Справа № 2-292/2008 р.
Козелецький районний суд
Чернігівської області в складі:
головуючого   судді                                Іванюка Т.І.,
при секретарі                                            Дідовець
представника позивача    ОСОБА_3.,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козелець
Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору довічного утримання таким, що вчинений для приховування договору
купівлі-продажу (удаваним),
із позовною заявою у суд про визнання договору довічного
утримання таким, що вчинений для приховування договору купівлі-продажу (удаваним)
звернулася Ричок Валентина Василівна до ОСОБА_2 у якому просить визнати договір
довічного утримання укладений 16.02.1999 року між ОСОБА_2. таОСОБА_1., який
посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу
Чернігівської області ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за № 407 - недійсним,
як удаваний правочин; визнати правочин укладений 16.02.1999 року міжОСОБА_2.
таОСОБА_1., який посвідчений приватним нотаріусом Козелецького районного
нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі
за № 407 - дійсним, як договір купівлі-продажу &frac14; частини житлового будинку по АДРЕСА_1; встановити, що &frac14; частина житлового будинку по вул. Чапаєва в смт. Козелець Чернігівської
області належитьОСОБА_1. на праві приватної власності. Свої позовні вимоги
позивач мотивує тим, що договір довічного утримання укладений 16 лютого 1999
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою приховування іншого правочину - договору
купівлі-продажу житлового будинку. Тобто позивач мав намір придбати, а
відповідач продати &frac14; частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1.
Крім цього позивачОСОБА_1. сплатила грошову суму за вищевказану частку
житлового будинкуОСОБА_2.
У судовому засіданні позивачОСОБА_1. та її представникОСОБА_3. позовні
вимоги повністю підтримали.
Не визнаючи позову відповідачОСОБА_2. у судовому засідання пояснила, що
насправді між нею та позивачкою  було
укладено договір довічного утримання і ні якої мети приховати під цим договором
іншого правочину у них не було. Ніяких грошей та продуктів харчування
відОСОБА_1. вона не отримувала. Акт, що до отримання нею грошей та продуктів
харчування не підписувала і в приміщенні Козелецької селищної ради 17 лютого
1999 року не була На даному акті від 17 лютого 1999 року стоїть не її підпис.
Представник відповідача ОСОБА_4 заперечуючи проти позовних вимог пояснив,
що його матиОСОБА_2. грошей  та продуктів
харчування відОСОБА_1. не отримувала та на акті від 17 лютого 1999 року стоїть
не її підпис. Просить відмовити у позові.
Свідок ОСОБА_6 під час судового засідання пояснила, що у
1999 роціОСОБА_1. позичала у неї гроші в сумі 4000 гривень, пояснивши, що ці
гроші потрібні для купівлі &frac14; частини житлового
будинку в АДРЕСА_1. Однак свідок не бачила чи передавалаОСОБА_1.  грошіОСОБА_2.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що зі слів ОСОБА_8 він знає,
що останній разом ізОСОБА_1. купили уОСОБА_2. &frac14; частину житлового будинку. При передачі грошей присутнім не був. Акт від 17
лютого 1999 року підписував у себе вдома.
У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні ним правові
року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_8 і ОСОБА_1 з іншої сторони
укладений договір довічного утримання, згідно п.1 якогоОСОБА_2. передає у
власність ОСОБА_8. таОСОБА_1. &frac14; частину жилого будинку
з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1
Відповідно до п.4 вказаного договору ОСОБА_8. таОСОБА_1. зобов'язані
надаватиОСОБА_2. довічне матеріальне забезпечення у вигляді житла, харчування,
догляду і необхідної допомоги, зберегти у її користуванні цю &frac14; частку жилого будинку. Згідно п.5 договору грошова оцінка матеріального
забезпечення визначена сторонами в сумі 30 гривень в місяць.
КП „Ніжинського міжміське бюро технічної інвентаризації” від 25 07.2007 року &frac14; частка вказаного домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_8.
таОСОБА_1. на підставі договору довічного утримання.
Рішенням
Козелецького районного суду від 8 серпня 2007 року договір довічного утримання
від 16 лютого 1999 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 і ОСОБА_1 було
розірвано та повернуто у власність ОСОБА_2 &frac14; частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1.

Відповідно до
витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.03.2008 ОСОБА_2
належить &frac14;
частина житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1.

Заслухавши
позивача та представника позивача, відповідача і представника відповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору довічного утримання таким, що вчинений для приховування
договору купівлі-продажу (удаваним) задоволенню не підлягає. До даного висновку
суд приходить із наступних підстав:

згідно ст.744 ЦК
України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або
їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та
(або) довічним доглядом;

як виходить із ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Із цього виходить, що удавані правочини вчиняються з метою
приховування іншого правочину, який сторони насправді мали на  увазі. Отже, тут завжди має місце укладання
двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні
юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого для приховування реального
правочину. Отже сторони, здійснюючи удаваний правочин, маскують іншу юридичну
дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі. Під час судового засідання
відповідачОСОБА_2. достовірно вказала на те, що вона ізОСОБА_1. та ОСОБА_8.
домовлялися про укладання саме договору довічного утримання і ніякої мови про
договір купівлі-продажу не йшлося, тим більше про його приховування. В судовому
засіданні не здобуто взагалі ніяких доказів того, що  договір довічного утримання укладений 16
лютого 1999 року між ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_8 і ОСОБА_1 з іншої
сторони, згідно п.1 якогоОСОБА_2. передає у власність ОСОБА_8. таОСОБА_1. &frac14; частину жилого будинку з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 є
удаваним правочином і був укладений сторонами для приховання правочину купівлі
- продажу.

До акту від
17.02.1999 року суд ставиться критично і не бере його до уваги,
оскількиОСОБА_2. під час судового засідання пояснила, грошей чи продуктів
харчування від ОСОБА_8. таОСОБА_1. не отримувала, 17.02.1999 року у селищний
раді не була і ніякого акту не підписувала. Вказаний у даному акті свідок
ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що факту передачіОСОБА_1. та ОСОБА_8.
грошей та продуктів харчуванняОСОБА_2. не бачив і акт від 17.02.1999 року
підписував у себе дома на прохання ОСОБА_8.

Крім цього рішенням Козелецького районного суду від 8
серпня 2007 року договір довічного утримання від 16 лютого 1999 року, укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 і ОСОБА_1 було розірвано та повернуто у
власністьОСОБА_2. &frac14; частину житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне
відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 235, 744 ЦК України,
ст.ст. 60, 209, 212, 215, 218, 223, 294, 295 і 296  ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У
позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання таким, що
вчинений для приховування договору купівлі-продажу (удаваним) відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: