Справа
№ 22ц - 426/07
Головуючий у 1 інстанції - Віннічук І.Г.
Доповідач - Осіпук В.В.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

21
травня 2008 року
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого Расевича С.І.

суддів Данилюк В.А., Осіпука В.В.

при секретарі Тарасюк Ю.А.

з участю представників позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу  за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання недійсним договору дарування
квартири, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 на рішення
Володимир-Волинського міського суду від 25 березня 2008 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2007 року, діючи на підставі довіреності, ОСОБА_4 звернувся в суд
із зазначеним позовом в інтересах довірителя ОСОБА_1 Покликався на ті
обставини, що 28 травня 2003 року державним нотаріусом Володимир-Волинської
держнотконтори було посвідчено договір дарування АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1
Дарувателем за цим договором є сестра позивачки ОСОБА_2, а обдарованим її
племінник ОСОБА_3

Оскільки іншого житла у ОСОБА_1 немає і наміру дарувати квартиру у неї не
було, то її повірена ОСОБА_2, вчиняючи зазначену угоду в інтересах свого сина
ОСОБА_3, діяла всупереч її волі.

Крім того, зазначав, що відповідачі, ще до ухвалення оспорюваного договору
узаконили переобладнання вказаної квартири у нежиле приміщення, хоча позивач і
надалі залишалась зареєстрованою в Україні за даною адресою.

Вважаючи дії відповідачів незаконними і такими, що порушують майнові права
його довірительки ОСОБА_1, просив суд визнати недійсним договір дарування даної
квартири.

25 березня 2008 року рішенням Володимир-Волинського міського суду у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу де просить рішення скасувати як незаконне, прийняте при
неповному з'ясуванні обставин справи і з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_3 і
ОСОБА_2, вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, просять її відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові суд першої інстанції виходив з того, що
позивач без поважних причин пропустила річний строк звернення до суду за
захистом порушеного права, передбачений ст.728 ЦК України в редакції 2004 року.
Отже, врахувавши дану обставину та керуючись ст.267 ч.4 цього Кодексу суд
ухвалив рішення про відмову в позові за пропуском строку позовної давності.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до пунктів 4 та 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України
в редакції 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним чинності.

До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про
застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення
якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність,
встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Як слідує з матеріалів справи, оспорюваний правочин було укладено до 1
січня 2004 року, тому для вирішення даного спору щодо його недійсності слід
застосовувати законодавство, що діяло раніше, тобто норми Цивільного Кодексу в
редакції 1963 року.

Крім того, застосувавши норми ст.728 ЦК України в  редакції 2004 року, суд не звернув увагу на
те, що в даній статті кодексу йде мова про позовну давність, що застосовується
до вимог про розірвання  договору
дарування, а не про визнання його недійсним як просив позивач.

Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976
року №11 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом
пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений.

Встановлено, що 3 березня 2003 року позивач ОСОБА_1видала нотаріально
посвідчене доручення відповідачу ОСОБА_2, яку уповноважила користуватися і
розпоряджатися належною їй квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
укладати всі дозволені законом угоди по управлінню і розпорядженню цією
квартирою - продати, обмінювати, здати в найм або оренду, переобладнати її в
нежитлове приміщення, в тому числі магазин, проводити ремонт, розрахунки по
укладених угодах (а.с.10, 61).

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 діючи в силу повноваження, яке
грунтується на вказаному дорученні, від імені ОСОБА_1 подарувала відповідачу
ОСОБА_3 належну позивачу АДРЕСА_1. Договір дарування було укладено 28 травня
2003 року і посвідчено державним нотаріусом Володимир-Волинської державної
нотаріальної контори Волинської області (а.с.9).

З постанови Вол.-Волинського МВ УМВС України у Волинській області від 19
січня 2008 року, показів свідка ОСОБА_6, державного нотаріуса слідує, що
відповідач ОСОБА_2, укладаючи договір дарування квартири ОСОБА_1, діяла в межах
чинного на той час цивільного законодавства, ст.ст.62, 65, 243, 244 ЦК України
в редакції 1963 року (а.с.78-79, 92).

Згідно ст.48 цього Кодексу, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам
закону.

Оскільки при перевірці обгрунтованості вимог позивача щодо недійсності
оспорюваної угоди, договору дарування, не встановлено жодних обставин його
невідповідності вимогам закону, а саме укладення договору неуповноваженою
особою, то колегія суддів вважає, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування
обставин, які мають значення для справи, неправильно застосував норми
матеріального права, то ухвалене рішення підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316, 319
ЦПК України, ст.ст.41, 62, 243 ЦК України в редакції 1963 року, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 задоволити частково,
рішення Володимир-Волинського міського суду від 25 березня 2008 року в даній
справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Верховного Суду України у касаційному порядку протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий  /-/ Расевич С.І.

Судді
/-/ /-/         Данилюк В.А., Осіпук В.В.

Згідно
з оригіналом:

Суддя
апеляційного суду
В.В.Осіпук

Друк.бсф.