У Х В А Л А  І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

1 квітня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Лихути Л.М., Сеніна
Ю.Л., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до
військової частини 1493 про відшкодування моральної шкоди, за касаційною
скаргою військової частини 1493 на рішення Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 14 грудня 2006 року та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 20 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2006 року ОСОБА_1. звернувся в суд із позовом до військової частини 1493 про відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 17 листопада 2005 року
сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_2. -
військовослужбовець військової частини 1493 - водій-патрульний 9-ї прикордонної
застави прикордонної комендатури “Ужгород” Чопського прикордонного загону
Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України,
рядовий за контрактом, здійснив наїзд на пішохода - ОСОБА_3 . (його рідного брата), внаслідок чого останній помер.

Вироком військового місцевого суду Ужгородського
гарнізону від             20 лютого 2006
року ОСОБА_2.
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.

Посилаючись на те, що смертю брата
йому завдано моральну шкоду, просив на її відшкодування стягнути з відповідача
100 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня
2006 року позовні вимоги ОСОБА_1.
задоволені частково: стягнуто з військової частини 1493 на його користь 80 000
грн. на відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20
червня 2007 року рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 14 грудня 2006 року змінено: стягнуто з військової
частини 1493 на користь ОСОБА_1. 25 000
грн. на відшкодування моральної шкоди, в решті рішення суду першої інстанції
залишено без зміни.

У касаційній скарзі військова частина 1493 просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332, 336, 337
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу військової частини
1493 відхилити.

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2006 року та рішення
апеляційного суду Закарпатської області від 20 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.І. Охрімчук

Л.М. Лихута  Ю.Л. Сенін