Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-618/08
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2008 року                                                               м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді      Бондаря
М.С.

суддів                         Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі              Тахтаул
О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від
22 листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства комерційний банк „Надра” (надалі ВАТ КБ “Надра”) про стягнення
середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зміну
формулювання причин звільнення, третя особа директор філії ВАТ КБ „Надра”
Дрімлюга Тетяна Іванівна, -

ВСТАНОВИЛА:

Змінюючи свої позовні вимоги позивач звернулася до суду
із позовом до ВАТ КБ „Надра” про стягнення середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди, зміну формулювання причин свого
звільнення.

Зазначала, що 04.04.2005 року вона була прийнята на
роботу до філії ВАТ КБ „Надра” Запорізького регіонального управління.
20.07.2006 року ОСОБА_1. подала заяву про звільнення за власним бажанням з 21.07.2006
року у зв'язку з прийомом на іншу роботу. 21.07.2006 року вона роботу не
залишила і не вимагала розірвання трудового договору на підставі своєї заяви.
Однак, 21.07.2006 року її було звільнено за п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з
втратою довіри і того ж дня вона отримала трудову книжку. Вважає своє
звільнення незаконним, оскільки вона займалася лише документальним
забезпеченням фінансових операцій і не займалася безпосереднім обслуговуванням
грошових або матеріальних цінностей, тому не вчиняла дії які б були підставою
для втрати довіри до неї. Посилаючись на ці обставини, просила змінити
формулювання свого звільнення та стягнути з відповідача на її користь середню
заробітну плату за час вимушеного прогулу, витрати на медичне лікування і
зобов'язати банк відшкодувати завдану їй моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя  від 22 листопада 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1. не згодна, в зв'язку
з чим звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила
рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати
рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що наказом директора філії ВАТ КБ “Надра” ЗРУ Дрімлюги Т.І. від
08.06.06р. №2 ОСОБА_1 касиру-менеджеру з операцій відділення №12 за фактом
порушення правил обслуговування клієнтів оголошено догану.

Підставою для такого наказу був факт видачі клієнту банку позивачем під час
виконання своїх трудових обов'язків 24.05.06р. грошового переказу в сумі 2020
доларів США, що становило 10201 грн., замість 2020 грн.

Дана обставина на переконання суду першої інстанції явилась достатньою для
звільнення позивача 21.07.06р. за п.2 ст.41 КЗпП України - втрата довіри.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

За змістом ст. 147 КЗпП України за одне порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення: догана або ж
звільнення.

Встановлено, що наказом №111-п від 21.07.06р. директора філії ВАТ КБ
“Надра” ЗРУ Дремлюги Т.І. позивача було звільнено з посади касира-менеджера з
операцій  відділення №12 за ст. 41 п.2
КЗпП України. В цьому ж наказі зазначено його підставою наказ №2 від
08.06.06р., яким ОСОБА_1. притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді
догани. (а.с. 38, 90)

Представник відповідача в ході розгляду справи в суді першої і апеляційної
інстанції пояснив, що підставою виникнення недовіри, а отже і звільнення
ОСОБА_1., послугував саме факт видачі клієнту банку позивачем під час виконання
своїх трудових обов'язків 24.05.06р. грошового переказу в сумі 2020 доларів
США, що становило 10201 грн., замість 2020 грн., за що до неї вже було
застосовано дисциплінарне стягнення.

Отже за таких обставин судова колегія приходить до переконання, що відповідачем
в порушення вимог ст. 147 КЗпП України до позивача двічі застосовано
дисциплінарне стягнення за одне й те саме порушення трудової дисципліни, що є
неприпустимим.

Такими чином, звільнення ОСОБА_1. за п.2 ст. 41 КЗпП України не можна
визнати законним. Приймаючи до уваги, що позивачем 20.07.06р. було подано заяву
про звільнення за власної ініціативи її позовні вимоги про зміну формулювання
звільнення підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, судова колегія приходить до переконання, що позивачем не
доведено факту завдання їй моральної шкоди через неправильне формулювання
підстав її звільнення. Позивач станом на 21.07.06р. мала бажання звільнитися з
роботи у ВАТ КБ “Надра”, про що зазначила в своїй заяві від 20.07.06р. про
звільнення вже з 21.07.06р. (а.с. 106)

Доказів того, що неправильне формулювання підстав її звільнення вплинуло на
подальше працевлаштування ОСОБА_1. також позивачем не надано. Через що судова
колегія знаходить безпідставним вимоги позивача про виплату їй середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності до ч. 3 ст. 235 КЗпП
України.

Таким чином, судова колегія приходить до переконання про часткову
обґрунтованість апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої
інстанції. Оскільки суд неправильно встановив правовідносини, які склалися між
сторонами по справі, зробив висновок який не відповідає обставинам по справі,
необхідно постановити нове рішення по суті позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського  районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада
2007 року у цій справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити підстави звільнення ОСОБА_1 визначені в наказі
№111-п від 21.07.06р. директора Філії ВАТ КБ “Надра”. Вважати ОСОБА_1
звільненою з посади касира-менеджера з операцій відділення №12 Філії ВАТ КБ
“Надра” Запорізького РУ за ч.1 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням).

Зобов'язати ВАТ КБ “Надра” внести відповідні зміни до
трудової книжки ОСОБА_1.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.