Справа
№22Ц-1368/2008р.                                                          Головуючий
у 1 інстанції Биба Ю.В.
2 інстанції Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28
березня 2008 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого    Приходька К.П.,

суддів               Даценко Л.М., Яворського
М.А.,

при
секретарі   Рудзінської А.С.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від
31 січня 2008 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2про
визнання права власності на земельну ділянку,

встановила:

у жовтні 2007 року позивачка
звернулася до суду із позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 березня та
26 квітня 2006 року вона, згідно договорів купівлі - продажу, купила у
відповідача по справі та його сестри ОСОБА_3 житловий будинок розташований за
адресою: АДРЕСА_1

Згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 07 лютого 2006 року відповідач успадкував, після смерті
матері, земельну ділянку у розмірі 0,57га., розташованої на території с
Зеленьки, Зеленьківської сільської ради, призначення якої - обслуговування
житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, склад угідь:
сільськогосподарських угідь - 0,50, з них ріллі - 0,46, багаторічних насаджень
- 0,04, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,07. Державний акт на право
власності на земельну ділянку у відповідача на момент укладення договору
купівлі - продажу будинку був відсутній.

Під час
купівлі - продажу будинку між позивачкою та відповідачем була домовленість про
те, що останній укладе з позивачкою договір купівлі - продажу земельної ділянки
після отримання державного акту про право власності на земельну ділянку.

Відповідач
звернувся до відповідного відділу земельних ресурсів з заявою про оформлення державного
акт про право власності на земельну ділянку, але до цього часу його не отримав.

Позивачка
вважає, що відповідач у відповідності з вимогами п.а) ч.1 ст.140 Земельного
Кодексу України припинив своє право власності на земельну ділянку оскільки добровільно
відмовився від права власності на неї, а тому у відповідності з вимогами ч.1
ст.120 Земельного Кодексу України до неї перейшло право власності на земельну
ділянку на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку.

Позивачка
просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку розташовану за
адресою: АДРЕСА_1

Рішенням
суду від 31 січня 2008 року у задоволені позову, відмовлено.

Позивачкою
подана апеляційна скарга на рішення суду в якій вона просить рішення суду
скасувати і постановити нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги
посилаючись на те, що рішення суду постановлене на неповно з'ясованих
обставинах, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з
того, що доказом договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки може бути
лише належним чином укладений договір купівлі - продажу вказаної земельної
ділянки.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можливо погодитися
виходячи із наступних підстав.

У
відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним воно вважається тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим - у
разі ухвалення його на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно
до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування
норм матеріального право або порушення норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 28 березня та 26 квітня 2006 року позивачка, згідно
договорів купівлі - продажу, купила у відповідача по справі та його сестри ОСОБА_3
житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1

Згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 07 лютого 2006 року відповідач ОСОБА_2 успадкував,
після смерті матері, земельну ділянку у розмірі 0,57га., розташованої на
території с Зеленьки, Зеленьківської сільської ради, призначення якої -
обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства,
склад угідь: сільськогосподарських угідь - 0,50, з них ріллі - 0,46,
багаторічних насаджень - 0,04, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,07.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку у відповідача на момент укладення договору купівлі - продажу
будинку був відсутній.

У
відповідності з вимогами ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України ( в редакції від
01 січня 2002 року) при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі
цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Статтею
377 Цивільного Кодексу України від 01 січня 2004 року встановлено, що до особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності
на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо
договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Пленум
Верховного Суду України в своїй постанові 16 квітня 2004 року за №7 в п.18
роз'яснив, що, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або
споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право
власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком,
будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Позивачка
звернулася до суду із позовом в якому просила визнати за нею право власності на
всю спірну земельну ділянку.

У
відповідності з вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках встановлених цим
кодексом.

Судом
першої інстанції залишені поза увагою вимоги вище зазначених законів та
роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, не з'ясовано у відповідності з
вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України у позивачки чи ставить вона питання про визнання
за нею права власності на всю спірну земельну ділянку чи на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на
частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

У відповідності з п.5 ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув не всі
вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового
рішення судом першої інстанції.

Колегія
суддів вважає, що за таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час
нового розгляду справи необхідно з'ясувати у позивачки чи ставить вона питання
про визнання за нею права власності на всю спірну земельну ділянку чи на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування, зібраним по справі доказам дати належну оцінку та постановити
по справі рішення відповідно до вимог закону.

На
підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,311,313,314,315,317 ЦПК України
колегія,

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Скасувати
рішення Миронівського районного суду Київської області від 31 січня 2008 року,
справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим складом.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -