Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

Справа № 2-259/2008 рік

13 червня 2008 року. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області
в

складі: головуючої судді Янжули С.А.

при секретарі Фадєєвій Т.Б.

за участю представника відповідача Залогіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Першотравенську про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

26.11.2007 року позивач ОСОБА_1 заявив позов до відповідача - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську про
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працював в тяжких та
шкідливих підземних умовах вугільної промисловості на шахті «Степова»
(підприємство ВАТ «Павлоградвугілля») за різним фахом протягом тривалого часу і
був травмований, підтвердженням є Акт Н-1 №20 від 12.03.1997 року та отримав
професійне захворювання.

14.07.2004 року був оглянутий на МСЕК, де йому первинно-повторно сукупно
встановлено 65% (10% первинно по травмі, 35% повторно по пиловому бронхіту, 20%
повторно по варикозу) втрати професійної працездатності безстроково і визнано
інвалідом 3 групи.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Першотравенську постановою від
16.08.2004 року призначив йому одноразову допомогу та щомісячну грошову суму в
зв'язку з втратою працездатності згідно довідок МСЕК. Проте моральна шкода за
10% втрати працездатності йому не відшкодована.

В зв'зку з втратою професійної працездатності вважає, що йому спричинена
моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність, втратив
можливість повністю реалізувати свої здібності, якими володів до травми. З цієї
причини він був змушений змінити свій звичайний спосіб життя. Він постійно
відчуває наслідки травми, постійні болі в області тазостегнового суглобу, стан
його здоров`я став
незадовільний. Він постійно відчуває депресивний стан. Вказані обставини
обумовлюють необхідність докладати додаткових зусиль щоб пристосовуватися та
організовувати своє повсякденне життя по новому. Застосування знеболюючих
медикаментів, в деяких випадках знеболюючі ін`єкції. Всі ці обставини спричиняють
позивачеві додаткові моральні та душевні страждання, він втратив впевненість у
майбутнє, оскільки наслідки травми будуть його турбувати до кінця життя.

Це доставляє йому моральні страждання., які він оцінює у 92 000 грн.

Просить суд стягти з відповідача на його
користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 92 000 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути
справу за його відсутності, позовні вимоги підтримую у повному обсязі.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті Першотравенську позов не визнала
повністю, надала суду заперечення, в судовому засіданні пояснила, що по-перше,
1 січня 2007 року набрав чинності Закон України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”, а саме відповідно до п.22 ст.71 цього Закону зупинена на 2007 рік
дія абз. 4 ст.1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам
їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підп. “е” п.1 ч.1
ст.21, ч.3 ст.28 Закону України “ Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили втрату працездатності” (далі Закон), тобто на 2007 рік у Фонду
соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній
обов'язок, щодо відшкодування моральної шкоди всім застрахованим і членам їх
сімей незалежно від часу настання страхового випадку.

По-друге, 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України “Про внесення
змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності”, яким були виключені статті Закону стосовно обов'язку
відшкодування Фондом моральної шкоди.

По-третє, згідно довідки підприємства моральна шкода позивачу ОСОБА_1 вже
відшкодована. Відповідно до ч.5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідно до п.11 «Правил відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної ним
трудових обов`язків»
на користь позивача відшкодовано моральну шкоду, діючим законодавством
стягнення моральної шкоди вдруге не передбачено.

По анологічній справі апеляційний суд Дніпропетровської області чітко
вказав, що стягнення моральної шкоди вдруге не передбачено діючим
законодавством, та скасував рішення суду першої інстанції.

Крім того, позивач
звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, тобто позивач пропустив
строк, у межах якого він мав право звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права, з заявою про поновлення строку позовної давності до
суду не звертався.

Також, відповідно до актів розслідування професійних захворювань №89 від
06.10.1994 року, акту від 09.01.1997 року та акту розслідування нещасного
випадку на виробництві №20 від 12.03.1997 року професійні захворювання та
нещасний випадок зі ОСОБА_1 трапився до 01.04.2001 року та первинно МСЕК
встановив стійку втрату працездатності позивачу 29.11.1994 року, тобто це ще до
створення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України. Тому відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу
11 Закону уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким
до набрання чинності цим Законом підприємства, установи, організації не
відшкодовували матеріальної і моральної (неймайнової) шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами та
організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального
страхувіання від нещасних випадків на виробництві.

Потерпілим не надано жодних доказів про стрес, якого він зазнав в
результаті трудового каліцтва чи його наслідків, про депресію чи інші негативні
вияви стану потерпілого.  Відповідно до
пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року зі
змінами та доповненнями “Про судову практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди”
обов'язковому  з'ясуванню при
вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Оскільки для вирішення питання щодо наявності факту спричинення
моральної шкоди ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків,
необхідні спеціальні  медичні знання,
якими суд не володіє, для об'єктивного вирішення справи по суті одним із
основних доказів являється  медичний
висновок про встановлення факту наявності моральної шкоди. Який на думку Фонду
і являється єдиним документом, який може підтвердити факт спричинення
потерпілому моральної шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями
ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким
нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві.

Вимоги позивача обгрунтовуваються тільки сиптомами ушкодження здоров”я та
фактом встановлення у зв'язку з
цим стійкої втрати професійної працездатності. Але відповідно до вимог п.2
ст.34 Закону позивач отримав одноразову допомогу, яка відповідно до п.Б частини
1 ст.21 Закону зветься як “Одноразова допомога у разі стійкої втрати
професійної працездатності”.

Позивач втратив професійну працездатність у професії, яка призвела до
професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичайний спосіб
життя, що підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, які види
робіт позивач  не може виконувати. З
огляду на викладене, наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити
позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної
шкоди, а довідка МСЕК і акт розслідування професійного захворювання є
документи, що підтверджують виявлення професійного захворювання  і встановлення зв'язку з цим стійкої втрати
працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку, і ніяким образом
не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної
шкоди вважаємо безпідставними.

Позивач не вказав у чому саме полягає вина відділення ВД ФССНВУ в м.
Першотравенську у заподіянні йому моральної шкоди, а також немає причинного
зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями відділення,  не зазначено за  яких обставин чи якими діями (бездіяльністю)
ця шкода заподіяна.

Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві виплачено одноразову
допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум, також відшкодовуються
витрати на медикаментозне та санаторно - курортне  лікування.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату професійної працездатності» ст. 128 ЦПК
України

Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в
аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку -
тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну
шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права
застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої
умовами виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1, 5, 6,
13, 21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку
тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності.

Поясненнями представника відповідача, матеріалами справи встановлено, що
позивач на протязі тривалого часу працював в тяжких та шкідливих підземних
умовах вугільної промисловості на шахті «Степова» ВАТ “Павлоградвугілля” на
різних посадах.

За час роботи він отримав травму - забій, здавлення лівого тазостегнового
суглобу та захворів на професійне захворювання - пиловий бронхіт та варикоз..

Висновком первинно-повторної МСЕК від 14.07.2004 року йому було встановлено
65% втрати працездатності сукупно безстроково (10% первинно по травмі, 35%
повторно по пиловому бронхіту та 20% повторно по варикозу) та третю групу
інвалідності.

Згідно наказу №90 від 19.01.1995 року на користь ОСОБА_1 було виплачено
моральну шкоду в розмірі 30,00 грн за втрату 55% профпрацездатності від
пилового бронхіту та варикозу.

ВВД ФССНВУ в м. Першотравенську Денисенку С.М. призначені страхові виплати
за 65% втрати профпрацездатності, згідно висновку МСЕК від 14.07.2004 року, але
моральна шкода за 10% втрати профпрацездатності від травми йому не
відшкодована.

Оскільки він є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з п.1
«е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача входить своєчасне
та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок
ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в відшкодування моральної
шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в зв'язку з
одержаною  травмою, встановленням стійкої
втрати 10% профпрацездатності та третьої групи інвалідності, необхідність
лікування, встановленою, оскільки вищевказані обставини свідчать про отримання
ОСОБА_1 травми та її наслідками моральних страждань та переживань (хвилювань),
оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль для організації його подальшого життя.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суд враховує,
характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаної
травми, тривалості лікування, втрату можливості його повної трудової та
соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих
зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя,
суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 потрібно стягнути з
відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 6 000,00 грн. за
встановлені 10% втрати професійної працездатності від травми первинно. При
цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в
розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати
працездатності на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в
випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній
відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із
такого мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, які діють на момент розгляду справи.

Поскільки ОСОБА_1 втрачено 10% профпрацездатності по травмі, згідно акту
від 12.03.1997 року та висновку МСЕК від 14.07.2004 року про стійку втрату
профпрацездатності первинно 10% по травмі та встановлення третьої групи
інвалідності безстроково, тобто висновок МСЕК з приводу травми, дата якого є
датою страхового випадку, настал уже після 01 квітня 2001 року, тобто уже після
введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», з урахуванням вказаних позивачем та
встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та
виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає
можливим стягнути на його користь 6 000,00
грн.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за
захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у
відповідність п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача
виникло з 14.07.2004 року, дія Закону України «Про державний бюджет на 2008
рік», яким внесені зміни в Закон України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності» щодо припинення
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової)
шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового
випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини сторін не поширюється, тому
посилання  відповідача  на вказані Закони як на підставу відмови  у задоволенні позовних вимог суд вважає
необгрунтованими.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.

Конституція України має
найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України
є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантується.

Згідно ч.3 ст.22
Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу
моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу  висновку МСЕК, яку  повинен відшкодувати позивачу  відповідач як одну із передбачених Законом
України «Про загальнообов`язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,  ст.8, ч.3 ст.22 Конституції України, ст.ст.
1, 5, 6, 13, 21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності»,- суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 6 000
(шість тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового
процесу, пов'язаного з розглядом цивільної справи у розмірі 1 (однієї)  гривні 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в апеляційний суд
Дніпропетровської області може бути подано через Першотравенський міський суд
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.А.ЯНЖУЛА.