У Х В А Л А

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

12 березня 2008 року                                                         м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України у складі:

Головуючого:             Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,
Охрімчук Л.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства
поштового зв`язку „Укрпошта”, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у                 м. Єнакієве Донецької області про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2005 року ОСОБА_1. звернулася в суд із позовом до Українського державного підприємства поштового зв`язку
„Укрпошта”, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у  м. Єнакієве Донецької області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала в
Єнакіївському вузлі зв'язку з 13 липня 2001 року по 20 березня 2002 року, звідки
була звільнена згідно п.1    ст. 36 КЗпП України.

Під час роботи 8 жовтня 2001 року на позивачку було скоєно
розбійний напад та вона була травмована, але адміністрацією Єнакіївського вузлу
зв'язку було відмовлено в складанні акта за формою Н-1 про нещасний випадок, що
стався з нею під час виконання трудових обов'язків, у зв'язку з чим вона була вимушена
впродовж трьох років у судовому порядку встановлювати факт свого трудового каліцтва.

Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від
24 вересня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 9 грудня 2004 року, адміністрацію Єнакіївського вузлу
зв'язку було зобов'язано видати ОСОБА_1 акт за формою Н-1 про нещасний випадок, який стався з нею під час виконання трудових обов'язків 8 жовтня
2001 року.

Проте, не зважаючи на рішення суду,
відповідач тривалий час не оформляв належний акт форми Н-1, і лише 16 червня 2005 року рішення суду було виконане та за висновком МСЕК від 26 липня 2005 року ОСОБА_1 встановлено 60% втрати працездатності та 2 групу
інвалідності.

Так як Єнакіївським
вузлом зв'язку акт за формою Н-1 був складений несвоєчасно,
тобто не з 8 жовтня 2001 року, ОСОБА_1. просила стягнути на її користь 6 795грн.98 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди, пов'язаної з неотриманням з вини відповідача відшкодування за період з 1 листопада 2001 року по 30 червня
2005 року,
а також стягнути 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивач просила стягнути з відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Єнакієве Донецької області 100 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Єнакіївського міського суду Донецької області від
10 травня 2007 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької області
від 6 липня 2007 року, у задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог до Українського державного підприємства
поштового зв`язку „Укрпошта”, суд послався на те, що вини даного підприємства в
заподіянні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень та моральної шкоди немає.

Відносно вимог про відшкодуванню моральної шкоди, суди виходили з того, що правових підстав для
стягнення моральної шкоди немає, оскільки згідно п.22 ст. 71 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2007 рік”  зупинено
дію абз. 4 ст.1 , підп. “є” п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст. 28 та ч.3 ст.34 Закону України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності”.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, оскільки вони зроблені в порушення вимог цивільного
процесуального законодавства без належної перевірки доводів сторін і з'ясування
обставин справи.

Заявляючи позов до Українського державного підприємства поштового зв`язку „Укрпошта” про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, ОСОБА_1. обґрунтовувала свої вимоги не тим, що з вини
підприємства отримала тілесні ушкодження.
Наполягаючи на відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди за рахунок
підприємства зв'язку, вона зазначала, що таку шкоду їй було заподіяно
неправомірними діями даного відповідача, який безпідставно відмовляв у
складанні акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 і навіть після
ухвалення рішення суду, яким його було зобов'язано скласти відповідний акт,
тривалий час не складав його. І саме через такі дії відповідача виплата
страхових сум на відшкодування шкоди позивачці була призначена лише у 2005
році.

Що стосується відшкодування
моральної шкоди відділенням виконавчої дирекції Фонду, то судами встановлено, що висновком МСЕК від 26 липня 2005 року
ОСОБА_1 вперше встановлено 60% втрати працездатності та 2 групу інвалідності в результаті трудового
каліцтва.

Положення ст. ст. 21, 28, 34 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” в редакції, що діяла до 1 січня
2006 року, передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за
моральну шкоду за наявності факту  заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності” право на отримання потерпілим страхових виплат
у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну
шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності
вперше висновком МСЕК.

Відповідно до ст. 13 Закону страховим випадком є нещасний
випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому
професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у Законі,
з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення
та /або соціальних послуг.

Суди не врахували ту обставину, що за висновком МСЕК від 26 липня 2005 року ОСОБА_1 вперше встановлено стійку
втрату працездатності і з цього часу в неї виникло
право на відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди
виникло у позивача з 26 липня 2005 року, дія Закону України “Про державний бюджет
України на 2007 рік” на правовідносини сторін не поширюється.

Враховуючи, що суд першої інстанції, встановивши відповідні факти, у порушення вимог
ст. ст. 213, 214 ЦПК України не встановив обставини, які мають значення для
вирішення даного спору, та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, і ці порушення не були усунуті апеляційним судом,
судові рішення відповідно        ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 частково
задовольнити.

Рішення Єнакіївського міського суду Донецької області від
10 травня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 6 липня
2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                   Ярема А.Г.

Судді:                                                                                    Левченко
Є.Ф.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.

Сенін Ю.Л.