Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

03 квітня 2008  року
Семенівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

з участю представника заявникаОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Семенівка Чернігівської області цивільну справу за заявою
ОСОБА_1про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до
Семенівського районного суду Чернігівської області із заявою про встановлення
факту належності правовстановлюючого документу, в якій просила встановити, що
посвідчення про нагородження медаллю „За відвагу” НОМЕР_1, видане 22 квітня 1947
року до медалі „За відвагу”НОМЕР_2, виписане наОСОБА_4, належитьОСОБА_5. В
обґрунтування своєї вимоги у заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона проживала у шлюбі
з ОСОБА_5  з 15 листопада 1956 року до
дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Її чоловік був учасником бойових
дій і мав урядові нагороди. Серед нагород мав медаль „За відвагу”. Вона як
вдова нагородженого цією медаллю має право на отримання пенсії за особливі
заслуги перед Україною. Для оформлення пенсії вона звернулася до управління
праці та соціального захисту населення Семенівської районної державної
адміністрації, але їй у цьому було відмовлено у зв'язку з тим, що у посвідченні
про нагородження медаллю „За відвагу”                НОМЕР_1 від 22 квітня 1947 року
помилково вказане по батькові її чоловіка не „ОСОБА_5”, як це є дійсно, а
„ОСОБА_4”. Про те, що її померлий чоловік є ОСОБА_5 свідчить те, що в усіх
документах, зокрема у свідоцтві про народження, свідоцтві про шлюб, свідоцтві
про смерть, у довідці про поранення, у посвідченнях про нагородження медалями
„За перемогу над Японією”, „50 років Збройних сил СРСР”, „30 років Радянської
армії і Флоту”, грамоті, вірно вказане по батькові, тобто „ОСОБА_5”, а не
„ОСОБА_4”. Про те, що посвідчення на медаль „За відвагу” виписане на ім'я
ОСОБА_4 помилково і що посвідчення НОМЕР_1 належить її покійному чоловікові,
свідчить також і те, що у посвідченні правильно вказані прізвище та ім'я.

Заявник ОСОБА_1 у судове
засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час і місце
судового засідання, направила в суд свого представникаОСОБА_2.

Представник заявника за
довіреністю ОСОБА_2 заяву ОСОБА_1 підтримав повністю, просив її задовольнити,
та пояснив, що є всі підстави для ухвалення рішення на користь заявника.

Представник заінтересованої
особи, управління праці та соціального захисту населення Семенівської районної
державної адміністрації Чернігівської області, ОСОБА_3 у судовому засіданні
пояснила, що вона не має заперечень проти встановлення у судовому порядку факту
належності посвідчення до медалі.

Суд, вислухавши
представника заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали
цивільної справи, вважає за необхідне заяву задовольнити за слідуючих підстав.

По справі встановлено, що
заявник проживала у шлюбі з ОСОБА_5  з 15
листопада 1956 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Її чоловік
був учасником бойових дій і мав урядові нагороди. Серед нагород мав медаль „За
відвагу”. Заявник як вдова нагородженого цією медаллю має право на отримання
пенсії за особливі заслуги перед Україною. Для оформлення пенсії заявник
звернулася до управління праці та соціального захисту населення Семенівської
районної державної адміністрації, але їй у цьому було відмовлено у зв'язку з
тим, що у посвідченні про нагородження медаллю „За відвагу” НОМЕР_1 від 22
квітня 1947 року помилково вказане по батькові її чоловіка не „ОСОБА_5”, як це
є дійсно, а „ОСОБА_4”. Про те, що померлий чоловік заявника є ОСОБА_5 свідчить
те, що в усіх документах, зокрема у свідоцтві про народження, свідоцтві про
шлюб, свідоцтві про смерть, у довідці про поранення, у посвідченнях про
нагородження медалями „За перемогу над Японією”, „50 років Збройних сил СРСР”,
„30 років Радянської армії і Флоту”, грамоті, вірно вказане по батькові, тобто
„ОСОБА_5”, а не „ОСОБА_4”. Про те, що посвідчення на медаль „За відвагу”
виписане на ім'я ОСОБА_4 помилково і що посвідчення НОМЕР_1 належить покійному
чоловікові заявника, свідчить також і те, що у посвідченні правильно
вказані  прізвище та ім'я нині померлого.

Виходячи з вимог ст. 15
Цивільного кодексу України суд вважає за можливе ухвалити рішення на користь
заявника, таким чином захистивши його права, оскільки орган, який видав указане
посвідчення до медалі, тобто Президіум Верховної Ради Союзу Радянських
Соціалістичних Республік, на даний час не існує.

Керуючись
ст. ст. 60, 209, 212, 214, 215, 256, 259 ЦПК
України,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1про встановлення факту належності правовстановлюючого
документу - задовольнити повністю.

Встановити факт, що посвідчення про нагородження медаллю „За відвагу” серії
НОМЕР_1, видане 22 квітня 1947 року Президіумом Верховної Ради Союзу Радянських
Соціалістичних Республік, видане на ім'я ОСОБА_4, належалоОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд
Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти
днів апеляційної скарги. Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя:                              О. І. Гнип