Справа
№ 2-52/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ       УКРАІНИ

8 квітня 2008 року
Лозівський міськрайоний суд Харківської області в складі : головуючого - судді
Дегтярчук М.О., при секретарі Заводяній О.Ю., за участю адвоката ОСОБА_1.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова , Харківської
області цивільну справу за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3(треті особи - виконавчий
комітет Лозівської міської Ради, Харківської області, ОСОБА_10., Малига В.О.,
ОСОБА_9., Кажика О.О. ) про поновлення порушеного права та стягнення моральної
шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3до ОСОБА_2( треті особи - виконавчий
комітет Лозівської міської Ради, Харківської області, ОСОБА_10., ОСОБА_9.,
Малига В.О, Кажика О.О. ) про поновлення порушеного права та стягнення
моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

Позивач
звернувся до суду 25 червня 2007 року з позовом до відповідача про поновлення
порушеного права, посилаючись на те, що згідно договору купівлі-продажу частини
житлового будинку від 6 серпня 1980 року у ОСОБА_4. та  договору купівлі-продажу частини будинку від
8 липня 1982 року у ОСОБА_5., він придбав ціле домовлодіння під АДРЕСА_1. Це
домоволодіння розташоване на земельній ділянці розміром 1208 кв.м, як вказано в
договорі купівлі-продажу. Згідно рішення виконкому Лозівської міської Ради №
1787 від 30 листопада 1953 року у цьому домоволодінні залишено в користуванні
додатково 43,1 кв.м землі. Позивач вважає, що згідно документів в його
користуванні повинна бути земельна ділянка розміром 1251,1 кв.м. Крім того, по
території його домоволодіння проходить залізобетонна труба для відводу дощових
вод, площею 26 кв.м, яка не включена до розрахунку фактично займаної ним площі.
Він наполягає, що ця площа канави повинна бути виключена з фактичних розмірів
його земельної ділянки, як по довжині, так і по ширині відповідно : з фактичної
ширини ділянки 24,20 м треба відмінусувати ширину труби 0,85 м та з фактичної
довжини ділянки 52,35 м відмінусувати довжину труби - 32,5 м. Неодноразові
виїзди різноманітних комісій, з висновками яких він не погоджується, проводили
обмір його земельної ділянки, не враховували площу вказаної труби. Факт того,
що площа труби не входить в загальну площу його земельної ділянки підтверджено
рішенням Лозівського народного суду від 25 грудня 1975 року по справі розподілу
домоволодіння між подружжям бувших господарів ОСОБА_4. З дозволу міськвиконкому
позивач на вказаній земельній ділянці побудував новий житловий будинок замість
старого. В акті від 26 січня 1988 року відображено, що відповідальними особами
архітектурного бюро та БТІ була проведена розбивка в натурі фундаменту під
домоволодіння та складений план забудови земельної ділянки, з якого видно, що  від межі сусіда - відповідача ОСОБА_3. є
відступ 2 м для всіх надвірних прибудов та домоволодіння. Він забудовував
земельну ділянку згідно вказаних документів і в лютому 1991 року отримав акт
про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію домовлодіння. В 2003 році відповідач
самовільно переніс  межу між земельними
ділянками на 1,5 м вглиб на його територію, внаслідок чого межа між його
будівлями та межею від сусіда скоротилась на цю відстань і стала не 2 м, як в
документах, а - 0,5 м. Але з 2003 року у висновках комісій, які виходили на
перевірку, вказувалося, що на його земельній ділянці саме його будівлі
побудовані не у відповідності до проекту забудови домоволодіння, а саме,
вказувався факт того, що житловий будинок побудовано на відстані від сусідської
межі на 0,5 м і що саме він недотримався технічних умов при будівництві в 1988
році. Позивач вважає, що саме самовільні дії відповідача стали причиною
конфлікту, утруднили здійснення його господарськоїх діяльності, а саме:
прибирання снігу в зимовий період, обслуговування будинку тощо. Позивач Вважає,
що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, а саме :
він відчував до себе негативне ставлення при проведенні обстежень комісіями,
які перевіряли заяви, переживав поччуття приниженості, звертаючись у різні
інстанції з приводу цього конфлікту, не міг належним чином обслуговувати
житловий будинок взмику, від чого він руйнувався. Позивач визначив розмір
завданої йому моральної шкоди - 1700 грн.

19
жовтня 2007 року до суду з зустрічним аналогічним позовом звернувся ОСОБА_3. до
ОСОБА_2., посилаючись на те, що відповідач в 1988 році взяв дозвіл у
архітектора на споруду будинку. На протязі двох років він збудував житловий
будинок та господарчі споруди в порушення вказаного дозволу на межі. На
зауваження колишнього господаря домоволодіння АДРЕСА_2ОСОБА_6.-батька позивача,
ОСОБА_7. не реагував і пояснював, що це тимчасова господарча споруда, а не
житловий будинок, який він збудує на іншому місті. А в 1991 році відповідач
зареєстрував цю будівлю, як житловий будинок. В 1995 році позивач відремонтував
огорожу на межі земельних ділянок на протязі 20м. При ремонті огорожі
відповідачу довелося пересунути  сарай
вглиб своєї земельної ділянки, оскільки частина цього сараю знаходилася на
сусідній ділянці. В 1998 року ОСОБА_2. без дозволу відповідних органів вирив на
своїй земельній ділянці котлован поряд з стічною канавою для розведення риби.
Як вважає позивач, це призвело до заболочування городу, появи води в льосі,
оглядовій ямі гаража, внаслідок чого стіни гаража просіли та потріскалися. З
2003 року відповідач звертається в різні інстанції з приводу перенесення
огорожі і захоплення землі. Згідно висновків комісій, які оглядали ділянки,
жодного порушення з боку позивача встановлено не було, а навпаки було
встановлено, що відповідач користується надлишком землі в 1,2 м, який належить
позивачу. ОСОБА_3. вважає, що неправомірними діями ОСОБА_2. спричинив йому
моральну шкоду, а саме : позивач є інвалідом третьої групи, зайві хвилювання
позначаються на стані його здоров`я,  після судових засідань він звертався за
медичною допомогою, крім того,  жодною
комісією не підтвердилися факти, викладені ОСОБА_2., його діями також
спричинені матеріальні збитки.

В
судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_2. наполягав на задоволенні своїх
вимог, не визнавав позовні вимоги відповідача-позивача ОСОБА_3. Аналогічну
позицію також до пред`явленого позову зайняв представник відповідача-позивача
ОСОБА_8. Сам відповідач-позивач ОСОБА_3. при безпосередній своїй участі в
судовому засіданні при дачі вільних пояснень пояснив, що дійсно, під час
ремонту огорожі, яка стоїть на межі їх земельних ділянок, переніс її вглиб
ділянки ОСОБА_2. на 0,5 м без будь-яких дозволів та документів, про що
де-кілька раз згадував в ході розгляду справи. На ці ж факти посилався і
позивач-відповідач ОСОБА_2.

Представник
третьої особи - териториальної громади Лозівської міської Ради Харківської
області Гаркуша С.В. вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2. до ОСОБА_3. задоволенню
не підлягають, оскільки його скарги перевірялися багато разів, на місце
виходили різноманітні комісії, жодна з яких не зробила висновку на його
користь. Розгляд позова ОСОБА_3. до ОСОБА_2. представник територіальної громади
залишив на розсуд суду.

Третя
особа ОСОБА_9. в останнє судове засідання не з`явився, але в попередніх судових
засіданнях вважав позов ОСОБА_2. таким, що не підлягає задоволенню, позов
ОСОБА_3. до ОСОБА_2. вважав можливим задовольнити.

Треті
особи ОСОБА_10., ОСОБА_11. ОСОБА_12. до судового засідання жодного разу не з`явилися. ОСОБА_10. надав суду заяву, в яків прохав
розглядати справу за його відсутністю в зв`язку з хворобою; ОСОБА_11. та
ОСОБА_12. про судові засідання попереджалися належним чином та своєчасно, але
до судового засідання не з`являлися, причину неявки не пояснювали, заперечінь на позови не надали. За
таких обставин суд вважає можлив розглянути справу за їх відсутності.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши
пояснення сторін, третіх осіб, суд вважає, що позов ОСОБА_2. до ОСОБА_3.
підлягає частковому задоволенню, а саме в частині поновлення його порушеного
права, оскільки в судовому засіданні встановлено, що 6 серпня 1980 року
ОСОБА_2. згідно з договором купівлі-продажу придбав 23 частини житлового
будинку АДРЕСА_1у ОСОБА_4. 8 липня 1982 року згідно договору купівлі-продажу
він придбав у ОСОБА_5. решту вказаного житлового будинку, тобто 13 його
частину. Право власності ним було зареєстровано відповідно 22 серпня 1980 року
та 13 грудня 1985 року (а.с.6-8).

Згідно рішення № 1787 виконкому Лозівської
міської Ради депутатів трудящих від 30 листопада 1953 року про результати
обміру та реєстрації кварталу № 318 в місті Лозова  за будинкомАДРЕСА_1зареєстровано
землекористування в розмірі 1280 кв.м, крім того, залишено на тимчасове
користування землекористувача 43,1 кв.м (а.с.9). Оригінал цього документу був
витребуваний з Лозівського міського архівного відділу та оглянутий в судовому
засіданні. У вказаному рішенні має місце виправлення напроти  домоволодіння № 30 (зараз № 38) без
будь-якого застереження, а саме : в графі «Зареєстровано землекористування
кв.м» вказано 1200, але якщо сплюсувати показники цієї графи, то результат,
який вказаний в документі, отриманий не буде. Але якщо скласти всі показники в
цій графі крім показника домоволодіння № 30 та вказану суму відрахувати від
результату, який вказано, тобто 23732,1кв.м, результатом буде 1280 кв.м. Отже,
за домоволодіннямАДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_2., зареєстровано
землекористування 1280 кв.м.

Вказаний
факт також підтверджується технічними документами - технічним завданнім від 27
січня 2003 року № 320, в якому вказано, що по обліковим даним за його земельною
ділянкою зареєстровано 1280 кв.м
(а.с.82).

Ст.
81 ч.1 п.А ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Як встановлено в судовому
засіданні, ОСОБА_2. придбав земельну ділянку шляхом складання угоди
купівлі-продажу домоволодіння з земельною ділянкою. ОСОБА_3. набув право на
земельну ділянку під домоволодінняАДРЕСА_2 шляхом прийняття спадщини, що
передбачено ст. 81 ч.1 п.Г.

Вимогами
ст. 90 ч.1 ЗК України передбачені права власників земельних ділянок, а саме в
т.ч. розпоряджатися земельною ділянкою (п.А), самостійно господарювати на землі
(п.Б),  споруджувати жилі будинки,
виробничі та інші будівлі і споруди (д.), тощо. Ч.2 вказаної статті передбачає,
що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом. Ст. 91 ЗК України передбачені обов`язки власників
земельних ділянок, а саме в т.ч. використувавати їх за цільовим призначенням (
п.А) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та
землекористувачів (п.Г).

Ст.
103 ЗК України розкриває зміст добросусідства, а саме : ч. 1 - власники та
землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання
земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам,
земплекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей
(затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); ч. 3 -
власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при
вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та
використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних
технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін
земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін,
встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Як
вказав позивач-відповідач ОСОБА_2., не заперечував представник
відповідача-позивача ОСОБА_3., та встановлено в судовому засіданні, по
території земельної ділянки домоволодіння № 38 проходить залізобетонна труба
для відводу дощових вод, шириною 0,8 м та довжиною 32,5 м, площа якої складає
26 кв.м (а.с.21). Позивач наполагає на тому, що ця площа не включена до
розрахунку фактично займаної ним земельної ділянки. Вказана площа канави
повинна бути виключена з фактичних розмірів його земельної ділянки як по
довжині, так і по ширині, а саме : з фактичної ширини ділянки 24,20 м треба
відмінусувати ширину труби 0,8 та з фактичної її довжини 52,35 м відмінусувати
довжину канави 32,5 м.

Вказані
факти підтверджуються також матеріалами інвентарних справ на спірні
домовлодіння, які були витрубувані з Лозівського бюро технічної інвентаризації
та оглянути в судовому засіданні.

Згідно
архівного витягу із протоколу № 10 засідання виконавчого комітету Лозовскої
міської ради від 19 травня 1976 року (а.с.10) вказано, що за будинкомАДРЕСА_1
зареєстровано 1208 кв.м.

Розмір спірної земельної ділянки було
зафіксовано також в рішенні народного суду міста Лозова Харківської області від
25 грудня 1975 року при винесення рішення за справою за спором колишніх
власників вказаного домоволодіння подружжя ОСОБА_4 про визначення порядку
користування  будинком та земельною
ділянкою. В рішенні суду вказано, що розмір канави, яка проходить по території
домовлодіння не входить в загальну площу домоволодіння (а.с.11-12).

Позивач-відповідач не погоджується з
висновками різноманітних комісій, які перевіряли його заяви та скарги щодо
даного питання (а.с.20-25,29-32).

Разом з тим, згідно акту обстеження
земельної ділянки ОСОБА_2. від 14 червня 2006 року представниками Лозівського
міського відділу земельних ресурсів, відділу з питань будінництва та
архітектури та директора КП архітектурного бюро міста Лозова встановлено, що
місцерозташування будівель на земельній ділянці не відповідають проекту
забудови домоволодіння, а саме, житловий будинок побудовано на відстані 0,5 м
від межі земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_2, в той час, як проектною
документацією передбачено розміщення будинку на відстані 2м від межі. Крім
того, було встановлено, що ширина земельної ділянки домоволодіння № 38 з півночного
боку складає 23.0 м, що на 1,2 м більше даних БТІ, а ширина з південого боку
складає 23,95 м, що на 0,35 м менше, ніж в матеріалах БТІ  (а.с.23-24). Аналогічні акти складено такою
комісією 10 березня 2005 року (а.с.38), 20 липня 2006 року (а.с.100) Ці ж факти
відображені в листі-відповіді начальника відділу земельних ресурсів Лозівської
міської Ради на ім`я ОСОБА_2. від 3 липня 2003 року (а.с.25). .

З приводу вищевикладеного
відповідач-позивач ОСОБА_3. в судовому засіданні 26 вересня 2007 року (а.с.60-63)
дав пояснення про те, що він дійсно під час ремонту огорожі в 2003 році, яка
стоїть на спірній межі, переніс її вглиб своєї ділянки без оформлення будь-яких
дозволів, внаслідок чого житловий будинок ОСОБА_2. опинився на відстані 0,5 м
від спірної межі і що було зафіксовано у висновках комісій, які виходили на
місце для перевірки його скарг та заяв, з якими до різних інстанцій саме з 2003
року почав звертатися ОСОБА_2. (а.с.20-27, 29-32).

.                             Ст. 106 ЗК України передбачені обов`язки
щодо спільних меж, а саме : ч. 1- власник земельної ділянки має право від
власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках, коли вони вникли, перемістились або
стали невиразними. Вимогами ст. 107 ЗК України передбачено відновлення меж,
ч.1,2 якої визначають, що основою для відновлення меж дані земельно-кадастрової
документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення
здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо таке неможливо
встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної
ділянки. А коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими
обставинами, зокрема встановленими розмірами земельних ділянок, то межі
визначаються з урахуванням цих обставин (ч.3).

Що
стосується позову ОСОБА_3. до ОСОБА_2. про поновлення його порушеного права та
перенесення межі глиб земельної ділянки, яка нележить ОСОБА_2. на відстань 1,2
м, суд не находить підстав для її задоволення , оскільки до матеріалів справи
залучені ккопії документів, згідно яких відповідач-позивач виконував
будівельні роботи на своїй земельній ділянці, а саме : дозвіл на провадження
робіт по індівідуальному житловому будівництву, в якому визначено закінчення
цих робіт 19 січня 1991 року,  акт від 26
січня 1988 року про проведення в натурі розбивки фундаменту будинку, який
перебудовується та розташований за адресою вул З. Космодем`янської, 38; план
забудови вказаного земельної ділянки, яка виділена ОСОБА_2., рішення
виконавчого комітету Лозівської міської Ради
№ 07 від 19 лютого 1991 року «Про затвердження актів комісії та
прийняття в експлуатацію індівідуальних житлових будинків в місті Лозова», де
першим пунктом вказанопризвище та адресу ОСОБА_2., акт про закінчення
будівництва та вводу до експлуатаціїї індівідуального домоволодіння, в якому
окрім того, що немає тротуару від вулиці в межах земельної ділянки, не вказано
жодного недоліка та дефекту у виконаних будівельних роботах, генеральний план
(схема) спірного домоволодіння від 28 листопада 1953 року, де вказано розмір
земельної ділянки - 1243 кв.м, такий же генеральний план (схема) від 2 червня
1980 року, де вказано розмір земельної ділянки 1208 кв.м  плюс 43,1 кв.м добавка (а.с.13-19).

В
судовому засіданні також становлено, що ОСОБА_3. домоволодіння АДРЕСА_2, де
мешкає зараз, отримав згядно договору дарування № 919 від 8 вересня 1997 року
від матері - ОСОБА_13., що підтверджується матеріалами справи. В технічному
паспорті на це домоволодіння, складеному 11 листопада 1994 року, вказано, що
земельна ділянка, на якому розташовано домоволодіння, площею 1150 кв.м
зареєстрована на підставі рішення виконкому від 19 травня 1976 року, надлишок
119 кв.м. Згідно того ж техпаспорту, розмір його земкльної ділянки, що
відповідає нормі, за документами становить 1150 кв.м, а фактично 1269 кв.м
(а.с. 43-44).

Крім
того, як було викладено вище, сам ОСОБА_3. в судовому засіданні вказував, що
при ремонті огорожі, яка стоїть на межії їх земельних ділянок, він без
будь-якого дозволу і документів, переніс її вглиб ділянки ОСОБА_7. на відстань
0,5 м по довжині.

Ухвалою
суду від 18 жовтня 2007 року сторони були зобов`язані провести геодезичну з`йомку своїх земельних ділянок. ОСОБА_2. ця ухвала була
виконана і він надав суду її горизонтальний план (а.с.78). ОСОБА_3. вказану
ухвалу суду не виконав.

Щодо
задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, як за позовом
ОСОБА_2., так і за позовом ОСОБА_3., суд вважає ці вимоги такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки ні одним з них не було доведено, що вони
потерпали будь-які моральні страждання, жодного доказу про це ними не
наводилося. Так, ОСОБА_2. посилався на поганий стан здоров`я, похилий вік, але жодної медичної довідки про це не
надав. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, він має вік 57
років, який суд не може вважати похилим. Позов ОСОБА_3. простягнення моральної
шкоди з ОСОБА_2. задоволенню не підлягає, оскільки будь-яка вина ОСОБА_2.щодо
порушення прав ОСОБА_3. в судовому засіданні при розгляді справи не встановлена.

Таким
чином, позовні вимоги ОСОБА_2. щодо поновлення його порушеного права про
поновлення спірної межі підлягають задоволенню, оскільки вони погоджуються з
поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_3., а також з матеріалами цивільної
справи та інвентраних справ, витребуваних з Лозівського БТІ. В решті позову суд
вважає необхідним ОСОБА_7. відмовити.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. суд відмовляє в повному обсязі.

Оскільки
відповідач-позивач ОСОБА_3. при здачі зустрічного позову до суду не сплатив
судові витрати, суд суд стягує їх з нього при винесення рішення. В судовому
засіданні було встановлено, що ОСОБА_3. є інвалідом 2-ї групи і згідно з
вимогами Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня
1993 року № 7-93 із змінами і доповленніми, внесеними Декретом Кабінету
Міністрів України від 30 квітня 1993 року № 43-93 він звільняється від сплати
судового збору при подачі позову до суду. Але згідно з вимогами ст. 81 ЦПК
України він повинен сплатити витрати на інформаційно-технічне забезпечнння
розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215,218  ЦПК України, ст.ст. 81,90,91 Земельного
Кодексу України, ст. 1167 ЦК України, суд,-

В
И Р І Ш И В  :

Позов ОСОБА_2до
ОСОБА_3про поновлення порушеного права та стягнення моральної шкоди
задовольнити частково.

Поновити порушене право
ОСОБА_2на користування земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_1,
зобов`язавши ОСОБА_3відновити минулу межу та перенести її вглиб земельної
ділянки АДРЕСА_2на 1,5 м. В решті позову відмовити.

В задоволенні позову
ОСОБА_3до ОСОБА_2про поновлення порушеного права та стягення моральної шкоди -
відмовтити.

Стягнути з
ОСОБА_3витрати за справою, а саме : витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 7 грн.50 коп.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку  до
апеляційного суду Харківської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  або в  порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя :