Справа №
Кіровський районний суд м.Кіровограда
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 червня 2008 року
Кіровській районний суд м.Кіровограда

в складі головуючого судді                                                Кабанової В.В.

при секретарі                                                                                 Грабенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кіровограді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про  відшкодування майнової та моральної шкоди
завданої транспортним засобом ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
звернулись до суду з позовом до до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про  відшкодування майнової  шкоди в сумі 24000 грн.та моральної
шкоди  в сумі 300000грн. завданої
транспортним засобом

Позивачі звернулись
до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди . в
обгрунтування позову зазначили, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 біля другої години ночі, по вулиці Маршала Конева, біля
будинку № громадянин ОСОБА_4. будучи в стані алкогольного сп»яніння, керуючи
автомобілем ВАЗ- 2103 державний номер НОМЕР_1 без дозволу на управління,
автомобіль йому, в порушення п. 2.9 ПДР, було передано громадянкой ОСОБА_5. яка
знаходилась в автомобілі та мала доручення на управління вказаним автомобілем.
Автомобіль на правах особистої власності належить громадянці ОСОБА_6. Не
впоравшись з керуванням ОСОБА_4. виїхав за межі проїзжої частини де здійснив
наїзд на електроопору. Внаслідок цього наша донька ОСОБА_7 отримала тілесні
ушкодження, від яких на місці пригоди загинула. Дорожньо-транспортна пригода
сталася з вини водія ОСОБА_4. Про це свідчать матеріали перевірки, проведеної
ДАІ УMBC України в Кіровоградській області, кримінальна справа № 11-1354.
03.08.2007 року Кіровським районним судом м. Кіровограда кримінальна справа
припинена по п.4 ст. 6 КПК України згідно закону України від 1ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про
амністію» по п. «Б» ст. 1. Вказанним злочином позивачам заподіяна матеріальна
шкода в сумі 24 тисяч гривень, яка складається з- похованням доньки - 5 тисяч
грн. -оформлення могили- 15 тисячі грн., - панахиди 9 днів та 40 днів - 2
тисячі грн., - панахида, річниця смерті - 2 тисячі грн. Крім матеріальних
збитків, позивачі посилаються на завдання моральної шкоди,, пов»язану з
отриманням психологічної травми на все життя яку оцінити матеріально не
можливо, тому що життя доньки безцінне. І які страждання пережили, переживаємо
і будемо переживати до кінця нашого життя. У позивачів змінився звичайний
спосіб життя, позбавились сну, потребі в їжі, переносять нестерпні сердцеві та
головні болі. І скільки може коштувати догляд та матеріальна підтримка
позивачів на відведені нам роки та систринська підтримка сину,який тяжко
хворіє? Тому моральну шкоду завдану оцінили в 300 тисяч грн., по 100 тисяч грн.,
кожному із позивачів.  Просять стягнути з
відповідачів на свою користь матеріальні збитки пов»язані з похованням доньки в
сумі 24 тисяча гривень, та за завдану моральну шкоду в сумі 300 тисяч гривен.

Представник
позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та
вважає,що воні підлягають задоволенню.

Відповідачка ОСОБА_6
заявлений позов не визнала. До суду надала заперечення в яких зазначила на те,
що позовні вимоги мотивуються тим, що в результаті ДТП 09.04.2007 р. загинула ОСОБА_7,
в зв'язку з чим позивачі зазнали матеріальних та моральних збитків.  В позові зазначено, що ДТП сталося з вини
водія ОСОБА_4., який керував автомобілем ВАЗ-2103, державний номер НОМЕР_1 і не
впоравшись з керуванням здійснив наїзд на електроопору. Автомобіль ВАЗ-2103,
державний номер НОМЕР_1 відповідачка з чоловіком (ОСОБА_8) придбали за
генеральним дорученням в 1999 році. Вказаним автомобілем користувався чоловік,
оскільки відповідачка не має посвідчення водія та не вміє керувати транспортним
засобом. Доручення також було оформлено на ім'я мого чоловіка ОСОБА_8, Вказаний
автомобіль був на ручному керуванні, оскільки чоловік являвся інвалідом 2 гр.
без ноги; йому було дуже важко пересуватися самостійно, і автомобіль був вкрай
потрібен. До спливу терміну дії доручення чоловік щоб не втратити право на
автомобіль, переоформив його на мене, оформивши в ДАІ договір купівлі-продажу
автотранспортного засобу (договір № 15775 від 10.11.2001 р. додається). Влітку
2006 р. ОСОБА_8 вирішив продати автомобіль, оскільки часто хворів, не
користувався машиною, а крім того, в той час він знаходився в лікарні і нам
були терміново потрібні гроші на лікування. ОСОБА_5 - домовилась з чоловіком в
лікарні про ціну автомобіля, 06,07.2006 р. ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_5 2000 доларів
США за проданий автомобіль ВАЗ-2103, державний номер НОМЕР_1. Оскільки
відповідачка не вміє керувати автомобілем, а чоловік знаходився в лікарні, то
не могла доставити автомобіль в ДАІ для огляду та укладення договору
купівлї-продажу. Тому в цей же день з ОСОБА_5. у нотаріуса оформили довіреність
на розпорядження ТЗ, відповідачка вважала, що немає різниці що саме оформляти,
оскільки купували ми автомобіль також за генеральною довіреністю. Той факт, що
ОСОБА_5 дійсно купила автомобіль підтверджується її розпискою від 06,07,2006
pоку. Таким чином, юридично за даними ДАІ автомобіль належав відповідачці, но
чоловік постійно ним користувався, сам його продавав, домовлявся з ОСОБА_5.,
сам отримував гроші за машину, яка була їй передана у володіння, юристування і
розпорядження.Тобто, на час здійснення ДТП автомобіль вибув з володіння
відповідачки. Крім цього, по факту ДТП відносно ОСОБА_4. було порушено
кримінальну справу № 11-1354, яка була припинена по п.4 ст. 6 КПК України
згідно ЗУ «Про амністію» по п. Б ст. 1. Однак, звільнення від покарання за
вчинений злочин по кримінальній справі та застосування амністії не звільняє
винну особу від обов'язку відшкодовувати заподіяну злочином шкоду. Оскільки в
кримінальній справі питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
не вирішувалось, потерпілі мають право звернення до суду в порядку цивільного
судочинства. В даному випадку відповідачем по справі має бути саме винна особа
- ОСОБА_4., який скоївши злочин і заподіявши смерть ОСОБА_3, тим самим завдав
істотної непоправної шкоди її батькам. Саме ОСОБА_4. є завдавачем шкоди і саме
він повинен відшкодовувати заподіяну злочином як матеріальну, так і моральну
шкоду. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачів щодо
відповідачки.

Відповідачка
ОСОБА_5. не погодилась з вищезазначеним позовом просить відмовити в задоволенні
позову стосовно неї. Вважає, що вимоги позивачів не відповідають вимогам
чинного законодавства. Відповідачка погодилась з тим, що ОСОБА_6., є неналежним
відповідачем. Оскільки відповідачка ОСОБА_6 не була власником автомобіля, а
останній був придбаний відповідачкою ОСОБА_5 з оформленням доручення. Вважає,
що відповідальність та стягнення повинно провадити з ОСОБА_4, якому ОСОБА_5
доручила керування автомобілем.

Відповідач ОСОБА_4
заявлений позов не визнав. В обгрунтування заперечень зазначив, що згідно з ч.4
ст.61 ЦПК України однією з підстав звільнення від доказування є  у кримінальній справі, що набрав законної
сили. По кримінальній справі вироку не було постановлено. Отже, підстав звільнення
від доказування не існує, та вини дорожньо-транспортної пригоди, в якій
загинула ОСОБА_7 підлягають шовленню в цивільній справі. Згідно з протоколом
допиту свідка ОСОБА_9 (а.с.19крим.справи№Іам-2007р.) та свідка ОСОБА_5. (а.с 20
крим.справи № 1ам-395/2007р.) причиною аварії є втручання ОСОБА_7. в керування
автомобілем. Саме після того, як потерпіла смикнула кермо в свій бік,
автомобіль різко змінив напрямок руху і відбулося зіткнення з гроопорою,
внаслідок якого ОСОБА_7 загинула. Відповідач зазначає, що небезпеки для руху не
існувало. Водій усунув небезпеку для шляхом зауваження пасажиру. Пасажир
виконав його зауваження. Об'єктивних підстав для зменшення швидкості або
зупинки не було. Тому водій продовжив рух. Після цього кілька хвилин водій
вільно керував автомобілем без будь-яких перешкод. Повторне втручання
потерпілої в керування автомобілем відбулося раптово без будь-якого
попередження. Загальна вартість пам'ятника і огорожі становить 2696,40 гривень.
Таким чином, суми щодо відшкодування витрат на поховання і встановлення
пам'ятника з огорожею становлять 888,35грн. + 2606,40 грп =3494,75грн. Але і на
ці суми позивачі мали б право лише у випадку, якщо б аварія сталася без
втручання потерпілої у керування автомобілем. При обґрунтуванні розміру завданої
моральної шкоди зазначається про серцеві і головні болі, яких зазнають
позивачі. Доказів погіршення стану здоров'я позивачів до позову не було додано.
Довідка № 601 від 08.06.2007 p., видана ОСОБА_3., вказує, що погіршення його
здоров'я викликане перенесеним менінгоенцефалітом і не пов'язане зі смертю його
сестри. Кожен з позивачів оцінює завдану йому моральну шкоду в однаковому
розмірі. Але моральні страждання кожної людини мають індивідуальний характер.
Тому і суми, на які претендують позивачі також мають визначатися індивідуально.
До того ж суми моральної шкоди безпідставно завищені. На думку відповідача
судова практика виходить із значно менших розмірів моральної шкоди в
аналогічних випадках. Також звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1167 ЦК
України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, та смерть
настала через дії самої потерпілої.

Найбільш важливим з несформульованих принципів пункту 1 статті 6 Конвенції
є принцип рівних можливостей, згідно з яким кожна зі сторін під час розгляду
справи повинна мати рівні можливості і жодна зі сторін не повинна мати
будь-яких істотних переваг над протилежною стороною.

Сторони не змінили
підстави або предмет позову, просили суд розглянути справу в рамках заявлених
вимог.

Відповідно до статті
11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Судом
встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

У відповідності до довіреності на право розпорядження ТЗ

В судовому засіданні було оглянуто кримінальну справу за
обвинуваченням ОСОБА_4. Судом було в становлено, що в постанові про порушення
кримінальної справи і в постанові про притягнення в якості обвинуваченого
ОСОБА_4. було звинувачено в порушенні п.12.3 ПДР., та саме в невиконанні цього
пункту ПДР ОСОБА_4. визнав себе винним в протоколі судового засідання (ас.к.с.
133) і про що також зазначено в постанові про застосування амністії
(ас.,к.с.135).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України
№6 від 27.03.1992 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди". п.2 зазначено про безпосередній причинний
зв'язок.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку щодо
відсутності безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням п. 12.3 ПДР і
смертю потерпілої.  Безпосередній
причинний зв'язок існував лише між діями самої потерпілої і аварією, в якій
потерпіла загинула. На існування таакого зв»язку та неадекватної поведінки
потерпілої вказує висновок судової експертизи (ас. 37-40 кримінальної справи),
згідно з якою вміст алкоголю в крові померлої складав 7% , що відповідає
сильному стану сп'яніння у живих осіб. В той же час вміст алкоголю в крові
ОСОБА_4. складав лише 1,3% , що повідає легкому стану сп'яніння.

Суд дослідивши матеріали справи не погоджується з
зазначенням про те, що водію ОСОБА_4 представлялося очевидним, що за умови
виконання остовим вимог 12.3 ПДР,  а саме
зупинивши автомобіль одразу після первинного втручання пасажира в керування
автомобілем, водій мав у своєму розпорядженні технічну можливість запобігти
виїзду транспортного засобу за межі проїзної частини".

П.12.3 ПДР зазначено: У разі виникнення небезпеки для
руху або решкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно
вжити заходів я зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу..."

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність
кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Надаючи оцінку висновку експерта у взаємозв'язку з показаннями
свідків ОСОБА_10, поясненнями ОСОБА_5., згідно з якими після першої спроби
втручання потерпілої в керування автомобілем ОСОБА_4. зробив їй зауваження,
після якого втручання припинилося. Виходячі із дослідженних матеріалів ОСОБА_4.
не заподіював смерті потерпілій., і намагався попередити небезпеку, та смерть
сталася  через дії та поведінку самої
потерпілої.

При заподіянні шкоди
джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено
обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, -
тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли
іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної
небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути
відмовлено.

Відповідно до
ст. 454 ЦК  зменшення розміру
відшкодування або відмова у відшкодуванні
шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках
заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі
підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в
нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т. п.), а не проста
необачність. Правила цієї норми закону про можливість зменшення розміру
відшкодування шкоди, заподіяної громадянином, залежно від його майнового стану
застосовуються у виняткових випадках, коли стягнення шкоди у повному розмірі
неможливе або поставить відповідача в дуже тяжке становище.

Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну
цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок
протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці
протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців
джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця
(не була забезпечена належна охорона і т. п.), відповідальність за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що
протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня
вини кожного з них.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність,
здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через
неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню,
транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого,
господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова
відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при
цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих
властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або
умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди
смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні
витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання
померлого - комплекс заходів та обрядових дій. які здійснюються з моменту
смерті людини до поміщення труни з тії ом або урни з прахом у моголу або
колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до
звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

З наданих доказів до поміщення труни з тілом у могилу
були понесені витрати, визначені у Договорі-замовленні про надання ритуальних
послуг та відповідному чеку на суму 888 грн. 35 коп.

Відповідно до наданої накладної на спорудження пам'ятника
позивачі збирались витратити 18500 грн.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.03.1992 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди" витрати на виготовлення пам'ятників і
огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної
вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Згідно з довідкою
від 22.05.2008 р. № 90 начальника КП „Ритуальна служба -спецкомбінат
комунально-побутового обслуговування" вартість пам'ятника з граніт} з
розміром стели 1*0,5 метр з художньою роботою, а саме: вирубка портрета,
прізвища, імені, по батькові, 2-х квітів становить 2030,40 гривень. Вартість
залізної намогильної огорожі розміром 1,80*2,20 метра становить 576 гривень.
Відповідно до ст.459 ЦК у випадку смерті потерпілого організація або
громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати
на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка
понесла ці витрати. Тому
вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред'являтись як особами, що
мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і
сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці
витрати.

Витрати на
виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної
вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в
даній місцевості.

Відповідно до ч.1,2 ст.
20 ЦК України право на захист особа
здійснює на свій розсуд.

Заслухавши пояснення
сторін, докази на які сторони посилались під час розгляду справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.                                                                                           Приймаючи
до уваги те, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом у стані алкогольного
сп»яніння, але своїми діями намагался попередити небезпеку під час руху
транспортного засобу. Зважаючи на те, що ОСОБА_5 була власником транспортного
засобу(джерела підвищеної небезпеки), перебувала в ньому під час
дорожньо-транспортної пригоди, та зважаючи на поведінку пасажира, як власник
повинна була діяти з метою попередження небезпеки під час руху. Беручи до уваги
поведінку потерпілої ОСОБА_7, яка сприяла винекненню небезпеки під час руху
транспортного засобу. Керуючись ст. 454 ЦК України суд дійшов висновку щодо
зменшення розміру відшкодування.                                            Стягнути з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі
3494,75грн.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Позивачами не
надано суду доказів неправомірних дій відповідачів, а також наявності
причинного зв'язку між цимиж діями та завданням моральної шкоди. Виходячі з
вищевикладеного, враховуючи що дорожньо-транспортною пригодою було завдано
смерті потерпілому суд дійшов висновку щодо стягнення з  ОСОБА_4 (як особи, яка здійснювала
експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу оперативного управління) на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити, оскільки ОСОБА_6 не є володільцем
транспортного засобу, та не здійснювала експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки.

Керуючись
ст.1167,1187,1201 ЦК України, ст.ст.10,11,56-60,209, 212, 214-215,218 ЦПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 матеріальну
шкоду в сумі 3494,75грн.

Стягнути
з  ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В задоволенні решти вимог
відмовити.

На
рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти
днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне
оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове рішення

Суддя
Кіровського районного суду

м.Кіровограда
В.В.Кабанова