Справа 2- 90 (2008)
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

18
березня 2008 року Центрально-Міський районний суд м. Макіївки Донецької області
у складі головуючого судді Суханової А.В. при секретарі Шалпегіної О.Л.,
Стратулатовой А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Макіївці цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Товариства з обмеженою
відповідальністю " Щит М" третя особа ОСОБА_2про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, -,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі з                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                       15 листопада 2006 року в
якості охоронника, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди. Свої вимоги в судовому засіданні обґрунтовує тим, що він
знаходився в трудових стосунках з відповідачем з 01 серпня 2006 року, працюючи
у якості охоронника. 15 листопада 2006 року його було звільнено з роботи на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули 9.11.,10.11.,13.11., 14.11.2006
року. Звільнення вважає незаконним, оскільки 9.11.2006 року він  знаходився на робочому місці повний робочій
день, з 10 по 12 листопада 2006 року згідно з графіком він був вихідний. 13
листопада 2006 року прийдя на роботу він обнаружив, що  на його місці працює інший чоловік, в зв'язку
з чим він подав заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП
України, яке було отримано ТОВ " Щит М" 16.11.2006 року. Відповідно
до отриманого ним повідомлення про необхідність з'явитись в офіс для  сдачі обмундирування, отримання документів та
проведення кінцевого розрахунку. 21 листопада 2006 року він прибув до
відповідача, де ним було сдано обмундирування, однак документи видані не
були  і кінцевий розрахунок не проведено.
21 грудня 2006 року по почті він отримав трудову книжку , з якої він дізнався,
що його звільнено на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Однак прогулів, порушень
трудової дисципліна він не допускав. Після неодноразових звернень до органів
державної влади в липні 2007 року йому було змінено формулювання звільнення і
вказано, що його звільнено за ст. 38 КЗпП України. Вважає, що відповідач
розірвав з ним трудовий договір не маючи на це законних підстав, тому він
повинен бути поновлений на попередньому місці роботі і відповідач повинен
виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім
того, відповідно до наказу №9 він був прийнятий на роботу з 1.09.2006 року,
однак,  заяву про прийом його на роботу
він подав 1.08.2006 року і виконував обов'язки охоронника з 05  серпня 2006 року на об'єкті МЕГІ. Відповідно
до ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладений і тоді, коли наказ
або розпорядження не були видані, однак робітника  фактично було допущено до роботи. Таким чином
в трудових стосунках з ТОВ " Щит М" він знаходився з 1 серпня 2006 року,
відповідач не виплатив йому заробітну плату за серпень 2006 року, в зв'язку з
чим він просить стягнути з відповідача заробітну плату за серпень 2006 року.

Також діями відповідача йому
заподіяно моральну шкоду, оскільки в зв'язку з наявністю в його трудовій
книжці запису про звільнення за прогули він не міг  влаштуватися
на іншу роботу, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації
свого життя. Також відповідачем були принижені його честь та гідність,
постраждала його   репутація.

При
зверненні до суду ним були понесені витрати на надання правової допомоги у
розмірі 1500 грн., які він  просить
стягнути  з відповідача на його користь.

Строк звернення до суду ним пропущено з поважної причини, так як ним
приймались заходи досудового
врегулювання  даного спору.

Після того, як він направив 13.11.2006 року заяву про своє звільнення,
він не з'ясовував у відповідача причини звільнення, так як у нього було
негативне ставлення до ВАТ " Щит М". Його не задовольняла та
обставина, що йому необхідно було їздити
в м. Донецьк для отримання заробітної плати. Після того, як 11 листопада
2006 року він не питався вийти на роботу, до директора підприємства не
звертався, так як не бажав працювати на даному підприємстві. Від охоронника
ОСОБА_3  він дізнався, що його хочуть
перевести на інший об'єкт.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та суду
пояснив, що  позивач перебував з ТОВ
" Щит М" в трудових стосунках
з 1 вересня 2006року по 15 листопада 2006 року, працюючи в якості
охоронника. За період роботи ОСОБА_1. неодноразово допускав порушення трудової
дисципліни, а саме покидав своє робоче, про що неодноразово  поступали
скарги з боку  керівництва
"МЕГІ". 9.11.2006р., 10.11.2006 року, 13.11.2006 року позивач не
виходив на роботу без поважних причин , не ставив про це  керівництво підприємства, про що були
складені відповідні акти. 15 листопада позивач
прибув в офіс підприємства , однак отримати наказ, трудову книжку та
заробітну плату відмовився, про що також було складено акт. Після цього трудова
книжка була надіслана позивачу рекомендованим листом, а також проведено
кінцевий розрахунок в розмірі 748 грн. поштовим
переводом. Звільнення було проведено відповідно до норм діючого
законодавства.

Третя
особа ОСОБА_2. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних
вимог позивача і суду зазначив, що позивач офіційно знаходився в трудових
стосунках с ТОВ " Щит М" з1.09.2006 року, фактично працював з серпня
2006 року, так як виконував деякі доручення в якості охоронника на об'єкті
" МЕГІ" і був на іспитовому строчці. Заробітна плата за серпень 2006
року йому була виплачена. За період роботи ОСОБА_1. неодноразово допускав
порушення трудової дисципліни, покидав своє робоче місце, в зв'язку з чим були
нарікання з боку адміністрації " МЕГІ." 9 листопада 2006 року
ОСОБА_1. на роботу не виходив, в офіс підприємства не приїжджав, про причини
невиходу на робу керівництво не повідомляв. 10, 13, 14 листопада ОСОБА_1також
на роботу не виходив, адміністрацію про невихід не повідомляв, в офіс
підприємства згідно з викликами не з'являвся, про що були складені відповідні
акти. 15 листопада 2006 року було видано наказ про звільнення  позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України. Заява ОСОБА_1. про звільнення за власним бажанням була отримана після
його звільнення, 16 листопада 2006 року. Отримати копію наказу про звільнення,
трудову книжку та заробітну плату 15.11.2006 року ОСОБА_1відмовився, про що
було складено акт. Графік роботи доводився позивачу в усній формі, коли позивач
заступав на роботу він дзвонив  черговому
та повідомляв, що він приступив до роботи. ОСОБА_1. не звертався стосовно
видачі йому трудової книжки і вона 18 грудня 2006 року була направлена йому по
почті. 10 липня 2007 року до нього звернувся ОСОБА_1. з проханням змінити
формулювання звільнення він пішов йому на уступку та змінив причини звільнення,
вказавши, що його звільнено за власним бажанням.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що
позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як
вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1. перебував з ТОВ " Щит
М"  в трудових стосунках з 01
вересня 2006 року по 15 листопада 2006 року, працюючи в якості охоронника. (
а.с. 3).

Відповідно до наказу  № 12-К від
15.11.2006 року ОСОБА_1. було звільнено за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України. ( а.с. 82 )

В
подальшому, 10 липня 2007 року, було змінено формулювання причини звільнення і
в трудовій книжці вказано, що позивача звільнено на підставі ст. 38 КЗпП
України. ( а.с. 3)

В
судовому засіданні встановлено, що звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП
України є законним та обґрунтованим і це стверджується наступними доказами.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір  може бути розірвано власником або
уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на
роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як
вбачається з табелю обліку використання робочого часу за листопад 2006 року
робочими днями  позивача були  8, 9, 10, 13,14 та15  листопада 2006 року. З них 9, 10, 13, 14, 15
листопада позивач на роботу не виходив. 11, 12 листопада 2006 року він був
вихідний. ( а.с.       )

Факт
відсутності ОСОБА_1. на роботі 9.11.2006 року, 10.11.2006 року, 13.11.2006  року, 14.11.2006 року стверджується  Актами № 006 від 9.11.2006 року, 007 від
10.11.2006 року, 011 від 13.11.2006 року, 013 від 14.11.2006 року, відповідно
до яких він в ці дні на роботу не виходив, про причини адміністрацію не
повідомляв, в офіс для пояснень по визову не з'являвся, та рапортами
інспекторів. ( а.с.  85, 97-98, 101-103,
105-106, ).

Судом встановлено, що профспілкова організація
в ТОВ " Щит М" відсутня. Пояснення ОСОБА_1. з приводу прогулів не
давав, так як  на підприємство не
з"являвся, 13.11.2006 року направив по почті заяву про його звільнення за
ст. 38 КЗпП України, яка була отримана відповідачем 16.11.2006 року. ( 77). Цей
факт в судовому засіданні ствердили також свідки ОСОБА_4. та ОСОБА_5.

Комісією по трудовим спорам, відповідно до протоколу №2 було прийнято
рішення про звільнення ОСОБА_1.  за
прогули, які він скоїв 9.11.2006р., 10.11.2006р., 13.11.2006р. та 14.11.2006р.
( а.с. 90-92 ).

В
судовому засіданні позивач не заперечував, що на роботу на об'єкт  "МЕГІ" він не виходив,  до керівництва підприємства для з'ясування
обставин не звертався. Той факт, що він 13.11.2006 року направив відповідачу по
почті заяву про своє звільнення на підставі ст.38 КЗпП України не може бути
визнано судом як неявка на роботу 13 та 14 листопада 2006 року з поважної
причини, оскільки ця заява була отримана відповідачем 16.11.2006 року і
відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за два тижні, що не було  зроблено позивачем.

15.11.2006 року ОСОБА_1. було оголошено
наказ про його звільнення, протокол № 2 засідання комісії по трудовим спорам та
запропоновано отримати копію наказу, трудову книжку та провести розрахунок,
однак ОСОБА_1від отримання  вказаних
документів та проведення з ним кінцевого розрахунку відмовився, що
стверджується Актом від 15.11.2006 року, складеним директором ТОВ " Щит
М"  за участю зам. Директора
ОСОБА_4інспектора ОСОБА_6., старшого охоронника ОСОБА_7. ( а.с. 86)

Судом також встановлено, що
позивач до адміністрації
підприємства з питання  видачі
йому трудової книжки не звертався. Згідно повідомлень про вручення поштового
відправлення від 17.11.2006 року, 28.11.2006 року, які були отримані ОСОБА_1.,
йому було запропоновано прибути на підприємство для отримання документів та
проведення кінцевого розрахунку. А в подальшому 18 грудня 2006 року трудова
книжка була відправлена позивачу по почті. ( а.с. 88-89)

Кінцевий розрахунок проведено з відповідачем 21 листопада 2006 року
відповідно до почтового переказу, яким позивачу було відправлено заробітну
плату за жовтень та листопад 2006 року. ( а.с. 88-89)

Таким чином звільнення позивача з підстав передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП
України є законним та обґрунтованим і підстави для стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Суд не може взяти до уваги доводи позивача в той частині, що 9 листопада
2006 року він знаходився на робочому місці і працював повний робочій день, що
стверджується журналом прийому- здачі смін, оскільки в судовому засіданні
встановлено, що такий журнал на підприємстві відсутній, не передбачен
інструкцією і не вівся.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати за серпень
2006 року задоволенню не підлягають , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Заява про прийом на роботу до ТОВ
" Щит М" з місячним іспитовим строком була подана позивачем 10 серпня
2006 року. ( а.с. 83 ). Як вже зазначалось вище
відповідно до наказу № 9  від 31
серпня 2006 року позивача офіційно  було
прийнято на роботу з 1.09.2006 року.

Третя особа ОСОБА_2. в судовому засіданні не заперечував, що в серпні
2006 року ОСОБА_1. фактично буд допущений до роботи і виконував роботу
охоронника на об'єкті МЕГІ, так як був прийнятий на роботу з іспитовим строком.

В
судовому засіданні встановлено і про це вказував позивач в своїх поясненнях, що
в вересні 2006 року  на підприємстві він
отримав заробітну плату в розмірі 560 грн. за один місяць. В жовтні 2006 року
його  заробітну плату за  вересень 2006 року на підставі виданої ним
довіреності  отримав  ОСОБА_8. Цей факт в судовому засіданні
стверджується показаннями свідка ОСОБА_8 та відомостю про нарахування заробітної
плати. Заробітну плату за жовтень та листопад 2006 року позивач отримав по
почті 21.11.2006 року  згідно з простим
переказом.

Таким чином , заробітна плата відповідачу була виплачена в повному
обсязі.

Вимоги позивача про відміну наказу № 9 від 31.08.2006 року задоволенню
не підлягають в зв'язку з пропуском строку звернення до суду, передбаченого ст.
233 КЗпП України, оскільки причину пропуску строк позивач обґрунтовує тим, що
ним приймались заходи досудового вирішення спору, а саме: звернення до
органів  прокуратури, міліції,
територіальну державну інспекцію праці в Донецькій області . Однак, вказані
причини ні є поважними, позивач не мав ніяких перешкод для звернення до суду з
вказаним позовом.

Позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 4000
гривень та витрат  на правову допомогу в
розмірі 1500 гривень проізводними від позовних вимог про поновлення на роботі і
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.24,94,  115, 116, 233, 235, 237, 237-1 КЗпП
України,  ст.ст. 3-7, 10,  60, 88, 208-212 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1до
Товариства з обмеженою відповідальністю “ Щит М” третя особа ОСОБА_2про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295
ЦПК України.

Рішення надруковано в нарадчій
кімнаті в 1-му примірнику.

Суддя: