справа № 2ц - 1240/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

14
квітня 2008 року   Антрацитівський
міськрайонний суд Луганської області в складі:

судді
Філіпенко Л.П.
при секретарі                                                                                     Щербак А.М.

розглянувши
у  попередньому відкритому судовому
засіданні  цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Антрацитівської міської ради про визнання
права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В:

Позивач є   єдиним сином та
спадкоємцем ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, смерть ОСОБА_2 зареєстрована
ЗАГСом м. Антрацит Луганської області 24 листопада 1992 року, актовий запис №
789.  ОСОБА_2 на праві приватної
власності належала Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1. Право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 за ним визнане на підставі рішення народного суду м.
Антрацита Луганської області від 11 лютого 1991 року, справа № 2-147/91. На
протязі 1983 - 2007 років батьками позивача без належного дозволу за адресою:
АДРЕСА_1 був переобладнаний  житловий
будинок - А - збудована прибудова - а7, всього по будинку загальна площа склала
94,1 кв.м, житлова площа 48,1 кв.м та збудовані господарські споруди:  два сараї, два гаража, погріб, кухня  з тамбуром, душ. Позивач після смерті батьків
постійно мешкав у цьому будинку, тобто фактично прийняв спадщину. Інших
спадкоємців окрім його немає бо мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, її смерть
зареєстрована відділом РАЦС
Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Луганської області 13
червня 2007 року, актовий запис № 454. Той факт, що ОСОБА_1 фактично прийняв
спадщину  згідно ч. 3 ст.1268, 1261, ч.5
ст. 1268 Цивільного кодексу, дає, на його думку, йому підстави вважати себе
власником Ѕ частини житлового будинку прибудовою, загальною площею 94,1 кв.м,
житловою площею 48,1 кв.м з господарськими спорудами,  яки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно
статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця (їх діти), тому ОСОБА_1 набуває права власності
в порядку спадкування за законом на об'єкт нерухомого майна, які є предметом
даного спору.  Як свідчить
ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у
набувача майна виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено
договором або законом, а я фактично
прийняв спадщину. У грудні 2007
року ОСОБА_1 звернувся до Антрацитівського КП БТІ з метою отримання
довідки-характеристики на вказане нерухоме майно для подальшого нотаріального
оформлення права власності на нього, так як він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 за
законом. Але йому відмовили у наданні довідки-характеристики, мотивуючи це тим,
що вказаний будинок і господарські споруди є самовільним будівництвом і
спочатку необхідно оформити право власності на них. Відповідно
до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом житлового будинку та господарських споруд (для об'єктів
недержавної форми власності) від 20 січня 2008 року та висновку відділу
містобудівництва та архітектури від 31 січня 2008 року № 08-57 всі самовільно
зведені будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 прийняті в експлуатацію, оскільки відповідають діючим
державним санітарним, протипожежним і будівельним нормам. Акт державної
приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом
житлового будинку та господарських споруд (для об'єктів недержавної форми
власності) затверджений рішенням виконкому Антрацитівської міської ради за
№20/9  від 24 січня 2008 року. Оскільки
відповідно до ст.376 ЦК України тільки суд може визнати право власності на
нерухоме майно, яке самочинне збудоване, якщо це не
порушує права інших осіб, ОСОБА_1  вимушений
звернутися до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно з метою захисту свого права на нього.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує заявлені вимоги,
просить визнати за  ним право власності в
порядку спадкування на самочинне будівництво: Ѕ частини житлового будинку - А,
з прибудовою - а7, загальною площею 94,1 кв.м, житловою площею 48,1 кв.м з
господарськими спорудами: сараї - Л,Ф; гаражи - М,Т; погріб - Пг; кухня - У;
тамбур - у; душ -Х, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, рішення народного суду
м. Антрацита Луганської області від 11 лютого 1991 року  (справа № 2-147/91) про визнання права
власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2 вважати втратившим чинність, та суду надав пояснення, які повністю
співпадають з доводами, викладеними в позовної заяві.  Відповідач - Антрацитівська міська рада - не
заперечує проти їхнього задоволення, просить розглянути справу без їхнього
представника (а.с.21).

Вислухавши
позивача, дослідивши  матеріали  справи, зокрема рішення народного суду м.
Антрацита Луганської області від 11 лютого 1991 року, справа № 2-147/91
(а.с.7), комісійний акт державної приймальної комісії
про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом житлового будинку та господарських
споруд (для об'єктів недержавної форми власності) від 20 січня 2008 року  (а.с.17),
висновок відділу містобудівництва та архітектури від 31 січня 2008 року
№ 08-57 (а.с.16), рішення виконкому
Антрацитівської міської ради за №20/9
від 24 січня 2008 року про затвердження цього акту (а.с.19),
свідоцтво про народження ОСОБА_1(а.с.4), свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (а.с.5)
та ОСОБА_3 (а.с.6), суд  вважає,  що позов підлягає задоволенню, тому  що сукупність добутих у суді доказів
вірогідно підтверджує його законність і обґрунтованість.

Відповідно
до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України: ”Право власностi
на новостворене нерухоме майно (житловi будинки, будiвлi, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будiвництва (створення майна). Згідно приписів ст.392 ЦК
України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати
ним документа, який засвідчує його право власності, тобто позов позивача по справі є позадоговірною вимогою
власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності
позивачу права власності на спірне майно,
не з'єднане з конкретними про повернення майна чи усунення інших
перешкод, не зв'язаних з позбавленням володіння. Даний позов спрямовано на
усунення перешкод  у здійсненні власником
свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою
підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на
праві власності. Підставою такого позову є обставини, що підтверджують право
власності на майно та ст. 16 Цивільного кодексу України, яка визначає визнання
права, як способу захисту цивільних прав та інтересів.

Як
вбачається із ст. 392 Цивільного кодексу України: „Власник майна може
пред'явити  позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.”.

Згідно до ч.І ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно статті 1261 Цивільного
кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти
спадкодавця (їх діти).

Тому ОСОБА_1 набуває
права власності в порядку спадкування за законом на об'єкт нерухомого
майна: Ѕ частини житлового будинку - А, з прибудовою - а7, загальною площею
94,1 кв.м, житловою площею 48,1 кв.м з господарськими спорудами: сараї - Л,Ф;
гаражі - М,Т; погріб - Пг; кухня - У з тамбуром - у; душ -Х, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Відносини
пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм
власності та їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами
Закону України „Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень”, що визначено ст.1 цього Закону.

Відповідно до п.1 ст.4 Закону, обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на
території України, фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад,
іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, зокрема, право
власності на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 10, 60 ЦПК
України, ст.15, ч. 3 ст.  376 ЦК України,

В И Р І  Ш И В:

Позов  ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування після смерті батька ОСОБА_2
та мати  ОСОБА_3 на нерухоме
майно:  Ѕ
частини житлового будинку - А, з прибудовою - а7, загальною площею 94,1 кв.м,
житловою площею 48,1 кв.м з господарськими спорудами: сараї - Л,Ф; гаражі -
М,Т; погріб - Пг; кухня - У з тамбуром - у; душ -Х, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішення народного суду м. Антрацита Луганської області
від 11 лютого 1991 року справа № 2-147/91 про визнання права власності на Ѕ
частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2
вважати втратившим чинність.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду  Луганської області
через Антрацитівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження,  і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України

Суддя

рішення надруковане у дорадчій кімнаті