НазваниеУказательНазваниеУказатель                            Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді :                        Барашкова В.В.                                                                        за
участю секретаря :                                      Шевчук
І.Ю.

сторін та представників сторін: ОСОБА_1-позивачки,
ОСОБА_2-третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача,
відповідачки- ОСОБА_3, представника відповідача-ОСОБА_4

адвокатів : ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні
позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідача ВАТ «Банк Універсальний» про розірвання договору
довічного утримання,  визнання права на
спадкове майно та визнання недійсними договорів купівлі-продажу,  усунення перешкод у здійснення права,
суд ,-

встановив:

ОСОБА_9
звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_7 про розірвання договору
довічного утримання.

Ухвалою суду від 20.11.2006 року залучено до участі у
справі  як правонаступника померлого
позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 28.03.2007 року до участі в справі в
якості співвідповідача залучено ОСОБА_8.

Ухвалою суду від 11.05.2007 року до участі у справі в
якості  третьої особи без самостійних
вимог на стороні позивачки залучено ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 27.12.2007 року  до участі в справі в якості третьої особи без
самостійних вимог на стороні відповідача залучено ВАТ «Банк Універсальний».

Під час провадження по справі позивачкою неодноразово
уточнювалися позовні вимоги і в остаточному просила суд розірвати договір
довічного утримання,  визнати право на
спадкове майно, визнати недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна
та  усунути перешкоди у здійсненні права
власності.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 Позов підтримала в
повному обсязі з мотивів зазначених в ньому.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги вважав підставними, окрім позовної
вимоги про визнання права власності на будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, оскільки
вважає, що вищевказаний будинок має належати йому та ОСОБА_1 порівну, як
спадкоємцям після смерті ОСОБА_9

В  судовому  засіданні відповідачка ОСОБА_3 та її
представник    пред'явлений до неї позов
не визнали, просили відмовити в його задоволенні, вважаючи даний позов безпідставним.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_7 та  ОСОБА_8, не з'являлись з невідомих суду
причин, хоч про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про
причини неявки суд не повідомили. При цьому відповідач ОСОБА_7 подав до суду
заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову за
безпідставністю позовних вимог.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача
ВАТ «Банк Універсальний» в судове засідання не заявилось в судове засідання та
не повідомило суд про згоду на участь у справі.

Крім пояснень сторін судом також досліджено такі докази.

Свідок ОСОБА_10 суду підтвердив, що знає позивачку по
даній справі вже багато років. Йому відомо, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_9 і
спільно добудовували будинок по АДРЕСА_1, хоча в шлюбі вони офіційно не
перебували. Він був присутній при розмові покійного ОСОБА_9 із своїм
племінником ОСОБА_7 і просив останнього повернути документи на спірний будинок.
Він стверджує, що ОСОБА_7 ніколи не жив із своїм дядьком, ніколи йому не допомагав.
ОСОБА_9 доглядала та хоронила його дружина ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_11 суду підтвердив, що ОСОБА_1 та покійного
ОСОБА_9 вона знала дуже давно. З 1979 по 1984 р. вона жила у них на квартирі і
знала їх як чоловіка та жінку. Їй відомо про те, що покійний ОСОБА_9 був
написав заповіт на свого племінника ОСОБА_7. Пізніше ОСОБА_9 говорив про те, що
ОСОБА_7 викрав у нього документи і оформив договір довічного утримання  на себе. Вона часто заходила  провідувати
ОСОБА_9, оскільки останній був онкохворий. За ним доглядала його дружина
ОСОБА_1, а племінника ОСОБА_7  вона
ніколи не бачила.  Також їй відомо про
те, що ОСОБА_9 мав намір звертатися до суду
з позовом до ОСОБА_7 про розірвання договору довічного утримання,
оскільки останній його не доглядає. Крім того їй відомо, що після смерті  ОСОБА_9 ОСОБА_7 вигнав ОСОБА_1 із спірного
житла.

Свідок ОСОБА_12, суду підтвердив, що ОСОБА_1 та покійного
ОСОБА_9 знає дуже давно десь приблизно 30 років, вони були його друзями.
Проживали вони по АДРЕСА_1 вели спільне господарство, добудовували будинок,
хоча офіційно в зареєстрованому шлюбі не перебували. Зі слів покійного  ОСОБА_9 йому відомо, що ОСОБА_7 його
племінник  приходив до нього щоб останній
написав на нього заповіт, а він в свою чергу буде його доглядати.  Але замість заповіту ОСОБА_7 дав підписати
своєму дядькові договір довічного утримання. Однак за покійним ОСОБА_9
доглядала його дружина ОСОБА_1 і хоронила останнього.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що з 2003 року проживав у
ОСОБА_1 та ОСОБА_9 як  квартирант і знав
їх як подружжя. ОСОБА_7  він теж знав,
останній інколи приходив до свого дядька. Він стверджує, що ОСОБА_9 весь час
доглядала його дружина  ОСОБА_1. Також
йому відомо  зі слів покійного
ОСОБА_9  проте, що ОСОБА_7 викрав у нього
документи.

З тексту договору довічного утримання від 27 липня 2004
року вбачається, що ОСОБА_7 набув у власність будинковолодіння в АДРЕСА_1 та
зобов'язувався здійснювати догляд довічно за ОСОБА_9 (а.с.5)

Договір купівлі-продажу від 19.12.2006 року, укладений
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджує, що ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купив
будинковолодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.71 ).

Договір купівлі-продажу від 06.03.2007 року, укладений
між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 підтверджує, що на даний час будинковолодіння
розташоване за адресою АДРЕСА_1 належить відповідачці ОСОБА_3 (а.с.72).

Заповіт, складений ОСОБА_9 від 28.07.2006 року (а.с. 34),
підтверджує правомірність вимог ОСОБА_1, як правонаступника прав і обов'язків
після відкриття спадщини ОСОБА_9

Довідки ЖЕО № 8 02.10.2006 року (а.с.30), Міської
клінічної лікарні №1 від 30.10.2006 року( а.с. 31), товарний чек №3 від
ІНФОРМАЦІЯ_1, виданий СПД ОСОБА_14 позивачці, товарний чек №5 від ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.33) підтверджують як факт фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_1 та
ОСОБА_9, так і факт прийняття позивачкою спадщини.

Заяви ОСОБА_7 (а.с. 15-17,19,20), підтверджують той факт,
що відповідачу було відом про існування судового провадження про розірвання
договору довічного утримання.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків,
дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60, 61 ЦПК України
суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених
вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази
повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування,
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно до ст. ст. 744, 755 ЦК України,  за  договором
довічного  утримання (догляду)
одна сторона (відчужувач)  передає  другій
стороні  (набувачеві)  у
власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно
або рухоме  майно,  яке
має  значну  цінність,
взамін  чого  набувач зобов'язується   забезпечувати  відчужувача
утриманням  та  (або) доглядом довічно. Договір довічного
утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу
відчужувача або третьої особи,  на
користь  якої він  був
укладений,  у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини .

Досліджені судом докази підтверджують, що 27.07.2004 року
між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було укладено договір довічного утримання, посвідчений
державним нотаріусом Андрусяк К.Ф., зареєстрований в реєстрі за № 4-1827
(а.с.5), відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_7 набув право власності на
будинковолодіння за адресою                               АДРЕСА_1 (а.с.6)
та зобов'язувався надавати ОСОБА_9 довічне утримання, як то, надання права
довічного проживання в будинковолодінні з користуванням всіма господарськими
будівлями та спорудами; оплата комунальних послуг та інших платежів за
будинковолодіння; забезпечення щоденним 3-разовим харчуванням; забезпечення
лікарськими засобами та медичною допомогою; забезпечення придатним для носіння
одягом та взуттям. Проте взяті на себе зобов'язання за договором по довічному
утриманню відповідач ОСОБА_7 не виконував, що підтверджується зібраними по
справі доказами, зокрема поясненнями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_11,
ОСОБА_10.

Диспозиціями ст. ст. 610, 611, ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов,
визначених  змістом  зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 756 ЦК України
передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у
зв'язку з невиконанням або  неналежним  виконанням
набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на
майно,   яке   було
ним  передане, і має право
вимагати його повернення.

Таким чином, систематичне невиконання взятих на себе
набувачем ОСОБА_7 зобов'язань за договором довічного утримання від 27.07.2004
року. є підставою для його розірвання. Така вимога була заявлена покійним
ОСОБА_9 і в послідуючому підтримана його правонаступником ОСОБА_1.

Згідно до ст.
ст. 215, 216 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах,  встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин). Недійсний  правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі  недійсності
правочину  кожна  із
сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину, а
в  разі  неможливості такого повернення,  зокрема тоді, коли одержане полягає  у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Під час
провадження по справі ОСОБА_7, на підставі договору-купівлі продажу від
19.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_15, реєстровий № Д-533
(а.с.71), здійснив відчуження спірного будинковолодіння на користь ОСОБА_8,
який в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_16, реєстровий № 256, відчужив спірне будинковолодіння
ОСОБА_3 Але оскільки договір довічного утримання укладений між ОСОБА_9 та
ОСОБА_7  слід розірвати, повернувши
сторони в попередній стан, тобто позбавити ОСОБА_7 права власності на спірне
будинковолодіння, то укладені ним в послідуючому договори купівлі-продажу
будинковолодіння теж слід визнати недійсними.

Досліджені докази підтверджують, що позивачка ОСОБА_1 з
1971 року проживала разом з ОСОБА_9, вели спільне господарство, приймала участь
в будівництві спірного будинковолодіння та витратах по його утриманню,
здійснювали догляд один одного (а.с.32), тобто перебували у фактичних шлюбних
стосунках (а.с.31). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, про що 19.09.2006 року в книзі
реєстрації актів про смерть Відділу РАЦС Івано-Франківського міського управління
юстиції проведений запис № 1510 (а. с. 9, 10). Відповідно до заповіту від
28.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_17, реєстровий № 1550,
(а.с. 11) все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не
складалось, і все, що йому буде належати і на що він матиме право,  ОСОБА_9 заповів ОСОБА_1 котра проживала з ним
як до так і зразу ж після його смерті у вказаному будинковолодінні.

Диспозиціями ст. ст. 1216-1218, 1223 ЦК України
визначено, що спадкуванням  є  перехід прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка  померла  (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До  складу
спадщини  входять  усі права та обов'язки, що належали  спадкодавцеві
на  момент  відкриття спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті

З огляду на
вищевказане, суд приходить до висновку, що після відкриття спадщини померлого
ОСОБА_9 , ОСОБА_1 вчинивши дії, що засвідчують намір на прийняття спадщини
померлого, як то, організація та проведення поховання, що підтверджується
платіжними документами (а.с.33), реалізація права на цивільно - процесуальне
правонаступництво в даному судовому провадженні, звернення в нотаріальну
контору з заявою про прийняття спадщини, проживання у спірному будинкволодіння
після смерті спадкодавця.

Таким чином, позовна вимога про визнання права власності
на спірне будинковолодіння  за ОСОБА_1 в
порядку спадкування за заповітом  також
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник  майна
має  право  вимагати
усунення  перешкод у здійсненні
ним права користування та розпоряджання своїм майном

Суд встановив, що в березні 2007 року позивачка
перебувала на стаціонарному лікуванні. Після одуження та виписки з лікувального
закладу ОСОБА_1 не змогла повернутись на проживання до спірного
будинковолодіння, оскільки в ньому проводила ремонт відповідачка ОСОБА_3.

Таким чином, визнання судом за позивачкою право власності
на спірне будинковолодіння в порядку спадкування наділяє її всім обсягом прав і
обов'язків стосовно належного майна, визначених законодавцем, в тому числі і
правом вимагати усунення перешкод у здійсененні права власності.

Виходячи з
наведенного та керуючись ст.ст. 215, 216, 391,
ЦК України, ст.ст. 36, 208, 209, 212-215, 218, 224-232 ЦПК України, суд,
-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задоволити.

Розірвати
договір довічного утримання від 27.07.2004 року, укладений між ОСОБА_9 та
ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Андрусяк К.Ф., зарестрований в
реєстрі за № 4-1828.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння
-житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за адресою АДРЕСА_1,
від 19.12.2006 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_15, зареєстрований в реєстрі за № д-533.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 80601,00 грн.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу
домоволодіння-житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями за
адресою АДРЕСА_1, від 06.03.2007 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_16, зареєстрований в реєстрі за № 256.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 84632,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування
за заповітом на будинковолодіння - житловий будинок з господарськими спорудами
та будівлями за адресою АДРЕСА_1

Зобовязати ОСОБА_3 звільнити займане нею будинковолодіння
- житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою
АДРЕСА_1.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду
до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення, апеляційна скарга  на рішення подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви на апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

У разі подання заяви
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя :
Барашков В.В.

Копія вірна