Апеляційний суд Кіровоградської області
-----------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №22-811
2008р.          Головуючий у
першій інстанції  Назаренко В.Я.
Категорія  29,31                       Доповідач  Черниш Т.В.
14 травня 2008 року     Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
головуючого - Кривохижі В.І.
суддів - Черниш Т.В.,
секретарі  Дімановій Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною  скаргою  ОСОБА_1на рішення Маловисківського районного
суду від  6 березня 2008 року,
30 травня 2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Східний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі- ДП «Схід ГЗК»), за участю третьої особи
-відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у Маловисківському
районі (далі- ВВД Фонду) про відшкодування моральної шкоди.
Зазначав, що працював з 1972 року підземним прохідником шахти №1 РУ-3 ДП
«СхідГЗК». 26 квітня 1974 року з ним стався нещасний випадок на виробництві,
про що 30 квітня 1974 року було складено відповідний акт за формою Н-1.
12 квітня 2005 року за висновком Кіровоградського обласного МСЕК йому
встановлено втрату 20% працездатності. Через трудове каліцтво та часткову
втрату працездатності зазнав моральної шкоди, на відшкодування якої просив
стягнути з підприємства 100000 грн. на підставі ст. 237-1 КЗпП України, а також
поновити строк звернення до суду з цим позовом, оскільки пропустив його з
Маловисківський районний суд рішенням від 6 березня 2008 року  відмовив в позові у зв'язку з пропуском без
поважних причин строку звернення за вирішенням трудового спору.
В апеляційній скарзі позивач ставив питання про скасування зазначеного
рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на
порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначав, зокрема,
що  суд безпідставно відмовив в
поновленні строку звернення, не врахував, що
заявлений ним до ВВД Фонду аналогічний позов було залишено без
задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача повністю
підтримав доводи апеляційної скарги, представники ДП «СхідГЗК» та ВВД
Фонду  ці доводи заперечували.

Перевіривши за матеріалами справи рішення суду в межах, визначених ст. 303
ЦПК України, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає,
що рішення підлягає скасуванню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд  виходив з
того, що  ОСОБА_1.,   звернувся з позовом про відшкодування
моральної шкоди більш, ніж 3 роки після встановлення йому втрати
працездатності, і, пославшись на відсутність будь-яких доказів  на підтвердження поважності пропуску
встановленого ст. 233 КЗпП України строку,
відмовив в позові саме з цих підстав.

Однак такий висновок не можна визнати правомірним.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п. 4
постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових
спорів», у разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП   строків звернення до суду за вирішенням
трудового спору, суд з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й
усі обставини справи, права і обов'язки сторін.

На порушення вимог ст. 213, 214  ЦПК
України і зазначених роз'яснень Пленуму суд в рішенні не аналізував
обґрунтованості позовних вимог по суті.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач посилався на те, що в
2007р. втратили чинність положення Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності», які
передбачали відшкодування моральної шкоди, тому обов'язок відшкодувати
заподіяну йому, позивачеві,  моральну
шкоду згідно вимог ст. 237-1 КЗпП
повинно підприємство.

Між тим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці», ст. 173
КЗпП України відшкодування вказаної шкоди здійснюється Фондом соціального страхування
від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності» (далі- Закон
№.1105-14). Цим Законом визначається правова основа та механізм відшкодування
шкоди застрахованим і членам їхніх сімей з Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві. Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року
передбачають надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення
громадян в разі настання нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності, за рахунок  грошового фонду, що формується шляхом сплати
страхових внесків роботодавцями, громадянами, а також бюджетних та інших
джерел, передбачених законом.

У зв'язку з тим, що згідно з п. 22 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет України на 2007р.» було зупинено на
2007р.дію  Закону №1105-14 в частині
відшкодування моральної шкоди  Фондом
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України, рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29
травня 2007 року відмовлено в заявленому ОСОБА_1. з аналогічних підстав
позові  до ВВД Фонду у Маловисківському
районі про відшкодування моральної шкоди. (а.с.28-30).

Крім того, ч. 3 ст. 34, якою визначався обов'язок Фонду по відшкодуванню
моральної шкоди. з Закону №1105-14 виключена відповідно до положень Закону  України «Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності»
від 23 лютого 2007р.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі
№1-9/7 передбачене ст. 237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди як один
зі способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується
власником або уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що
підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону №1105-14.
Зазначена норма регламентує відшкодування моральної шкоди всім іншим особам,
які не є суб'єктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється
дія Закону.

За таких обставин заявлені вимоги позивача не ґрунтуються на законі,
правові підстави для висновку про порушення підприємством його прав і
покладення обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної внаслідок
нещасного випадку на виробництві, на  ДП
«СхідГЗК», як і на ВВД Фонду, залученого до участі у справі співвідповідачем,
відсутні.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні вказаного спору порушено
норми процесуального та матеріального права, рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову в позові за безпідставністю вимог без посилання
на строки звернення до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В  И  Р  І  Ш
И  Л  А:

Рішення Маловисівського районного суду Кіровоградської області від 6
березня 2008 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний
комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді