УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2008 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Лященко  Н.П.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської
області про стягнення заборгованості по щомісячним
виплатам у відшкодування шкоди, перерахунок розміру щомісячних страхових
виплат у відшкодування шкоди, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань в м. Кривому Розі Дніпропетровської області
на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від                  6 лютого 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від                 6 червня 2007 року,

в  с  т
а  н  о  в  и
л  а :

У травні 2005
року ОСОБА_1 звернувся в суд із вищевказаним позовом посилаючись на те, що він працював у СУ-106, структурному
підрозділі без права юридичної особи тресту “Криворіжстальконструкція” (далі - ЗАТ “КСК”) на
різних посадах, в тому числі такелажником, з 19 травня 1960 року до 5 жовтня 1974 року та з 18 листопада
1976 року до 30 грудня 1993 року. 14 лютого 1974 року з ним
трапився нещасний випадок на виробництві та йому було встановлено ступінь
стійкої втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом
25%.              З 1974 року по 1 квітня
2001 року щомісячні виплати у відшкодування
шкоди проводило ЗАТ “КСК”, а з 1 квітня 2001 року по теперішній час - відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі (далі - Фонд). Неправильність
розрахунку сум у відшкодування шкоди полягає у тому, що              ЗАТ “КСК” невірно було
розраховано розмір відшкодування шкоди через
помилкове  застосування з 1 серпня 1994
року коефіцієнту підвищення тарифних ставок та посадових окладів 1,6 замість
1,69, а також не застосовували коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і
посадових окладів з 1 січня 1996 року - 2,0 та з              1 квітня 1997 року - 2,0.
Оскільки підприємством не було своєчасно і
вірно визначено розмір щомісячних виплат у відшкодування йому шкоди,
виникла заборгованість. ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити, стягнувши з Фонду заборгованість за щомісячними
страховими виплатами у відшкодування шкоди за період з 1 травня 2003
року по 1 травня 2006 року в сумі 10 159
грн. 48 коп., а також щомісячні страхові виплати в сумі 514 грн. 67 коп.
починаючи з 1 травня 2006 року до зміни обставин, що тягнуть їх перерахунок або
припинення відповідно до закону.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 6 лютого 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області від 6 червня 2007 року позов задоволено.
Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам у відшкодування шкоди за період з 1 травня
2003 року по 1 травня 2005 року в сумі
10 159 грн. 48 коп. Стягнуто з Фонду на користь ОСОБА_1 щомісячні
страхові виплати в сумі 514 грн. 67 коп. починаючи з 1 травня 2006 року до змін обставин, що тягнуть їх перерахунок або
припинення відповідно до закону.

У поданій касаційній скарзі Фонд
просить скасувати судові рішення та залишити позов без розгляду, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення
повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Оскаржені судові рішення не відповідають цим вимогам.

Відповідно до п. 28 Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної  працівникові  ушкодженням здоров'я, пов'язаної  з
виконанням  ним  трудових обов'язків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від  23  червня
1993 року № 472, перерахований або нарахований  розмір втраченого заробітку у перерахунку на
100 відсотків втрати професійної
працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи
протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний  календарний
місяць роботи.

Усупереч цьому, суди не дали оцінки розрахунку наведеному
у відзиві на позовну заяву (а.с. 44-45) про те, що з січня 1996 року заробітна
плата на підприємстві зменшилася на 17,03%, а з квітня 1997 року зросла тільки
на 11,16% (по структурному підрозділу позивача відповідно 4,95% і 8,35%) та
передчасно визначили, що заробітна плата на підприємстві підвищена за рахунок
збільшення тарифних ставок у 2,0 рази.

Змінюючи
розмір  щомісячних  виплат, суд як першої, так і  апеляційної інстанцій не перевірили, чи відбулося
фактичне підвищення заробітної плати на підприємстві, не з'ясували розмір
середнього заробітку за професією позивача на кожний момент підвищення тарифних
ставок протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний
календарний місяць роботи, унаслідок чого не визначилися з відповідністю розміру
суми відшкодування, нарахованої позивачу, граничним сумам середньої заробітної
плати.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущені
порушення норм  процесуального та
матеріального права, що призвело до неправильного вирішення  справи, постановлені у справі рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд  до
суду  першої  інстанції з підстав, передбачених                ч. 2  ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 6 лютого 2007 року
та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 червня 2007
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до  суду  першої
інстанції.

Ухвала
оскарженню  не  підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка