Справа № 22ц-1026/2008 р.           Головуючий у першій інстанції Жовток Є.А.
Доповідач - Скрипка А.А.
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
Апеляційний суд Чернігівської області у складі:
Головуючого - судді : Хромець Н.С.
Суддів - Скрипки А.А., Євстафіїва О.К.
при секретарі - Коваленко Ю.В.
з участю - ОСОБА_1., його представника ОСОБА_2.,
представника ТОВ „ Орлан - Транс- Груп”
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну  справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2008
року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
„Орлан-Транс-Груп” до ОСОБА_1про розірвання договору позики і стягнення
заборгованості за договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_1до товариства з
обмеженою відповідальністю „Орлан-Транс-Груп” про визнання договору позики
недійсним і стягнення коштів, сплачених за договором позики ,-

в с т а н о в и в :

Рішенням Ріпкінського районного суду
Чернігівської області від 17 квітня 2008 року вимоги позову ТОВ
„Орлан-Транс-Груп” задоволено; розірвано договір позики № 68-В, укладений
09.12.2005 року між ТОВ „Орлан-Транс-Груп” та ОСОБА_1.; стягнуто з ОСОБА_1на
користь  ТОВ „Орлан-Транс-Груп”
заборгованість за договором позики у розмірі 2373 грн. 19 коп., а також судові
витрати у розмірі 81 грн., а всього - 2454 грн. 19 коп. В задоволенні
вимог  позову ОСОБА_1до ТОВ
„Орлан-Транс-Груп”  про визнання
недійсним договору позики № 68-В, укладеного
09.12. 2005 року  між
ОСОБА_1.  і ТОВ „ Орлан- Транс- Груп”
відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій  просить скасувати рішення  суду першої інстанції і направити справу на
новий судовий  розгляд . Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що при винесенні рішення судом першої
інстанції були порушені вимоги статті
213 ЦПК України, згідно якої рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. При розгляді справи суд першої інстанції, як вважає апелянт,  не з'ясував повно і всебічно обставини
справи, на які посилалися сторони, зокрема,
чи є борг у ОСОБА_1перед ТОВ „Орлан-Транс-Груп” за  вказаним позивачем  договором позики. Апелянт вказує, що суд  першої інстанції не надав належної  оцінки такому факту , як виплата  апелянту
заробітної плати за вересень-грудень 2005 року, січень 2006 року, а
також датам виплати  заробітної плати за
цей період та  її розміру. Залишився поза
увагою суду, як вказує апелянт, і та обставина , що всім працівникам виплачувалася
заробітна плата через установи банку „ Аваль ”, а апелянту починаючи з вересня
2005 року ТОВ „Орлан-Транс-Груп” виплату заробітної плати оформило видатковими
касовими ордерами. На думку апелянта, такі докази, як невидача трудової книжки,
невиплата заробітної плати суд неправомірно не
взяв до уваги, як докази психологічного тиску.

Як вбачається з матеріалів справи , - ( а. с. 3 -
6) ,  в жовтні 2006 року ТОВ
„Орлан-Транс-Груп” звернулося до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1., в
якому просило розірвати договір позики № 68-В від 09.12.2005 року та стягнути з
ОСОБА_12373 грн. 19 коп. заборгованості по договору позики і судові витрати, а
всього - 2455 грн. 19 коп., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що
відповідно до договору позики № 68-В від 09.12.2005 року відповідачу було
надану позику в сумі 3538 грн. 32 коп., яку відповідач зобов'язувався  повернути протягом 12 місяців з моменту її
одержання. Надання позики підтверджується видатковим касовим ордером № 4323 від
09.12.2005 року. Як вказує позивач, повернення позики було здійснено частково в
сумі 1165 грн. 13 коп., що підтверджується прибутковими касовими ордерами від
09.12.2005 року, від 22.12.2005 року та від 07.02.2006 року. На момент подання
позовної заяви борг відповідача згідно договору позики становить 2373 грн. 19
коп., що підтверджується  карткою рахунку
3775 „Розрахунки з робітниками по іншим операціям” за період з 01.01.2005 року
по 30.09.2006 року. 07.02.2006 року відповідач був звільнений за власним
бажанням. Позивач вказує, що відповідно до п. 5 Договору у разі звільнення
позичальника з роботи у ТОВ „Орлан-Транс-Груп” до настання строку повернення
позики, позичальник зобов'язується достроково повернути всю суму позики не
пізніше, ніж у день звільнення, але відповідач порушив дану умову договору і не
повернув борг у день свого звільнення. Позивач зазначає, що відповідно до п. 2
ч. 1 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися
настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або
уклали його на інших умовах. На неодноразові телефонні пропозиції щодо зміни
умов договору в зв'язку з істотною зміною обставин відповідач відмовив у зміні
умов договору. В зв'язку з цим виникла необхідність звернутися до суду з
вимогою розірвати договір позики та відшкодувати завдані збитки, заподіяні
неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по даному договору.

В березні 2008 року ОСОБА_1  подав зустрічну позовну заяву ( а. с.
179-180), в якій просить визнати договір позики від 09.12.2005 року недійсним
та відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ „Орлан-Транс-Груп”, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що договір від 09.12.2005 року не є договором позики ,
оскільки згоди обох сторін не було. ОСОБА_1 зазначає, що коли він подав заяву
про звільнення, йому запропонували підписати договір позики, мотивуючи наявність
боргу по відрядних за відрядження за накладений на ТОВ „Орлан-Транс-Груп”
штраф. Після тривалого психологічного тиску (вказували, що не віддадуть трудову
книжку), ОСОБА_1 вимушений був підписати вказаний договір. Він наголошує на
тому, що договір датований 09.12.2005 роком, а підписаний перед звільненням
після тривалого психологічного тиску, внаслідок чого у нього  погіршився стан здоров'я. Також  ОСОБА_1 зазначає , що  ТОВ „Орлан-Транс-Груп” не виплатило йому  заробітну плату за вересень-листопад 2005
року, неповністю розрахувалося за січень 2006 року, не сплатило  компенсацію за невикористану відпустку, не
розрахувалося  за відрядження, не
сплатило середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки. Таким
чином, на думку ОСОБА_1., сума заборгованості
ТОВ „ Орлан- Транс - Груп” перед ним більша, ніж та сума , на яку
заявлений до нього  позов . Як зазначає
ОСОБА_1 , ні грошей, ні інших цінностей ТОВ „Орлан-Транс-Груп” йому  не передавало
за договором позики, що підтверджується показами свідка ОСОБА_2.  Таким чином, ОСОБА_1 зазначає, що  договір позики від 09.12.2005 року підписаний
під психологічним тиском на  нього ,
всупереч його волі, договір  не був
направлений на настання правових наслідків.

Вислухавши суддю - доповідача,  пояснення учасників судового  процесу , перевіривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає  відхиленню, а рішення
суду  першої інстанції, - залишенню без
змін, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 308
ЦПК України, - апеляційний суд  відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення  без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права . Не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено при  судовому розгляді даної справи , - ОСОБА_1 з
28. 01.2005 року по  07.02. 2006року
працював водієм товариства „ Орлан- Транс- Груп” по перевезенню вантажів , і на
нього була покладена повна матеріальна відповідальність ( а. с. 17-19).

З договору позики № 68-В ,
укладеного між сторонами  09.12. 2005
року ( а. с. 25), вбачається, що товариство надало працівнику ОСОБА_1позику у
розмірі 3358 грн. 32 коп., з умовою її повернення не пізніше, ніж протягом 12
місяців з моменту її одержання. Пунктом 5 вказаного договору  передбачено дострокове  повернення позики у випадку звільнення
позичальника з роботи у ТОВ „ Орлан- Транс- Груп”, незалежно від підстав
звільнення. Вказаний договір позики підписаний як позикодавцем, так і
позичальником ОСОБА_1.

Відповідно до положень ч. 1
статті 1046 Цивільного кодексу України , за договором позики  одна сторона ( позикодавець) передає у
власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або  інші речі, визначені родовими ознаками , а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей  або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Висновок суду першої інстанції
відносно того, що  ТОВ „ Орлан- Транс-
Груп” належними та допустимими  доказами
довело  факт укладення  договору позики з ОСОБА_1. та факт повного
виконання договору зі сторони позикодавця
( а. с. 24, 25) , є обґрунтованим та підтверджується матеріалами справи.

З прибуткових касових ордерів  № 3357 від 09.12. 2005 року , № 3759 від
22.12. 2005 року та № 3886 від 07.02. 2006 року вбачається, що  ОСОБА_1 повернув  ТОВ „ Орлан- Транс- Груп” частину позики на
загальну суму  1165 грн. 13 коп.  ( а. с. 20-23). Суд вірно прийшов за даних
обставин до висновку, що ОСОБА_1, як сторона у договорі позики, також виконав
частину своїх зобов'язань  перед ТОВ „
Орлан - Транс - Груп”.

Наказом № 23-к  від 07.02. 2006 року  ОСОБА_1 за власним бажанням був звільнений з
роботи  у ТОВ „ Орлан -Транс- Груп”( а.
с. 19).

Відповідно  до положень ч. 1  статті 1049 Цивільного кодексу України ,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З картки - рахунку №
3775  від 29. 06. 2006 року вбачається ,
що заборгованість ОСОБА_1за договором позики становить  2373 грн. 19 коп. ( а. с. 20).

Таким чином, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що у відповідності до п. 5 Договору
позики , укладеного між сторонами ( а.с.25), у ОСОБА_1з 07 лютого 2006 року
виникло  зобов'язання перед ТОВ  „ Орлан - Транс - Груп” щодо дострокового  повернення
залишку позики у розмірі  2373
грн. 19 коп. ( а. с. 20).

За даних обставин , з
врахуванням положень чинного законодавства , що регулює спірні правовідносини,
суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги  ТОВ „ Орлан -
Транс - Груп” , заявлені до ОСОБА_1 про розірвання договору позики  та стягнення заборгованості за договором  позики.

Є також вірним  по суті і висновок суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні вимог зустрічного позову
ОСОБА_1

Оскаржуване рішення суду
першої інстанції відповідає положенням
статті 213 ЦПК України , оскільки воно ухвалене на основі  повно
і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються  як на підставу своїх вимог і заперечень ,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні .
Твердження апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом першої інстанції
при розгляді даної справи  всіх обставин
справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Відповідно до положень  ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається  як на підставу своїх вимог і заперечень .
Відмовляючи  в задоволенні вимог
зустрічного позову ОСОБА_1., суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що
обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог, не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду справи.

Обґрунтовуючи  свої позовні вимоги щодо визнання договору
позики  від 09 грудня  2005 року № 68-В  недійсним, ОСОБА_1 посилався на положення
ч.3,ч.5  статті 203 , статтю 231
Цивільного кодексу України ( а. с.179-180) .
Доводи апелянта щодо  застосування
до нього ТОВ „ Орлан - Транс - Груп”
психологічного тиску  з метою
спонукання укласти договір позики, а також те, що правочин не був спрямований
на реальне настання  правових наслідків,
що обумовлені ним,  жодним доказом по
справі не підтверджені. Як вбачається з матеріалів справи, - ОСОБА_1 особисто
підписав даний договір, отримав 3538грн. 32 коп. на підставі видаткового
касового ордеру від 09 грудня 2005 року
( а. с. 24)  та  в подальшому перераховував товариству кошти  в рахунок погашення позики ( а. с. 20-23,
25). Як на причини примушування ОСОБА_1укласти
оспорюваний договір позики  ,
апелянт  вказує на застосування  штрафних санкцій відносно ТОВ „Орлан - Транс-
Груп”  під час здійснення  міжнародних
автоперевезень. Оскільки підприємство було оштрафоване на території  іноземної держави , керівництво  товариства, як стверджує ОСОБА_1, мало намір
відшкодувати свої збитки  за його
рахунок, як водія  транспортного засобу.
На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1.
було надано в судове засідання копії документів , виконаних  іноземною мовою. Суд першої інстанції
зазначив, що вказаним документам немає можливості дати оцінку у зв'язку з
відсутністю їх відповідного перекладу. Наявність заборгованості  по виплаті заробітної плати, її несвоєчасна
виплата та затримка видачі трудової книжки при звільненні, на які посилається
апелянт, як на докази психологічного тиску на нього при підписанні
оспорюваного  договору позики також
обґрунтовано не взяті до уваги судом першої інстанції. Таким чином, є
вірним  по суті висновок суду першої
інстанції відносно того, що ОСОБА_1. не доведено в судовому засіданні  належними та
допустимими засобами доказування
факту  психологічного тиску на
ОСОБА_1 зі сторони ТОВ  „Орлан - Транс-
Груп” при підписанні договору позики, як не доведені і інші зазначені обставини
, на які посилається ОСОБА_1 в обґрунтування вимог свого позову.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що
картка обліку рахунку № 3721 ( а. с. 182-184) є належним  доказом того, що ОСОБА_1 не має
заборгованості перед ТОВ „ Орлан - Транс - Груп ”, в тому числі, і за договором
позики  , не знайшли свого підтвердження в
ході судових розглядів даної справи, оскільки вказаний документ не підтверджує
відсутності заборгованості ОСОБА_1перед товариством за договором позики.

Враховуючи вищенаведене, у
апеляційного суду відсутні підстави для скасування оскаржуваного  рішення суду першої інстанції та задоволення
вимог апеляційної скарги, оскільки її доводи не спростовують висновків рішення
суду першої інстанції.

Керуючись статтями :  303, 304,
307, 308, 313, 314, 315,  317, 319
ЦПК України, апеляційний суд, -

У  Х  В
А  Л  И  В     :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Ріпкінського районного суду
Чернігівської області від 17 квітня 2008 року залишити без змін.

Ухвала  набирає законної сили з моменту  її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :