У Х В А Л А

Іменем  України

28 березня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:
Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,
Балюка М.І., -

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Білогірська
районна лікарня, друга Білогірська державна нотаріальна контора про
встановлення факту прийняття спадщини, визнання заповіту та свідоцтва про право
на спадщину недійсними, визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим
від 21 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від      27 листопада 2007 року,

встановила:

У жовтні 2003 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він є сином
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_3. Після смерті батька він фактично вступив в
управління та володіння спадковим майном, проте до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини він не звертався, оскільки мав намір оформити
свідоцтво про право на спадщину після закінчення будівництва його будинку та
будинку батька і вводу їх в експлуатацію.

Зазначав, що у вересні 2003 року йому стало відомо, що будинок батька був
прийнятий в експлуатацію, змінено адресу будинку та зареєстровано право
власності на цей будинок за його братом ОСОБА_2 на підставі заповіту, який
засвідчений у Білогірській районній лікарні 11 березня         1994 року.

Посилаючись на те, що вказаний заповіт є недійсним, у зв'язку з тим, що
батько знаходився у реанімаційному відділенні лікарні в тяжкому стані і не був
здатний розуміти значення своїх дій та на приховування відповідачем факту
прийняття ним майна по заповіту,  просив
суд визнати факт прийняття ним спадщини після смерті його батька ОСОБА_3.,
визнати недійсним заповіт ОСОБА_3. від 11 березня 1994 року, визнати свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на ім'я відповідача недійсним та визнати за
ним право власності на спадкове майно його батька.

Рішенням Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 21
грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 27 листопада 2007 року, позов задоволено частково.
Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті його батька ОСОБА_3.
Визнано недійсним заповіт ОСОБА_3. від
11 березня 1994 року, посвідчений черговим лікарем Білогірської районної
лікарні. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом
ОСОБА_3. від 3 березня 1995 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування на Ѕ частину спадкового майна після смерті ОСОБА_3. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 25 грн. 50
коп.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення Білогірського районного суду Автономної
Республіки Крим від 21 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від  27 листопада 2007
року   і передати справу на
новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали справи
не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм матеріального права  або порушення норм процесуального права, а отже,
відсутні передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України підстави для скасування вказаних
судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 21
грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
від  27 листопада 2007 року  залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                 Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

М.І. Балюк