Справа №2-1354/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М     У К Р А Ї Н И

14 березня  2008
р.
Ленінський районний суд м. Вінниці

в складі:

головуючого судді
Голоти Л.О.,

при секретарі                Цюрпіті Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства ТД «Едельвейс і К» про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до приватного підприємства ТД «Едельвейс і К» про стягнення заробітної
плати, посилаючись на те, що з травня по жовтень 2005 року працював менеджером
та його робота полягала в реалізації канцелярських товарів. Робота у
відповідача підтверджується численними накладними, податковими накладними,
ціновими пропозиціями та рахунками за вказаний період. В порушення вимог ст.
24-1 КЗпП України відповідач відмовився заключити трудовий договір з позивачем
у письмовій формі. Після закінчення роботи у відповідача, останній не провів з
ним розрахунок за відпрацьований час, у трудову книжку не вніс відповідні
записи про прийом його на роботу та звільнення. Відповідно до діючого
законодавства відповідач повинен платити не нижче мінімальної заробітної плати,
але цього зроблено не було. Позивач неодноразово звертався до відповідача, але
він відмовлявся вносити в трудову книжку необхідні записи та проводити
розрахунок. Зазначені обставини стали приводом для звернення до суду з заявою
про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час роботи та
зобов'язанням зробити необхідні записи в трудовій книжці про прийом та
звільнення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з
підстав викладених в позовній заяві та просив суд зобов'язати відповідача зробити запис у трудову книжку про прийом його на роботу
офіс-менеджером в ПП ТД «Едельвейс і К»  з травня 2005 року
та стягнути з відповідача середню заробітною плату за час роботи на ПП ТД «Едельвейс і К».

Представник відповідача ОСОБА_3. позовні вимоги не визнав,
суду пояснив, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах з ПП ТД «Едельвейс і К»,  трудовий договір з
ним не укладався, а тому позовні вимоги вважає безпідставними.

Заслухавши
пояснення сторін, свідків дослідивши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно
до п. 6  ч.  1
ст.  24  КЗпП
України трудовий договір
укладається,  як  правило,
у  письмовій  формі. Додержання письмової форми є
обов'язковим при укладенні  трудового
договору з фізичною особою.

Позивач
ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що з травня по жовтень 2005 року працював
в ПП ТД «Едельвейс і К»  на посаді
менеджера та виконував роботу по реалізації канцелярських товарів. Будь-якого
наказу про зарахування йог на роботу не видавалось. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на ч. 3 ст.
24 КЗпП України відповідно до якої трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли
наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до
роботи.

Законодавство про працю
визначає, що трудові відносини виникають за взаємною згодою сторін. Трудовий
договір, за допомогою якого оформляються трудові відносини, одночасно є і
регулятором цих відносин, оскільки договором визначаються умови застосування
праці, взаємні права і обов'язки.

Як пояснив в судовому
засіданні позивач, співбесіду при прийомі на роботу, обговорення умов та оплати
праці він проводив з дружиною власника ПП ТД «Едельвейс і К»  ОСОБА_2, яка його ж і повідомила про
прийняття на роботу.

Відповідно
до статуту ПП ТД «Едельвейс і К» власником підприємства є громадянин ОСОБА_3.
Дане підприємство не є сімейним. Як вбачається з матеріалів справи, а також з
пояснень сторін ОСОБА_2 на підприємстві ПП ТД «Едельвейс і К» адміністративних
посад не займала, є суб'єктом підприємницької діяльності, тобто мала можливість
вирішувати трудові питання, як окремий суб'єкт господарської діяльності.

Крім того,
позивач пояснював, що за виконання роботи (іноді більше, іноді менше) він
отримував 400 грн. заробітної плати, про що розписувався у видаткових касових
ордерах. Дана обставина не знайшла свого підтвердження належними доказами,
оскільки з оглянутих видаткових касових ордерів типової форми №КО-2, наданих
відповідачем інформації щодо сплати ОСОБА_1 будь-яких коштів ПП ТД «Едельвейс і
К»  не міститься.

Таким чином, суд
вважає, що позивачем не було доведено факту перебування його у трудових
відносинах з відповідачем; не надано жодного доказу про вияв згоди саме
відповідача на виникнення трудових відносин з ОСОБА_1, що є одним із основних
принципів трудових відносин.

Посилання позивача, як
на основні докази наявності трудових відносин з відповідачем на рахунки, цінові пропозиції, видаткові та
податкові накладні, листи різних фірм та приватних підприємців є неналежними,
оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування, а саме про
існування трудових відносин між ОСОБА_1 та ПП ТД «Едельвейс і К».

Допитані в
судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, суду  пояснили, що працювали разом з ОСОБА_1 на ПП
ТД «Едельвейс і К». На той момент він займався реалізацією канцелярських
товарів, яким чином ОСОБА_1 був прийнятий на роботу свідкам невідомо, оскільки
коли вони оформились він вже там працював. Крім того, з пояснень свідків
вбачається те, що вони пропрацювали на підприємстві незначний час та
звільнились з підприємства за власним бажанням, однак підставою цьому було те,
що між ними та директором підприємства виникли напружені відносини. Зазначені
обставини не були спростовані представником відповідача ОСОБА_3., який
підтвердив той факт, що ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 працювали в ПП ТД «Едельвейс
і К» та звільнились з підприємства на підставі їхньої заяви за власним
бажанням.

В судовому засіданні були оглянуті трудові
книжки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7  у яких
міститься інформація про те, що вони працювали на ПП ТД «Едельвейс і К» та були
звільненні з даного підприємства за власним бажанням. Суд, оцінюючи покази
свідків також вважає їх неналежним доказами, оскільки вони не містять
інформації, які саме (цивільні чи трудові) відносини існували у позивача та з
ким саме (ОСОБА_3. чи СПД ОСОБА_2).

Відповідно
до ч.1  ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким
чином, відмовляючи у
задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано суду обґрунтованих
доказів того,  що  між
ним  та відповідачем був укладений
трудовий договір у письмовій  формі як того
вимагає закон, наказ (розпорядження) про прийняття на роботу не видавався,
даних про допуск до роботи немає. Доводи позивача про те, що він працював у
відповідача не ґрунтуються на будь-яких доказах, окрім пояснень самого
позивача, які були спростовані письмовими доказами наданами представником
відповідача, а тому вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та
таким, що  задоволенню не підлягають.

На підставі
викладеного, керуючись ст. 24 КЗпП України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212-215,
218 ЦПК  України , -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до приватного підприємства ТД
«Едельвейс
і К» про стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі протягом 10
днів заяви та подачі протягом 20 днів після заяви апеляційної скарги.

Суддя: