Справа №22ц-1606/2008                                                 Головуючий у
1-й інстанції    Ковальчук Л.М.
Категорія   20                                                                    Доповідач
Іменем              України.
13 травня 2008 року                       Колегія суддів судової
палати в цивільних справах  апеляційного
суду Київської області  в складі:
головуючого - судді  Антоненко
суддів  - Поліщука М.А., Касьяненко Л.І.
секретарі -  Бобко О.В.
відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою   представників ОСОБА_1на рішення
Києво-Святошинського районного суду від 04 лютого 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання недійсним довіреності та договору
купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки.
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи
та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-
В С Т А Н О В И Л А:
У вересні  2007 року позивачка звернулась до суду з
позовом, у якому просила визнати недійсними довіреність, видану нею 18.09.2004
року ОСОБА_2 на продаж та обмін земельної ділянки,  а
також укладений 11.12.2004 року від її імені між відповідачами ОСОБА_2
та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 2,0178 га,
та  витребувати  вказану
земельну  ділянку  від ОСОБА_3
те, що  їй на підставі сертифікату на
право на земельну частку (пай) належала земельна ділянка розміром 3,07 умовних
кадастрових гектарів із земель, переданих у колективну власність КСП Агрофірма
«Рубежівська», що складалися із трьох видів сільськогосподарських угідь: ріллі,
пойми та багаторічних насаджень. Відповідач ОСОБА_2, користуючись свої
авторитетом голови КСП та необізнаністю громадян переконав власників земельних
часток (паїв), у тому числі і її, продати земельні ділянки, видавши йому або
названим ним особам довіреності на відчуження земельних ділянок. 18.09.2004
року вона видала відповідачу ОСОБА_2 довіреність, яка посвідчена приватним
нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу,  на приватизацію земельної ділянки розміром
3,07 умовних кадастрових гектарів та виділення її в натурі, отримання
державного акта та продаж чи обмін цієї ділянки за ціною і на умовах,
визначених на його власний розсуд.
року  вона скасувала довіреність,
повідомивши про це відповідача письмовим листом через нотаріуса.
Згодом дізналася, що ОСОБА_2 13.10.2004 року
отримав на її ім' я  Державний акт на
право власності на земельну ділянку розміром 1,9711 га, у якому цільове
призначення земельної ділянки зазначено - для ведення особистого селянського
господарства, а 11.12.2004 року  продав
вказану земельну ділянку від її імені відповідачу ОСОБА_3
уповноважувала відповідача ОСОБА_2 на зміну цільового призначення земельної
ділянки, а також те, що на день видачі довіреності та укладання договору
купівлі-продажу земельної ділянки діяв встановлений п.15 Перехідних положень
Земельного кодексу України мораторій  на продаж
та інші способи відчуження  земельних
ділянок сільськогосподарського призначення, позивачка вважала, що зміст
довіреності суперечить вимогам закону - ст.1003 ЦК України, а тому просила
визнати довіреність в частині надання відповідачу права на відчуження земельної
ділянки недійсною з підстав, передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України та ч.1 ст.203
договір доручення між сторонами та видана на його підставі довіреність
порушують публічний порядок, а тому є нікчемними відповідно до ч.1 ст.228 ЦК
Враховуючи викладене, позивач вважала, що відповідач не
отримав повноважень на відчуження належної їй земельної ділянки, діяв з
перевищенням наданих йому повноважень, а тому і
договір купівлі-продажу земельної ділянки між відповідачами є недійсним.
Рішенням
Києво-Святошинського районного суду від 04.02.2008 року у задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі представники
позивачки, з підстав порушення норм матеріального і процесуального права,
просять скасувати рішення суду першої інстанції, а справу передати на новий
розгляд.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Відмовляючи
позивачці у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що відповідач
ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень.
На  підставі  довіреності, виданої  ОСОБА_1,
вчиняв необхідні дії в органах державної влади для отримання державного
акта на право власності на земельну ділянку на її ім'я, а також дії щодо
продажу (обміну) зазначеної земельної ділянки.

11.12.2004 року
ОСОБА_2, діючи відповідно до наданих повноважень та цілей, зазначених у
довіреності, продав належну позивачці земельну ділянку від її імені відповідачу
ОСОБА_3

Договір купівлі-продажу відповідає вимогам
закону та належним чином посвідчений державним нотаріусом.

Колегія
суддів  вважає  даний висновок суду обґрунтованим.

У відповідності до ст.239 ЦК України,
укладений ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки, що належала
ОСОБА_1,  припинив право власності
позивачки на дану земельну ділянку. Право власності набула  ОСОБА_3

Висновок суду
про відсутність підстав для визнання недійсними довіреності, якою позивачка
уповноважила відповідача на відчуження земельної ділянки, договору  купівлі-продажу спірної земельної ділянки та
на відсутність підстав для  витребування
земельної ділянки від власника ОСОБА_3, колегія
суддів  вважає  правильним.

Доводи
апеляційної скарги про те, що довіреність та договір купівлі-продажу  земельної ділянки вчинено з порушенням п.15
Перехідних положень Земельного кодексу України у зв'язку з тим, що діяв
мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення, зокрема,
земельних часток (паїв),  колегія вважає
необґрунтованими.

Пунктом
15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України  встановлено заборону до 1 січня 2005 року на
відчуження земельних ділянок, наданих для ведення селянського (фермерського)
господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також
земельних часток (паїв).

Законом України від  „Про внесення зміни до Земельного кодексу
України” від 9 лютого 2006 року  № 3415-ІV
доповнено п. 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України  абзацом такого змісту: угоди (в тому числі
довіреності), укладені під час дії заборони на відчуження земельних ділянок та
земельних часток (паїв), встановленої абзацом першим цього пункту, в частині
відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), а так само в частині
передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на
майбутнє, є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Даний Закон набрав чинності з часу
його опублікування, тобто з 2 березня 2006 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші
нормативно-правові  акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Таким
чином, на час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка
належала ОСОБА_1, заборони на продаж земельної ділянки з цільовим призначенням
- для ведення особистого селянського господарства не було.

Посилання апелянта на те, що вона не
уповноважувала відповідача на зміну цільового призначення земельної ділянки для
ведення особистого селянського господарства, а тому він перевищив свої
повноваження  спростовується  змістом довіреності (а.с.16).

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона
скасувала довіреність, а тому договір купівлі-продажу земельної ділянки є
недійсним, колегія вважає безпідставними, оскільки  довіреність на ім'я ОСОБА_2  позивачка скасувала через п'ять місяців після
укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Доводи апелянта про порушення судом
норм процесуального права спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони та їх представники про час та місце слухання справи були повідомлені
належним чином (а.с.116-119).

Проведення судових дебатів у
відсутності позивачки та її представників, які не з'явилися у судове
засідання  04.02.2008 року, будучи
належним чином повідомленими про день і час судового розгляду, не є порушенням
норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про порушення
судом п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України з посиланням на  клопотання представників позивачки про
відкладення розгляду справи у зв'язку  із
перебуванням  у службовому
відрядженні  не можуть бути враховані,
оскільки як вбачається із  копій
посвідчень про відрядження на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у них відсутні відмітки
про  дату прибуття  і вибуття
із місця відрядження - м.Одеса.(а.с.138-139). Суд не визнав поважними  причини неявки представників позивача  в судове засідання.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Рішення суду ґрунтується на матеріалах
справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1
відхилити.

Рішення  Києво-Святошинського районного суду Київської
області  від  4 лютого 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом   двох місяців
шляхом подання касаційної скарги до
Верховного  Суду України.

Головуючий                                  Судді: