Справа №2-82/2008р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31 березня 2008 року Чугуївський міський суд Харківської області у
складі: головуючого - судді Слурденко О.І., при секретарі Шиловій І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3та ОСОБА_4про визнання
недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання на нього права
власності, треті особи - приватний нотаріус Чугуївського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 та Чугуївське МБТІ, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідачів про визнання недійсним договору  купівлі-продажу житлового будинку
розташованого в АДРЕСА_1, укладеного між ними 25.07.2003 року та посвідченого
приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим №1214, посилаючись на те, що зазначений договір був укладений на
вкрай невигідних для неї умовах, внаслідок тяжких сімейних обставин, помер її
чоловік і вона залишилася одна тяжко захворівши сама, та помилки, яка має
істотне значення для умов договору, оскільки вона домовлялася про продаж
будинку тільки одній особі - ОСОБА_3, з яким була досягнута умова про постійне
користування літнім будиночком в літній період, у зв'язку з чим вартість
житлового будинку була нею значно знижена. Оскільки договір купівлі-продажу від
її імені підписував за довіреністю син - ОСОБА_4, то він помилково не
потребував внести ці умови до договору і підписав його вважаючи ОСОБА_2
дружиною покупця ОСОБА_3, тоді як ОСОБА_2 є сторонньою особою і не маючи
домовленості з нею про вказані умови літом 2004 року не допустила її до
постійного користування літнім будиночком і до відвідування садиби. Якщо б
відповідач ОСОБА_3 не погодився на умову постійного користування нею літнього
будиночка та землею біля нього, вона б не уклала угоду про продаж будинку. Тому
вона була вимушена звернутися до суду з позовом у серпні 2004 року і остаточно
справа була розглянута 20.11.2007 року та за рішенням судової колегії судової
палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області їй в позові було
відмовлено із-за невірно наведених підстав для визнання договору
недійсним.  Вказані в даному випадку
підстави для визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, не
були враховані судом при попередньому розгляді справи, про що вказала
апеляційна інстанція. Вона та її представник ОСОБА_6 просять суд визнати
договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним та повернути сторони у
первісне положення.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позов не визнали і заперечуючи проти
нього вказали, що договір купівлі-продажу був укладений між ними та діючим за
довіреністю від імені ОСОБА_1 її сином ОСОБА_4, які наперед знали хто є
покупці, їх стосунки та не заперечували проти купівлі будинку двома особами у
рівних частках кожному. При укладені договору і домовленостях про його умови,
питання про постійне користування літнім будиночком та земельною ділянкою біля
нього не виникало і не обговорювалося у нотаріуса, гроші за будинок вони
віддали ОСОБА_1 в сумі обумовленою між сторонами. Крім цього їх представник,
посилаючись на вимоги ст.ст.71,72 ЦК Української РСР вказав на збіг строків
позовної давності за зверненням до суду про захист порушених прав позивачкою і
за цих підстав вважає, що з моменту укладення договору сплинув трирічний термін
позовної давності.  Просять суд в позові
позивачці відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав та підтвердив вимоги позивачки,
пояснивши суду, що дійсно у 2003 році його мати ОСОБА_1 після смерті батька
залишившись одна, за станом здоров'я не змогла проживати у селі Кам'яна Яруга
самостійно. Тому вона вирішила продати будинок у селі під умову постійного
користування літнім будиночком та земельною ділянкою біля нього в літній
період, а він в свою чергу погодився на те щоб вона проживала у його родині в
місті Харкові. За гроші отримані від продажу будинку вона хотіла купити
квартиру у Харкові. Після дачі оголошення про продаж будинку до матері у село
приїхав ОСОБА_3, і вони домовилися про продаж будинку на вказаних умовах. Тобто
ОСОБА_3 домовлявся про  купівлю-продаж
будинку один і взяв на себе зобов'язання про надання можливості постійного
користування літнім будиночком та земельною ділянкою біля нього у літній період
одній ОСОБА_1 до її смерті. За станом здоров'я його мати не змогла особисто
приймати участь в оформлені документів та договору купівлі-продажу будинку,
тому видала йому довіреність на право укладення договору від її імені. При
оформлені та підписані договору, за його юридичною необізнаністю він не зажадав
від нотаріуса про включення цих вимог до тексту договору, хоча ОСОБА_3
знаходячись в приміщенні нотаріуса підтвердив свої зобов'язання. Також про те,
що договір купівлі-продажу будинку буде укладатися двома покупцями, він взнав
тільки у нотаріуса і вважаючи ОСОБА_3. та ОСОБА_2 за образом спілкування чоловіком
та дружиною, не заперечував про укладення договору двома покупцями. Влітку 2003
року у зв'язку з переїздом, сімейними обставинами та станом здоров'я його мати
не стала користуватися літнім будиночком на проданій садибі, а приїздила до
нього влітку 2004 року і тоді з'ясувалося, що в будинку
проживає одна ОСОБА_2, яка категорично заперечила про наявність такої умови та
не допустила до користування літнім будиночком. І тільки тоді було з'ясовано,
що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 сторонні друг другу люди. За таких обставин в серпні 2004
року його мати була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання договору
недійсним.

