Справа № 22ц-365/2008
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Шемець Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 березня 2008 року

місто Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

Квача
М.О,.

суддів:

шемець
н.в.,  Лакізи Г.П.,

при
секретарі:

Вареник
О.М.

з участю:

ОСОБА_1.,
ОСОБА_4.,ОСОБА_3.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду  Чернігівської області від 24 грудня 2007 року
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсними Державних
актів на право власності на землю, відшкодування моральної шкоди та за
зустрічним позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1 про
встановлення родинних відносин, визнання права власності на  спадкове майно, його поділ, відшкодування
моральної шкоди, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття
спадщини,  -

в с т а н о в и в:

Згідно ст.ст.209,218 ЦПК України складання повного рішення відкладається до
10 березня Після неодноразового уточнення своїх вимог ОСОБА_1 просив визнати
недійсними Державні акти на право
власності на землю від  01 лютого
2007 року, на ім”я ОСОБА_2., а саме : площею 0,1244 га, що знаходиться в
с.Крехаїв Козелецького району; площею 0,25 га та площею 0,25 га, що знаходяться
в АДРЕСА_1;  визнати за ним право
власності на  землю згідно сертифікату на
ім”я  ОСОБА_5. на 3,01 га землі; визнати
його власником майна &frac12; частини згідно заповіту ОСОБА_5., а саме:
на земельну ділянку площею 0,1244 га, що знаходиться в урочищі „Штани”
Козелецького району, на &frac12; частину будинку та земельну ділянку площею 0,25 га, що
знаходяться в АДРЕСА_1; визнати його власником грошового вкладу (рахунок
НОМЕР_1), що належав ОСОБА_5.; зобов”язати ОСОБА_3.відшкодувати моральну шкоду
в сумі 10 тис. грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що його дядько ОСОБА_5. перебував у
цивільному шлюбі з ОСОБА_2. з 1976 року по 2000 рік в АДРЕСА_1 та вів спільне
господарство.

20 грудня 2004 року ОСОБА_5. склав заповіт на ім”я позивача, згідно якого
заповів йому жилий будинок  в АДРЕСА_1 з
надвірними будівлями та все те, що належить йому за законом.

17 січня 2006 року дядько помер.

Відповідачка ОСОБА_2. не дозволяє відокремити належне йому майно та
користуватися ним, разом з донькою ОСОБА_3. заперечують проти розподілу майна
мирним шляхом, тому він змушений звертатися до суду.

Неправомірними діями відповідача та третьої особи ОСОБА_3. йому спричинено
моральну шкоду, яку оцінив в 10 тис. грн. та просив з них стягнути зазначену
суму. Згідно уточнення вимог від 25 жовтня 2007 року просив зобов”язати
сплатити моральну шкоду ОСОБА_3.

Також позивач зазначав, що земельні ділянки відповідачкою приватизовані з
порушенням вимог законодавства, тому Державні акти на право власності на  землю мають бути визнані недійсними.

В квітні 2007 року ОСОБА_3.
звернулася зо суду  з зустрічним позовом
до ОСОБА_1. та просила встановити родинні стосунки, визнати за нею право
власності на спадкове майно, поділити його та відшкодувати моральну шкоду.

Зазначала, що померлий ОСОБА_5. - її батько. Наприкінці сорокових років
минулого століття між ним та її матір”ю ОСОБА_2. виникли фактичні шлюбні
відносини, в результаті яких 20 липня 1948 року народилась вона. Те, що
ОСОБА_5. її батько, можуть підтвердити свідки, а також в  свідоцтві про народження  по-батькові вона записана Олексіївна.

Після смерті батька відкрилась спадщина і вона, як повнолітня непрацездатна
дитина, має право на обов”язкову частку в спадковому майні.

Тому просила визнати за нею  в
порядку спадкування право власності на : &frac14; частину будинку АДРЕСА_1; &frac12;
частину земельного паю та майнового сертифікату на ім”я
ОСОБА_5.; &frac12; частину
грошового вкладу. В порядку поділу спадкового майна в натурі просила стягнути з
неї на користь ОСОБА_1. вартість &frac12; частини спірного будинку в сумі 5399 грн., виділивши їй в
натурі &frac12; частину
будинку, також просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в сумі
25 тис. грн.

В ході судового розгляду доповнила позовні вимоги та просила визначити
додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5., оскільки до прийняття судом рішення щодо батьківства вона  позбавлена можливості офіційно звернутися до
нотаріальної контори як спадкоємець.

Рішенням Козелецького районного суду від 24 грудня 2007 року  встановлено факт родинних стосунків між
ОСОБА_5 та  ОСОБА_3., визнано ОСОБА_5.
батьком ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на &frac14;  частину  спірного будинку; &frac12;
частину земельної частки (паю) згідно сертифікату,  виданого ОСОБА_5.; на &frac12;
частину майнового паю, належного ОСОБА_5,; право на &frac12; частину грошового вкладу, належного
ОСОБА_5.

Визначено ОСОБА_3. додатковий строк два місяці  для подання заяви про прийняття спадщини
померлого Шурини О.Г..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1. та ОСОБА_3. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Козелецького
районного суду від 24 грудня 2007 року та ухвалити нове про задоволення його
позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції не прийнято до
уваги, що право на спадщину мають особи, визначені у заповіті; не прийняті
вимоги щодо переважного права окремих спадкоємців на виділ їм спадщини у
натурі; судом не вжиті заходи щодо накладення арешту на  спірне майно; виділення судом &frac14; частини будинку без землі не має
ніякого сенсу у веденні господарства; судом не враховані вимоги
ст..ст.1272,1224 п.5 ЦК України щодо строків прийняття спадщини та наслідків у
разі пропущення такого строку;  судом не
приділено уваги тим фактам , що ОСОБА_3. не виконувала вимоги ст.172 п.1 СК України
- діти зобов”язані піклуватися про
батьків, проявляти  про них
турботу та надавати допомогу; судом не враховані положення ст..ст.203,215-217
щодо недійсності правочинів та  не
прийнято до уваги, що приватизація спірних земельних ділянок тягне за собою
недійсність правочину щодо його приватизації, адже поки справа знаходиться на
розгляді в суді приватизація є недійсною; судом не взято до уваги, що він є
учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, має на утриманні дитину - інваліда з
дитинства і недопуск до земельної ділянки не
дає можливості на отримання прибутку уже понад два роки, чим і
підтверджується моральна шкода.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду - частковій зміні, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є спадщина, що відкрилася після смерті  ОСОБА_5., а також пів-будинку, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації власника та три земельні ділянки площею 0,25
га та 0,2511 га в АДРЕСА_1 та 0,1244 га в с.Крехаїв, що належать ОСОБА_2.

Позивач за основним позовом  ОСОБА_1
є спадкоємцем за заповітом. Позивачка за зустрічним позовом претендує на
обов”язкову частку у спадщині як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця
шляхом заявлення вимог про визнання померлого
ОСОБА_5. її батьком та визнання за нею права власності на 1/2 частину
спадщини  померлого та &frac14; частину спірного будинку.

Вирішення  вимоги ОСОБА_3. щодо
батьківства є визначальним для вирішення питання відносно  кола осіб, які претендують на спадщину.

Суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_3..

Згідно  ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність
і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга ОСОБА_1. не містить
обґрунтування  доводів  щодо неправильності рішення суду першої
інстанції  в частині вимог ОСОБА_3. про
визнання померлого ОСОБА_5. її батьком.

Це підтвердили в судовому засіданні апеляційного суду сам апелянт та його
представник,  вони пояснили, що фактично
погодились з судовим рішенням в цій частині і
не оскаржують його.

Крім того, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.61 ЦПК України про те,
що обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Оскільки вимоги ОСОБА_3. в зазначеній частині фактично визнані позивачем по
основному позову і судове рішення в цій частині не оскаржується, підстави для
його апеляційного перегляду відсутні.

Оскаржуваним рішенням задоволено вимоги ОСОБА_3.  і визначено
додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини
померлого ОСОБА_5.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3.
не мала змоги звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття
спадщини у визначений законом строк, бо вона не має документів на підтвердження
того, що спадкоємець ОСОБА_5. є її батьком. Зазначену обставину суд визнав
поважною.

Доводи апелянта зводяться до того, що лише після скасування судового
рішення під головуванням судді Соловей В.В.
при новому розгляді  справи суддею
Короїд Ю.М. було витребувано від ОСОБА_3. заяву на прийняття спадщини та надано
термін на її продовження і цим грубо порушено права позивача ОСОБА_1.

Матеріали справи свідчать (зокрема, протокол судового засідання
а.с.288,290), що в ході судового розгляду
позивачкою по зустрічному позову подано заяву про доповнення позовних
вимог і заявлені вимоги про призначення додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини ( а.с.276) і суд розглянув  ці вимоги.

Апеляційний суд вважає, що  цим права
позивача по основному позову ОСОБА_1. не порушені, оскільки  ОСОБА_3. діяла у порядку, визначеному ЦПК
України.

Рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд вважає законним
і обґрунтованим, а доводи апелянта правильність висновків  місцевого суду не спростовують.

Суд першої інстанції частково задовольнив вимоги  ОСОБА_1. про визнання права власності на
спадкове та інше майно,  визнавши при
цьому частки сторін у спадщині рівними.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду.

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти  спадкодавця спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за
законом (обов”язкова частка).

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 з подальшими змінами
„Про практику розгляду судами України справ про спадкування” передбачено, що
обов”язкова частка у спадщині визначається з урахуванням усіх спадкоємців за
законом тієї черги, котра за відсутності заповіту закликалася б до
спадкування.

З матеріалів справи вбачається, це також
підтвердили сторони в судовому засіданні апеляційного суду, що у
ОСОБА_5. маються два сини -ОСОБА_6,1952 року народження і ОСОБА_8, 1957 року
народження, які не претендують на спадщину.

Зазначені особи відносяться до кола спадкоємців за законом першої черги і
тому при визначенні обов”язкової частки мають враховуватися.

Апеляційний суд також вважає, що спір сторін щодо спадкового та іншого
майна має бути вирішений  в судовому
порядку, оскільки такий підхід сприятиме найбільш повному захисту   прав
позивачів за основним та зустрічним позовами.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_5.  як член колгоспного двору має право на &frac12; частину спірного будинку.

Згідно довідки Крехаївської сільської ради від 09 березня 2006 року
(а.с.87)  станом на 01.07.1990 року
господарство по АДРЕСА_1 відноситься до категорії колгоспних дворів і проживали
в ньому  ОСОБА_2. і ОСОБА_5., прописані
обоє в ньому з 1981 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.60) за ОСОБА_2.
зареєстровано право власності на &frac12; частку даного будинку, інша  половина будинку ні за ким не зареєстрована.

Тому апеляційний суд вважає, що оскільки оформлення прав на таке спадкове
майно через нотаріальну контору неможливе, спір має бути вирішений  судом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що половина будинку по
АДРЕСА_1  відноситься до спадкового
майна, проте частки сторін є такими: ОСОБА_3. належить 1/12 частка (1/2: 3(
ОСОБА_3.,ОСОБА_6.,ОСОБА_8.) =1/6:1/2 (ч.1 ст.1241 ЦК України) =1/12) ; ОСОБА_1.
- 5/12 частки будинку.

Підтвердженням права власності спадкодавця на земельну частку(пай)  є сертифікат на право власності на земельну
частку (пай) і згідно правил ст..1225 ЦК України право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців  за
загальними правилами спадкування.

В матеріалах справи наявна копія
сертифікату  на право на земельну
частку (пай) на ім”я ОСОБА_5. (а.с.75).

До спадкового майна відноситься також
майновий пай ОСОБА_5. (а.с.256) та
грошовий вклад (а.с.64,255).

Частка ОСОБА_3. у цьому майні становить 1/6 ( 1: 3 = 1/3: 1/2 = 1/6),
частка  ОСОБА_1. - 5/6 ( 1-1/6 = 5/6).

Оскільки судом першої інстанції невірно застосовані положення ч.1 ст. 1241
ЦК України і невірно визначені частки сторін, рішення суду в цій частині
підлягає зміні,  слід визнати за ОСОБА_1
право  власності в порядку спадкування на
5/12 частин  житлового будинку з
надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1; на  5/6 частин земельної частки (паю) згідно
сертифікату серії ЧН № 039273 на право на земельну частку(пай); на 5/6 частин
на майновий пай згідно свідоцтва про право власності на майновий пай серії ЧНКЗ
№ 15-401 від 21 жовтня 2004 року; 5/6 частин на грошовий вклад на ім”я ОСОБА_5.
(рахунок  № 2380).

Визнати за ОСОБА_3. право власності на
1/12 частину  спірного будинку і,
відповідно, по 1/6 частині на  земельну
частку( пай), майновий пай та грошовий вклад померлого ОСОБА_5.

Також  позивачем ОСОБА_1 заявлені
вимоги про визнання права власності на земельні ділянки, що належать
ОСОБА_2.,  площею 0,25 га та 0,1244 га та
визнання ,відповідно, недійсними Державних актів на право власності на землю
щодо спірних ділянок.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні
цих вимог ОСОБА_1.

Апеляційний суд  приходить до
висновку, що ці вимоги позивача по основному позову підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно уточнених вимог в судовому засіданні апеляційного суду та зазначених
в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності в порядку
спадкування на земельну ділянку площею 0,125 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 і
призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських
будівель і споруд  та на 0,1244 га в
с.Крехаїв, виділеної для ведення особистого селянського господарства. Зазначені
спірні земельні ділянки передані безоплатно у приватну власність ОСОБА_2.
рішенням Крехаївської сільської ради від 24 березня 1995 року (а.с.94).

Згідно  ч.2,3 ст.1225 ЦК України до
спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право
власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і
яка необхідна  для  їх обслуговування, якщо інший її розмір не
визначений заповітом.

Тобто, успадкування житлового будинку, інших будівель та споруд також тягне
виникнення для спадкоємців цієї нерухомості і право на відповідну частку
земельної ділянки, котра надана для обслуговування нерухомості.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що за ОСОБА_1 належить
визнати право на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування  належних йому 5/12 частин житлового будинку,
тобто, на 0,1042 га землі, за ОСОБА_3.- 0,0208 га відповідно до 1/12 частини
житлового будинку.

Щодо земельної ділянки площею 0,1244 га, то апеляційний суд вважає вимоги
ОСОБА_1. про визнання за ним права власності на цю земельну ділянку  необґрунтованими, оскільки ця земельна
ділянка виділена ОСОБА_2. і її цільове призначення -  для ведення
особистого селянського господарства. Тобто, ця земельна ділянка не
відноситься до складу спадщини і ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом не може на
неї претендувати.

Рішенням суду першої інстанції відмовлено ОСОБА_1. в задоволенні його вимог
про стягнення з ОСОБА_3. моральної шкоди в сумі 10 тисяч грн.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій
частині, вимоги позивача про спричинення йому моральної шкоди є безпідставними
і не можуть бути задоволені, а доводи апеляційної скарги в цій частині
висновків суду першої інстанції не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги, зазначені в
описовій частині судового рішення, не
дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

В  неоскаржуваній частині рішення
суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст..1225,1241 ЦК України, ст.ст.
303, 307, 309 ч.1 п.4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного
суду  від 24 грудня  2007 року
- частково змінити в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права
власності на спадкове та інше  майно.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
власності в порядку спадкування на:

-    за
ОСОБА_1 - 5/12 частин та за ОСОБА_3.-
1/12 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в
АДРЕСА_1;

-    за ОСОБА_1 -
5/6 частин та за ОСОБА_3. - 1/6 частину земельної частки ( паю)  згідно сертифікату на земельну частку(пай),
серія ЧН № 039273 від 22 липня 1996 року, виданого Козелецькою
райдержадміністрацією, на ім”я  ОСОБА_5;

-    за ОСОБА_1 -
5/6 частин та за ОСОБА_3. - 1/6 частину
майнового паю згідно  свідоцтва
про право власності на майновий пай  члена
КСП ( майновий сертифікат),серія  ЧНКЗ,
№15-401, виданого 21 жовтня 2004 року Крехаївською сільською радою на ім”я
ОСОБА_5;

-    за ОСОБА_1 -
5/6 частин та за ОСОБА_3. - 1/6 частину грошового вкладу -  рахунок НОМЕР_1, ощадкаса № 037 в с.
Крехаєві  на  ім”я
ОСОБА_5;

-    за ОСОБА_1 -
5/12 частин земельної ділянки, що становить 0,1042 га та за ОСОБА_3. - 1/12
частину земельної ділянки, що становить 0,0208 га,  для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, розташованої
по АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:                                              Судді: