Справа № 2-283/2008 року
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

16 квітня 2008
року
м. Южне

Южний міський суд Одеської області
у складі:

головуючого судді -                 Горяіновій К.А.,

при секретарі      -                        Гарькавій І.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні  в
м.Южне цивільну  справу за позовом  ОСОБА_1до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач
звернувся до Южного міського суду Одеської області  з позовом до ОСОБА_2, в якому зазначає, що
04.09.1971 року він зареєстрував шлюб із відповідачем. Спільне життя не
склалося, у теперішній час сторони проживають окремо та ведуть окреме
господарство. Шлюбні та родинні відносини між сторонами припиненні, почуття
кохання та поваги між сторонами втрачено, шлюб існує формально. Неповнолітніх
дітей не мають, позивач просить строк на примирення не надавати.

В судовому
засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, та пояснив наступне.

У 1996 році
позивач переїхав до м.Южне, так як сім'я отримала квартиру у м.Южне, але
дружина відмовилась переїжджати з ним. Він пропонував дружині, щоб вона
переїжджала з ним та щоб вони проживали разом, але вона відмовилась та захотіла
проживати в м.Одеса з дорослою донькою. На протязі останніх восьми років він
проживає з іншою жінкою, з якою веде спільне господарство. З дружиною ніяких
стосунків дванадцять років не підтримує, та дружина знає, що позивач проживає з
іншою жінкою.

Відповідач у
судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, та пояснила
наступне.

Дійсно її
чоловік проживає з іншою жінкою, з якою він веде спільне господарство. З
відповідачем ніяких стосунків десять років не підтримує. Відповідач підтвердила
пояснення надані позивачем, та вказала, що переїжджати з чоловіком до м.Южне не
хотіла, так як ще приблизно п'ять років до того, як вони стали проживати
окремо, в сім'ї створилися невмисні умови проживання, чоловік її бив, не кохав,
шлюбних відносин вони не підтримували, чоловік втратив до неї почуття поваги.
При цьому надала плутанні пояснення, а саме, що на розірвання шлюбу з одного
боку згодна, так як збереження сім'ї є неможливим, а з другого боку категорично
не визнає позов з тих підстав, що після розірвання шлюбу можливо непорозуміння
між сторонами відносно житла, та буде згодна на розірвання шлюбу у разі, якщо
чоловік переоформить квартиру на доньку. Чоловіка вона не кохає, почуття поваги
до нього не має.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши позивача, відповідача, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва
про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 04.09.1971 року уклали шлюб. Після реєстрації
шлюбу, дружині присвоєно прізвище - „ОСОБА_2”.

Відповідно до
ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України, шлюб
припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до
ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд
постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до
ч.1 ст.61 Цивільного процесуального Кодексу України, обставини, визнанні
сторонами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Як зазначили
сторони, 10 років вони проживають окремо, дружина проживає з донькою у м.Одеса,
позивач 8 років проживає з іншою жінкою, один одного не кохають, примирення
неможливо.

Спільне життя у
подружжя не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні та сімейні
відносини між подружжя припинені, почуття кохання та поваги між ними втрачені.

Посилання
відповідача на те, що між ними в майбутньому у разі розірвання шлюбу можливо
вирішення питання про житло, правового значення по справі не має, та суд не
бере до уваги ці доводи відповідача.

При
таких обставинах суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу підлягає задоволенню в повному обсязі, так як спільне життя подружжя та
збереження сім'ї стало неможливо, подружжя втратили почуття кохання та поваги
один до одного, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя  і підлягає розірванню.

Відповідно до
ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального Кодексу України, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 16  (шістнадцять) гривень, а саме: судовий збір у
розмірі 8 (вісім) гривень 50 (п'ятдесят) копійок, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ у розмірі 7 (сім)
гривень 50 (п'ятдесят) копійок, сплата яких підтверджується квитанціями.

Керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 88, 212-215, 218 Цивільного процесуального Кодексу України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1- задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, зареєстрований 04.09.1971 року Центрально-Міським відділом
реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції
Дніпропетровської області, актовий запис № 992 - розірвати.

Стягнути з
ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 16
(шістнадцять) гривень, а саме: судовий збір у розмірі 8 (вісім) гривень
50 (п'ятдесят) копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільних справ у розмірі 7 (сім) гривень 50 (п'ятдесят) копійок - на користь
ОСОБА_1.

При видачі
свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_2 державне мито у розмірі 17
гривень - на користь держави,  ОСОБА_1від
сплати державного мита - звільнити.

На рішення суду
може бути подана заява про апеляційне оскарження рішення через суд першої
інстанції до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а апеляційна скарга може бути подана на протязі двадцяти
днів після подачі заяви про апеляційне оскарження рішення через Южний міський
суд Одеської області, або в порядку ч.4 ст.295 Цивільного процесуального
Кодексу України.

Головуючий: