Справа № 22-
298  - 2008 р.                      Головуючий у 1-й інст. -
Доповідач - Оніпко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

17 березня  2008 р.                                                                                              м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді -  Оніпко О.В.

Суддів  -  Мельника Ю.М., Хилевича С.В.

При
секретарі  - Омельчук А.М.

З участю представника -
адвоката Петрука В.А.

розглянула у
відкритому судовому засіданні   цивільну
справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на
рішення Дубенського  міськрайонного суду
від 21 грудня 2007 р. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
захист права власності на автомобіль та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1  про визнання правочину дійсним
та визнання права власності на автомобіль.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, що з”явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського
міськрайонного суду від 21 грудня 2007 р.
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю, зустрічний
позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано за ним право власності на автомобіль
«ГАЗ-21», 1965 р. випуску, держномер НОМЕР_1.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує на його незаконність, оскільки воно є необґрунтованим і
судом не з»ясовано всіх обставин справи. Оскільки шлюб між нею та ОСОБА_4 був
розірваний, вона не є спадкоємцем після його смерті та не може бути
відповідачем за позовом ОСОБА_2 Спірний автомобіль був придбаний у шлюбі, згоди
на його продаж вона не давала. Висновок суду про поділ між мною та чоловіком
майна після розірвання шлюбу , а тому він вправі був розпорядитися автомобілем
на свій розсуд., є необґрунтованим. Дійсно, ухвалою суду від 3.08.2006 р. було
прийнято її відмову від позову до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, однак, в
даному випадку спір виник не між тими ж сторонами і не з тих самих підстав.
Просила рішення скасувати, ухвалити нове, яким її позов задовольнити , в позові
ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна
скарга підлягає до задоволення, а рішення суду 1-ї інстанції - скасуванню з
ухваленням нового рішення  в справі,
виходячи з наступного.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, який
рішенням Дубенського міськрайонного суду від
3.05.2006 р. був розірваний.

29.08.2006
р. ОСОБА_4 оформив довіреність на ім »я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на продаж, обмін,
здачу в оренду вказаного автомобіля та керування ним на території та за межами
України ( а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 помер.

14.08.2007
р. ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у зв»язку
з тим, що вона з колишнім чоловіком не розділили після розірвання шлюбу
майно,  а
для отримання у нотаріальній конторі
свідоцтва на право власності на частку в майні подружжя їй необхідно
надати техпаспорт на автомобіль, який перебуває у відповідачів, просила
зобов»язати останніх повернути їй автомобіль та документи  на нього.

ОСОБА_2 зустрічний позов до ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що між ним та
ОСОБА_4 фактично був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля,
однак , оформили вони  його шляхом видачі
вищевказаного доручення і ОСОБА_2 сплатив йому 200 доларів США та 3000 грн.
Вказана обставина стверджується поясненнями ОСОБА_2, розпискою ОСОБА_4 від
29.08.2006 р. ( а.с. 19), поясненнями свідків
ОСОБА_5,  ОСОБА_6.

Однак, у відповідності до вимог закону, договір купівлі-продажу автомобіля
повинен укладатися в письмовій формі, оскільки тягне за собою перереєстрацію
власника автомобіля.

У зв»язку із недодержанням постої письмової форми угоди, відсутні
підстави  визнавати право власності та
таку угоду дійсною у зв»язку з фактичним виконанням сторонами умов угоди ,
розписка ОСОБА_4 та доручення, видане ним на ім »я відповідача на право
керування й розпорядження автомобілем, не є договором його купівлі-продажу .

Оскільки спірний автомобіль був набутий ОСОБА_4 та ОСОБА_1 під час шлюбу,
остання, як власник 1/ 2 його частини, у відповідності до вимог ст. ст. 387 та
391 ЦК України, вправі вимагати усунення порушень  свого права власності на вказане майно та
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм
майном.

Посилання на існування ухвали Дубенського міськрайонного суду  від 3.08.2006 р. про прийняття судом відмови
ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_4 про поділ майна , в т.ч. і спірного
автомобіля,   лише стверджує ту
обставину, що між колишнім подружжям спільне майно розділено не було. Окрім
того, право позивачки, як власника автомобіля , було порушено 29.08.2006 р. ,
згоди на його відчудження вона не давала.
Доручення на ім »я ОСОБА_2 від
ОСОБА_4 на розпорядження та керування вказаним автомобілем припинило
свою дію  13.01.2007 р. у зв»язку зі
смертю останнього.

Оскільки при вирішення спору, судом 1-ї інстанції не було враховано
вищевказаних вимог закону, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення в справі про задоволення позову ОСОБА_1 та про відмову ОСОБА_7 у зустрічному
позові до неї.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315, 316 ЦК України, ст. ст.  387, 391 ЦК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 21 грудня 2007 р. - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по захист права власності на автомобіль -
задовольнити : зобов»язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 автомобіль ГАЗ-21, 1965 р.
випуску,  держномер НОМЕР_1 та документа
на нього.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним та визнання
права власності на автомобіль - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено безпосередньо
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий
Судді