У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 березня 2008 року                                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                                                             Косенка
В.Й.,

суддів:                                                                      Данчука В.Г., Костенка А.В., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом Державного підприємства “Санаторій Алуштинський” до ОСОБА_1про усунення
перешкод в користуванні спальним корпусом, за касаційною скаргою Державного
підприємства “Санаторій Алуштинський” на ухвалу апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 15 серпня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року директор Державного підприємства
“Санаторій Алуштинський” звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1про усунення
перешкод у користуванні спальним корпусом мотивуючи тим, що ОСОБА_1була
прийнята в ДП “Санаторій Алуштинський” на посаду прибиральниці 1.06.2003 року.
Раніше вона знаходилась у трудових відносинах з Центральним військовим
санаторієм Алуштинської філії центру (ТКіР “Крим”) (далі - Військовий
санаторій), але була звільнена у зв'язку з його ліквідацією.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України
від 12.03.2003 року №131-р., ДП “Санаторій Алуштинський” був переданий цілісним
майновим комплексом Державному управлінню справами Президента.

Розпорядженням керівника Державного управління справами
від 15.04.2003 року № 193 було створено на базі Військового санаторію Державне
підприємство “Санаторій Алуштинський”, яке не є його правонаступником, передано
державне майно в господарське ведення.

При функціонуванні Військового санаторію, у зв'язку з
обмеженим будівництвом, і великою чергою на отримання житла в гуртожиток
підприємства по АДРЕСА_1, співробітників санаторію, на період роботи в літній
період тимчасово розміщували в спальні корпуси, призначені для мешкання
відпочиваючих.

Корпус 8, в якому відповідачка займає АДРЕСА_1, є
спальною, і призначена для розміщення прибуваючих на оздоровлення
відпочиваючих. Даний корпус не відповідає вимогам, встановленим ст. 118, 127 ЖК
України, тобто не має статусу службового приміщення або гуртожитку, не є також
і житловим фондом. Відповідачка займає приміщення без будь-яких правових
підстав - немає ордеру на вселення в кімнату корпусу, тоді як ордер є єдиною
підставою на вселення.

Крім того відповідачка зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою адресно-довідкового бюро               м. Алушта і дана квартира їй
належить на праві власності. Для досудового врегулювання ОСОБА_1 було
запропоноване в добровільному порядку звільнити АДРЕСА_1, що підтверджується
листом вих. 485 від 2.08.2006 року, але згідно акту від 23.08.2006 р., кімната
не звільнена і використовується відповідачкою для здачі в найом стороннім
громадянам.

Мешкання сторонніх осіб в спальному корпусі вабить
додаткові витрати на обслуговування корпусу, зменшує кількість койко-місць
санаторію, робить неможливим виконання фінансово-економічного плану, і
санаторій вимушено зазнає збитки.

Рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 25
грудня 2006 року позов Державного підприємства “Санаторій Алуштинський” -
задоволено. Постановлено виселити ОСОБА_1з АДРЕСА_1, територія ДП “Санаторій
Алуштинський”, без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
15 серпня 2007 року указане рішення суду першої інстанції скасовано, а справу
направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду апеляційної
інстанції, Державне підприємство “Санаторій Алуштинський” подало  до Верховного Суду України касаційну скаргу,
в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права
та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Касаційна скарга Державного підприємства “Санаторій
Алуштинський” підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення може бути лише неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Статтями 338-341 ЦПК України передбачено
випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали
справи не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального й процесуального права, а отже, відсутні підстави для скасування
постановленого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись статтями 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства “Санаторій
Алуштинський”  відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
15 серпня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий                                                                                           В.Й. Косенко

Судді:                                                                                   В.Г.
Данчук

А.В.
Костенко