20 лютого   2008 року                                                           м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
Суддів:
розглянувши у  судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державної виконавчої служби в Олександрівському районі Кіровоградської
області про виключення майна з опису за касаційною скаргою державної виконавчої служби
Кіровоградської області на додаткове рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської
області від 6 вересня 2006 року й ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області
від 24 січня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 27 липня 2006 року державними виконавцями державної
виконавчої служби в Олександрівському районі Кіровоградської області здійснено
опис та накладено арешт на  зернові
культури на земельних ділянках, розташованих на території Івангородської
Вважаючи, що зібраний урожай є його власністю і належить йому на підставі
договору оренди, просив виключити з опису спірне майно.
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15
серпня 2006 року  позов задоволено:
виключено з опису  перераховані в акті
опису та арешту майна від 27 липня 2006 року озиму пшеницю та жито на певній
площі, розташованій на території Івангородської сільської ради
Олександрівського району Кіровоградської області, ухвалено стягнути з державної
виконавчої служби в Олександрівському районі на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Додатковим рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської
області від 6 вересня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від
24 січня 2007 року,  позов задоволено:
виключено з опису озиму пшеницю в кількості          96 730 кг та жито в кількості 265 960
кг, перерахованих у складеному відділом виконання примусових рішень державної
виконавчої служби Кіровоградської області акті опису та арешту майна від 27
липня 2006 року та зібраних на певній площі; зобов'язано державну виконавчу
службу в Олександрівському районі переоформити пшеницю в кількості 96 730 кг і
жито в кількості 265 960 кг, що знаходиться на току в с. Розуміївка
Олександрівського району Кіровоградської області, та пшеницю в кількості 222
384 кг залікової ваги, що зберігається на Фундукліївському ХПП на картці
Державної виконавчої служби, на ОСОБА_1

У обгрунтування касаційної скарги державна виконавча
служба Кіровоградської області
посилається на невідповідність висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм
процесуального права та ставить питання про скасування додаткового рішення суду
першої  інстанції та ухвали суду
апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірне
майно є власністю позивача, право на яке є непорушним; зерно знаходиться на току
в с. Розуміївці Олександрівського району Кіровоградської області.

Залишаючи додаткове рішення без
змін, апеляційний суд погодився по суті з висновками районного суду   й виходив з того, що  в мотивувальній частині рішення суду першої
інстанції  вказано кількість пшениці 96
730 кг та жита 265 960 кг, однак в резолютивній частині рішення  кількості зерна вказано не було, що є
підставою для ухвалення додаткового рішення.

Проте з такими висновками судів у
повному обсязі погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити
додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу
якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд,
вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які
підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;
3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею
367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ч. ч. 1,2 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29
грудня 1976 року № 11 "Про судове рішення" додаткове рішення може
бути постановлено лише у випадках, передбачених цивільним процесуальним
законодавством, і не може змінити суті основного рішення або містити в собі
висновки про права і обов'язки осіб, які не брали участі в справі. При
порушенні питання про постановлення додаткового рішення з інших підстав суд
ухвалою відмовляє у його постановленні.

Як вбачається з матеріалів
справи,  згідно з актом опису й арешту
майна від 27 липня 2006 року, складеним державними виконавцями відділу
примусового виконання рішень державної виконавчої служби Кіровогрдаської
області та в.о. начальника державної виконавчої служби в Олександрівському
районі Кіровоградської області,
проведено опис майна. Рішення у справі ухвалено 15 серпня 2006 року.

23 серпня 2006 року ОСОБА_1 подав
до суду заяву, в якій, посилаючись на неправильне зазначення у позові
відповідача, оскільки належним відповідачем повинен був бути відділ примусового
виконання рішень Кіровоградської області, просив зобов'язати зазначений відділ
примусового виконання рішень  виключити з
опису перераховані в акті опису й арешту майна від 27 липня 2006 року озиму
пшеницю та жито, зібрані із земельних ділянок, розташованих  на території Івангородської сільської ради.
Таким чином, ОСОБА_1 подав до суду фактично новий позов, назвавши його
доповненнями до позовної заяви.

Однак, суд першої інстанції
зазначених вимог законодавства і викладених обставин  не врахував, встановив нові обставини справи,
застосував норми матеріального права і фактично ухвалив нове рішення, а не
додаткове, порушивши при цьому норми процесуального права.

Апеляційний суд зазначених
недоліків не усунув і залишив додаткове рішення без змін. Крім того, з тексту рішення суду першої
інстанції від 15 серпня 2006 року (а.с. 19, 20) вбачається, що суд першої
інстанції кількість зерна  в мотивувальній
частині не вказував, тому висновки
апеляційного суду є такими, що не відповідають матеріалам справи.

За таких обставин додаткове рішення
суду першої інстанції й ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню  з передачею справи до суду першої інстанції
для  розгляду заяви позивача,
зареєстрованої в суді
23 серпня 2006 року.

Керуючись ст. ст. 336, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державної
виконавчої служби Кіровоградської області задовольнити.

Додаткове рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської області від 6 вересня 2006 року й ухвалу
Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 січня 2007 року скасувати,
справу передати до суду першої інстанції для розгляду заяви ОСОБА_1,
зареєстрованої в Олександрівському районному суді Кіровоградської області  23 серпня 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ярема А.Г.

Судді Верховного Суду України

Левченко Є.Ф.

Лихута
Л.М.

Охрімчук Л.І.  Романюк Я.М.