Справа № 22-764 2008 року                       Головуючий суддя у І
інстанції - Денисюк П.Д.
Суддя-доповідач в Апеляційному суді - Буцяк З.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26 червня 2008 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області у складі:                       головуючого
Буцяка З.І.

суддів
Ковальчук Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

з участю секретаря судового засідання Колесової Л.В.

представників осіб, які беруть участь у справі,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду в м. Рівному
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського
суду від 25 лютого 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
- ОСОБА_3 і Рівненська обласна товарна біржа, про визнання дійсною угоди
дарування квартири,

в с т а н о в и л а :

Рішенням
Рівненського міського суду від 25 лютого 2008 року ОСОБА_1. у задоволенні
позову до ОСОБА_2., треті особи - ОСОБА_3. і Рівненська обласна товарна біржа,
про визнання дійсною угоди дарування двокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладеної
10 січня 2002 року на Рівненській обласній товарній біржі, відмовлено.

В поданій
на це рішення апеляційній скарзі позивачка посилалася на те, що судом першої
інстанції не дано оцінки тим обставинам, що нею за спірну квартиру
відповідачці, яка є її рідною матір*ю, не сплачувалося ніяких коштів; ціна
квартири в угоді зазначена чисто символічна - всього 1700 грн., у той час як
така квартира на ринку коштувала 6500-7500 доларів США. Насправді ж між
сторонами був укладений договір дарування, а не купівлі-продажу. Ці обставини
визнали обидві сторони у справі.

Просила
апеляційний суд рішення місцевого суду скасувати й ухвалити у справі нове
рішення про задоволення її позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в
судове засідання, перевіривши докази у справі та доводи апелянта, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню,
а ухвалене місцевим судом рішення скасуванню з ухваленням апеляційним судом
нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи
позивачці у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна
квартира була набута позивачкою у період шлюбу як спільна сумісна власність
подружжя на підставі біржової угоди купівлі-продажу, яка відповідала вимогам
закону.

Проте
погодитися з такими висновками місцевого суду не можна.

Зі справи
видно, що позовні вимоги ОСОБА_1. зводилися до визнання недійсним договору
купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1, який був укладений сторонами у
справі 10 січня 2002 року на Рівненській обласній товарній біржі, з тих
підстав, що ця угода як удавана була недійсною, та до визнання укладеною
(дійсною) між цими ж сторонами договору дарування зазначеної квартири, яку вони
(сторони) дійсно мали на увазі.

Обгрунтовуючи
свій позов, ОСОБА_1. стверджувала, що спірна квартира належала її рідній матері
ОСОБА_2., відповідачці у справі, яка мала намір її їй подарувати. Ніяких коштів
за цю квартиру вона при оформленні угоди на біржі матері не передавала. Ціна
квартири в угоді працівниками біржі була зазначена чисто символічна - всього
1700 грн., в той час як така квартира на ринку в той час коштувала 6500-7500
доларів США, що підтверджується відповідними довідками агентв з нерухомості.

Відповідачка ОСОБА_2. зазначені
обставини в судовому засіданні місцевого визнала у повному обсязі.

Третя особа у справі ОСОБА_3.,
колишній чоловік позивачки, - який після розлучення також  став претендувати на спірну квартиру, проте
який не заявив самостійних на неї вимог у даній справі, - стороною в угоді не
був. Доводів сторін у справі про те, що кошти за квартиру не передавалися, не
спростував. Достовірних доказів про сплату ним або ж позивачкою грошей
відповідачці за спірне житло суду не надав. За його власним визнанням, про
набуту дружиною спірну квартиру він дізнався лише у 2004 році (а. с. 72).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи
позивачки, яка, як і її мати, є юридично необізнаними особами, є такими, що
заслуговують на увагу.

При цьому колегія суддів враховує також те, що ОСОБА_3. забезпечений
житлом і мешкає у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, а з позивачкою разом проживає
іще син сторін, який досяг повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК України
1963 р., яка була чинною на час укладення 10 січня 2002 року сторонами спірної
біржової угоди, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана
угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно
мали на увазі.

Таким
чином, договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1, який був
укладений між ОСОБА_2. і ОСОБА_1. 10 січня 2002 року на Рівненській обласній
товарній біржі, відповідно до правил ч. 2 ст. 58 ЦК України 1963 р. підлягає
визнанню недійсним як удавана угода, яка була укладена з метою приховати іншу
угоду - договір дарування спірної квартири, який сторони дійсно мали на увазі.

Проте згідно із роз*ясненням п. 14
постанови Пленуму Верховного Суду України
№ 3 від 28 серпня 1978 року "Про судову практику  про
визнання  угод недійсними" (з
наступними змінами і доповненнями) у тому
разі,  коли  така
угода  суперечить  законові,
суд постановляє  рішення  про
визнання  недійсною укладеної
сторонами угоди із застосуванням  наслідків,  передбачених
для  недійсності угоди, яку вони
мали на увазі.

Статтями
227 і 244 ЦК України 1963 р. було встановлено, що договори дарування (як і
купівлі-продажу) нерухомого майна в обов”язковому порядку повинні були бути
посвідчені нотаріально. Недодержання цієї вимоги відповідно до правил ст. 47 ЦК
України 1963 р. тягне за собою недійсність договору з наслідками, що
передбачені ч. 2 ст. 48 цього Кодексу

Оскільки суд  першої  інстанції
при  постановленні  рішення у даній справі зазначених вище обставин,
вимог закону та роз*яснень Пленуму
Верховного Суду України не врахував - ухвалене ним рішення у справі
підлягає скасуванню.

Інші особи, які брали участь у даній справі, рішення місцевого суду в
апеляційному порядку не оскаржили.

Тому на
підставі наведеного та керуючись ст. ст. 58, 48 ЦК України 1963 р., ст.ст. 10,
60, 303, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Аапеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Рівненського міського суду від 25 лютого 2008 року скасувати.

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3 і Рівненська обласна товарна біржа,
задовольнити частково.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1, який був
укладений 10 січня 2002 року на Рівненській обласній товарній біржі між ОСОБА_2
і ОСОБА_1. Зобов*язати ОСОБА_1 повернути цю квартиру її колишньому власникові -
ОСОБА_2

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити, а подану апеляційну скаргу -
відхилити.

Рішення
Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення  і може бути оскаржене в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної
сили.

Головуючий

Судді: