У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 квітня 2008 року                                                                               м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г.,

Косенка В.Й.,

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Лященко Н.П.,

Охрімчук Л.І.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,

Патрюка М.В.,

Сеніна Ю.Л.,

Шабуніна В.М.,

Романюка Я.М,

розглянувши в судовому засіданні
скаргу ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з
винятковими обставинами рішення Черкаського районного суду Черкаської області
від 25 травня 2004 року, ухвали апеляційного суду Черкаської області від 2
серпня 2004 року та ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Чернігівської області від 24
квітня 2007 року  в  справі за
позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової
адміністрації (далі - ТУДСА) в Черкаській області про стягнення  невиплаченої
заробітної плати та  моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення  невиплаченої заробітної плати, посилаючись на
те, що з 23 червня 2003 року працює в
Золотоніському міському  суді
на  посадах  консультанта суду  та помічника судді. Наказом голови
Золотоніського міського суду від 3 січня 2004 року         № 2 йому було встановлено надбавку за
вислугу років у розмірі 10%. Наказами голови Золотоніського міського суду від 3
січня 2004 року № 3 та від 26  лютого
2004 року № 11 йому  встановлено премію
в  розмірі 25 % середньомісячної
заробітної плати. Вищевказані накази були направлені до ТУ ДСА в Черкаській
області, але залишилися без виконання. Наказом голови Золотоніського міського
суду від 15 вересня 2003 року  № 90  йому за виконання обов'язків консультанта
суду з 1 вересня 2003 року  до 30 вересня
2003 року встановлено оплату в розмірі 50 % посадового окладу  консультанта суду, але цей наказ не був
виконаний відповідачем, а аналогічний наказ від 13 серпня 2003року № 73 був
виконаний. Також вважає, що він як учасник бойових дій відповідно до п. 6.1.3
Закону України ”Про податок з доходів фізичних осіб” має право на зменшення
суми загального  місячного  оподаткованого  доходу в розмірі 200 %  податкової
соціальної пільги, а відповідачем при нарахуванні заробітної плати
соціальна  пільга  визначається помилково як 100 % у сумі 61
грн. 05 коп. Унаслідок цього ТУ ДСА йому недонарахована  заробітна плата в сумі  174грн.95 коп., яку  просить суд стягнути з відповідача. Також
ОСОБА_1просить стягнути на його користь моральну  шкоду
в сумі 300 грн.

Пізніше позивач, збільшивши свої позовні вимоги, просив
стягнути з ТУ ДСА в Черкаській області на його користь невиплачену заробітну
плату в розмірі 244 грн. 92 коп. та  300
грн. моральної шкоди.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області
від 25 травня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 2 серпня 2004 року,
у  задоволенні позовних  вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, ОСОБА_1  оскаржив їх  у касаційному порядку.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах
Чернігівської області від 24 квітня 2007 року відмовлено в задоволенні
касаційної скарги ОСОБА_1 і залишено рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 25 травня 2004 року та ухвалу апеляційного  суду Черкаської області від 2 серпня 2004
року без змін.

У скарзі ОСОБА_1 просить переглянути у зв'язку з
винятковими обставинами рішення Черкаського районного суду  Черкаської області від   25 травня 2004 року, ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від
2 серпня 2004 року та ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Чернігівської області від 24 квітня 2007 року,
посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одного і того
самого положення закону.

Скарга підлягає
задоволенню частково  з таких  підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 354 ЦПК України підставою оскарження у зв'язку з винятковими обставинами судових рішень у цивільних
справах після їх перегляду у касаційному
порядку є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одного i того самого положення закону.

З 1 вересня 2005 року
набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України, призначення якого
полягає у визначенні повноважень адміністративних судів щодо розгляду справ
адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і
порядок здійснення адміністративного
судочинства.

Частиною 2 статті 4
цього Кодексу визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1  п. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного
судочинства України ( далі - КАС України) компетенція адміністративних
судів  поширюється на  спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної  дії), дій
чи бездіяльності.

Суб'єктом  владним повноважень відповідно до п. 7 ч.1
ст. 3 цього Кодексу є орган державної влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до вимог чч.
7,10 Прикінцевих та перехідних положень КАС України після набрання чинності цим
Кодексом заяви і скарги у справах, що
виникають з адміністративно-правових відносин, розглядаються в порядку,
встановленому цим Кодексом. Касаційні скарги (подання) на рішення загальних
судів у справах, визначених  пунктом  7 цього
розділу, що подані до набрання чинності цим Кодексом і не розглянуті
Верховним Судом України, передаються для вирішення до Вищого адміністративного
суду  України.

Як убачається з
матеріалів  справи, на час вирішення судами
першої  та апеляційної інстанцій справа
була розглянута за правилами Цивільного процесуального кодексу  України.

У касаційному порядку
справа розглядалася у квітні 2007 року в період дії  Кодексу адміністративного судочинства
України.

Оскільки спір, що виник
між сторонами є публічно-правовим, то
його вирішення  відноситься до
компетенції адміністративних  судів.

Тому касаційний розгляд
справи після 1 вересня 2005 року повинен здійснювати Вищий адміністративний суд
України. У зв'язку з тим, що справа у касаційному порядку розглянута
неповноважним касаційним судом,
ухвала колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Чернігівської області від 24 квітня 2007 року підлягає скасуванню, а
справа - направленню  для касаційного
розгляду до Вищого адміністративного суду України.

З урахуванням
наведеного ухвала суду касаційної інстанції підлягає  скасуванню з направленням справи для розгляду
в порядку адміністративного судочинства до Вищого адміністративного  суду України.

Керуючись ст. ст. 358, 359  ЦПК України, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України

ухвалила:

Скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів Судової палати у цивільних справах
Чернігівської області від 24 квітня 2007 року скасувати, справу направити до
Вищого адміністративного суду України для розгляду справи в  касаційному порядку.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий А.В. Гнатенко

Судді: М.І. Балюк

Н.П. Лященко

В.М. Барсукова

Л.І. Охрімчук

І.С.
Берднік

Ю.В. Прокопчук

Л.І. Григор'єва

М.П. Пшонка

В.І. Гуменюк

М.В. Патрюк

В.Г. Данчук             В.Й. Косенко

Я.М. Романюк        Ю.Л. Сенін

Є.Ф.  Левченко
Л.М.
Лихута

В.М. Шабунін