Справа №2-161
Р І Ш Е Н  Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

=======================================================================

30 травня  2008 року              Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим у складі: головуючої судді Земляної Г.В., при секретарі
Копистко О.М., адвокаті ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5, за участю третьої особи  Першої Ялтинської державної нотаріальної
контори, про визнання недійсними заповіту
і визнання права власності на  майно,  суд

В
С Т А Н О В И В:

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов не визнали.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися
до Ялтинського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним і визнанні права власності на спадок. Заявлені
вимоги мотивовані тим, що 28 травня 2002 року в їх користь було складено
заповіт громадянкою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.  У червні 2007 року їм стало відомо, що 08
грудня 2003 року ОСОБА_6 склала заповіт на користь відповідачів. Вважають цей
заповіт недійсним,  внаслідок того, що з
початку 2003 року у ОСОБА_6 стали виявлятися ознаки важкого психічного
захворювання, з приводу якого вона перебувала на обліку в Республіканській
клінічній психіатричній лікарні,  була
обстежена в ній і періодично знаходилася на лікуванні. Вважають, що в грудні
2003 року ОСОБА_6 знаходилася в стані важкого психічного захворювання і
підписала заповіт на користь відповідачів не
усвідомлючи значення своїх дій. У зв'язку з цим,  просили визнати заповіт від 08 грудня 2003
року недійсним і визнати за ними право власності на квартируАДРЕСА_1,  яка належала спадкодавцю.

У судовому засіданні представники
позивачів позовні вимоги підтримали в повному об'ємі. Пояснили, що померла
ОСОБА_6 була тіткою позивачів. Споріднених відносин між ОСОБА_6 і відповідачками
не було. На момент складання заповіту на користь відповідачів ОСОБА_6 не
усвідомлювала свої дії і не могла керувати ними, та як останніми роками свого
життю її поведінка була неадекватною. На яке психічне захворювання вона
страждала, представники пояснити не могли, повідомив, що вона лікувалася за
місцем проживання. Їй було рекомендовано лікування психіатричного напряму, але
родичі цього лікування не проводили з етичних міркувань.

Відповідач ОСОБА_5 пояснила, що її рідний
дядько ОСОБА_7 перебував в шлюбі з ОСОБА_6.
Оскільки відповідачка рано втратила батьків, сім'я ІНФОРМАЦІЯ_2
відносилися до неї як до дочки. Після смерті дядька її близькі відносини з
ОСОБА_6 не припинялися. У 2001 році вона за сімейними обставинами виїхала до
Росії, тісні контакти з ОСОБА_6 були тимчасово перервані. У 2003 році вона
повернулася до Криму і прийняла на себе турботу про ОСОБА_6, яка  проживала одна,  страждала на захворювання ніг і серця, у
зв'язку з чим потребувала фізичної допомоги. В той же час вона була абсолютно
адекватною до кінця свого життя, на обліку у психіатра не перебувала і
лікування в психіатричних установах не проходила.

Відповідач ОСОБА_4 підтвердила пояснення
ОСОБА_5

Представник третьої особи - Першої
Ялтинської державної нотаріальної контора у судове засідання не з'явився.
Справу просять розглянути на розсуд суду. Просили розглядати справу у
відсутність свого представника.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення сторін, представників, свідків, суд вважає, що позиві вимоги не
підлягають задоволенню.

Судом
встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6,
померла ІНФОРМАЦІЯ_1(арк.спр.7). Із заявами про прийняття спадщини на
майно померлої ОСОБА_6 до Першої Ялтинської державної нотаріальної кон тори
звернулися спадкоємці за заповітом від
08 грудня 2003 року ОСОБА_5 і ОСОБА_4(арк.спр.46,47). Також до
нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6  звернулися ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як спадкоємці
за заповітом, укладеним спадкодавцем 28 травня 2002 року(арк.спр.60-64)

На
підставі ст.1233 ЦК України заповіт, це особисте розпорядження фізичної
особи на випадок його смерті.

