Справа № 22 Ц- 4034/2007р.                                                             Головуючий у 1 інстанції Коцюрба М.П.
Категорія 5                                                                                         Доповідач у 2 інстанції Яворський М.А
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 лютого  2008
року                                                                                           м.
Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого - судді :
Яворського М.А.

суддів:                              Оношко Г.М.,
Юровської Г.В.

при секретарі                   Гашицькому К.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
Київської області  матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою представника позивача по справі ОСОБА_1-
ОСОБА_2на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02
листопада 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_3,
ОСОБА_4про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2007 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, просила постановити рішення, яким визнати
недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки  площею 0.0786 га що знаходиться в АДРЕСА_1,
та який укладений 04 вересня 2004 року між відповідачами по справі ОСОБА_4 як
продавцем та ОСОБА_3 як покупцем.

Свої вимоги
позивачка мотивувала тим, що з відповідачем ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому
шлюбі з 04 серпня 1999 року. Під час шлюбу ними як подружжям за спільні кошти
11 березня 2002 року була придбана у гр.. ОСОБА_5, земельна ділянка  площею 0.1179 га.,  по АДРЕСА_1. 4 вересня 2004 року
відповідач  по справі ОСОБА_4 без її
згоди продав частину земельної ділянки - 0,0786 га. по АДРЕСА_1ОСОБА_3. Вважає,
що вказаний договір укладений з порушенням вимог ст.ст. 60, 65 СК України, а
тому відповідно до вимог ст.. 203  ч.1 ЦК
України просив даний договір купівлі земельної ділянки визнати недійсним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 02 листопада 2007 року  в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки по справі
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального законодавства, невідповідністю висновків суду
встановленим обставинам справи. Просить рішення суду скасувати та направити
справу на новий судом розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відповідно
до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог
п. 3 ч.1 ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України підставами
для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або
зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 4 серпня 1999 року
між позивачкою по справі ОСОБА_1 та відповідачем по справі ОСОБА_4 відділом
реєстрації актів цивільного стану м. Тирасполь, республіка Молдова
зареєстровано  шлюб. (а.с.7, 8).

11 березня 2002 року між
ОСОБА_5., якого представляла ОСОБА_1 згідно доручення та ОСОБА_4 було
уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_5. продав,
а ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею 0,1179 га в АДРЕСА_1

На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної
ділянки 26 березня 2004 року Києво-Святошинським районним відділом земельних
ресурсів ОСОБА_4  було видано Державний
акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.1179 га. (а.с.
11).

04.09.2004 року, згідно договору купівлі-продажу частини
земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського
районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 продав частину
земельної ділянки площею 0,0786 га по АДРЕСА_1ОСОБА_3 (а.с. 12).

Вирішуючи вказаний спір та, відмовляючи позивачці у
задоволенні позовних вимог суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позивачка по справі не довела суду, що при
укладенні спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки було порушено
норми законодавства. Такого висновку суд прийшов пославшись на матеріали надані
нотаріальною конторою, зокрема  заявою
ОСОБА_4 проте, що дану земельну ділянку він придбав особисто не перебуваючи в
зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відміткою про розірвання шлюбу
Шевченківським в/ЗАГС м. Києва від 25 листопада 1997 року за № 793 в паспорті
ОСОБА_4

Колегія  суддів
вважає зазначений висновок  суду першої
інстанції не обґрунтованим та не законним, а
висновок суду таким, що не відповідає матеріалам справи.

Так відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено рішенням суду 4 серпня
1999 року між позивачкою по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, яки
зареєстрований відділом РАЦС м. Тирасполь, РМ, (а.с. 7, 8).

Земельна ділянка площею 0,1179 га в АДРЕСА_1 була
придбана ОСОБА_4  під час шлюбу з
позивачкою , а саме 11 березня 2002 року у гр.. ОСОБА_5. (а.с. 10).

Відповідно до вимог ст. 22 КпШС України, який діяв на час
укладення вказаної угоди  майно,
нажите  подружжям  за
час  шлюбу, є його спільною
сумісною  власністю.  Кожен
з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим
майном.

Відповідно до вимог ст.  60 Сімейного
кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Оскільки позивачка звертаючись до суду із вказаним
позовом посилалася на те, що вказана земельна ділянка була придбана ОСОБА_4 під
час шлюбу з нею  за спільні кошти, і
відповідач при цьому не надав суду доказів, які б спростували дані доводи
позивачки, тому колегія суддів вважає, що дані доводи позивачки щодо спільної
сумісної власності на вказану земельну ділянку є обґрунтованими та
підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами: свідоцтвом про укладення
шлюбу (а.с. 7, 8) та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11 березня
2002 року (а.с.10).

Відповідно до
вимог ч.1, 3 ст.. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана
письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що  відповідач по справі ОСОБА_4 не отримавши
належним чином ( нотаріально засвідчену)
згоду позивачки продав 04 вересня 2004 року частину земельної
ділянки   площею 0.0786 га.  відповідачу ОСОБА_3 за 17300 грн., що
підтверджується відповідним  договором
купівлі-продажу. (а.с. 12).

Відповідно до вимог ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Згідно до ст.. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою
та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пленум Верховного суду України в п. 16 «д» Постанови №3
від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод
недійсними» роз'яснив, що при вирішенні питання про визнання угоди недійсною
судові необхідно враховувати таке: відсутність згоди другого (дружини) на
відчуження спільного майна може бути підставою для визнання недійсною угоди в
тому випадку, коли угода потребувала обов'язкового нотаріального посвідчення
(ст.23)  або судом встановлено, що
сторони (сторона) в угоді діяли недобросовісно.

За таких обставин коли відповідач по справі ОСОБА_4,
перебуваючи на моменту придбання земельної ділянки 11.03.2002 р. та її
відчуження 04.09.2004року в зареєстрованому шлюбі із позивачкою ОСОБА_1 не
отримав нотаріально засвідченої згоди на продаж частини земельної ділянки, що
вимагається відповідно до вимог ст.. 65 СК України,  при укладенні угоди умисно приховав факт
перебування в шлюбі тобто при укладення даного договору діяв недобросовісно,
тому вказаний правочин  суперечить  вимогам ст.. 60, 65 СК України, а через те згідно
до ст.. 203 ч.1, 215 ч.1 ЦК України повинен бути визнаний недійсним.

Відповідно
до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент
відшкодування.

Оскільки за
вказаним договором відповідач по справі ОСОБА_4
отримав від відповідача по справі ОСОБА_3 17300 грн. як вартість
проданої частини земельної ділянки що підтверджується п. 4 договору
купівлі-продажу земельної ділянки від 04 вересня 2004 року , тому вказані кошти
повинні бути повернуті відповідачу по справі ОСОБА_3

Враховуючи
викладені обставини колегія суддів приходить до висновку, що рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2007
року підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних
вимог, а саме задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 303, 309,
313-315, 317, 319 ЦПК України,  ст.. 60,
65 СК, 203 ч.1, 215 ч.1, 216  ЦК України
,  колегія суддів ,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачки
по справі ОСОБА_1- ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 02 листопада 2007 року скасувати.

Ухвалити нове рішення по вказаній справі : Позов
ОСОБА_1задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки  площею
0.0786 га., що знаходиться в АДРЕСА_1,
який укладений 04 вересня 2004 року між ОСОБА_4як продавцем та ОСОБА_3як
покупцем, та який посвідчений ОСОБА_6 приватним нотаріусом Києво-Святошинського
районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за
№4851.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4земельну ділянку
площею 0.0786 га., що знаходиться в АДРЕСА_1, бн.

Зобов'язати ОСОБА_4повернути ОСОБА_317300 грн. отриманих
ним як плату за продану земельну ділянку по договору від 04 вересня 2004
року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.

Головуючий :

Судді :