Справа № 2-898/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

3 червня 2008 року Печерський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого:                              судді Козлова
Р.Ю.,

при секретарі:                              Гуцинюку М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи -
Головне управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договорів дарування та
купівлі-продажу квартири недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У лютому  2008 р.
позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. та ОСОБА_3., в якому просив
визнати недійсними договори дарування та купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в м.
Києві як такі, що не відповідають вимогам закону та порушують його права.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він
є власником 18 частини спірної квартири, яку він успадкував після смерті своєї
матері ОСОБА_5. у ІНФОРМАЦІЯ_1. Між тим, 27 вересня 2001 року його батько,
ОСОБА_6, уклав договір дарування спірного об'єкта нерухомого майна з братом
позивача і  відповідачем у справі
ОСОБА_2, який, у свою чергу, продав спірне жиле приміщення ОСОБА_3, уклавши з
ним 9 червня 2003 року договір купівлі-продажу. Посилаючись на те, що вказаними
договорами порушено його право власності на частину зазначеної квартири,
позивач просив суд задовольнити заявлені вимоги.

Позивач та його представник в судовому засіданні
підтримали позов з викладених в ньому підстав та просили суд задовольнити
заявлені вимоги. Представники відповідачів - ОСОБА_2. та ОСОБА_3. проти позову
заперечували, просили у задоволенні позову відмовити.

Притягнуте до участі у справі в якості третьої особи
Головне управління юстиції у м. Києві направило суду заяву, в якій просить
розглядати справу у відсутність представника Управління та при вирішенні спору
покладається на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 9 червня 2003
року вона посвідчувала договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3. Вважає, що процедура посвідчення договору порушена не була, а відтак,
на її думку, позовні вимоги є необґрунтованими.

Вислухавши пояснення позивача, його представника,
представників відповідачів, третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_4, свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши матеріали
даної справи та справи №2-1858/07 за позовом ОСОБА_3. до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у здійсненні права власності, виселення та зняття з реєстраційного
обліку, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у 1962 році сім'єю позивача, яка
складалася з його батька, ОСОБА_6., матері ОСОБА_5., позивача ОСОБА_1 і його
брата ОСОБА_2. була отримана квартира АДРЕСА_1в м. Києві.

У 1993 році позивачу та його батькам ОСОБА_6 і ОСОБА_5.
було надано квартиру АДРЕСА_2 в м. Києві, яка була оформлена на батька позивача
ОСОБА_6. Брат позивача відповідач ОСОБА_2 залишився проживати в спірній
квартирі по АДРЕСА_1 в м. Києві, яка у цьому ж році була приватизована.

29 вересня 1994 року між ОСОБА_6. та ОСОБА_2 було
укладено договір міни, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав у власність
квартиру АДРЕСА_2 в м. Києві, а ОСОБА_6 - спірну квартиру АДРЕСА_1в м. Києві,
яка перейшла у спільну власність батьків позивача ОСОБА_6. і ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_9, після смерті
якої відкрилася спадщина за законом і рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 4 лютого 2000 року позивачу виділено 14 частину спадкового майна, до
складу якого входила в тому числі частина спірного жилого приміщення.

Разом з тим, 27 вересня 2001 року ОСОБА_6 подарував
спірний об'єкт нерухомого майна брату позивача ОСОБА_2, який, у свою чергу, 9
червня 2003 року продав її відповідачу ОСОБА_3

Як пояснив суду позивач, про факт укладення договорів
дарування та купівлі-продажу квартири він дізнався лише у 2007 році, коли
відповідач ОСОБА_3. звернувся до нього з вимогою звільнити спірне приміщення.

Представники відповідачів проти вказаних тверджень
позивача заперечували, та пояснили, що позивач був обізнаний про факт
вищезазначених правочинів в момент їх укладення, у зв'язку з чим відповідач
ОСОБА_2 йому неодноразово пропонував інші квартири в м. Києві, які відповідали
частці позивача у спірному майні.

Свідок ОСОБА_10. пояснила суду, що у 2001 році до неї, як
до особи, що надає послуги з оформлення договорів відчуження об'єктів
нерухомого майна, звернувся відповідач ОСОБА_2 з проханням надати йому допомогу
з приводу продажу спірної квартири, яка знаходиться в будинку по АДРЕСА_1. При
цьому ОСОБА_2 попросив її також знайти квартиру для свого брата ОСОБА_1, якому
вона запропонувала декілька жилих приміщень у різних районах м. Києва. Однак через
деякий час позивач відмовився проводити огляд запропонованих йому квартир,
повідомивши їй про свій намір залишитися у квартирі по АДРЕСА_1.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8. повідомив
суду, що відповідача ОСОБА_3. він особисто бачив лише один раз біля будинку по
АДРЕСА_1, в якому знаходиться спірна квартира. ОСОБА_3. він знає зі слів свого
батька і позивача по справі ОСОБА_1 як особу, якій його дядько, ОСОБА_2, продав
спірну квартиру. Як пояснив суду свідок, дана інформація стала йому відома
близько восьми або п'яти років тому, проте більш конкретний час він вказати не
може, оскільки на той момент ще був дитиною. Разом з тим, він неодноразово чув
від свої батьків, що родичі несправедливо вчинили з його батьком при відчуженні
вказаної квартири, однак серйозно замислюватись з приводу цієї ситуації почав
лише з настанням його повноліття, тобто більше трьох років тому.

Посилання представника позивача про те, що суд має
критично ставитись до показань свідка ОСОБА_8 через те, що вони не відповідають
дійсним обставинам справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки даний
свідок є сином позивача і був допитаний у судовому засіданні саме за
клопотанням представника позивача.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач
був обізнаний про укладання оспорюваних ним договорів дарування та
купівлі-продажу спірної квартири більше ніж за три роки до моменту його
звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до правила ст. 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1 ст.261 ЦК України
передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка
його порушила. Згідно з ч.3 ст.267 цього Кодексу позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки під час розгляду даної справи представник
відповідача ОСОБА_3. звернулась до суду із заявою про застосування позовної
давності, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском
позивачем строку, в межах якого він міг звернутися до суду з вимогою про захист
свого права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 257, 261,
267 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи - Головне управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договорів дарування та
купівлі-продажу квартири недійсними - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

СУДДЯ