків