Справа № 2-33/2008 року.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м  У к р
а ї н и

14  травня  2008 року                                                                                                                     м.
Хуст.

Хустський
районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Кемінь В.Д.

при секретарі судового засіданні Озарук О.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_4

відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_5

приватного нотаріуса ОСОБА_3

розглОСОБА_1увши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хуст справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третьої особи що не заявляє самостійних вимог - приватного
нотаріуса ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка
звернулася в суд з позовом до відповідачки, про визнання недійсною
цивільно-правової угоди щодо її власного будинку, розташованого АДРЕСА_1. В
позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що не мала ніколи наміру укладати
угоду з відповідачкою, яка є її внучкою, так як ніколи з нею не підтримувала
доброзичливих стосунків. Будь-яка угода укладена приватним нотаріусом ОСОБА_3
щодо відчуження її будинку не відповідає її волевиявленню і могла бути укладена
під впливом обману. З цих підстав просила суд задовольнити її позовні вимоги.

В
судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги щодо
скасування договору дарування. Однак, в продовж судового розгляду справи
змінила підставу заявлених вимог позивачки, намагаючись довести суду обставини,
які б свідчили про неосудність позивачки, а тому укладені останньою будь-які
угоди, в тому числі і дарування будинку слід визнати недійсними.

Відповідачка
та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали. В своїх
поясненнях відповідачка ствердила, що ініціатором договору була позивачка, яка
є її бабусею. Вона особисто просила її надавати постійну допомогу, так як була
особою похилого віку і з нею проживав її син ОСОБА_6 Позивачка також просила
подбати про нього, оскільки він постійно вживав спиртні напої і ніде не
працював. На цих умовах позивачки вони уклали договір дарування і про ці
обставини вона особисто повідомила дочок відповідачки - ОСОБА_7 та ОСОБА_4
Після підписання договору позивачка перейшла на постійне проживання до неї
додому і проживала з нею до дня смерті її сина - ОСОБА_6, який помер 08.08.2006
р. Вона провела поховання ОСОБА_6 і після його похорон ОСОБА_4 відвела до себе
додому ОСОБА_1, яку більше нікуди не відпустила, а через місяць до суду був
поданий даний позов, який на її думку ініціювала сама ОСОБА_4

Представник
відповідачки ОСОБА_5 також в судовому засіданні пояснила, що відповідачка
нікого не обманювала і на прохання самої позивачки, яка є її бабусею уклала
договір дарування будинку в нотаріуса. Попередньо позивачка була у лікарів де
їй після огляду видали довідку про її дієздатність і після того вони уклали
договір. На прохання позивачки ОСОБА_2 погодилася з умовою, що в будинку
залишиться проживати син позивачки ОСОБА_6, якого вона теж погодилася
доглядати. В подальшому відповідачка провела поховання ОСОБА_6 і фактично
позивачка понад 4 місяці, до дня смерті сина проживала разом з ОСОБА_2 Вважає
що договір дарування між сторонами був укладений з дотриманням всіх правових
норм і підстав для визнання його недійсним не має.

Приватний
нотаріус ОСОБА_3  в судовому засіданні
позов не визнала, суду пояснила, що позивачка приходила до неї з ОСОБА_2 за
декілька днів до укладення угоди і виявила бажання подарувати свій будинок так
як остання погодилася надавати їй допомогу та здійснювати за нею догляд до
смерті. Вона роз'яснила їм умови необхідні для оформлення договору на що
сторони погодилися, позивачка зверталася до лікарів психіатрів, отримала там
відповідну довідку. Після цього в нотаріальній конторі вона посвідчила договір
дарування будинку, зміст якого оголосила та роз'яснила позивачці. Ніяких
зауважень учасники договору  не заявляли.
Психологічний стан позивачки не викликав у неї жодних сумнівів, вона була
абсолютно нормальною людиною.  Просить
суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши
пояснення учасників судового розгляду, пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,  ОСОБА_16, ОСОБА_17 та дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з
таких підстав.

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В ході
судового розгляду позивачка та її представник не навели переконливих доказів
які б давали суду підстави визнати недійсним договір дарування, через те що він
був укладений між сторонами під впливом обману.

Відповідно
до ст. 230 ЦК України правові наслідки вчинення правочину під впливом обману
мають місце тоді, коли одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в
оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Судом
встановлено, що між сторонами 05.05.2006 року був укладений договір дарування
будинку АДРЕСА_1, Закарпатської області. Приватний нотаріус ОСОБА_3 пояснила
суду що вказаний договір дарування був укладений нею після встановлення осіб
усіх присутніх та їхньої дієздатності, текст договору був зачитаний нею вголос
і роз'яснений всім учасникам, після всіх перерахованих моментів сторони
поставили свої підписи в договорі дарування будинку. Приватний нотаріус
стверджувала, що оформлення договору дарування будинку здійснювалося нею
відповідно до вимог інструкції про порядок вчинення  нотаріальних дій нотаріусами України.

За
своїм змістом та формою укладений договір дарування від 05.05.2006 р. між
сторонами відповідає вимогами ст. 717- 719 ЦК України.

Відповідачка
прийняла дарунок за вказаним договором, що стверджено в судовому засіданні
реєстраційними матеріалами з Хустського ДПТІ, за якими зареєстровано право
власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від
05.05.2006 р. Таким чином відповідачка відповідно до вимог ст. 722 ЦК України
прийняла дарунок і набула на подарований будинок права власності та вчинили
певні дії, що свідчить про її волевиявлення щодо користування, розпорядження
дарунком.

З
матеріалів справи встановлено, що позивачка за паспортними даними записана як
ОСОБА_1, однак всі правовстановлюючі документи з Хустського ДПТІ були оформлені
на позивачку, як на ОСОБА_18, внаслідок чого нотаріусом дарувальниця в договорі
зазначена ОСОБА_18. Саме під таким іменем та по-батькові позивачка вказала себе
у позовній заяві. Крім цього суд враховує роз'яснення дані Національною
Академією Наук України, в листі № 307/152 від 06.03.2003 року, на адресу
управління Пенсійного фонду України в м. Хуст та Хустському районі, про те, що
під час перебування на території Закарпаття в ХХ столітті в складі кількох
чужих держав, в офіційних документах хресні імена Закарпатських русинів
записували іншомовними відповідниками. Так ім'я ОСОБА_18 записувалося
по-угорськи як „ОСОБА_1, ОСОБА_1”, а ім'я
ОСОБА_18 записувалося по-угорськи „ОСОБА_1, ОСОБА_1”. Наведені вище
обставини свідчать про те, що позивачка вказана в договорі дарування як
ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_1 р н. та вказана в паспорті ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.  є однією і тією ж особою.

Суд не
бере до уваги доводи позивачки про те, що договір укладений в нотаріуса ОСОБА_3
не відповідав її волевиявленню і міг бути укладений внаслідок її обману, так як
ці доводи не відповідають встановленим обставинам справи. В судовому засіданні
досліджений договір дарування вище вказаного будинку, копія якого знаходиться в
матеріалах справи, де в п. 17 зазначено, що нотаріусом договір зачитано
сторонам по договору вголос, до його підписання. В примітці до договору
зазначено, що дарувальник та її син ОСОБА_6 будуть проживати в даному будинку
по життєво. Вказані обставини підтверджують доводи відповідачки про умови на
яких укладався вказаний договір. Тому суд вважає поставлений підпис позивачкою
на договорі дарування після його прочитання вголос, як її волевиявлення та
бажання на укладення договору дарування.

Крім
цього, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи представника
позивачки про те, що ОСОБА_1 на час укладення договору внаслідок психічного
захворювання не усвідомлювала значення своїх дій. Так під час допиту в судовому
засіданні лікарі-психіатри Хустського ПНВ, ствердили, що здійснили огляд
ОСОБА_1 05.05.2005 р., за її зверненням, оскільки остання мала намір на
здійснення угоди в нотаріуса по відчуженню свого майна. Жодних ознак, які б
давали підстави сумніватися у психічному розладі здоров'я ОСОБА_1 у них не було
і ніяких психотичних змін у неї не виявлялося. Після вказаного обстеження
ОСОБА_1 повторно зверталася до них у ПНВ Хустської РП у вересні 2006 р. разом з
дочкою ОСОБА_4 Тому  ОСОБА_1 була взята
лише на консультативний облік, який не говорить про наявність у неї психічного
захворювання. Скарги ОСОБА_1 на свій стан здоров'я носили загальний характер,
та мали ознаки характерні для осіб похилого віку і були пов'язані з її
загальними гіпертонічними та атеросклеротичними захворюваннями. За клопотанням
представника позивачки було зроблено запит в обласну психіатричну лікарню с.
Вільшани, де за його твердженнями лікувалася позивачка. Однак, листом за
підписом головного лікаря вказаного медичного закладу № 548 від 21.12.2007 р.
повідомлено суд, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. за період з 1987 р. по
теперішній час в даній лікарні на лікуванні не знаходилася. Суд також звертає
увагу на те, що позивачка після укладення договору, здійснювала особисто оформлення
нотаріального доручення на позивачку та приймала участь у судовому засіданні по
даній справі, що стверджується нотаріально посвідченим дорученням від імені
позивачки та протоколом судового засідання за 06.12.2006 рік (а. с. 13,45).

Оцінивши
в сукупності встановлені по справі докази, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити, та к як в продовж судового розгляду
позивачка та її представник не надали суду доказів того, що внаслідок обману
нею був підписаний вище зазначений договір дарування. Доводи позивачки та її
представника не відповідають встановленим обставинам справи, спростовані
доказами зібраними та дослідженими в судовому засіданні, і вказують на те що
дії відповідачки при укладенні договору дарування носили правомірний характер.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
10.60,209,212-215 ЦПК України, ст.ст.203,
230 ЦК України, суд -

Р І Ш И В :

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи що не заявляє самостійних
вимог - приватного нотаріуса ОСОБА_3, про визнання недійсним договору дарування
будинку АДРЕСА_1  від 05.05.2006 р. -
відмовити.

На
рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а також може бути подана апеляційна скарга потягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду
Закарпатської області.

Головуючий:                      Кемінь
В.Д.