Справа № 22-147-08
Голов. в 1 інст.- Олійник П.В.
Доповідач-Василевич В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

22 квітня 2008 року
м.Рівне

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді-Василевича В.С.

Суддів: Гордійчук С.О., Шимківа С.С.

при секретарі  Чалій Н.О.

з
участю позивачки ОСОБА_1.,

її представника адвоката ОСОБА_2

представника  відповідача ОСОБА_3.

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 та представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на рішення
Костопільського районного суду від 8 листопада 2007 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2007 року ОСОБА_1
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3. про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди.

Вказувала, що з вини відповідача
3 серпня 2006 року трапилась шляхово-транспортна пригода, внаслідок якої вона
отримала  каліцтво і по цій причині
тривалий час знаходилась на лікуванні.

Відповідач на час постановлення
22 травня 2007 року вироку у кримінальній справі, яким його визнано у скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, заподіяну їй шкоду відшкодував.

Але вона продовжує лікуватись, у
зв”язку з чим несе витрати на придбання ліків, медичних препаратів, тому просила
про стягнення з відповідача 610 грн. 24 коп. понесених витрат та 1000 грн. на
лікування.

В подальшому вимоги змінила та
доповнила і просила про стягнення з відповідача щомісячно по 2300 грн.
втраченого заробітку, починаючи з 10 вересня 2007 року, одноразово 26618 грн.
втраченого заробітку за період з 3 серпня 2006 року по 9 вересня 2007 року,
2000 грн. морального відшкодування, 1358 грн. витрат на ліки та 1200 грн.
витрат на юридичну допомогу.

Рішенням Костопільського
районного суду від 8 листопада 2007 ро-

ку позов ОСОБА_1. задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивачки 1214 грн.95коп. витрат, понесених на лікування та 10000 моральної
шкоди.

В задоволенні решти вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача адвокат ОСОБА_4 ставить питання про скасування  рішення в частині стягнення з
відповідача  морального відшкодування та
судових витрат із  закриттям  провадження у справі, покликаючись на те, що
від заявленого у кримінальній справі позову потерпіла  відмовилась і з цих підстав провадження в
частині цивільного позову закрито,тому в силу ст.205 ЦПК України підлягало
закриттю і провадження у цивільній справі.

Проте зазначених вимог закону суд
не врахував.

Позивачка теж не погодилась з
рішенням суду і в апеляційній скарзі покликається на його незаконність та
необгрунтованість через невідповідність висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм матеріального права.

Вона з моменту отримання тяжкої
травми з незначними перервами продовжує лікування у Рівненській обласній
клінічній лікарні і воно триватиме ще тривалий час.

За висновком комплексної
судово-медичної експертизи вона втратила 60 відсотків загальної та 100
відсотків професійної працездатності.

З грудня 2006 року вона звільнена
з роботи, втратила заробіток, їй встановлено другу групу інвалідності, але суд
цього не врахував, хоча відповідно до ст.1195 ЦК України у неї є право на  відшкодування втраченого заробітку.

Професійну працездатність вона
втратила з часу заподіяння каліцтва,тому її вимога про стягнення втраченого
заробітку за період з 3 серпня 2006 року по 9 вересня 2007 року в сумі 26 618
грн. та з 9 вересня 2007 року по 2300 грн. щомісячно є підставною.

По наведених підставах просить
рішення змінити і стягнути на її користь зазначену суму коштів, а також по 2300
грн. щомісячно втраченого заробітку.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, що з”явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла висновку про
відхилення апеляційної скарги адвоката відповідача і часткове задоволення
апеляційної скарги позивачки.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивачки про відшкодування втраченого заробітку, суд першої інстанції суд
виходив з того, що згідно висновку судово-медичної експертизи позивачці 100
відсоткова ступінь втрати  працездатності
встановлена  тимчасово, а не постійно.

Тому, на думку суду, відсутні
підстави для задоволення цих вимог.

Однак з таким висновком судова
колегія не може погодитись.

Як видно з матеріалів справи,3
серпня 2006 року відповідач під час керування в нетверезому стані автомобілем
“Фольксваген-Поло”, порушивши Правила дорожнього руху, допустив наїзд на
позивачку, яка рухалась по узбіччю на велосипеді.

По даному факту була порушена
кримінальна справа і вироком Костопільського районного суду від 22 травня 2007
року ОСОБА_3. визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК
України та засуджено до позбавлення волі строком на три роки з іспитовим
строком на 1 рік.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди позивачка отримала важку травму, з приводу якої знаходилась на
стаціонарному лікуванні.

4 грудня 2006 року їй була
встановлена друга група інвалідності строком до 1 січня 2008 року (а.с.-48).

Перебуваючи на лікуванні,
позивачка понесла витрати на придбання ліків в період з 20 червня по 6 липня
2007 року та з 28 серпня 2007 року по 11 вересня 2007 року. Розмір цих витрат
становить 1214 грн. 95 грн. і вони обгрунтовано на підставі ч.1 ст.1195 ЦК
України та наданих позивачкою доказів стягнуті судом з відповідача на користь
позивачки.

Нею у кримінальній справі було
заявлено цивільний позов до ОСОБА_3. про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,  від якого вона
відмовилась і у зв”зку з цим провадження по ньому було закрито (а.с.4-6).

Але оскільки після постановлення
вироку позивачка продовжувала залишатись непрацездатною та інвалідом 2 групи,
висновком СМЕ їй встановлена 100 відсоткова втрата професійної працездатності і
про відмову від отримання втраченого
внаслідок каліцтва заробітку   вона  не заявляла, вона має відповідно до ч.1
ст.1195 ЦК України право на його відшкодування.

Відмова судом позивачці у
стягненні з  відповідача втраченого
заробітку з тих підстав, що втрата професійної працезданості не є стійкою  суперечить вказаній статті  та ч. 1 ст.1997  ЦК України.

За поясненнями судово-медичного
експерта з моменту отримання травми і до проведення експертизи (10-13.09.2007
р.) позивачка не могла виконувати трудові обов”язки вихователя дитячого садка
(а.с.-54).

Середньомісячний заробіток
позивачки за три останні календарні місяці, що
передували  каліцтву  становить
655  грн. 86 коп.  (596.70 +

+639.66+731.23 : 3).

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1197
ЦК України, якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від
п”ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, ( з 1 січня 2007 року
становив- 400 грн.,  з 1 квітня -420
грн., з 1 липня - 440 грн., з 1 жовтня - 460 грн.) розмір втраченого заробітку
обчислюється, виходячи з п”ятикратного розміру
мінімальної заробітної плати

Оскільки середньомісячний
заробіток позивачки є меншим за п”ятикратний розмір мінімальної заробітної
плати, то вона має право на стягнення втраченого заробітку саме у такому
(п”ятикратному) розмірі. Таким чином, підлягає стягненню на час ухвалення судом
першої інстанції втрачений заробіток з 22 травня 2007 року, тобто з часу
постановлення вироку по 1 січня  2008
року (дата наступного огляду)  в сумі
16.644 грн.   (15600 грн. за
червень-грудень 2007 року та 1044 грн. за 7 днів травня 2007 року
(29.83-одноденний заробіток x 7x5=1044грн.)

Вимоги позивачки про стягнення
заробітної плати за період з 3 серпня по листопад 2006 року та 3 дні грудня
2006 року задоволенню не підлягають, оскільки вона по місцю роботи за цей час
її отримала по листках тимчасової непрацездатності.  Від матеріальних претензій до
відповідача  під час розгляду
кримінальної справи вона відмовилась,  по
цій причині провадження у кримінальній справі
в частині цивільного позову було закрито, тому  і решта втраченого заробітку за період з 4 грудня
2006 року по 22 травня 2007 року теж відшкодуванню не підлягає.

Що стосується вимог про
стягнення втраченого заробітку як періодичних платежів на майбутнє, то суд
обгрунтовано відмовив в їх задоволенні, оскільки згідно висновку
судово-медичної експертизи 100 відсоткова втрата професійної
працездатності  не є остаточною (а.с.-27)
і інвалідність позивачці була встановлена лише до 1 січня 2008 року (а.с.-48).

Також колегія суддів
погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для
задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки після винесення
вироку позивачка продовжувала і дотепер продовжує терпіти фізичні та душевні
страждання, існує потреба в лікуванні. Погіршились та обмежились  можливості
реалізації повноцінного життя. Визначена у вересні 2007 року висновком
СМЕ ступінь втрати професійної працезданості є 100 відсотковою.

В сукупності це давало суду
підстави вважати, що вимога по відшкодуванню моральної шкоди грунтується на
інших обставинах,  тому вона  не є в повній мірі тотожною вимозі, по якій
закрито провадження у кримінальній справі.

У зв”язку з цим доводи апеляційної
скарги адвоката відповідача про неврахування судом положень ст. 205 ЦПК України
не можуть бути прийняті до уваги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1166-1168, 1187, 1195, 1197 ЦК
України, п.2 ч.1 ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного
суду від  8 листопада 2007 року в частині
відмови в задоволенні вимог про стягнення втраченого заробітку скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 втрачений заробіток за період з 22 травня 2007 року по 31 грудня 2007
року  в сумі 16 644 грн.

В решті рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя-                         Василевич В.С.

Судді:
Шимків С.С.

Гордійчук С.О.