Судом
встановлено, що 28 травня 2002 р. в Першій Ялтинській державній нотаріальній
конторі було засвідчено заповіт ОСОБА_6, яким вона призначала своїми
спадкоємцями в рівних частках ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у відношенні майна, що належало
їй на праві власності, зокрема квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК  України заповідач має право у будь-який час
скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, відміняє попередній
заповіт повністю, або в тій частині, в якій воно йому протиречить.

08 грудня 2003 р. ОСОБА_6 склала інший
заповіт, яким  своє майно і  квартиру заповідала в рівних частках ОСОБА_5
і ОСОБА_4 (арк..спр.54).

Заповіт
це одностороння юридична угода, яка представляє собою посмертне розпорядження
особи  своїм майном, правами і
обов'язками, складена у встановленій законом формі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України, сделка,
здійснена дієздатною фізичною особою в мить, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій і  не могло керувати
ними, може бути визнана судом недійсної.

Судом перевірені доводи позивачів,
що спадкодавець ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
під час складення заповіту на ім'я відповідачів  не усвідомлювала значення своїх дій  і не могла керувати ними.

Судом встановлено, що згідно із
наданої довідки головного лікаря психоневрологічного відділення  Ялтинської міської лікарні №1 ОСОБА_6 до
лікаря  психіатра і лікаря -нарколога не
зверталася, на обліку не перебувала. На стаціонарному лікуванні не перебувала
(л.д.191).

На підставі довідки диспансерного
відділення КРУ «КПБ №1»» на диспансерному обліку по м. Сімферополь і по  м.Ялта ОСОБА_6 не перебувала(аркспр.192).

Згідно із  оригіналом медичної картки №3826
стаціонарної  хворої ОСОБА_6, яка у 2002
році поступила на лікування до Ялтинської міської лікарні, ОСОБА_6 обстежена в
Ялтинській міській лікарні і проходила лікування в терапевтичному відділенні.
Під час знаходження на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні
Ялтинської міської лікарні в червні - липні 2002 року на фоні важкого
соматичного стану відмічена ясна свідомість, без психоторических порушень,   без безглуздостей в поведінці і висловах,
без розладу свідомості.

Згідно із відповіді голови
Ялтинської МСЕК спадкодавець  за час із
202 до 2007 року МСЕК не проходила.

Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 показала, що багато років проживала з ОСОБА_6 по сусідству,
оскільки їх квартири знаходяться на одному сходовому майданчику. З 2002 року по
день її смерті вони зустрічалися практично щодня, спілкувалися. ОСОБА_6 добре
вирішувала кросворди, сама отримувала пенсію вдома і розпоряджалася своїм
бюджетом, сама особисто заповнювала всі квитанції по оплаті за комунальні
послуги, обмінювалася з свідком газетами, обговорювала телепередачі, які
дивилася. Свідок показала, що із слів ОСОБА_6 їй відомо, що спочатку вона
склала заповіт на користь позивачів, але потім, оскільки вони не приїжджали до
неї, вона написала його на користь відповідачки ОСОБА_5 Ніяких психічних
відхилень, дивностей в поведінці ОСОБА_6 не було.

Свідок
ОСОБА_9 показала в судовому засіданні, що обслуговувала ОСОБА_6 вдома як
соціальний працівник. Спочатку вона відвідувала її двічі в тиждень, потім на
прохання відповідачки ОСОБА_5 стала приходити частіше, оскільки фізично ОСОБА_6
потребувала допомоги. При цьому свідомість її була ясне і ніяких психічних
відхилень не спостерігалися. По Положенню про діяльність соціальної служби вони
не мають права обслуговувати психічно неповноцінних осіб. Як би у ОСОБА_6 були
б відмічені якісь дивності або відхилення, вона повинна була б повідомити про
це керівництву. Підопічна сама визначалася які продукти їй потрібні, складала список
і давала гроші. Так само сама вона заповнювала книжки комунальних платежів.
Окрім ОСОБА_5 і членів її сім'ї, вона нікого з інших родичів ОСОБА_6 не
зустрічала.

Свідок
ОСОБА_10 показав, що з 2002 року він часто возив ОСОБА_6 продукти харчування на
прохання ОСОБА_4. Так само він привозив їй телевізор, холодильник, газову
плиту, які для неї купили ОСОБА_4. Знає, що до ОСОБА_6 приходила працівник
соціальної служби на ім'я ОСОБА_11, яка їй допомагала. Більше нікого, окрім
сусідки не зустрічав. ОСОБА_6 завжди впізнавала його, називала по імені, ні з
ким не плутала, підтримувала бесіду, розпитувала про його сім'ю, розповідала
про своє життя.

Аналіз свідчень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_10 показує, що в період з 2002 року по 2006 роки ОСОБА_6 страждала на
захворювання серця і ніг у зв'язку з чим потребувала соціального надомного
обслуговування, але вела активний спосіб життя, розпоряджалася своїм бюджетом,
спілкувалася з сусідами, цікавилася телепередачами, читала газети. З
амбулаторної карти убачається, що ОСОБА_6 стежила за своїм здоров'ям, викликала
лікарів додому, виписувала рецепт на окуляри, отримувала довідку для
голосування вдома.

Для визначення психічного стану
померлої ОСОБА_6, під час складня заповіту на ім'я відповідачів, оскільки позов
заявлений по підставах ст. 225 ЦК України, суд відповідно до вимог ст. 145 ЦПК
України призначив посмертну судово - психіатричну експертизу, проведення якої
було доручене експертам Кримської республіканської психіатричної лікарні № 1.  Згідно Акту № 613 посмертної амбулаторної
судово - психіатричної експертизи від 07 травня 2008 року  ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в період з 2003 р. по
2004 р. ніяким психічним захворюванням або розладом душевної діяльності,
пов'язаному з втратою свідомості і неможливістю керувати своїми діями і
оцінювати їх, не страждала. ОСОБА_6 могла розуміти значення своїх дій і
керувати ними під час складання заповіту 08 грудня 2003 року на користь
ОСОБА_5, ОСОБА_4.

Оцінюючи висновок експертів відповідно до
вимог ст. 212 ЦПК України визнає достатність акту судовий - психіатричної
експертизи в сукупності з іншими доказами у справі. Експертиза проведена
комісією державної експертної установи у складі 4-х лікарів вищою, 1-2 і 2-ій
категорії. Дослідження проведене з наданням всіх матеріалів цивільної справи і
що є у відношення ОСОБА_6 медичної документації. У Акті № 613 від 07 травня
2008 р. відмічено, що ОСОБА_6 у полі зору психіатрів протягом життя не
попадала, в психіатричній лікарні не знаходилася, на обліку у психіатра не
перебувала. Страждала на соматичні захворювання - ішемічну хворобу серця,
захворювання суглобів, нижніх кінцівок. Постійно спостерігалася лікарем -
терапевтом, активно відвідувала поліклініку, зверталася по медичну допомогу до
кардіолога, уролога, окуліста, ортопеда з приводу соматичних захворювань.  Так само відмічено, що з амбулаторної карти
ОСОБА_6 убачається, що під постійним спостереженням лікаря - невропатолога вона
не знаходилася, була оглянута ним всього двічі. Лікар - невропатолог постійного
спостереження за нею не здійснював. Лікарем - психіатром ОСОБА_6 не оглядалася.

Експерти відзначили, що підписи на
заповітах ОСОБА_6 як від 28 травня 2002 року. так і від 08.12.2003 р. чіткі і
розбірливі. Наявні розрахункові книжки по оплаті за комунальні послуги за період
з 2002 р. по 2006 р., заповнені ОСОБА_6, виконані чітким, рівним і розбірливим
почерком, схожим на підписі в заповітах. У тих, що  на листах справи 104 і 105, заяві в
ощадбанк  від 12.07.2004 р. про
переоформлення заповіту на внесок на ОСОБА_5 і ОСОБА_4. і в договорі про
надання послуг електрозв'язку підпис ОСОБА_6 чіткий і
розбірливий(арк..спр.211-220).

Таким чином, судом не встановлено
обставин, які б свідчили, що під час укладення заповіту на ім'я відповідачів
ОСОБА_5, ОСОБА_4  спадкодавець  знаходилася в стані, в якому вона не
усвідомлювала значення своїх дій  і не
могло керувати ними.

Разом із тим, у підтвердження
заявлених вимог, позивачі посилаються тільки на пояснення ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, яким суд дає критичну оцінку, так як вони перебувають в дружніх
стосунках із позивачами і їх  пояснення
не конкретні, Суд вважає, що свідчення вказаних свідків протиречить  наявним в справі доказам.

Так само критично суд відноситься до
свідчень свідка ОСОБА_15 - лікаря невропатолога про те, що виставлений їм в
амбулаторній карті діагноз не будучи
психічним захворюванням, пов'язаний з психічним еквівалентом в
поведінці. У судовому засіданні він показав, що не пам'ятає ОСОБА_6 як свого
хворого, не знає її. Підтвердив, що записи від 09 і 21 вересня 2003 р. в
амбулаторній карті зроблені ним, але подробиць не пам'ятає, більш він її не
оглядав і постійного спостереження не здійснював.

Заповіт, складений ОСОБА_6 08 грудня
2003 року і посвідчений  державним
нотаріусом Першої Ялтинської державної нотаріальної конторі який як службовець
встановив не тільки особу спадкодавця ОСОБА_6, але і в момент вчинення
нотаріальної дії перевірив її дієздатність, що підтверджено посвідченим
надписом на заповіт(арк..спр.54)

Суд вважає, що дії ОСОБА_6 по
розпорядженню своїм майном на користь відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4,
усвідомлені і послідовні, виражали її волю, що підтверджене перерахованими вище
доказами. Заповіт, складений ОСОБА_6 08 грудня 2003 року як одностороння угода,
відповідає усім вимогам, які пред'являються до угод і підстав для визнання його
не дійсним не має.

При таких обставинах, підстав для
задоволення вимог позивачів  про визнання
недійсним заповіту від імені ОСОБА_6 від 08 грудня 2003 року не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.
4,10,60,216-215 ЦПК Україна, ст.ст.225,1233, 1254 Цивільного кодексу  України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову  ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про визнання недійсними заповіту  і визнання права власності на  майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний
суд Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі  на протязі п'яти днів з дня оголошення
рішення суду заяви про апеляційне оскарження рішення суду і подачі протягом
двадцяти днів, із дня подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду,
апеляційної скарги в порядку ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя

Ялтинського міського суду                                                              Г.
В. Земляна

Справа №2-161

2008 року

Р І Ш Е Н  Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

(вступна та регулятивна частини)

=======================================================================

30
травня  2008 року              Ялтинський міський суд Автономної
Республіки Крим у складі: головуючої судді Земляної Г.В., при секретарі
Копистко О.М., адвокаті ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5, за участю третьої особи  Першої Ялтинської державної нотаріальної
контори, про визнання недійсними заповіту
і визнання права власності на
майно,  суд

В
С Т А Н О В И В:

В С Т А Н О В И В:

Зважаючи на складність у викладенні
повної постанови суду, пов'язаною з потребою в наведенні доводів, суд уважає за
необхідне проголосити його вступну та резулятивну частини.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 4,10,60,216-215 ЦПК Україна, ст.ст.225,1233, 1254
Цивільного кодексу  України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову  ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про визнання недійсними заповіту  і визнання права власності на  майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний
суд Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі  на протязі п'яти днів з дня оголошення
рішення суду заяви про апеляційне оскарження рішення суду і подачі протягом
двадцяти днів, із дня подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду,
апеляційної скарги в порядку ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя

Ялтинського міського суду                                                              Г. В. Земляна