У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2
квітня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Сеніна Ю.Л.,

Суддів:               Косенка
В.Й.,  Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І., Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

У травні 2007 року ОСОБА_1.
звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 жовтня 1999
року ОСОБА_5.  позичив у неї гроші і
рішенням суду від 27 грудня 2002 року з останнього на її користь було стягнуто
борг в сумі 81815 грн.; у жовтні 2006 року ОСОБА_5. помер, але рішення не
виконав і коштів за життя не повернув, тому відповідачі, як його спадкоємці,
зобов'язані повернути гроші, узяті спадкодавцем у борг.

Позивачка просила
стягнути з відповідачів 81815 грн.

Згодом позивачка зменшила позовні
вимоги й просила стягнути 61065 грн.

Рішенням Личаківського районного
суду м. Львова від 4 липня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду Львівської області від 27 серпня 2007 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2.,
ОСОБА_3., ОСОБА_4просять скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити
нове рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова
від                 27 грудня 2002 року
постановлено стягнути з ОСОБА_5. на користь ОСОБА_1. борг в сумі 81815 грн. 50
коп. і таке рішення в повному обсязі не виконане.ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_5. помер,
його спадкоємцями є ОСОБА_2., ОСОБА_3.,ОСОБА_4

Задовольняючи позов, суд
керувався статтею 1231 ЦК України та виходив із того, що відповідачі згідно
зазначеної норми закону зобов'язані відшкодувати позивачці шкоду (збитки),
завдану спадкодавцем ОСОБА_5., в солідарному порядку та в заявленій ОСОБА_1.
сумі.

Проте з такими висновками суду
цілком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 2, 4 статті
1281 ЦК України кредиторові  спадкодавця
належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися
про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки,
встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права
вимоги.

Заперечуючи проти позову,
ОСОБА_4посилався на те, що йому не було відомо про борги спадкодавця ОСОБА_5., натомість ОСОБА_1. дізналася про смерть ОСОБА_5. та відкриття
спадщини ще в листопаді 2006 року, а отже вона втратила право вимоги до
спадкоємців.

Даючи пояснення на запитання
головуючого судді, ОСОБА_1. зазначала, що дізналася про смерть ОСОБА_5. в
березні 2007 року, а на запитання представника відповідачів пояснила, що
дізналася про його смерть 14 листопада 2006 року (а.с. 21 зворот).

Суд у порушення вимог статей 214,
215 ЦПК України на положення статті 1281 ЦК України уваги не звернув, доводів
відповідача не перевірив, у достатньому обсязі не визначився із характером
спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не з'ясував
чи не втратила позивачка права вимоги до спадкоємців, оскільки суперечностей в
її поясненнях не усунув, не встановив та не зазначив у рішенні коли ОСОБА_1. дізналася або могла дізнатися про відкриття спадщини,
чи прийняли на той час спадщину відповідачі з огляду на положення статей 1268 -
1270 ЦК України.

Крім того, згідно частини 1 статті 1282 ЦК
України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю,
але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто,
у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Суд зазначені вимоги закону також
залишив поза увагою, задовольнив позов та стягнув з відповідачів солідарно 61065 грн., при цьому не перевірив та у рішенні
не зазначив яке майно одержане ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. у спадщину, не з'ясував вартість такого майна, не встановив
і частки кожного спадкоємця у спадщині, а отже належним чином не визначив
обсягів відповідальності кожного зі спадкоємців.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог статей 303,
315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги,
в ухвалі не навів конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і
залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 4 липня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської
області від 27 серпня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
Ю.Л.Сенін

Судді:
В.Й.Косенко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк