Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 квітня 2008 року                     Шаргородський районний суд
Вінницької  області

в складі: головуючого                 судді  Славінської Н.Л.

при секретарі
Петрук Н.М.

з участю представника
відповідача       Шейгець Н.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду
справу за позовом  ОСОБА_1 до
Шаргородської міської ради про визнання права на спадщину за законом, визнання
права власності на частину квартири в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

15.04.2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до
Шаргородської міської ради про  визнання
права на спадщину за законом, визнання права власності на частину квартири в
порядку спадкування. Зазначила, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шостаківка
Шаргородського району Вінницької області. Її мати - ОСОБА_2, 1936 року
народження, у зв'язку із складними сімейними обставинами змушена була виїхати в
Росію у 1977 році, залишивши її проживати разом із її тіткою - ОСОБА_3, проте,
мати не змогла забрати її до себе, оскільки померла в Росії.

Починаючи з 1977 року,   навчаючись у
5-му класі, вона почала постійно проживати разом із своєю тіткою однією сім'єю,
яка замінила їй матір, виховувала та навчала її, утримувала за власні кошти. З
1983 року по 1993 рік вона навчалася у Вінницькому медичному інституті і
працювала у м. Жмеринка в залізничній лікарні, де мала тимчасову прописку. В
1993 році вона повернулася до тітки в м. Шаргород, оскільки на той час ОСОБА_3
потребувала догляду за станом здоров'я, влаштувалася на роботу, 22.05.1993 року
одружилася з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_5. Вся її сім'я
проживала разом із тіткою, ОСОБА_3, АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових
кімнат, кухні та веранди, загальною площею квартира становить 48,8 кв.м., а
житлова площа становить  27,6 кв.м.
Вказана квартира була приватизована нею, її тіткою ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_4
і  20.01.1995 року їм видано свідоцтво
про право власності на житло, де кожному належить 1/3 частка у квартирі.

З 1993 року  і по ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто по день смерті  ОСОБА_3, вона проживала з нею постійно однією
сім'єю, вела з нею спільне господарство, вони були пов'язані спільним побутом,
обов'язками,  за спільні кошти з тіткою
утримували житло, сплачували за комунальні послуги, вона доглядала тітку до
останнього дня її життя, так як тітка була інвалідом І групи і потребувала
постійного догляду.

ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_3 померла. Вона займалася
похованням тітки. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка
складається із 1/3 квартири АДРЕСА_1. У спадкодавця - ОСОБА_3 спадкоємців
першої, другої, третьої черги не має. Заповіту ОСОБА_3 не залишила.  Вона, як особа, яка проживала із спадкодавцем
однією сім'єю не менше, а навіть більше п'яти років до часу відкриття спадщини,
є спадкоємцем четвертої черги, відповідно до ст. 1264 ЦК України.

Проживаючи спільно із спадкодавцем за однією
адресою на час відкриття спадщини, вона прийняла спадщину , оскільки не
заявляла про відмову від неї.

Просить визнати за нею право  спадкування четвертої черги по закону після
смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за нею право власності на
1/3 квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3,
так як зверталася в усній формі до відповідача про вирішення даного спору в
добровільному порядку, проте їй було відмовлено і роз'яснено право звернення до
суду.

В попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги,
посилаючись на ті самі обставини. Не заперечувала про постановлення рішення по
справі в попередньому судовому засіданні.

Представник відповідача - Шаргородської міської ради, - Шейгець Н.І. в
попередньому судовому засіданні позов визнала, не заперечувала відносно його
задоволення та постановлення рішення по справі в попередньому судовому
засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174
цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем
позову, суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про
задоволення позову.

Судом встановлено факт, що позивачка ОСОБА_1 з 1977 року проживала спільно
однією сім'єю з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в одній
квартирі АДРЕСА_1 до 1983 року, а на період навчання у Вінницькому медичному
інституті і  роботи у залізничній лікарні
м. Жмеринка мала тимчасову прописку у зазначених містах Вінницької області. З
1993 року позивачка ОСОБА_1 знову почала проживати спільно однією сім'єю  з ОСОБА_3 у одній квартирі АДРЕСА_1, вела
спільне господарство з ОСОБА_3, була пов'язана з останньою спільним побутом,
мала взаємні права та обов'язки, оскільки з 1995 року ОСОБА_3 стала інвалідом І
групи та вимагала постійного догляду, у зв'язку із чим позивачка, як член сім'ї  ОСОБА_3, готувала для неї їжу, прала,
прибирала квартиру, за спільні з ОСОБА_3 кошти сплачувала за користування
комунальними послугами, проведення ремонту квартири, придбавала меблі.
22.05.1993 року позивачка одружилася з ОСОБА_4, який також проживав з нею і
зареєстрований у зазначеній квартирі з
10.06.1993 року.

20 січня 1995 року позивачка ОСОБА_1, її чоловік ОСОБА_4 та тітка позивачки
ОСОБА_3 отримали в результаті приватизації від Соснівецького цукрового заводу
свідоцтво про право спільної часткової власності  на квартиру за номером АДРЕСА_1 на підставі
розпорядження керівника органу приватизації від 20.01.1995 року за №37. Дане
свідоцтво про право власності було зареєстроване в Могилів - Подільському
міжрайбюро технічної інвентаризації 9.03.1995 року. Згідно вказаного свідоцтва
кожному із них належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла у віці 86 років, при цьому
не залишивши заповіт на належну їй частку квартири. У спадкодавця - ОСОБА_3
спадкоємців першої, другої, третьої черги не має. Так як позивачка ОСОБА_1
проживала з ОСОБА_3 на час її смерті спільно однією сім'єю, то розпорядилася
майном померлої.

Зазначені обставини  в судовому
засіданні підтверджені поясненнями позивачки ОСОБА_1, представника відповідача Шейгець
Н.І.,  технічним паспортом на квартиру,
що знаходиться у власності, свідоцтвом про право власності на житло, домовою
книгою для реєстрації громадян, які проживають у квартирі АДРЕСА_1, витягом з
реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтвом про укладення шлюбу,
витягом із акту огляду у МСЕК, витягом із домової книги, довідкою Шаргородської
міської ради за №321 від 11.04.2008 року, поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8.

Зокрема, згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1995 року
вбачається, що квартира АДРЕСА_1 надана на підставі ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду» Сонівецьким цукровим заводом у спільну часткову
власність ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.8), у зв'язку із чим у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно України  за
кожним із них зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру, де
частка кожного складає 1/3 квартири (а.с.14).

Згідно домової книги ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 10.06.1993
року і до даного часу, в тому числі була зареєстрована і на час смерті ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9-13), що також підтверджується витягом із домової книги
квартири АДРЕСА_1(а.с.20),  довідкою
Шаргородської міської ради за №321 від 11.04.2008 року (а.с.21), з якої вбачається,
що ОСОБА_1 з 10.06.1993 року проживала однією сім'єю  із своєю тіткою ОСОБА_3, яка мала статус
інваліда І групи і потребувала стороннього догляду, вела спільне господарство
по день  смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3,
витягом із акту огляду у МСЕК ОСОБА_3 25.01..1995з якого вбачається, що ОСОБА_3
була інвалідом І групи та потребувала постійного догляду.

З технічного паспорта на квартиру (а.с.6-7) вбачається, що він виданий на
ім'я позивачки ОСОБА_1  і квартира
зареєстрована і записана у реєстрову книгу за №37.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що з 1993 року проживає у будинку АДРЕСА_1, у
цьому ж будинку в квартирі №2 проживає позивачка з 1993 року і по даний час,
вона постійно проживала спільно однією сім'єю з своєю тіткою ОСОБА_3 до смерті
останньої ІНФОРМАЦІЯ_3, вела з померлою спільне господарство, була пов'язана з
ОСОБА_3 спільним побутом, доглядала її, поховала та розпорядилася майном
померлої після смерті, оскільки інших спадкоємців у ОСОБА_3 не було.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що з 1978 року проживає по сусідству із
позивачкою, яка проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 до 1983 року, тобто до часу,
коли вступила у Вінницький медичний інститут. Після навчання та роботи в м.
Жмеринка у залізничній лікарні і одруження з ОСОБА_4 у 1993 році позивачка
повернулася до своєї тітки і проживала з нею спільно однією сім'єю до самої
смерті тітки ІНФОРМАЦІЯ_3, вела з нею спільне господарство, доглядала її,
поховала після смерті.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що позивачка почала проживати з ОСОБА_3 з
1977 року, коли її мати залишила її на ОСОБА_3 та виїхала в Росію. Вона сама на
той час також проживала у ОСОБА_3 аж до свого одруження. У 1983 році позивачка
поїхала на навчання, а повернулася у 1993 році і з того часу проживала з
ОСОБА_3 спільно однією сім'єю до смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином суд вважає доведеним факт спільного постійного проживання
позивачки ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 10.06.1993 року по
день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартирі АДРЕСА_1 та вважає можливим визнати за
позивачкою право на спадкування четвертої черги по закону після смерті ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Враховуючи, що позивачка постійно проживала
спільно однією сім'єю з ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини,
розпорядилася майном померлої, не заявила про відмову від спадщини, то ОСОБА_1
є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3, і
за нею слід визнати право власності на 1/3
квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Даному факту відповідають правовідносини, які регулюються ст.ст. 392, 1264,
1268 ЦК України.

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,
а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1264 ЦК
України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які
проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за
законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який
постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України,
він не заявив про відмову від неї.

Оскільки право ОСОБА_1 на використання свого права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за законом,
порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6,10,11,60,209,212-215 ЦПК України, на підставі  ст.ст.392, 1264, 1268 ЦК України,

в и р і ш и в :

Позовну заяву  ОСОБА_1 до
Шаргородської міської ради про визнання права на спадщину за законом, визнання
права власності на частину квартири в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженкою с. Шостаківка Шаргородського району Вінницької області, жителькою
АДРЕСА_1  право  спадкування четвертої черги по закону після
смерті ОСОБА_3, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою с. Шостаківка Шаргородського
району Вінницької області, жителькою АДРЕСА_1
право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду
Вінницької області через Шаргородський районний суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ :