Справа № 2-79/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

27 березня 2008 року                                                                                                   смт. Любешів

Любешівський районний суд
Волинської області під
головуванням

судді

Гапончука
В.В.,

за участю

секретаря

Літвинчук
І.М.,

позивача

ОСОБА_1,

представника
відповідача

ОСОБА_3,

представника
відповідача Маневицької  селищної  ради Волинської області

Турика П.О.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1  до  Маневицької
селищної  ради  Волинської
області  та  ОСОБА_2
про  визнання  права власності  на
самочинно  збудоване  нерухоме
майно,-

ВСТАНОВИВ:

Сидорук А.І. звернувся в суд з позовною заявою до
Маневицької селищної ради Волинської
області  та  ОСОБА_2
про  визнання  права власності  на
самочинно  збудоване  нерухоме
майно.  В позові вказує, що рішенням виконавчого комітету Маневицької селищної ради
від 22.02.1990 року за №40 затверджено акт комісії про вибір та виділення
земельної ділянки для будівництва виробничої бази кооперативу
„Умілець"АДРЕСА_1 в розмірі 0,24 га. На
вказаній території кооперативу ним особисто було розпочате будівництво жилого
будинку. Під час ліквідації кооперативу „Умілець",
рішенням загальних зборів незакінчене будівництво, яке було розташовано на
земельній ділянці АДРЕСА_1, були передані
йому та він продовжував проводити будівництво бази та житлового будинку,
але за браком коштів дане будівництво не було повністю закінчено і він не зміг
його оформити на своє ім'я в законному порядку.

З поради „фахівців" у 1998 році, він
звернувся до Маневицької селищної ради, від імені свого неповнолітнього сина
ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1), про виділення  та  передачу  у приватну власність  земельної ділянки АДРЕСА_1, яка була виділена
кооперативу і залишена у його користуванні після ліквідації кооперативу.
Рішенням Маневицької селищної ради від 31.08.1998 року за № 3/12 земельну ділянку
було передано в приватну власність неповнолітньому ОСОБА_2.  Однак акту про право приватної власності на
неї не було оформлено і право власності не було зареєстровано у законному
порядку, а тому ОСОБА_2 у відповідності до ст. 22 ЗК України (в редакції 1992
року) не набув права власності на земельну ділянку і не мав права
використовувати її за призначенням. Не зважаючи на такі обставини, Маневицька
селищна рада у 2006 році видала акт про право приватної власності ОСОБА_2 на
спірну земельну ділянку, що є незаконним.

Вказав, що фактично житловий будинок на
земельній ділянці АДРЕСА_1 був побудований за кошти кооперативу „Умілець"
та його особисті кошти. ОСОБА_2 був неповнолітнім самостійного заробітку не
мав, тому він не міг брати участь і будувати житловий будинок АДРЕСА_1. Ніякої
угоди про створення спільної сумісної власності
вони  також  не
укладали.

Даний жилий будинок збудований за його власні
кошти з дотриманням всіх будівельних, протипожежних і санітарних правил і норм,
однак він не може оформити законним шляхом право власності, а тому змушений
звернутись до суду.

В зв”язку
з  наведеним  просить ухвалити рішення, яким визнати
за ним право власності на житловий будинок, який розташований АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав
повністю  та  дав пояснення
аналогічні тим,  що  вказані в позовній заяві. Просив  ухвалити
рішення, яким визнати за ним право
власності на житловий будинок, який розташований АДРЕСА_1.

Представник відповідача Маневицької селищної Ради Турик
П.О. позов не визнав. Вказав, що рішенням Маневицької селищної Ради надано
земельну ділянку АДРЕСА_1 у приватну власність під будівництво житлового
будинку і  господарських будівельОСОБА_2
на підставі якого останньому було видано державний акт на право власності на
земельну ділянку. Також у ОСОБА_2 наявні правовстановлюючі документи на
оспорюване нерухоме майно, що свідчить про безпідставність вимог позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги також не
визнала повністю, зазначивши, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки та
розташованого на ній незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується відповідними документами.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши наявні
по справі докази суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні показали,
що приймали участь в будівництві спірного житлового будинку. Будівельні роботи
виконували на прохання та разом з ОСОБА_1 За виконані роботи з ними розрахунок
проводив також позивач. Ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 на території проведення та під
час будівництва вони практично не бачили і будь-якої участі в роботах останні
не приймали.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також підтвердили факт
організації та проведення ОСОБА_1 будівництва житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Маневицької селищної Ради №3/12 від
31.08.1998 року ОСОБА_2. було надано земельну ділянку площею 0,10 гаАДРЕСА_1 у
приватну власність під будівництво житлового будинку і  господарських будівель.

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,095
гаАДРЕСА_1 підтверджується державним актом серії ВЛ №047088, виданого
22.05.2006 року та зареєстрованого за №54.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області
від 27.04.2007 року, яке залишене без змін 16.08.2007 року ухвалою апеляційного
суду Волинської області, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Маневицької селищної
Ради Волинської області та ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 відмовлено.

Згідно рішення виконавчого комітету Маневицької селищної
ради №264 від 16.11.2006 року житловому будинку АДРЕСА_1, який належить
ОСОБА_2., присвоєно АДРЕСА_1.

Згідно ч.5 ст. 376 Цивільного кодекса України на вимогу
власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності
на нерухоме мйно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права
інших осіб.

Позивач не являється ні власником, ні користувачем
земельної ділянки на якій розташоване спірне нерухоме майно, а тому його вимоги
щодо визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 є безпідставними.

Крім того в статті 316 Цивільного кодекса України
зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 321 Цивільного кодекса України
право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно
№12627833 від 23.11.2006 року встановлено, що власником об'єкта незавершеного будівництва, незавершеного
будівництвом житлового будинку (готовністю 70%) АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, що також
підтверджує необгрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1

Суд не бере до уваги пояснення позивача, свідків та інші
докази відносно організації та проведення ОСОБА_1 будівництва житлового будинку
АДРЕСА_1, як такі, що підтверджують право власності позивача на спірне нерухоме
майно, оскільки дані покази спростовуються наявними в матеріалах справи
державним актом серії ВЛ №047088, виданого 22.05.2006 року та зареєстрованого
за №54, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно
№12627833 від 23.11.2006 року.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні
докази в їх сукупності суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1  до
Маневицької  селищної  ради
Волинської  області  та
ОСОБА_2  про  визнання
права власності  на  самочинно
збудоване  нерухоме  майно АДРЕСА_1 слід відмовити за
безпідставністю.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, п.18 ст.4 Декрету
Кабінету Мінітрів України „Про державне мито” від 21.01.1993 року Сидорук А.І.
підлягає звільненню від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст. 316, 321, 376 ЦК України, ст. ст. 209,
212, 213, 214, 215  ЦПК  України, суд,

В И
Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1  до
Маневицької  селищної  ради  Волинської  області
та  ОСОБА_2  про
визнання  права власності  на
самочинно  збудоване  нерухоме
майно відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не
було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у 20 денний строк, встановлений Кодексом, рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. На рішення може бути
подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення
рішення до Апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд
Волинської області. Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення
суду. Крім цього, апеляційна скарга на дане рішення може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий:    /підпис/
В.В. Гапончук

З
оригіналом  вірно.

СУДДЯ  ЛЮБЕШІВСЬКОГО

РАЙОННОГО  СУДУ
В.В. ГАПОНЧУК