Справа №22ц-1626/2008                                              Головуючий у 1-й
інстанції    Ковальчук Л.М.
Категорія   20                                                                    Доповідач
Іменем              України.
13 травня 2008 року                       Колегія суддів судової
палати в цивільних справах  апеляційного
суду Київської області  в складі:
- судді  Антоненко В.І.
суддів  - Поліщука М.А., Касьяненко Л.І.
секретарі -  Бобко О.В.
відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою   представників ОСОБА_1на рішення
Києво-Святошинського районного суду від 30 січня 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання недійсними довіреності та договору
купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки.
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи
та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-
В С Т А Н О В И Л А:
У вересні  2007 року позивачка звернулась до суду з
позовом, у якому просила визнати недійсними довіреність, видану нею 18.09.2004
року ОСОБА_2 на продаж та обмін земельної ділянки,  а
також укладений 11.12.2004 року від її імені між відповідачами ОСОБА_2
та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 2,0178 га, та  витребувати
вказану  земельну  ділянку
те, що  їй на підставі сертифікату на
право на земельну частку (пай) належала земельна ділянка розміром 3,07 умовних
кадастрових гектарів із земель, переданих у колективну власність КСП Агрофірма
«Рубежівська», що складалися із трьох видів сільськогосподарських угідь: ріллі,
пойми та багаторічних насаджень. Відповідач ОСОБА_2, користуючись свої
авторитетом голови КСП та необізнаністю громадян переконав власників земельних
часток (паїв), у тому числі і її, продати земельні ділянки, видавши йому або
названим ним особам довіреності на відчуження земельних ділянок. 18.09.2004
року вона видала відповідачу ОСОБА_2 довіреність, яка посвідчена приватним
нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу  на приватизацію земельної ділянки розміром
3,07 умовних кадастрових гектарів та виділення її в натурі, отримання
державного акта та продаж чи обмін цієї ділянки за ціною і на умовах,
визначених на його власний розсуд.
29.08.2005 року  вона скасувала довіреність, повідомивши про
це відповідача письмовим листом через нотаріуса.
Згодом дізналася, що ОСОБА_2 13.10.2004 року
отримав на її ім' я  Державний акт на
право власності на земельну ділянку розміром 2,0178 га, у якому цільове призначення
земельної ділянки зазначено - для ведення особистого селянського господарства,
а 13.12.2004 року  продав вказану
земельну ділянку від  її  імені відповідачу ОСОБА_3
уповноважувала відповідача ОСОБА_2 на зміну цільового призначення земельної
ділянки, а також те, що на день видачі довіреності та укладання договору
купівлі-продажу земельної ділянки діяв встановлений п.15 Перехідних положень
Земельного кодексу України мораторій  на
продаж та інші способи відчуження
земельних ділянок сільськогосподарського призначення, позивачка вважала,
що зміст довіреності суперечить вимогам закону - ст.1003 ЦК України, а тому
просила визнати довіреність в частині надання відповідачу права на відчуження
земельної ділянки недійсною з підстав, передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України та
ч.1 ст.203 ЦК України.
договір доручення між сторонами та видана на його підставі довіреність
порушують публічний порядок, а тому є нікчемними відповідно до ч.1 ст.228 ЦК
викладене, позивач вважала, що відповідач не отримав повноважень на відчуження
належної їй земельної ділянки, діяв з перевищенням наданих йому повноважень, а
тому і  договір купівлі-продажу земельної
ділянки між відповідачами є недійсним.
Рішенням
Києво-Святошинського районного суду від 30.01.2008 року у задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі представники
позивачки  з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
просять скасувати рішення суду першої інстанції, а справу передати на
новий розгляд.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню із наступних підстав.

Відмовляючи
позивачці у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що відповідач
ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень.
На  підставі  довіреності, виданої  ОСОБА_1,
вчиняв необхідні дії в органах державної влади для отримання державного
акта на право власності на земельну ділянку на її ім'я, а також дії щодо
продажу (обміну) зазначеної земельної ділянки.

11.12.2004 року
ОСОБА_2, діючи відповідно до наданих повноважень та цілей, зазначених у
довіреності, продав належну позивачці земельну ділянку від її імені відповідачу
ОСОБА_3

Договір купівлі-продажу відповідає вимогам
закону та належним чином посвідчений державним нотаріусом.

Колегія суддів
вважає даний висновок суду обґрунтованим.

У відповідності до ст.239 ЦК України,
укладений ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки, що належала
ОСОБА_1, припинив право власності позивачки на дану земельну ділянку. Право
власності набула  ОСОБА_3

Висновок суду
про відсутність підстав для визнання недійсними довіреності, якою позивачка
уповноважила відповідача на відчуження земельної ділянки, договору  купівлі-продажу спірної земельної ділянки та
на відсутність підстав для  витребування
земельної ділянки від власника ОСОБА_3, колегія
суддів  вважає  правильним.

Доводи
апеляційної скарги про те, що довіреність та договір купівлі-продажу  земельної ділянки вчинено з порушенням п.15
Перехідних положень Земельного кодексу України у зв'язку з тим, що діяв
мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення, зокрема,
земельних часток (паїв),  колегія вважає
необґрунтованими.

Пунктом
15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України  встановлено заборону до 1 січня 2005 року на
відчуження земельних ділянок, наданих для ведення селянського (фермерського)
господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також
земельних часток (паїв).

Законом України від  „Про внесення зміни до Земельного кодексу
України” від 9 лютого 2006 року  № 3415-ІV
доповнено п. 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України  абзацом такого змісту: угоди (в тому числі
довіреності), укладені під час дії заборони на відчуження земельних ділянок та
земельних часток (паїв), встановленої абзацом першим цього пункту, в частині
відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), а так само в частині
передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на
майбутнє, є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Даний Закон набрав чинності з часу
його опублікування, тобто з 2 березня 2006 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші
нормативно-правові  акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність
особи.

Таким
чином, на час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка
належала ОСОБА_1, заборони на продаж земельної ділянки з цільовим призначенням
- для ведення особистого селянського господарства не було.

Посилання апелянта на те, що вона не
уповноважувала відповідача на зміну цільового призначення земельної ділянки для
ведення особистого селянського господарства, а тому він перевищив свої
повноваження  спростовується змістом
довіреності (а.с.22).

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона
скасувала довіреність, а тому договір купівлі-продажу земельної ділянки є
недійсним, колегія вважає безпідставними, оскільки  довіреність на ім'я ОСОБА_2  позивачка скасувала через вісім місяців після
укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Доводи апелянта про порушення судом
норм процесуального права спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що
представники  позивачки про час та місце
слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.108,110).

Відповідно до п.5 ст.76 ЦПК України
вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі,
вважається  врученням повістки і цій
особі.

Оскільки представники позивача  до
початку судового засідання 30 січня 2008року про причини неявки суд не
повідомили, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, то
суд у відповідності до вимог ч.2 ст.169 ЦПК України ухвалив продовжити розгляд
справи у відсутності позивача і його представників.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Рішення суду ґрунтується на матеріалах
справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1відхилити.

Рішення  Києво-Святошинського районного суду Київської
області від 30 січня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до  Верховного
Суду України протягом   двох
місяців  з дня набрання  нею законної сили.

Головуючий
Судді