У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 березня 2008 року                                                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка
А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                     Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,                          Балюка М.І., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1до дочірнього підприємства по експлуатації та утриманню багатоповерхових
гаражів “Гаражне підприємство № 2” акціонерного товариства холдингової компанії
“Київміськбуд” про повернення коштів, стягнення пені та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою дочірнього підприємства по експлуатації та
утриманню багатоповерхових гаражів “Гаражне підприємство № 2” акціонерного
товариства холдингової компанії “Київміськбуд” (далі - ДП “Гаражне підприємство
№ 2”) на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2007 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2007 року ОСОБА_1. звернулася в суд із позовом
до ДП “Гаражне підприємство № 2” про повернення коштів, стягнення пені та
відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що 23 червня 2004 року між нею та
ДП “Гаражне підприємство № 2” був укладений договір № 17 на будівництво
гаражного боксу поАДРЕСА_1. Згідно зі ст. 3.1.1. договору вона зобов'язалась
провести авансову проплату в розмірі 30 % кошторисної вартості боксу до початку
будівництва. Їй був виписаний рахунок і нею здійснена проплата в сумі 7 950
грн., згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 17 від    23 червня 2004 року. Кошторисна вартість
гаражного боксу становить 6 тис.
доларів США або за курсом НБУ на 23 червня 2004 року 31 800 грн. За
умовами договору виконавець зобов'язувався здати їй як замовнику в експлуатацію
гараж до 31 вересня 2004 року, а в разі порушення строків введення в
експлуатацію боксу сплатити пеню в розмірі 0,1 % від кошторисної вартості
гаража за кожен прострочений день. Станом на 1 січня 2007 року пеня становить
26 139 грн. 60 коп. Однак відповідач умови договору не виконав, у зв'язку з чим
позивачка просить розірвати договір від 23 червня 2006 року № 17, укладений між
нею та  ДП “Гаражне підприємство № 2” на
будівництво гаражного боксу по вул. Л.Руденко,
6 а в м. Києві, і стягнути з відповідача на її користь сплачені нею
кошти в сумі        7 950 грн., пеню
станом на 1 січня 2007 року в розмірі 26 139 грн. 60 коп., а також моральну
шкоду в розмірі 5 тис. грн. та судові витрати в сумі 358 грн., а всього 39 447
грн. 60 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23
травня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5
жовтня 2007 року,  позов задоволено.
Розірвано договір від 23 червня 2004 року № 17,
укладений між ОСОБА_1. та ДП “Гаражне підприємство № 2” на будівництво
гаражного боксу по АДРЕСА_1. Стягнуто з ДП “Гаражне підприємство № 2” на
користь ОСОБА_1. перераховані нею кошти в сумі 7 950 грн., пеню в розмірі 26
139 грн. 60 коп., моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн. та судові витрати в сумі
358 грн., а всього 39 447 грн. 60 коп.

Не погодившись з указаними судовими рішеннями, ДП
“Гаражне підприємство № 2” подало до Верховного Суду України касаційну скаргу,
в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права
та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення
скасувати.

Касаційна скарга ДП “Гаражне підприємство № 2” підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, з чим погодилась і
апеляційна інстанція, суд першої інстанції виходив із того, що 23 червня 2004
року між сторонами укладений договір № 17 на будівництво гаражного боксу
поАДРЕСА_1, згідно з умовами якого позивачка до початку його будівництва
вносить аванс у розмірі 308 кошторисної вартості гаражного боксу, що становить
7 950 грн., які вона заплатила в касу відповідача. Останній зобов'язався
гаражний бокс здати в експлуатацію до 31 вересня 2004 року, а в разі порушення
цього строку сплатити пеню в розмірі 0,1 % від кошторисної вартості гаражу за
кожен прострочений день. Відповідач
указані умови договору не виконав.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна,
оскільки дійшли їх без повного, всебічного та об'єктивного дослідження деяких
обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах з
неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Як убачається з п. 3.1.1. та пп. 3.2.4., 3.2.5 договору
від 23 червня 2004 року № 17, позивачка (заявник) зобов'язана провести авансову
проплату в розмірі 308 кошторисної вартості будівництва  боксу до початку будівництва та здати в
експлуатацію бокс до 31 вересня 2004 року. При порушенні строків введення в експлуатацію
боксу сплатити пеню в розмірі 0,18 від кошторисної вартості за кожний
прострочений день. Заперечуючи проти позову, відповідач пояснив, що кошторисна
вартість будівництва боксу не складалася та відсутня в матеріалах справи, що
аванс на його рахунки не надходив.

Статутом підприємства будівництво гаражних боксів не
передбачено.

Усупереч вимогам ст. 212 ЦПК України суд залишив без
оцінки зазначені доводи відповідача, незважаючи на те, що вони мають правове
значення для вирішення справи.

Не перевіривши зазначені обставини, суд також не звернув
уваги на те, що в матеріалах справи відсутні оригінали договору № 17 на
будівництво гаражного боксу, квитанції до прибуткового касового ордера, статуту
гаражного підприємства, а лише копії, які в установленому порядку не завірені.

Задовольняючи вимоги позивачка в частині стягнення
моральної шкоди, суд не врахував, що відповідно до вимог ст. 611 п. 4 ч. 1 ЦК
України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як убачається з договору від 23 червня 2004 року №
17,  відшкодування моральної шкоди не
передбачено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені вимоги
закону уваги не звернув, не з'ясував, які правові наслідки було передбачено
договором у разі невиконання зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції на порушення ст. 303 ЦПК
України не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги щодо законності
й обґрунтованості рішення суду першої інстанції та залишив його без змін.

За таких обставин, ураховуючи, що судові рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального й процесуального права, відповідно до ст. 338
ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства по експлуатації та утриманню багатоповерхових гаражів “Гаражне
підприємство № 2” акціонерного товариства холдингової компанії “Київміськбуд”
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23
травня 2007 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 жовтня 2007 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            А.В. Гнатенко

Судді:                                                        В.Й. Косенко

В.Г. Данчук

Л.І. Григор'єва

М.І. Балюк