Справа № 22Ц - 2137/2008 р.
Головуючий  у 1-й інстанції Лисюк
Доповідач в 2-й інстанції Поліщук М.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем             України.

17 червня
2008 року    колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого -
судді Антоненко В.І.,

суддів:  Касьяненко Л.І., Поліщука
М.А.,

при секретарі  Рудзінській А.С.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою  ОСОБА_1на  рішення
Баришівського районного суду Київської області від 25  березня
2008 року у справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, третя особа: садове
товариство «Березовий гай» про визнання права власності на 12 частину будинку.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у
справі,  перевіривши матеріали цивільної
справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У
вересні 2007 року ОСОБА_2. звернулась в суд із вказаним позовом, просила
визнати за нею право власності на 12 частину житлового будинку, який
знаходиться на території садового товариства «Березовий гай»в АДРЕСА_1

Позовні
вимоги обгрунтовувала тим, що вказаний будинок був збудований спільно  із відповідачем  за час проживання  з  ним
у фактичних  шлюбних відносинах однією
сім'єю.

Рішенням
Баришівського районного суду Київської області від 25  березня
2008 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2право власності на 12
частину  житлового будинку, який
знаходиться на території садового товариства «Березовий гай»в АДРЕСА_1

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
рішення суду скасувати, провадження у справі
закрити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і
процесуального  права.

Перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає   частковому задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення про задоволення  позову,  суд виходив із того, що в судовому засіданні
доведено, що будинок на земельній АДРЕСА_1був збудований спільною працею сторін
по справі, які проживали у фактичних шлюбних відносинах.

Проте погодитись із вказаними висновками не можна,
оскільки вони не відповідають обставинам справи і судом до вказаних
правовідносин  неправильно застосовано
норми матеріального права.

Судом  першої
інстанції встановлено і не оспорюються сторонами наступні обставини.

ОСОБА_2. і  ОСОБА_1
проживали в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 1976 року по 11 листопада 1992
року, коли шлюб між ними було розірвано рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва.

11.07.1990 року ОСОБА_1 прийнято  в члени садового товариства «Березовий
гай» та  виділено  земельну ділянку  за НОМЕР_1 площею 0,06га. До складу членів
сім'ї садовода ввійшла  також ОСОБА_2.

10.12.1992року рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва, яке є чинним, за позовом ОСОБА_2.
до  ОСОБА_1  розділене майно, нажите подружжям за час
сумісного проживання у шлюбі. Земельна ділянка в садовому товаристві «Березовий
гай» не  входила до складу поділеного між
подружжям майна.

Позивачка
доказувала, що після  розірвання шлюбу
вони продовжували проживати із відповідачем
у  фактичному шлюбі до 2003року  і за цей час
спільною  працею і коштами
збудували будинок.

За змістом  статей
16 і 17 Закону  України «Про
власність»  право спільної сумісної
власності на жилий будинок виникає у подружжя, коли будівництво велося
подружжям у період шлюбу. Якщо будівництво жилого будинку велося за рахунок
спільної праці членів сім'ї, то жилий будинок також стає їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між членами сім'ї.
Інші особи, які брали участь у будівництві жилого будинку не на підставі угоди
про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, мають право
вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат
на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Відповідно до
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених  статтею 61 цього Кодексу.

З врахуванням
вказаних вимог закону та обставин, встановлених при апеляційному розгляді
справи,  колегія суддів вважає, що
позовні вимоги є недоведеними.

Так, згідно ч.2
ст.331 ЦК України  право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає  з моменту  завершення будівництва (створення майна).

Якщо  право власності на нерухоме майно відповідно
до закону  підлягає державній реєстрації,
право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Із матеріалів
справи вбачається, що будинок, розташований на земельній ділянціНОМЕР_1  садового товариства «Березовий гай» в
с.Лук'янівка  Баришівського району
Київської області незакінчений будівництвом
і  у відповідача  відсутнє право власності на   вказаний будинок.

За змістом  ст.ст.105,105-1 ЦК України ( в редакції 1963
року), чинної на час виникнення спірних правовідносин,  за відсутності  належно затвердженого проекту, дозволу  на  будівництво  сторони не могли набути право власності на
самовільно збудовану споруду.

За таких
обставин відсутній предмет спору, за вирішенням якого позивачка звернулась до
суду.

З доводів
апеляційної скарги вбачається, що 14.07.2005року ОСОБА_1  отримав Державний акт на право власності на
земельну ділянку,  розташовану в садовому
товаристві «Березовий гай» в с.Лук'янівка
Баришівського району.

Недоведеними
відповідно до вимог ст.60 ЦПК України є
доводи позивача про проживання у фактичному шлюбі із відповідачем з 1992
року до 2003року  та придбання нею
будівельних матеріалів для будівництва садового будинку в садовому товаристві
«Березовий гай».

Обґрунтованими  також є
доводи апеляційної скарги  про
безпідставність позовних вимог в зв'язку із спливом позовної давності, так як
висновок суду про те, що    право  власності позивачки  порушене
з  2003року  є необґрунтованим. Відносини сторін по
створенню спільної власності закінчились в 1992році, коли рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва між ними було розділене майно, нажите
за час  сумісного проживання у
шлюбі.

До вказаних правовідносин суд помилково застосував
положення ст.22 КПШС України(в редакції 1970 року).

Оскільки при апеляційному  встановлено
недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав
встановленими,  висновки суду не
відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми
матеріального  права,  то відповідно до ст.309 ЦПК України  рішення суду підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення, яким у задоволенні
позову відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись
ст.ст.303,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1задовольнити.

Рішення   Баришівського районного суду Київської
області від 25  березня  2008 року скасувати і ухвалити нове рішення:

В
задоволенні позову ОСОБА_2до ОСОБА_1, третя особа: садове товариство «Березовий
гай» про визнання права власності на 12 частину будинку  відмовити.

Рішення  набирає законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання  нею законної
сили.

Головуючий

Судді