У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України в складі :

головуючого                    Гнатенка А.В.,

суддів:                               Григор'євої
Л.І.,            Данчука В.Г.,

Балюка М.І.,
Косенка В.Й., -

розглянувши     в
судовому      засіданні      цивільну      справу
за     позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поділ жилого будинку, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Луганська від 19
жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 28 серпня
2007 року,

встановила:

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ
будинку.

Зазначав, що будинок АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної часткової
власності в рівних частках.

Посилаючись на те, що між ними виникають суперечки з приводу користування
будинком, просив про задоволення позову.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 19 жовтня 2006
року,  залишеним  без
змін  ухвалою  апеляційного
суду  Луганської  області від

28    серпня
2007    року,   здійснено
поділ   будинку.   Виділено
у     власність  ОСОБА_1 Ѕ
частину будинку, яка складається з веранди площею 8,4 кв. м, кухні - 7,1
кв. м, жилої кімнати - 6,3 кв. м і кімнати площею 5,4 кв. м, коридору площею
4,6 кв. м ОСОБА_2 виділено приміщення
кімнати площею 22,5 кв. м та літньої кухні площею 26,8 кв. м.

У поданій до Верховного Суду України
касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
судові рішення й направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за
законом від 4 лютого 1994 року будинок АДРЕСА_1 належить сторонам на праві
спільної часткової власності в рівних частках (а.с. 6).

Як убачається з матеріалів справи, житлий будинок А-1 загальною площею 54,3
кв. м. (житловою - 34, 2 кв. м.) складається з: коридору площею 4,6 кв. м,
кухні - 7, 1 кв. м, веранди площею 8,4 кв. м, відкритої веранди площею 3,4 кв.
м та трьох жилих кімнат - 6,3 кв. м; 5,4 кв. м та 22,5 кв. м і має один вхід
(а.с.7-8).

Крім того, до жилого будинку належать господарсько-побутові будівлі й
комунікації: літня кухня - В; погріб - Г, вбиральня -У; зливна яма - Е та
огорожа (а.с.5).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 і здійснюючи поділ відповідно до
запропонованого ним варіанта в порядку, визначеному ст.ст. 130, 174 ЦПК
України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із
факту   визнання   позову
відповідачем   і   наявності
передбачених  ст. 364, ч. 1

ст. 372
ЦК України підстав для такого поділу, який не суперечить закону та не порушує
прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Однак з висновками суду не можна погодитися з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює у
попередньому судовому засіданні рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи до спірних правовідносин статтю 364 ЦК України, суд не врахував,
що відповідно до цієї норми поділ будинку між співвласниками або виділ у натурі
частки одного зі співвласників із майна, що є в спільній частковій власності,
можливий за умови, якщо кожному зі співвласників може бути виділена ізольована
(відокремлена) частина будинку із самостійним виходом, яка відповідає ідеальній
частці в праві спільної власності, або коли є технічна можливість переобладнати
приміщення в  ізольовані квартири.

У разі неподільності речі (ч. 2 ст. 183 ЦК України)  вимоги про виділ у натурі частки (поділ) не
можуть бути задоволені.

Не врахувавши зазначених вимог закону й не встановивши факт технічної
можливості поділу спірного будинку на дві відокремлені частини відповідно до
часток сторін, суд дійшов помилкового висновку про наявність законних підстав
для прийняття визнання відповідачем позову
та ухвалення рішення в попередньому судовому засіданні, згідно з яким
виділив ОСОБА_2 у будинку одне жиле приміщення - кімнату 22, 5 кв. м. - без
будь-яких допоміжних приміщень та окремого входу, що суперечить будівельним
нормам і правилам, а позивачу - решту приміщень у будинку.

Крім того, судом не вирішено питання поділу між співвласниками
господарських будівель (крім літньої кухні) і комунікацій та не визначено, які
фактично частки складають виділені сторонам приміщення і чи відповідають вони
їхнім часткам у спільному майні. При цьому суд також не врахував, що відповідно
до ст.ст. 15, 152 ЖК України переобладнання та перепланування будинку з метою
влаштування двох відокремлених квартир можливе лише з дозволу виконавчого
комітету місцевої ради народних депутатів з дотриманням державних будівельних
норм.

Безпідставно застосовано судом до правовідносин сторін про поділ будинку,
що знаходився в спільній частковій власності сторін, норму ст. 372 ЦК України,
яка регулює правовідносини з поділу майна, що перебуває в спільній сумісній
власності осіб.

Ураховуючи, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив
порушення процесуальних норм права та неправильно застосував матеріальні норми
права, що призвело до неправильного вирішення справи, і ці порушення не були
усунені апеляційним судом, рішення підлягає скасуванню відповідно до ч.ч. 2, 3
ст. 338 ЦПК України з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верхового Суду України

у х в а л и л а

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду від 19 жовтня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 28 серпня 2007 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий                                        А.В.
Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

М.І. Балюк

В.Й. Косенко