АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

Справа № 22-576 2008 р.
Головуючий у 1 Інстанції - Карпенко О.Л.

Категорія 37
Доповідач - Гайсюк О.В.

3 червня 2008 р.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого
- Авраменко Т.М.

Суддів
- Гайсюка О.В., Суровицької Л.В.

При
секретарі - Чернезі М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14 січня
2008 р.

ВСТАНОВИЛА:

У
травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка є опікуном
недієздатного ОСОБА_3 та до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове  майно.

Зазначив,
що його мати ОСОБА_5 була власником
земельної частки (паю) в КСП ім. Ульянова, с. Григорівка
Новоукраїнського району розміром 6.63 га на підставі сертифікату виданого
районною державною адміністрацією 28.03.1997 року. Цей земельний пай 25 жовтня
2000 року мати заповіла його брату ОСОБА_6, який був недієздатним і опікуном
його був він (позивач).

Мати
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а 18 травня 2001 року, після її смерті на її ім'я
був виданий Державний акт згідно якого у її власність передана земельна ділянка
площею 6.64 га, розташована на території Григорівської сільської ради.

Будучи
опікуном брата ОСОБА_6, він умисно не оформив спадщину за заповітом на брата
через постійні майнові скарги з його колишньою дружиною ОСОБА_2, а сам прийняв спадщину,
оскільки обробляв цю земельну ділянку, платив земельний податок. Брат ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, але ще при житті брата з ним та з сестрою ОСОБА_7 була
домовленість про  те, щоб спадщину на
нього не оформляти.

Посилаючись
на ці обставини, просив суд визнати за ним право власності на зазначену
земельну ділянку (а.с. 2-5).

Ухвалою
суду від 10.12.2008 року в якості третьої особи до участі у справі залучено
ОСОБА_7, сестру позивача (а.с.80).

Рішенням
Новоукраїнського районного суду від 14 січня 2008 року в задоволенні позову
відмовлено.

В
апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його позовні
вимоги, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

В
судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його  представник доводи апеляційної скарги
підтримали.

Відповідач
ОСОБА_2, яка представляє за довіреністю інтереси відповідача ОСОБА_4 (а.с. 26)
з доводами скарги не погодилася, просить рішення суду залишити без змін.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом
першої інстанції ОСОБА_5 згідно заповіту від 25 жовтня 2000 року
заповіла своєму сину ОСОБА_6 належну їй земельну частку (пай) в КСП ім.
Ульянова, с. Григорівка (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_5 Померла (а.с. 14) і з цього часу відкрилася спадщина на її майно
та на зазначену земельну частку (пай) відповідно до ст. 525 Цивільного
кодексу  1963 року.

На
час відкриття спадщини спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 відповідно до рішення
суду від 9 квітня 1999 року (а.с. 88) був недієздатним, а його опікуном був
позивач (а.с. 8).

Відповідно
до ст. 524 ЦК, 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство
за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно
до ст. 548 ЦК, 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв, вчинивши протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини дії, що свідчать про прийняття спадщини ( ст. 549
ЦК).

Суд  дійшов правильного висновку про те, що
позивач свідомо не бажав вчиняти дій для підтвердження прийняття спадщини його
недієздатним братом ОСОБА_6, що не заперечує
сам позивач в своїй позовній заяві (а.с. 2-5), а тому як опікун діяв
неправомірно, в супереч інтересам недієздатного. Тому правильними є  висновки суду про те, що ОСОБА_6 прийняв
спадщину за заповітом, а саме земельну частку (пай).

Згідно
ч. 2 ст. 548 ЦК, 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві
з  моменту відкриття  спадщини.

Оскільки
спадщина на земельну частку (пай) відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 14), то
саме з цього часу зазначена земельна частка (пай) стала належною ОСОБА_6.

Видача
згодом,  18.05.2001 року на підставі
земельного сертифікату Державного акту (а.с. 10) не позбавила ОСОБА_6 спадщини
за заповітом.

Правильними
є висновки суду і про те, що  позивач
хоча і не бажав вчиняти дій по прийняттю спадщини в інтересах свого
недієздатного брата, фактично їх вчинив будучи опікуном ОСОБА_6(а.с. 43, 45).

До
того ж не заперечним  доказом  прийняття спадщини ОСОБА_6 відповідно до
вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України є рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда
від 28.05 2004 р., в якому зазначено, що ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті
ОСОБА_5  (а.с. 60-61),  при цьому слід враховувати, що спадкоємець,
який прийняв частину спадщини, вважається таким, що  прийняв всю спадщину.

Оскільки
позивачу, 1963 року народження встановлена 3 група інвалідності лише в 2007
році (а.с. 15), на час  відкриття
спадщини він був повнолітнім і працездатним, та права на обов'язкову частку в
спадщині він не має (ст. 535 ЦК, 1963 р.).

За
таких обставин суд дійшов правильного висновку про необхідність відмовити
позивачу в задоволенні його вимог.

Оскільки
рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права,
по суті рішення суду є правильним і справедливим, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись
п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст.  308, 313,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Новоукраїнського районного суду від 14 січня 2008 року залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
- підпис

Судді
- підписи

Згідно
оригіналу

Суддя
апеляційного суду

Кіровоградської
області                                     О.В. Гайсюк