Справа № 2-1164, 2008р.
РІШЕННЯ

И М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

10
квітня 2008 р.                                     м. Саки

Сакський міськрайонний суд Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого судді:                                    О.В.
Копичинського

При
секретарі:                                        Є.Ф.
Кузьменко

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з
приміщення та про заборону здійснювати ремонти автомобілів у цьому приміщенні
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення з жилих кімнат і приміщень, про стягнення моральної
шкоди та судових витрат по справі,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з гаражу
садиби АДРЕСА_1. та про заборону здійснювати ремонти автомобілів у цьому
гаражі.

Позов мотивований тим, що рішенням
Сакського міськрайсуду від 17.10.07р. за нею було визнано право власності на &frac12; частку зазначеного жилого будинку, які складаються з жилих кімнати №№3,4, з гаражу літер „Г” і &frac12; частку
літньої кухні літер „Б”, а за відповідачем визнано право власності на &frac12; частку
цього будинку, які складаються з жилих кімнат
№№5,6, прихожих кімнат №№1,2, з котельної, з ванної кімнати №8, з туалету №9 і &frac12; частки літньої кухні літер „Б”.

Але до теперішнього часу відповідач до теперішнього часу користується
зазначеним гаражем в якості автомобільної майстерні, в якому сторонні особи
постійно здійснюють платний ремонт автомобілів, чим порушують її спокій і права
власника.

У судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позовні вимоги, які просили задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, і до
розгляду справи по суті, пред'явив зустрічний позов до Ібраїмової Г. про
усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з жилих кімнат
№№5,6, прихожих кімнат №№1,2, котельної, ванної кімнати, туалету №9 жилого
будинку АДРЕСА_1. і &frac12; частки літньої кухні, та про стягнення моральної
шкоди в сумі 1.500гр. і судових витрат по справі.

Зустрічний позов мотивований тим, що він є
власником зазначених приміщень згідно рішення Сакського міськрайсуду від
17.10.07р. Але до теперішнього часу відповідачка не звільнила ці приміщення і
не здійснила переобладнання жилого будинку, як то було визначено у судовому
рішенні, чим перешкоджає йому у користуванні власністю.

Відповідач в судове засіданні не з'явився.

У судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечував, а зустрічний позов ОСОБА_2 підтримав і
просив задовольнити.

Позивачка та її представник заперечували
проти зустрічного позову з тих підстав, що через небажання відповідача
звільнити гараж, вона не може здійснити його переобладнання в прихожу і туалет,
як то зазначено в рішенні Сакського міськрайсуду від 17.10.07р., у зв'язку з
чим змушена займати приміщення, право на які визнано цим рішенням за
відповідачем.

Заслухавши пояснення позивачка, її
представника, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши і
дослідивши матеріали справи і надані документи, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Сакського
міськрайсуду від 17.10.07р. було здійснено розподіл належного сторонам на праві
спільної сумісної власності жилого будинку АДРЕСА_1., за яким за позивачкою
було визнано право власності на &frac12; частку цього будинку, які
складаються з: жилих кімнат №3 площею 18.7кв.м. і №4
площею 12.3кв.м., з гаражу літер „Г”, і на &frac12; частки літньої кухні
літер „Б”, а.с.5.

Також цим рішенням позивачку зобов'язано
здійснити переобладнання жилого будинку і гаражу згідно висновку судової
технічно-будівельної експертизи.

Своє право власності на це нерухоме майно
позивачка зареєструвала в БТІ, а.с.8.

З пояснень позивачки, представника
відповідача, матеріалів справи і наданих документів судом встановлено, що з метою захистити свою власність, в січні 2008р. позивачки
повісила на воротах гаражу замок, який відповідач, що
є засновником ПП. «ІНФОРМАЦІЯ_1», зірвав і до
теперішнього часу використовує спірний гараж в якості автомобільної
майстерні, в якому робітники цього приватного підприємства щоденно здійснюють
платний ремонт двигунів для автомобілів.

Цей факт підтвердили і свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які є робітниками ПП.
«ІНФОРМАЦІЯ_1» і працюють слюсарями в спірному гаражу.

У зв'язку з цим позивачка зверталася до Сакського МРВ при ГУ МВС України
в АРК. із заявою про незаконне вторгнення в її гараж, на що постановою від
28.01.08р. було відмовлено у порушенні кримінальної справи з тих підстав, що
нанесений позивачці матеріальний збиток діями відповідача є незначним, а.с.9.

Приймаючи до уваги зазначене вище суд дійшов висновку, що через
неправомірні дій відповідача позивачка позбавлена права користування своєю
власністю і права на приведення своїх житлових умов у належний стан, який було
визначено рішенням Сакського міськрайсуду від 17.10.07р.

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне зобов'язати
відповідача звільнити спірний гараж тому, що згідно ст.391 ЦК України - власник
майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування
та розпорядженням своїм майном.

*

Відповідно до вимог Правил користування
приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 24.01.06г. №45, аналогію яких суд вважає за необхідне застосувати
при розгляді теперішньої справи згідно п.7 ст.8 ЦПК України:

-п.7 - власник квартири зобов'язаний:

-дотримуватися вимог
нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і
газової безпеки, санітарних норм і правил;

-використовувати приміщення
житлового будинку за призначенням;

-не допускати виконання робіт та
інших дій, що викликають псування

приміщень, порушують умови
проживання громадян;

-п.9 - у приміщеннях житлових будинків заборонено:

-зберігати вибухонебезпечні чи
екологічно шкідливі речовини і

предмети;

-користуватися апаратурою та іншими
джерелами побутового шуму з

двадцять другої до восьмої години;

-проводити неробочі дні цілодобово
ремонтні роботи, що

супроводжуються шумом.

З пояснень позивачки, представника
відповідача і наданих документів судом встановлено, що ремонтні роботи в
спірному гаражі здійснюються щоденно в період з 09.00г. до 17.00г., а у суботу
- з 09.00г. до 14.00г.

Свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 пояснили, що під час роботи в гаражі вони
користуються електродрилю, свердлувальним верстаком, компресором,
автомобільними маслами, бензином тощо.

Позивачка пояснила, що через ці ремонті роботи в приміщенні жилого
будинку має місце постійний шум та неприємний запах.

В довідці санітарного лікаря Сакського р-ну зазначено, що використання
спірного гаражу в якості СТО не відповідає вимогам ДСП «Планування і забудова
населених міст» від 19.06.96р., що було встановлено комісією Сакської СЕС
14.06.06р., у зв'язку з чим відповідачу надано припис про заборону використання
спірного гаражу в якості СТО, а.с.4.

Але зазначений припис було проігноровано відповідачем, що було
встановлено судом.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що зазначеними діями
порушуються житлові права позивачки та санітарні норми.

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне
заборонити відповідачу використовувати спірний гараж для ремонту автомобілів та
їх комплектуючих.

*

З пояснень позивачки, представника
відповідача і матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Сакського міськрайсуду
від 17.10.07р. було здійснено розподіл належного сторонам на праві спільної
сумісної власності жилого будинку АДРЕСА_1., за яким за відповідачем визнано
право власності на &frac12; частку будинку, які складаються з: жилих кімнат №5 площею 11.5кв.м. і №6 площею 18.1кв.м.,
з прихожих кімнат №1 площею 10.0кв.м. і №2 площею 2.2кв.м., з котельні площею
3.3кв.м., з ванної кімнати №8 площею 2.8кв.м., з туалету №9 площею 1.4кв.м. і
на &frac12; частку літньої
кухні літер „Б”, а.с.5.

Але до теперішнього часу позивачка продовжує користуватися цими
кімнатами і приміщеннями.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 пояснили, що позивачка відмовила
відповідачу звільнити спірні кімнати і приміщення.

Приймаючи до уваги зазначене вище суд дійшов висновку, що через неправомірні
дій позивачки відповідач позбавлений права користування своєю власністю.

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне зобов'язати
позивачку звільнити спірні кімнати і приміщення тому, що згідно ст.391 ЦК
України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядженням своїм майном.

*

Вирішуючи зустрічний позов в частині
стягнення з відповідачки грошової суми в якості компенсації у відшкодування
моральної шкоди, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України
- моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або
бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла його, за наявності його
вини.

Але, позивач не довів факт вини
відповідачки у заподіянні йому моральної шкоди, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК
України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом зазначених
обставин не встановлено при розгляді справи.

Також, судом встановлено, що відповідачка
не звільнила належні позивачу кімнати і приміщення через небажання самого
позивача виконати рішення суду про передачу відповідачці спірного гаража і
здійснення в ньому переобладнання.

Крім того, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31.03.95р. № 4
«Про судо­ву практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»
- спори про відшкодування запо­діяної фізичній чи юридичній особі моральної
(немай­нової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її
відшкодування безпосередньо передбаче­но нормами Конституції або випливає з її
положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440' ЦК України та ін­шим
законодавством, яким встановлено відповідаль­ність за заподіяння моральної
шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 трав­ня
1991р. № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» чи інших законів, якими
врегульовано такі зобов'я­зання і передбачено відшкодування моральної (не­майнової)
шкоди.

Так судом встановлено, що спірні
правовідносини, що виникли між сторонами, є житловими, а тому відшкоду­вання
моральної шкоди у випадку їх порушення зако­ном не передбачено.

Приймаючи до уваги зазначене вище суд
дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки
грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства України і тому не можуть бути задоволені.

*

Враховуючи зазначене, а також вимоги ч.1
ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки за
зустрічним позовом на користь позивача, понесені ним витрати по оплаті судового
збору по справі і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
в суді, згідно наданих квитанцій.

*

На підставі ст.ст. 391,1167 ЦК України, п.
2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95р. №4 «Про судо­ву
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п.п. 7,9
Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 24.01.06г. №45, і керуючись ст.ст.
10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 використовувати гараж
садиби АДРЕСА_1 для ремонту автомобілів та їх комплектуючих.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні Ібраїмовою Гульнар власністю і звільнити гараж садиби АДРЕСА_1,
який належить їй на праві власності.

Позов в іншій його частині - залишити без
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_2 власністю і звільнити жилі кімнати №№5,6, прихожі кімнати №№1,2, котельню, ванну кімнату №8,
туалету №9 жилого будинку АДРЕСА_1 і &frac12; частку літньої кухні літер „Б” цієї
садиби, що належать йому на праві власності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
понесені ним судові витрати по справі в сумі 73гр.

Зустрічний позов в іншій його частині -
залишити без задоволення.

*

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до Апеляційного суду АР Крим шляхом подачі до Сакського міськрайсуду
АРК заяви про апеляційне оскарження у 10-денний строк з дня проголошення
рішення і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: