Справа 22ц -917/ 2008 р.            Головуючий в 1-ій інстанції Білоус
Категорія цивільна.                    Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 червня 2008 року.              Апеляційний суд Чернігівської
області

в складі : головуючого - судді Бойко О.В.,

суддів Смаглюк Р.І., Мамонової
О.Є.,

при секретарі Штупун О.М.,

з участю представника позивача,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові
апеляційну скаргу позивача закритого акціонерного товариства комерційний банк
/далі - ЗАТ КБ/ „Приватбанк” на  рішення
Прилуцького міськрайонного суду від 28 березня 2008 року у справі за позовом
закритого акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк” до ОСОБА_1 про
звернення стягнення, -

в с т а н о в и
в :

В
апеляційній скарзі позивач ЗАТ КБ „Приватбанк” просить скасувати вказане
рішення  внаслідок порушення судом норм
матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення
позову, мотивуючи наступним.

В
лютому 2008 року позивач ЗАТ КБ „Приватбанк” звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру  АДРЕСА_1, придбану відповідачем ОСОБА_1 на
кошти позивача, отримані ним за кредитним договором від 3 березня 2007 року в
сумі 25 000 дол. США. За вказаним кредитним договором відповідач ОСОБА_1
зобов”язався щомісячно з 20 по 25 число сплачувати по 328, 18 дол. США для
погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, інших витрат банку.

На
забезпечення виконання цих зобов”язань сторони уклали договір іпотеки на
нерухоме майно відповідача - придбану ним квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому
на праві особистої власності відповідно до договору купівлі-продажу,
нотаріального посвідченого 1 березня 2007 року за реєстр. № 1-843.

В
порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 станом на 4 лютого 2008
року тільки частково виконав взяті за цим договором зобов”язання, внаслідок
чого заборгував позивачу  24 813, 64 дол.
США основного боргу, 2161, 95 дол. США відсотків, 264, 17 дол. США комісійних,
нарахованої пені 20, 72 дол. США.

Відповідно
до ст. 33 Закону України „Про іпотеку” у разі невиконання боржником основного
зобов”язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 вказаного закону передбачено спосіб
реалізації предмета іпотеки, про що зазначається в рішенні суду. Якщо предметом
іпотеки є житловий будинок чи квартира, одночасно з рішенням суду про звернення
стягнення на них суд вправі винести рішення про виселення мешканців.

Тому
позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1,
виселити  з неї всіх громадян, що
проживають та зареєстровані в ній, в тому числі і неповнолітніх дітей, зі зняттям
з реєстраційного обліку.

Вказані
позовні вимоги позивачем двічі змінювалися стосовно суми боргу відповідача
ОСОБА_1, розрахованої в національній валюті за курсом долара США і гривні за
ставкою НБУ.

Рішенням
Прилуцького міськрайонного суду від 28 березня 2008 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ „Приватбанк” на відшкодування
грошового боргу 124 167 грн. 79 коп. та судові витрати в сумі 1414 грн. 50 коп.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. В виселенні ОСОБА_1
з цієї квартири відмовлено.

Рішення
суду обґрунтовано наступним. В матеріалах справи є достатньо підстав для
задоволення позовних вимог в частині повернення боргу. Відповідно до кредитного
договору станом на час ухвалення рішення заборгованість по кредиту становить
123 582 грн. 19 коп., відсотках за користування кредитом - 585 грн. 60 коп. На
забезпечення виконання зобов”язання укладено договір іпотеки.

Відповідно
до ст.ст. 33, 39 Закону України „Про іпотеку” в разі невиконання боржником основного
зобов”язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів або з
застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 цього закону. За таких
обставин є можливим звернення стягнення боргу за кредитом на предмет іпотеки -
квартиру ОСОБА_1.

Позивач
не надав достатніх доказів щодо обґрунтування позову відносно виселення
відповідача та членів його сім”ї, відсутні дані про склад його сім”ї, що
мешкають в даній квартирі, тому в цій частині позову слід відмовити.

В
апеляційній скарзі на вказане рішення позивач вважає рішення таким, що не в
повній мірі відповідає вимогам матеріального та процесуального права. просить
його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог таким
чином.

Судом
першої інстанції обгрунтовано визнано достатньо підстав для звернення стягнення
на предмет іпотеки в зв”язку з невиконанням відповідачем зобов”язань по
кредитному договору. Відповідно до ст. 39 Закону України „Про іпотеку” в разі
задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд в рішенні
зазначає спосіб його реалізації шляхом проведення публічних торгів або з
застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 цього закону, тобто право
іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки
будь-якій особі - покупцеві.

Суд
першої інстанції в рішення не вказав такий спосіб, хоч позивачем ставилася
вимога про надання ЗАТ КБ „Приватбанк” права продажу квартири відповідача іншій
особі - покупцю, з наданням банку всіх повноважень, необхідних для цього.

Відмова
в виселенні відповідача з цієї квартири не відповідає фактичним обставинам
справи. Так, в матеріалах справи є довідка, що в ній зареєстрований саме
відповідач. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України „Про іпотеку” за заявою
іпотекодержателя суд вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок чи житлове приміщення.

Відповідно
до ст. 40 цього закону  та ст. 109 ЖК
України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Тому
суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в цій
частині.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Вказане
рішення не відповідає чим вимогам, оскільки в описовій та резолютивній частинах
не зазначені всі вимоги позивача, відсутній спосіб реалізації предмету іпотеки.

Тому
апелянт просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції і ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню
частково, рішення суду в частині задоволення позовних вимог - скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову  з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 отримав у позивача
кредит в розмірі 25 000 доларів США на придбання квартири / л.с. 3-7/. На
виконання зобов”язання по поверненню кредиту між сторонами укладено 5 березня
2007 року договір іпотеки придбаної відповідачем квартири в АДРЕСА_1 /л.с.
8-10/.

На виконання взятих зобов”язань відповідач сплатив позивачу 13 березня 2007
року 987 дол.  США, 26 березня 2008 року
- 2500 дол. США /л.с.33/.

На час пред”явлення позову відповідачем не виконані зобов”язання за
вказаним кредитним договором  на суму 27
260, 48 дол. США, з них - 24 813, 64 дол.США - основний борг, 2 161, 95дол. США
- борг за відсотками по кредиту, 20,72 дол. США - пеня, 264,17 дол. США -
комісійні /л.с. 23-24/.

Наявність цієї заборгованості свідчить про порушення ОСОБА_1 взятих
зобов”язань.

Згідно з п. 18.12 іпотечного договору, укладеного сторонами, звернення
стягнення на предмет застави здійснюється відповідно до чинного законодавства
та цього договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України „Про іпотеку” у разі порушення
іпотекодавцем обов”язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового виконання основного зобов”язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 22 іпотечного договору порядок звернення стягнення на предмет
застави здійснюється відповідно до Закону України „Про іпотеку”.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки
встановлений розділом 5 вказаного закону. Згідно ст. 33 вказаного Закону
іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов”язанням у
разі його невиконання або неналежного виконання шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Статтею 35 цього закону передбачено, що у разі порушення основного
зобов”язання та / або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику , якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст
порушених зобов”язань, вимога про виконання порушеного зобов”язання у не менш
ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач письмової вимоги відповідачу про
усунення порушення взятого зобов”язання не надсилав, процедуру звернення
стягнення на квартиру відповідача розпочав без виконання вимог ст. 35 Закону
України „Про іпотеку”, з безпосереднього звернення стягнення на квартиру з
наданням права продажу квартири від імені відповідача.

Таким чином, позивачем порушені вимоги щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки після вимоги про дострокове виконання основного зобов”язання боржником,
як того вимагає ч. 1 ст. 12 Закону України „Про іпотеку”.

Вказане порушення матеріального закону не було враховано судом першої
інстанції, який задовольнив позовні вимоги, при цьому вийшов за їх межі.
Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки і не просив стягнути з
відповідача заборгованість в сумі 124
167 грн. 79 коп. на користь позивача.

Тим більше, як вбачається з матеріалів справи, відповідачу, який не був
присутнім в судовому засіданні, копія рішення не надсилалась відповідно вимог
ч. 3 ст. 222 ЦПК України.

Вказане свідчить, що судом першої інстанції ухвалене рішення з неправильним
застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального
права, яке є підставою для його скасування. Тому у відповідності з ч. 3 ст. 303
ЦПК України з виходом за межі апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає зміні таким чином: скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо
звернення стягнення на квартиру ОСОБА_1 з наданням позивачу права укладати від
імені відповідача договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою
-покупцем і залишенням без змін щодо вимог про виселення відповідача, який в
цій квартирі не проживає /л.с.30/.

Рішення суду в частині відмови в виселенні ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1
відповідає встановленим обставинам та вимогам закону, тому в цій частині
необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3, 4 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 10,
60, 212 ЦПК України, ч.1ст. 575, ст.ст. 526, 527, 530, 589, 590 ЦК України, ст.
12, 33, 35, 39 Закону України „Про іпотеку”, апеляційний суд:

в и р і ш и в:

Апеляційну
скаргу закритого акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк”
задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 28 березня 2008 року змінити.

Скасувати рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на відшкодування грошового
боргу на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк
„Приватбанк” 124 167 грн. 79 коп.  та
судові витрати у справі по справі у розмірі 1414 грн. 50 коп.

Скасувати рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Відмовити закритому акціонерному товариству комерційний банк
„Приватбанк”  в позові до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки  -
квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки закритим
акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк” з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою
покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також
наданням „Приватбанку” всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржене до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий:                                                   Судді: