Справа № 22ц-513/2008
Головуючий у першій інстанції - Кулініч
Категорія - цивільна
Доповідач - Лакіза Г.П.
У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2008  року
м. Чернігів

А п е л я
ц і й н и й   с у д   Чернігівської   області

у складі:

головуючого -
судді:  Квача М.О.

суддів:                          Лакізи Г.П., Шемець
Н.В.

при
секретарі:              Вареник О.М.

за участі: відповідача ОСОБА_2.,
представника позивача Філіпенко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 23 січня 2008 року по справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства „Облтеплокомуненерго” до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за теплову енергію, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. і ОСОБА_2. просять
скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2008
року, яким задоволені позовні вимоги ВАТ „Облтеплокомуненерго” про стягнення
заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2005 р. по
31.08.2007 р. в сумі 1235,67 грн. таким чином: з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 стягнуто
солідарно 617,84 грн., з ОСОБА_1. і ОСОБА_2. стягнуто солідарно 344,23 грн. та
з ОСОБА_1. стягнуто 273,61 грн. заборгованості з теплопостачання; у
відшкодування понесених позивачем судових витрат стягнуто з ОСОБА_1. 9 грн., з
ОСОБА_2. - 6 грн., з ОСОБА_4 і ОСОБА_4 по 7,50 грн. з кожного; крім того
стягнуто судовий збір на користь держави з ОСОБА_1. - 15,30 грн., з ОСОБА_2. -
10,20 грн., з ОСОБА_4 і ОСОБА_4 по 12,20 грн. з кожного. ОСОБА_1. і ОСОБА_2.
просили ухвалити нове рішення, посилаючись на те, що вони в спірній квартирі не
проживають, оскільки їм в цьому перешкоджають ОСОБА_4 і ОСОБА_4, а тому
послугами з теплопостачання в цій квартирі не користуються; крім того, у 2005
році ОСОБА_1. сплатив всі комунальні борги, в тому числі і 2689,03 грн. за
теплопостачання, незважаючи на те, що ніколи не користувався цими послугами,
але суд цього не врахував; суд стягнув з ОСОБА_1. судові витрати по справі,
незважаючи на те, що він є інвалідом 2 групи.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2. апеляційну скаргу
підтримала.

По справі встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані 6 осіб: ОСОБА_1 - власник, його дружина ОСОБА_2, їх неповнолітня
дочка ОСОБА_5, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4та неповнолітній ОСОБА_6. Зазначена
обставина підтверджується копією особового рахунку на квартиру (а.с.4), та
визнається сторонами. За період з 01.08.2005 р. по 31.08.2007 р. надані
позивачем в цю квартиру послуги з теплопостачання не оплачені, і заборгованість
складає 1235,67 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунком та
довідкою про тарифи на комунальні послуги (а.с. 4, 7). Сума заборгованості
відповідачами не оспорювалась.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що відповідно до вимог ст.ст. 64, 66-68 Житлового кодексу
України, ст. 19 Закону України „Про теплопостачання” відповідачі ОСОБА_1.,
ОСОБА_2., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 несуть обов'язки по сплаті за надані в квартиру АДРЕСА_1
послуги з теплопостачання. З врахуванням того, що вказані особи не є членами
однієї родини, і що ОСОБА_2. в квартирі зареєстрована з 05.12.2006 р., суд
першої інстанції дійшов висновку про те, що половину заборгованості з
теплопостачання в сумі 617,84 грн. належить стягнути з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в
солідарному порядку, а половину заборгованості належить стягнути з ОСОБА_1. і
ОСОБА_2. таким чином: до 05.12.2006 року в сумі 273,61 грн. з ОСОБА_1., а решту
344,23 грн. - з ОСОБА_1. і ОСОБА_2. солідарно. Судові витрати, пов'язані з
розглядом справи, розподілені місцевим судом пропорційно до розміру задоволених
вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою
лише в частині, що стосується стягнення з інваліда 2 групи ОСОБА_1. судового
збору на користь держави, а в іншій частині апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в
обсягу, необхідному для правильного вирішення спору; відповідно до встановлених
обставин правильно визначено суть і характер правовідносини сторін та норми
матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги про те, що власник квартири
ОСОБА_1. та його дружина ОСОБА_2. в квартирі не проживають, послугами з
теплопостачання не користуються, а тому не зобов'язані брати участі в оплаті
таких послуг, не можна визнати обґрунтованими. Згідно ч.4 ст. 319 Цивільного
кодексу України, власність зобов'язує, тобто власність є підставою для
визначення, зокрема, приватно-правових обов'язків власника, в тому числі і по
належному утриманню власності, оплаті пов'язаних з цим послуг, а повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири
відповідно до ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу. Згідно вимог чинного
законодавства, комунальні послуги, що надається власникам квартир, оплачуються
за тарифами, затвердженими місцевими органами державної влади (ч. 2 ст. 14
Закону України „Про житлово-комунальні послуги”, ст. 66 Житлового кодексу
України). У разі відсутності у квартирі та будинку засобів обліку теплової
енергії плата за надані послуги з теплопостачання справляється з розрахунку
опалюваної площі, та не залежить від кількості мешканців квартири (пункт 21
Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 21 липня 2005 р. № 630).

Оплата ОСОБА_1. позивачу боргів з теплопостачання в
розмірі 2689,03 грн. за період до 01.08.2005 року не має правового значення для
вирішення даного спору про стягнення на користь позивача боргів з
теплопостачання за період після 01.08.2005 р.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є
обґрунтованою в частині, що стосується стягнення з відповідачів судового збору
на користь держави.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 30 грн.
судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.1);
державне мито при зверненні до суду позивачем сплачене не було відповідно до
рішення виконкому Чернігівської міської ради від 16.10.2007 р.№ 273
(а.с.8-зворот).

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору, він стягуються з відповідача в дохід
держави.

Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України, судові витрати
складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До
витрат, пов'язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення.

Суд першої інстанції правильно розподілив між
відповідачами понесені позивачем витрати на інформаційно-технічне забезпечення
в сумі 30 грн.: з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 по 7,50 грн. з кожного, з ОСОБА_1. - 9
грн., і з ОСОБА_2. - 6 грн. Згідно вимог ст. 81 та ч.1 ст. 88 ЦПК України
підстави для звільнення ОСОБА_1. від сплати на користь позивача понесених
останнім витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи,
відсутні.

Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК
України, до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри
судового збору, судовий збір сплачується у порядку і розмірах, встановлених
законодавством для державного мита. Враховуючи наведене та відповідно до
Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито”, розмір судового збору
по даній справі складає 51 грн. Оскільки з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 солідарно стягнута
половина суми заборгованості, з них належало стягнути по &frac14;
частині суми судового збору з кожного, тобто по 12,75
грн., в той час як суд стягнув з них по 12,20 грн. Частки ОСОБА_1. і ОСОБА_2. у
витратах по сплаті судового збору правильно визначені в сумі 15,30 та 10,20
грн. відповідно. Проте згідно п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України
„Про державне мито”, ОСОБА_1. як інвалід 2 групи звільняється від сплати
мита на користь держави. Враховуючи наведене, резолютивну частину
оскарженого судового рішення належить змінити в частині стягнення судового
збору на користь держави шляхом збільшення суми стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з
12,20 грн. з кожного, до 12,75 грн. з кожного, та шляхом виключення речення про
стягнення з ОСОБА_1. судового збору на користь держави в сумі 15,30 грн.

Керуючись ст.ст. 79, 81, 88, 303, 304, 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 Цивільного процесуального Кодексу України , апеляційний суд,
-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 січня 2008 року залишити
без змін, виключивши із резолютивної його частини речення „Стягнути з
ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 15,30 грн.” та збільшивши суми
стягнутого з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 судового збору на користь держави з 12,20 грн. з
кожного, до 12,75 грн. з кожного.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: