№ 2-1082008р.
травня 2008р.    Іллічівський міський суд Одеської області
В складі:  головуючого - судді  - Журавля П.І.
При секретарі:  Рожкован К.М.
З участю прокурора - Латій О.В.
Позивача, його довіреної особи -
Відповідача та його довіреної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Іллічівську справу за позовом
ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про
визнання договору дарування недійсним,  -
15 червня 2006 року в Іллічівський
міський суд Одеської області з зазначеним позовом звернувся ОСОБА_1 (а.с.2-3).
19.12.2006 року,  17.09.2007 року і 24.01.2008 року ОСОБА_1
уточнював свої позовні вимоги (а.с.46,67,84).
Позивач просить суд постановити рішення,
яким визнати угоду дарування від 11 жовтня 2001 року жилого будинку АДРЕСА_1 -
недійсним, поновити строки для пред*явлення цього позову.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що
він є людиною похилого віку, учасником Великої Вітчизняної війни, у нього
тяжкий стан здоров*я. Позивач (ОСОБА_1) вважає, що невигідно для себе
безоплатно передав своєму пасинку ОСОБА_2 свій будинок, а відповідач не
здійснює за ним (ОСОБА_1) догляд, та не займається його утриманням.  Позивач просить суд відновити йому пропущений
строк позовної давності для захисту своїх порушених прав, мотивуючи його
пропуск тим, що про договір дарування він (ОСОБА_1) дізнався лише в 2006 році
(не в першому позові) а в уточненнях до позову ОСОБА_1 стверджує, що пропустив
строки позовної давності з поважних причин, так як вважав, що відповідач
(ОСОБА_2) зрозуміє його (ОСОБА_1) та складає з ним (ОСОБА_1) угоду про догляд.
В судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги і при цьому пояснив суду, що ОСОБА_2. приходиться йому
пасинком. В 1999 році ОСОБА_2 зі своїми дітьми переїхав жити до них(ОСОБА_1)в
2.   Восени 2001 року за проханням дружини
ОСОБА_3 він погодився подарувати ОСОБА_2 свій будинок АДРЕСА_1
Разом з ОСОБА_2 він ( ОСОБА_1) приїхали в
нотаріальну контору і оформили договір дарування.   ОСОБА_1 категорично і неодноразово
стверджував в суді про те,  що він знав і
розумів, що склав і підписав договір дарування будинку.  Зробив це тому, що ОСОБА_2 догляне в
старості.  За твердженням ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_2 ні до складання договору, ні після складання договору
дарування не надавав ніякої йому допомоги - « ні на крихту».  В суд звернувся з позовом, тому що хоче
«померти в своїй хаті».
Відповідач ОСОБА_2 не визнав позовні
вимоги ОСОБА_1 і при цьому пояснив суду, що позивач приходиться йому
отчимом.  В 1999 році він (ОСОБА_2) разом
з дочкою і двома синами приїхав на проживання з Молдови до своєї мами і отчима.
Його з дітьми поселили в будинок АДРЕСА_1, зареєстрували за цією  адресою.
Мати з отчимом проживали в будинку АДРЕСА_1 у времянці.  В 2000 році батьки вигнали його і дітей з
будинку, вони змушені були наймати житло.
В 2001 році відносини між ним (ОСОБА_2) і його батьками ОСОБА_1
нормалізувались. На сімейній наряді батьки вирішили, що подарують йому
«времянку»  - будинок АДРЕСА_1, а
молодшому синові подарують будинок АДРЕСА_1.
Батьки витребували від нього письмову нотаріально завірену заяву про те,
що він (ОСОБА_2) не буде мати претензій щодо спадщини на будинок АДРЕСА_1, який
був оформлений на його матір  - ОСОБА_3.  Крім того, його мати (ОСОБА_3) написала
нотаріально завірену заяву про те, що не заперечує проти дарування ОСОБА_1
будинку АДРЕСА_1.  Він (ОСОБА_2) разом з
ОСОБА_1 в жовтні 2001 року приїхали в нотаріальну контору і оформили договір
дарування спірного будинку.  Після
оформлення договору і під час його підписання ОСОБА_1 не мав ніяких
заперечень.  Оформивши договір дарування,
він (ОСОБА_2) в МБТІ оформив на себе технічний паспорт  на подарований будинок, але в будинок не
вселявся, так як там проживали квартиранти, яким батьки здавали в найм будинок.
В серпні 2003 року він зі своєю сім*єю вселився в свій будинок.  Його батькам не сподобалась дружина -
ОСОБА_4, з якою він зареєстрував шлюб, із-за цього виникли неприязнь і
конфлікти.  Це стало причиною звернення
ОСОБА_1 з позовом в суд.
Прокурор, який виступає на боці позивача,
зазначив, що ніяких правових підстав для задоволення позову не має, але з
огляду на моральну сторону ситуації позов можна задовільнити, враховуючи
похилий вік позивача, його стан здоров*я і те, що  ОСОБА_2 не поніс ніяких матеріальних затрат
при отриманні подарунку.
Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть
Судом встановлені слідуючі факти, та
відповідні їм правовідносини.
20.07.1970 року за договором
купівлі-продажу ОСОБА_1 придбав у приватну власність спірний будинок (а.с.34).
27.08.2000 року ОСОБА_1 склав
заповіт,  за яким на випадок своєї смерті
заповідав все своє майно, своєму пасинку ОСОБА_2. (а.с.12).
25.09.2001 року ОСОБА_3 нотаріально
оформила заяву про те, що вона погоджується на дарування ОСОБА_2 її чоловіком
ОСОБА_1 житлового будинку з господарчими спорудами АДРЕСА_1 (а.с.36).
28.09.2001 року ОСОБА_2. нотаріально
оформив заяву про те, що він до будинку своєї матері ОСОБА_3, який розташований
АДРЕСА_1 не має претензій на спадщину (а.с.63).
11.10.2001 року ОСОБА_1 оформив у
державного нотаріуса договір дарування, за яким він (ОСОБА_1) дарує ОСОБА_2.
житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться АДРЕСА_1 та
розташований на земельній ділянці площею 508 м.2  (а.с.7).
27.11.2001 року ОСОБА_2. оформив в БТІ
м.Іллічівська технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового
фонду АДРЕСА_1 (а.с.53-60).
21.07.2006 року ОСОБА_3 оформила у
державного нотаріуса договір дарування на свого сина ОСОБА_5, за яким
подарувала йому будинок з господарчими будівлями  та спорудами, що знаходиться АДРЕСА_1
Нормою 257 ЦК України ( в редакції
2003р.) визначено загальну позовну давність тривалістю в три роки.
Спеціальна позовна давність, яка
передбачена у ст. 258 ЦК України, в один рік застосовується до вимог про
розірвання договору дарування.  Ця вимога
передбачається і нормою ст. 728 ЦК України.
В постанові Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 20.05.1998 року «Про судову практику у справах про визнання
угод  недійсними, зазначається, що при
вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на підставі ст. 57 ЦК України (
в редакції 1963 року), аналогічні положення містяться у ст. 233 ЦК України в
нині діючій редакції, суди повинні мати на увазі, що такі вимоги підлягають
задоволенню при  доведеності факту збігу
тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв*язку з
волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах.
ОСОБА_1 не зміг  навести суду збіг тяжких обставин і наявність
їх безпосереднього зв*язку з його волевиявленням при підписанні договору
Всі його обґрунтування вимог, це неприязнь до відповідача.  Нічим не довів ОСОБА_1 і вимогу  про
поновлення  строку   позовної
час розгляду справи за клопотанням ОСОБА_1, на будинок АДРЕСА_1 було
накладено арешт,  який підлягає
скасуванню (а.с.43-44).
Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 217, 215,
218 ЦПК України, ст.ст. 233, 257, 258, 728
ЦК України, суд  -
У задоволені  позовної заяви ОСОБА_1 про визнання
договору дарування недійсним  -
Відмінити ухвалу суду від 11 грудня 2006
року про накладення арешту на житловий будинок, розташований АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області через Іллічівський міський суд шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційного суду, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ: