Справа  № 2-299/08
Індустріальний районний  суд    м.
складі: головуючого   судді  Мороз В.П.
при секретарі              Рован Г.П.
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа Гаражно-
кооператив «Калина» про визнання права власності,-
січні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права
посилаючись на те, що на підставі рішення виконкому Індустріальної
ради № 189 від 14.04.1989 року, був організований гаражно-будівельний
«Калина». Згідно з рішенням загальних зборів ГБК «Калина» від 12
1995 року та рішення міськвиконкому від 19 січня 1995 року № 27 про
ГБК «Калина» додаткової земельної ділянки для будівництва
гаражів, я є членом цього кооперативу та отримала земельну
під будівництва гаражного боксу від № 503. позивачка збудувала гараж №
в 2000 році. Цей гараж № 503 складається з підвалу з бетонним фундаментом,
плитами з бетонними стінами, площею 25,1 кв.м., висотою 2,4 м., об'
60 куб.м., та з гаражу з бетонним фундаментом, з цегляними стінами, з
перекриттям, площею 24,2 кв.м., висотою 4,49 м., об'ємом 60 куб.м.,
17 801 грн. на цей гараж в КП МБТІ, позивачка 12.09.2007 року виконала
паспорт, інвентаризаційна справа № 70-Г. згідно з висновками КП МБТІ,
гараж підлягає узаконенню та з цією підстави позивачка вимушена звернутися
цим позовом до суду.
У судовому засіданні позивач підтримала
відповідача у судове засідання з'явилась, позовні вимоги не
просила суд відмовити у задоволенні позову.
третьої особи у судове засідання не з'явився, причину неявки суду
повідомив, про час і місце повідомлені належним чином.
Суд, вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи,
що позов підлягає задоволенню  за
Судом встановлено, що на підставі
рішення виконкому Індустріальної

районної
ради № 189 від 14.04.1989 року, був організований гаражно-будівельний

кооператив
«Калина» (а.с.7).

Відповідно до довідки ГБК «Калина» від
16.03.2007 року позивачка є

членом
кооперативу (а.с.9).

Згідно
п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 року

„Про
практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних  з діяльністю гаражно-

будівельних
кооперативів” № 5 від 28.06.1991 року член ГБК, який повністю вніс

свій
пай за гараж, наданий йому у користування, набуває право власності на це

майно
і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд - продавати, заповідати,

здавати
в оренду, обміняти, вчинювати щодо нього інші угоди, що не заборонені

законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України
„Про кооперацію”  пай - майновий

поворотний
внесок члена (асоційованого  члена)
кооперативу у створення та

розвиток
кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна,  в

тому
числі грошей,  майнових прав, а також
земельної ділянки;      вступний

внесок  -
грошовий  чи  інший майновий неповоротний внесок,  який

зобов'язана  сплатити
особа  у  разі
вступу   до кооперативної
організації.

Згідно до довідки ГБК № 12-в від
13.08.2007 року позивачка побудувала

гаражний
комплекс № 503 в 2000 році (а.с.8).

Згідно зі ч.1 ст. 375 ЦК України,
власник земельної ділянки має право

зводити
на ній будівлі та споруди.

Однак позивачка не є власником та
користувачем земельної ділянки.

Зазначена
земельна ділянка згідно рішення Виконавчого комітету Індустріальної

районної
ради народних депутатів  надавалася у
користування ГК «Калина».

Сама позивачка відповідних дозволів
на будівництво гаража не

отримувала,
висновків відповідних державних установ про відповідність

збудованого
гаража державним будівельним нормам не отримувала. Погодження

місцерозташування
гаражу з відповідними установами також не проводилось.

Право володіння та користуванням
гаражем обумовлюється її членством

в
гаражному кооперативі.

Суд не може прийняти до уваги посилання
представника відповідача на

статті
375 та 376 ЦК України як на правові підстави задоволення позовних вимог,

оскільки  дані статті не регулюють спірні
правовідносини щодо виникнення права

власності
на гараж у ГБК

Відповідно до ст. 11 ЦПК    суд розглядає цивільні справи не інакше як

за
зверненням фізичних чи юридичних осіб  в
межах заявлених ними вимог і на

підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, позовні вимоги позивача
не знайшли своє підтвердження у

судовому
засіданні і тому  задоволенню не
підлягають.

Керуючись
ст. ст. 375, 376 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 60, 88,

212,213,214,215
ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

У
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) - відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в
апеляційному порядку до

апеляційного
суду Дніпропетровської області  через
Індустріальний районний суду

м.
Дніпропетровська  шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення

апеляційної
скарги або шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення

рішення
заяви про апеляційне оскарження  і
поданням після цього протягом

двадцяти
днів апеляційної скарги.

Суддя:

В.П. Мороз