Справа № 22ц-1524/2008
Головуючий у першій інстанції -
Категорія - цивільна
Доповідач - МАМОНОВА О.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

БОЙКО
О.В.,

суддів:

Мамонової
о.є., Лазоренка м.і.,

при секретарі:

коваленко
ю.в.

за участю:

ОСОБА_1, СЛІСАРЯ А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 липня 2008 року по
справі за позовом ОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” про
визнання невиконання умов договору та стягнення матеріальної і моральної шкоди,
-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 01 липня 2008 року скасувати і винести нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 липня 2008 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ВАТ „Укртелеком” про визнання невиконання
умов договору та стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при винесенні рішення, суд
не врахував те що, апелянт сплачував і користувався телефонним номером належним
чином, а те, що він знявся з реєстрації та переоформив квартиру не могло
вплинути на надання послуг ВАТ „Укртелеком”. Також апелянт зазначає, що суд не
дав оцінки листам ВАТ „Укртелеком” як доказу небажання виконувати зобов'язання
по договору. Як вказує апелянт,
підписавши договір він сподівався на пільги при користуванні телефонним
номером, але з'ясувалось, що існують правила та положення, які не включені до
умов договору і це, на думку апелянта, істотно змінює умови договору і
порушується п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів”.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ВАТ „Укртелеком” просить
відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 01 липня 2008 року залишити без змін, посилаючись на те, що
рішення є законним і обґрунтованим, судом виконані всі вимоги цивільного
судочинства, справу вирішено згідно із законом, рішення ухвалено на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених належними доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, який просив задовольнити
апеляційну скаргу, а рішення Деснянського районного суду          м. Чернігова скасувати і винести
рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, представника ВАТ „Укртелеком”,
який просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції
залишити без змін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

По справі встановлено, 30 березня 2004 року між ВАТ «Укртелеком» та ОСОБА_1
було укладено Типовий договір № 1666 про надання послуг електрозв'язку  за телефонним номером НОМЕР_1 за адресою:
АДРЕСА_1(а.с. 49 - 53).

05 квітня 2004 року ВАТ «Укртелеком» уклало з ОСОБА_1 договір № 146
гарантованого права на користування і розпорядження  телефонною лінією (а.с. 6), згідно якого
гарантувало абоненту (позивачу) збереження за ним прав користування і
розпорядження телефонним номером НОМЕР_1, а саме:

передати телефон в розпорядження підприємства зв'язку для позачергової
установки його за новою адресою в межах місцевої телефонної мережі при
наявності технічної можливості. При відсутності технічної можливості за
абонентом зберігається право першочергової установки телефону за новим місцем
проживання;

передати (продати) абонемент іншій фізичній особі в зоні дії телефонної
станції при наявності технічної можливості з обов'язковим переоформленням
договору через абонентську дільницю «Підприємства зв'язку»;

та інше.

12 травня 2006 року ОСОБА_1 подарував квартиру АДРЕСА_1 та 10.08.2006 року
знявся з реєстрації за даною адресою (а.с. 57).

Центр телекомунікаційних послуг ЧФ ВАТ «Укртелеком» 20 лютого 2007 року
ОСОБА_1  направив листа про припинення
надання телекомунікаційних послуг за тел. НОМЕР_1 в зв'язку з порушенням
п. 61 Правил про надання та отримання телекомунікаційних послуг та п. 3.2.6
Типового договору про надання послуг електрозв'язку ( у місячний термін
повідомляти підприємство зв'язку про свій визд із квартири, продаж телефонізованої
квартири, про призначення нової особи, відповідальної за телефон, зміну назви
або розрахункового рахунка організації тощо) та попередило, що у разі його
неявки до 10.03.2007 року Типовий договір
надання послуг електрозв'язку  та
Угода гарантованого права на встановлення, користування і розпорядження
телефонною лінією громадянином будуть
розірвані.

Як вбачається з оглянутої в судовому
засіданні картки обліку особистого прийому громадян директором Чернігівської
філії ВАТ «Укртелеком», що відбувався 26.02.2007 року, ОСОБА_1 звертався з
питання переоформлення телефону з правом розпорядження (передача права
розпорядження) і в своїй заяві від 30.05.2007 року (а.с. 12)  він підтвердив, що просив ВАТ «Укртелеком»
взяти тел. НОМЕР_1 в своє розпорядження, а за новою адресою реєстрації
(АДРЕСА_2) підключити інший телефоний номер.

На дане звернення 15 березня 2007
року ВАТ «Укртелеком» надало відповідь (а.с. 8), з якої вбачається, що
встановити телефон НОМЕР_1 за новою адресою реєстрації ОСОБА_1 немає технічних
можливостей.

ВАТ
«Укртелеком» забрав телефон НОМЕР_1 в своє розпорядження та передав його
в користування ОСОБА_2 згідно її заяви від 15.02.2007 року (а.с. 58).

Із викладеного та матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_1 в своїх заявах (а.с. 9, 12) просив забрати телефон
НОМЕР_1 в розпорядження ВАТ «Укртелеком», а йому безоплатно телефонізувати  квартиру АДРЕСА_2, про надання йому
можливості скористатися іншими правами, що передбачені договором № 146 (а.с.
6), в тому числі передати іншій фізичній особі, ОСОБА_1 не просив.

Таким чином, будь-яких порушень умов договору № 146 з боку ВАТ «Укртелеком»
в судовому засіданні не встановлено, оскільки умовами договору не передбачено
право абонента на безоплатне встановлення телефону за новою адресою в разі
передачі телефону в розпорядження підприємства зв'язку і при відсутності технічної
можливості його установки, передбачено тільки
право на першочергову установку телефону.

За викладених обставин, вимоги позивача про визнання ВАТ «Укртелеком»
таким, що не виконало умови договору № 146 задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 5 Положення про залучення підприємствами зв'язку коштів
підприємств, організацій  і громадян для
розвитку телефонних мереж, затвердженого наказом Мінзв'язку України від 16
вересня 1994 року № 136 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29
вересня 2004 року за № 231/441, договір на гарантоване право користування
абонентською телефонною лінією може бути укладено з  громадянином тільки за однією адресою в межах
одного населеного пункту.

Враховуючи вищезазначені положення, а також те, що ОСОБА_1 змінив своє
місце проживання, телефон НОМЕР_1 переданий ним у розпорядження ВАТ
«Укртелеком», договір № 146 гарантованого права на користування і розпорядження
телефонною лінією громадянином фактично припинив свою дію, а тому  підстави для задоволення позовних вимог про
його розірвання відсутні.

Вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7000 грн. є
безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки пунктом 1
частини 1 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» , на який
посилається позивач як на підставу її відшкодування, передбачена
відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених  ч. 1 ст. 8 (у разі виявлення протягом
встановленого гарантійного строку недоліків) і ч. 3  ст. 10 (у разі виявлення недоліків  у виконаній роботі (наданій послузі)) цього
Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли
на час придбання цієї продукції, тобто до спірних правовідносин зазначена норма
не може бути застосована.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення
рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження позивача, що відповідачем
порушуються його права як споживача є необґрунтованими і не підтверджуються
жодними доказами.

В судовому засіданні не встановлено
передбачених законом підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем
в судовому засіданні не доведено факт заподіяння моральної шкоди та вини
відповідача в цьому, не визначено в чому полягає завдана моральна шкода та з
яких міркувань він виходив, визначаючи розмір завданої йому шкоди і якими
доказами це підтверджується.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків суду першої інстанції про необґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1 та не містять передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Апеляційним судом не встановлено
таких порушень місцевим судом норм матеріального і процесуального права, що
призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору між сторонами або
таких, що тягнуть за собою безумне скасування судового рішення, а тому
відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно
відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304,  п. 1 ч. 1
ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 липня 2008 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: