Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2008 року                                                           м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області  в складі:

головуючої
- судді         Томин О.О.

секретарів                         Турок О.І., Пестова
М.К.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання
права власності на 1/2 частину  вказаного
автомобіля, визнання правочинів по видачі довіреностей недійсними, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання
укладеним договору купівлі-продажу автомобіля “MercedesBenz” 308, випуску 1992 року, двигун
НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2, визнання права власності на 1/2 частину  вказаного автомобіля, визнання правочинів по
видачі довіреностей, починаючи з 05 квітня 2004 року по даний час, на право
управління та розпорядження автомобілем“MercedesBenz” 308, випуску 1992 року, двигун
№ НОМЕР_1від імені ОСОБА_2. недійсними.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позовні
вимоги підтримали та пояснили, що 22 липня 2003 року позивачкою був придбаний
автомобіль “MercedesBenz” 308, випуску 1992 року, двигун №
НОМЕР_1, реєстраційний №НОМЕР_2 у ОСОБА_2., за що йому було сплачено кошти в
сумі 5800 дол. США і в такий спосіб виконано договірні умови. При цьому
відповідач  домовленість виконав
частково, не уклавши договір купівлі-продажу, а передавши автомобіль та
технічний паспорт по дорученню відповідачу ОСОБА_3, колишньому чоловіку
позивачки. 05 квітня 2004 рокуОСОБА_2
дане доручення скасував, та замість укладення договору купівлі-продажу
видав доручення на управління та відчуження автомобіля на позивачку та
ОСОБА_3Здійснюючи правочин у вигляді доручення на право управління автомобілем
та його відчуження відповідач не повідомив нотаріусу про факт отримання коштів
за автомобіль, тобто, що відбулась купівля-продаж, та не повідомив, що
вищевказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Просили позов
задоволити.

ВідповідачОСОБА_2 до суду не з”явився, хоча неодноразово
повідомлявся про час та місце судового розгляду, про що в суду є належні
докази.

Відповідач ОСОБА_3. пояснив, що дійсно отримав від
ОСОБА_2. автомобіль “MercedesBenz” 308, випуску 1992 року, двигун №
НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2 по дорученню для  здійснення перевезень, якими він займався.
Вказав також на те, що йому нічого не відомо про придбання та будь-які  розрахунки ОСОБА_1 з відповідачем  за автомобіль. Крім того, на даний час
автомобіль, з приводу якого виник спір, знаходиться у його власника - ОСОБА_2.,
оскільки термін дії довіреності закінчився 05.04.2007 року.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача,
дослідивши докази, які надані у розпорядження суду на обґрунтування  вимог, з'ясувавши таким чином фактичні
обставини справи, суд приходить до висновку про недостатню обґрунтованість
позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення у зв'язку з наступним.

Судом
встановлено, що спір між сторонами виник з приводу визнання права власності на
автомобіль “MercedesBenz” 308, випуску 1992року, двигун
(об'єм) № НОМЕР_1, реєстраційний №НОМЕР_2. Відповідно
до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3власником зазначеного
транспортного засобу є ОСОБА_2.

05.04.2004 року відповідач ОСОБА_2, як
власник майна, скасував доручення видане на ім”я ОСОБА_3 та видав доручення на
ім”я ОСОБА_4та ОСОБА_3 на право укладати правочини щодо експлуатації та
розпорядження транспортним засобом “MercedesBenz” 308,
випуску 1992 року, двигун № НОМЕР_1, реєстраційний №НОМЕР_2.

Відповідно до
вимог ст. 44 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, що регулював дані
правовідносини на час їх виникнення, в письмовій формі повинні укладатись угоди
громадян між собою на суму понад сто карбованців.

Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу УРСР в редакції
1963року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за
нього певну грошову суму.

Вимогами ст.64 Цивільного кодексу УРСР в редакції
1963року встановлено, що довіреністю
визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі дляпредставництва перед
третімиособами.

Видаючи
довіреність позивачу відповідач вчинив правочин, який не регулює за своєю
правовою суттю правовідносини купівлі-продажу і є окремим видом  правовідносин.

Крім цього, суду не представлено
жодного доказу передачі відповідачу ОСОБА_2 та отримання ним коштів, як
виконання зобов”язання з купівлі-продажу. Не можуть бути прийняті як належні і
доводи позивача про наявність в його розпорядженні технічного паспорту на
автомобіль, оскільки  видача довіреності
на право керування та розпорядження транспортним засобом передбачає наявність
свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсними правочинів у вигляді
довіреностей, починаючи з 05 квітня 2004 року по даний час, на право управління
та розпорядження автомобілем “MercedesBenz” 308, випуску 1992 року, двигун № НОМЕР_1від імені
ОСОБА_2., то суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не наведено жодних правових
підстав. Зокрема, з 2004 року кожною з сторін, в тому числі позивачкою,
добровільно здійснювалося представництво за довіреністю від  05 квітня 2004 року (посвідченою приватним
нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5.,
зареєстровану в реєстрі за № 1918), однак останньою не було вчинено жодних дій,
щодо відмови по вчиненню дій, які були визначені довіреністю. Крім того, форма
довіреності відповідає формі, в якій відповідно до закону має вчинятися
правочин.

Відповідно до
вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності сторін.Кожна сторона повинна довести ті обставини,на
які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги не обгрунтовані наданими доказами, а тому їх слід залишити без
задоволення.

На підставі наведеного, у відповідності зі ст.ст. 44, 64, 244 Цивільного
кодексу УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 245, 250 Цивільного кодексу України,
керуючись ст.ст. 10, 213-215 ЦПК України, суд-

вирішив:

В позові ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання
права власності на 1/2 частину  вказаного
автомобіля, визнання правочинів по видачі довіреностей недійсними -  відмовити.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. В разі подачі
заяви про апеляційне оскарження рішення суду, але апеляційна скарга не була
подана в строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду до апеляційного суду області може бути подано протягом 10 днів з
дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подасться через Івано-Франківській
міський суд до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Суддя:
Томин О. О.

Копія вірна