У Х В А Л А

У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

14 лютого 2008 року                                                                                   м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

в складі:

Левченка
Є.Ф.,  Лихути Л.М.,  Охрімчук Л.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом виконавчого
комітету Ужгородської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про знесення самочинного
будівництва та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради про визнання права власності на самочинне
будівництво, за позовом третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_3 про
зобов'язання ОСОБА_4 знести самочинно збудовані веранду, сауну, джакузі,
відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2006
року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30 серпня 2007
року,

в  с  т
а  н  о  в  и
л  а :

Виконавчий комітет Ужгородської міської ради звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва.

ОСОБА_1 звернулася в суд з зустрічним позовом до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради про визнання права власності на самочинне
будівництво.

ОСОБА_3, як третя особа з самостійними вимогами звернувся до виконавчого
комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про зобов'язання позивача надати
повну інформацію щодо будівництва ОСОБА_1 приміщень веранди, сауни, добудови,
уточнити вимоги щодо особи відповідача та зобов'язання знести самочинно
збудовані приміщення на самовільно захопленій частині земельної ділянки,
провести рекультивацію землі та стягнути з відповідача 10 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від                 23 листопада 2006 року, в
задоволенні позову виконавчого комітету Ужгородської міської ради відмовлено.

Задоволено частково позов ОСОБА_1 про визнання за нею                      право власності на
самочинно збудовані прибудови до квартири АДРЕСА_1, позначені на генплані
літерами “Ж,Е”- ванну, санвузол, сауну.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 усунути
порушення прав ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою шляхом реконструкції
веранди прибудованої до квартири АДРЕСА_1 домоволодіння під літерою “Д” та
проведення рекультивації зазначеної ділянки в розмірі 2,6 м&sup2;.

У решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 30 серпня 2007 року
рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від                          23 листопада 2006
року змінено та ухвалено нове рішення.

Зобов'язано ОСОБА_1 знести частину веранди, що значиться на плані під
літерою “Д” на відстань 1 метр у бік її земельної ділянки від суміжної з   ОСОБА_3
межі та провести рекультивацію земельної ділянки розміром 2 м&sup2;, що належить ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 500 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

У решті рішення суду першої інстанції стосовно зустрічного позову та позову
третьої особи з самостійними вимогами - залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне
застосування судом норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права. Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє
в межах касаційної скарги правильність застосування  судом першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і
доводи скарги їх висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 331, 332, 335-337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від              23 листопада 2006 року та рішення
апеляційного суду Закарпатської області від            30 серпня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України :                                                                 Левченко
Є.Ф.

Лихута
Л.М.

Охрімчук
Л.І.