Заслухавши сторони, приватного нотаріуса ОСОБА_5, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи суд надходить до наступного.

Між сторонами 25.07.2003 року був укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного
нотаріального округу, за умовами якого ОСОБА_4 діючий по довіреності від імені
ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 і ОСОБА_2 і рівних частках купили цей будинок.
Сторони по договору провели розрахунки і покупці сплатили обумовлену вартість
будинку, а продавець отримала цю суму, що вони підтвердили у присутності
нотаріуса. Після цього позивачка звільнила будинок, а відповідачі в нього вселилися.
Таким чином сторони спільно досягли згоди щодо істотних умов та виконали угоду.
Але у 2004 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про
визнання цього договору недійсним за підставами факту обману її з боку
відповідачів. В цьому позові їй було відмовлено, оскільки не були вставлені
винні дії з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по відношенні до ОСОБА_1, які б могли бути
підставою для визнання угоди недійсною. В даному позові ОСОБА_1 наводячи
фактично ті ж обставини угоди, підставами для визнання договору недійсним
вказує укладення угоди внаслідок збігу тяжких для неї обставин і наявності їх
безпосереднього зв'язку з волевиявленням на укладення цієї угоди на вкрай
невигідних для неї умовах та як укладену внаслідок помилки, що має істотне значення,
і яка вплинула на її волевиявлення, оскільки за відсутності домовленості між
нею та покупцями про постійне користування у літній період літнього будиночку
до її смерті, угода не була б укладена.

Оскільки договір був укладений у 2003 році в період дії ЦК УРСР, то при
розгляді спору суд керуються його нормами.

Так у відповідності до ст.56 ЦК УРСР угода може бути визнана судом
недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за
позовом сторони що діяла під впливом помилки. Згідно п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року із змінами внесеними згідно з
Постановами Пленуму Верховного Суду №13 від 25.12.1992 року та №15 від
25.05.1998 року, під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття
стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена.

За вимогами ст.57 ЦК УРСР угода може бути визнана недійсною за доведеністю
факту збігу тяжких для сторони обставин і наявності безпосереднього зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. У
відповідності до роз'яснень у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду №3 від
28.04.1978 року із змінами та доповненнями Постанов Пленуму ВС №13 від
25.12.1992 року, №15 від 25.05.1998 року, збігом тяжких обставин слід вважати
такий майновий стан або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня
нужденність, хвороба і т.ін.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних
для нього умовах.

Позивачка на момент укладення договору мала похилий вік і за станом
здоров'я не могла бути особисто присутньою у нотаріуса при його підписанні,
тому довірила це своєму сину. Але особисто домовлялася із ОСОБА_3 про умови
угоди, про що не заперечував відповідач. За домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
вартість будинку була визначена у сумі сорок п'ять тисяч п'ятдесят гривень, що
значно менше ринкової вартості будинку із таким розміром земельної ділянки у
2003 році по Чугуївському районі. Пояснити таку різницю ОСОБА_3 не міг, тому
суд вважає достовірними ствердження позивачки про домовленість між ними про
постійне користування літнім будиночком і земельною ділянкою біля нього до її
смерті у літній період. Більш цього, до наступного часу у вказаному літньому
будиночку знаходиться майно позивачки і цей факт підтвердили відповідачі.

За таких обставин суд вважає домовленість між сторонами про користування
літнім будиночком та земельною ділянкою біля нього у літній період позивачкою
після укладення угоди, суттєвими умовами, оскільки напряму пов'язані із ціною
будинку, тобто істотними умовами самого договору. Таки чином, вказані обставини
дійсно вплинули на волевиявлення ОСОБА_1, і за відсутності таких домовленостей вона
б реально могла не укласти угоду або змінити ціну будинку відповідно до
ринкової.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 пояснила, що при укладанні договору, його
підготовки та оформленню сторонами не виказувалися наміри про внесення до його
тексту умов постійного користування якоюсь часткою майна та земельною ділянкою
та пов'язання цих умов із ціною будинку, але на момент укладання договору
правилами нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майне
не було передбачено встановлення постійного користування землею продавцем і
вона б відмовилася від його посвідчення.

Таким чином ОСОБА_1 помилково сприймала істотні умови угоди, що дійсно
вплинули на її волевиявлення, оскільки за таких умов договір не міг бути
укладений.

Наведені позивачкою та її представником факти за якими вона продала
будинок можна вважати також і збігом тяжких для сторони за договором
купівлі-продажу обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Позивачка
маючи похилий вік, тяжку хворобу залишилася в селі проживати самотньо, в родині
єдиного сина проживаючого в місті Харкові також тяжко хворіла його теща. Вона
була вимушена продати будинок за значно меншу вартість від ринкової, тоді як
для неї пенсіонерки за віком будь яка сума є вкрай важливою та суттєвою, тільки
із-за бажання у літній період користуватися літнім будиночком та земельною
ділянкою біля нього, оскільки все життя прожила у селі і знаходитися цілий рік
в квартирі сина у місті Харкові для неї дуже важко. Тому вона вимушено
відмовила іншим покупцям будинку які пропонували значно більшу ціну, але не
погоджувалися на користування літнім будиночком м та землею. І за відсутності
цих обставин вона взагалі б не продавала будинок.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про необхідність
задоволення позову і визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Безпідставні посилання представника відповідачів на сплив строку
позовної давності, оскільки у відповідності до ст.79 ЦК УРСР течія строку
позовної давності переривається поданням позову до суду у встановленому
порядку. Після перерви течія строку позовної давності починається знову та час
який минув до перерви не зараховується в новий строк.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 56, 57 ЦК
УРСР (1963р) суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3та
ОСОБА_4про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та
визнання на нього права власності - задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового АДРЕСА_1укладеного 25 липня 2003 року між ОСОБА_4,
який діяв по дорученню за ОСОБА_1,  з
одного боку та ОСОБА_3і ОСОБА_2з другого боку, посвідченого приватним нотаріусом
Чугуївського районного нотаріального округу ОСОБА_5 25.07.2003 року за
реєстровим №1214.

Повернути сторони у первісне положення визнавши за ОСОБА_1право
приватної власності на АДРЕСА_1 та зобов'язавши її повернути сплачені грошові
кошти відповідачам.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави держмито в
сумі 341 (триста сорок одну) гривню 89 копійок.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області шляхом подачі через суд першої інстанції
у 10-денний строк з дня проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і
подачею після цього протягом 20 днів апеляції з наданням її копії до
апеляційної інстанції або у порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: