У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

2 квітня 2008
року                                                               м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого            Гнатенка А.В.,

суддів:                    Барсукової
В.М.,         Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І. ,        Данчука В.Г., -

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1доОСОБА_2про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_1.,
звернувшись до суду з указаним позовом, зазначав, що 6 червня 2005 року уклав з
відповідачем договір купівлі-продажу будівельного лісу та його доставки на
будівельний майданчик. На виконання умов договору він передав відповідачу 23500
грн., про що останній разом з водієм автомобіля «Камаз» ОСОБА_3., який повинен
був привезти будівельний ліс, написали розписку. У кінці червня - на початку
липня 2005 року відповідач частково виконав умови договору та завіз приблизно
10 куб. м лісу, після чого припинив виконувати взяті на себе зобов'язання і зник.

У зв'язку з цим він звернувся до
прокуратури із заявою про порушення кримінальної справи у відношенні ОСОБА_2. і
через деякий час справу було передано до Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в
Запорізькій області. Під час досудового слідства відповідач визнав свою вину у
невиконанні умов договору та зобов'язався їх виконати.

Унаслідок цього вони внесли зміни
до договору купівлі-продажу і продовжили його дію до 1 квітня 2006 року. За цим
договором відповідач зобов'язався передати йому 25 куб. м. дошки необрізної та
7,15 куб. м дошки обрізної на загальну суму 23 500 грн.

Проте відповідач умови договору в
строк не виконав, тобто доставив частину лісу, а решту - доставив лише 19
травня 2006 року.

Посилаючись на викладене, просив
стягнути з відповідача штраф за договором в сумі 23 500 грн. та 3% від суми
попередньої оплати за кожен день затримки поставки в сумі 34 545 грн., а всього
58 045 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 3 листопада 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 24 січня 2007 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь позивача 34 545 грн. процентів за
користування грошовими коштами та 10 000 грн. штрафу за порушення зобов'язання,
а всього 44 545 грн.

У поданій касаційній скарзі
ОСОБА_2. просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, районний суд виходив із того, що ОСОБА_2. має сплатити проценти за
користування чужими грошовими коштами та штраф за порушення виконання
зобов'язання, оскільки не виконав умови договору до 1 квітня 2006 року.

Проте з такими
висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У матеріалах
справи (а.с. 6) є договір купівлі-продажу, укладений 6 червня 2005 року між
ОСОБА_1., з одного боку, та ОСОБА_2. і ОСОБА_3., з другого боку. Цього ж дня
була складена розписка, згідно з якою ОСОБА_1. надав ОСОБА_2. та ОСОБА_3. 23
500 грн. (а.с. 7).

Незважаючи на
те, що договір купівлі-продажу та розписка були підписані ОСОБА_2. та ОСОБА_3.,
позивач заявив вимоги до ОСОБА_2., пославшись на ст. 541 ЦК України про
солідарне зобов'язання.

Суд у
порушення вимог ст. 213 ЦПК України, ст. 541 ЦК України, не залучив ОСОБА_3. до
участі в справі, а допитав його як свідка.

Зазначене
порушення є підставою для застосування ст. 338 ЦПК України та скасування
судових рішень.

Ухвалюючи
рішення про стягнення з ОСОБА_2. 44 545 грн., тобто значно більше суми, яку
заплатив позивач, суд у порушення ст. 213 ЦПК України не перевірив належним
чином заперечення ОСОБА_2. про те, що договір був складений та підписний
фактично в березні 2006 року, а не в червні 2005 року і виконати його до 1
квітня 2006 року було неможливо, що прострочення виконання зобов'язання на 49
днів було з поважних причин.

Крім того, суд
не обговорив питання про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що розмір
неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки порушення норм
матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення
справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргуОСОБА_2задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 3 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 24 січня 2007 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            А.В. Гнатенко

Судді:                                                                                        В.М. Барсукова

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук