Справа № 2-1164/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2008 року                                                                      м.Київ

Печерський  районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді        Козлова Р.Ю.

при секретарі                                   Гуцинюку М.І.

з
участю позивача                          ОСОБА_1,

відповідачки                                    ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про розірвання шлюбу,

встановив:

У березні 2008 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб  з ОСОБА_2, посилаючись на те, що з листопада
2004 р. спільне проживання з відповідачкою однією сім'єю припинено. Вважає, що
подальше спільне життя і збереження
шлюбу неможливе через втрату почуттів, що колись спонукали до укладення
шлюбу. Наслідком стало виникнення сварок і суперечок, що негативно впливають на
сторін даної справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1  позов підтримав і пояснив, що причиною
припинення шлюбних відносин стали сімейні сварки, які систематично виникали між
ним та відповідачкою. З листопада 2004 р. сторони припинили сумісне проживання
і до цього часу проживають окремо. Заперечує можливість примирення і просить
розірвати шлюб.

Відповідачка проти позову заперечувала і пояснила суду, що сторони дійсно
не проживають разом тривалий час, проте вважає наявні непорозуміння з позивачем
тимчасовими.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України  позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам
одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі  з 2 квітня 1976 року. З листопада 2004 р.
сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, мають окремий
бюджет, не підтримують шлюбних стосунків.

Доводи відповідачки про те, що непорозуміння з позивачем мають тимчасовий
характер, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Із заявою про
надання строку для примирення сторін відповідачка до суду не зверталася.

За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу
суперечить  інтересам позивача, а тому
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Витрати, пов'язані з оформленням розірвання шлюбу в органах РАЦС, суд
вважає за необхідне покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу
України, ст.ст. 10, 57, 60, 215 ЦПК України суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1та ОСОБА_2, зареєстрований 02 квітня 1976 року відділом
ЗАГС Ленінського району м. Києва, актовий запис № 169, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС держмито на користь держави
17 гривень 00 коп., звільнивши ОСОБА_2від сплати державного
мита.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: