Справа №
25 квітня 2008р.   Іллічівський міський суд Одеської області
В складі: головуючого - судді Журавля П.І.
При секретарі  - Рожкован К.М.
позивача, його довіреної особи - ОСОБА_1
Відповідача та його представника - ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іллічівську
справу за позовом ОСОБА_4  до
ОСОБА_2 про захист права власності та відшкодування шкоди, і за
позовом  ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -
11.01.2007 року ОСОБА_4 звернулась в Іллічівський міський суд Одеської
області з позовом до ОСОБА_2 про зобов*язання повернути їй автомобіль
«Ніссан-Прем*єра», державний НОМЕР_1 (т.с.1 а.с. 2-4)
обґрунтовувала тим, що 20.11.2006 року вона надала нотаріально посвідчену
довіреність на ім*я  ОСОБА_2 з правом
розпорядження належним чином їй на праві власності автомобілем
«Ніссан-Прем*єра» державний НОМЕР_2. Довіреність дала за пропозицією
автослюсара, який ремонтував вказаний автомобіль, з умовою, що цей автослюсар
проведе експертизу автомобіля та знайде на автомобіль покупця в строк до
19.12.2006 року. До зазначеного строку автомобіль не був повернутий і
19.12.2006 року вона скасувала свою довіреність.
31.01.2007 року ОСОБА_4
уточнила свої вимоги (т.с.1 а.с.32) зазначила, що автомобіль їй повернули, але
шкодою від чужого незаконного  володіння
відповідачкою і просить стягнути цю суму з ОСОБА_2  Крім того ОСОБА_4 вимагає стягнути з
відповідачки 1170,38  грн. витрат на її
У зв*язку з тим, що відповідач
(ОСОБА_2) не з*явилась в судове засідання, судом 23.04.2007 року було винесено
заочне судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені у повному
обсязі (т.с.1 а.с. 40-43).
За заявою ОСОБА_2 30.08.2007р. ухвалою суду
заочне рішення від 23.04.2007р., було
скасовано (т.с.1, а.с. 46, 56-57, 60-61).
24.01.2007 року в Іллічівський
міський суд звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу автомобіля «Ніссан-Прем*єра», державний  знак НОМЕР_1, який він купив у ОСОБА_2,
просить стягнути з відповідачки шкоди у подвійному розмірі, що складає суму в
Свої позовні вимоги ОСОБА_5
обґрунтовує тим, що 10.12.2006 року на авторинку  у м.Києві придбав у ОСОБА_2, яка діяла на
підставі генеральної довіреності від імені ОСОБА_4 автомобіль «Ніссан-Прем*єра»
передав відповідачці у присутності свідків. Оформив з ОСОБА_2 письмовий договір
без нотаріального посвідчення, але отримала від ОСОБА_2 довіреність на
управління та розпорядження зазначеним автомобілем.  По приїзду додому він звернувся до ОСОБА_4 з
питанням переоформлення автомобіля на себе, але працівниками міліції (ДАІ)
зазначений автомобіль був у нього вилучений. ОСОБА_5 вважає, що ОСОБА_2 ввела
його в оману, чим заподіяла йому матеріальну і моральну шкоду.
З зв*язку з тим, що ОСОБА_2 на
неодноразові виклики в суд не з*явилась, 23.04.2007 року судом було винесено
заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 були задоволені у повному обсязі
(т.с. 2 а.с. 27-30).
За заявою ОСОБА_2 30.08.2007
року судом винесено ухвалу про скасування заочного рішення (т.с.2 а.с. 33,
Ухвалою суду від 20.12.2007
року цивільні справи за позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були об*єднані в одне
провадження (т.с.1 а.с.81-82).
В судовому засіданні позивачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали свої вимоги і просять їх задовільнити.
Відповідачка ОСОБА_2 позовні
вимоги не визнала та пояснила суду, що ОСОБА_6 на протязі 2006 року проживав з
нею і її малолітньою дитиною,  працював
на СТО майстром по ремонту автомобілів. В листопаді 2006 року ОСОБА_6 повідомив
їй, що купив у ОСОБА_4 автомобіль «Ніссан-Прем*єра» з 7000 долларів США, при
цьому повідомив, що оформив довіреність на її (ОСОБА_2) ім*я, так як він
(ОСОБА_6) є громадянином Росії.  З
ОСОБА_4 вона особисто не знайома і не вела ніяких перемов щодо автомобіля.  При оформленні довіреності ОСОБА_4 вона
(ОСОБА_2) не була присутньою і не бачила, чи платив ОСОБА_6 гроші ОСОБА_4 за
На початку грудня 2006 року на
запрошення ОСОБА_6 вона з дитиною разом з ОСОБА_6 на зазначеному автомобілі
поїхали в Росію.  Під час поїздки  виникла
якась поломка в автомобілі і ОСОБА_6 вирішив продати цей автомобіль. На
авторинку у м. Києві ОСОБА_6
вирішив продати цей автомобіль.  На
авторинку  у м. Києві ОСОБА_6 продав
автомобіль ОСОБА_5.  Вона не знає, на
яких умовах домовлялись ОСОБА_6 і ОСОБА_5, які і скільки грошей отримав від
ОСОБА_5  ОСОБА_6, вона не знає.  У нотаріуса біля авторинку у м. Києві вона
підписала лише довіреність на ім*я ОСОБА_5
Інших документів не підписувала. Наданий ОСОБА_5 до суду договір
купівлі-продажу від 10.12.2006 року вона не бачила і не підписувала, підпис на
« договорі» від її імені виконаний не нею, але з підробкою її підпису.
Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, в тому числі матеріали кримінальної справи №
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підлягають задоволенню з
20.11.2006 року ОСОБА_4 у
приватного нотаріуса Іллічівського нотаріального округу Одеської області за
реєстровим № 7183  оформила на ОСОБА_2
довіреність на продаж належного їй (ОСОБА_4) автомобіля «Ніссан-Прем*єра» ,
2001 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1, а 19.12.2006 року нотаріально
відмінила дію зазначеної довіреності ( т.с.1, а.с.7, 8, т.с. 2 а.с. 16).
10.122006 року на зазначений
на ім*я ОСОБА_5 (т.с.2 а.с.15).
20.12.2006 року ОСОБА_4 з
письмовою заявою звернулась до начальника Іллічівського міського відділу
міліції з проханням знайти і вернути їй автомобіль (т.с.2 а.с.105).
З письмових пояснень ОСОБА_4
від 05.01.2007 року, 19.01.2007 року і від 27.06.2007 року, що містяться в
матеріалах кримінальної справи, ксерокопії яких долучені до матеріалів даної
справи, витікає, що вона познайомилась на СТО з хлопцем по імені ОСОБА_6, який
ремонтував її автомобіль. ОСОБА_6 повідомив її (ОСОБА_4), що на автомобілі
«перебиті» номера, запропонував їй свої послуги щодо проведення експертизи
автомобіля і його продажу.  Вона
погодилась з пропозицією ОСОБА_6 і надала йому довіреність  на розпорядження автомобілем. Оформила
довіреність на ОСОБА_2,так як ОСОБА_6 пояснив, що це його дружина, а він є
громадянином  Росії і на нього не можна
видавати довіреність.  ОСОБА_6 повинен
був продати автомобіль та повернути їй гроші.
З ОСОБА_2 вона (ОСОБА_4) не знайома (т.с.2 а.с.94-99).  Тому пояснення ОСОБА_4 в судовому засіданні
про те, що ОСОБА_2 нібито була присутня при оформленні довіреності від
20.11.2006 року, та освідомленою про її (ОСОБА_4) с ОСОБА_6 домовленості суд не
може прийняти до відома, так як вони протирічать письмовим поясненням, даним по
кримінальній справі.
Посилання ОСОБА_4 на те, що їй
була заподіяна матеріальна та моральна шкода, вона і її довірена особа не
надали суду доказів про наявність
Ними не було надано суду доказів неправомірності дій з боку ОСОБА_2, та
доказів причинного зв*язку між діями ОСОБА_2 та заподіяною шкодою.
Із письмових пояснень  позивача ОСОБА_5, які він давав по
кримінальній справі, копії  цих пояснень
долучені  до матеріалів цивільної справи
(т.с.2 а.с.86-91) видно, що ОСОБА_5 про купівлю автомобіля на авторинку в
7000 доларів США, при цьому пояснював , що оформив при  купівлі автомобіля генеральну довіреність,
отримав технічний паспорт на автомобіль, але ні в поясненнях, ні в протоколі
добровільної видачі автомобіля і документів на нього, ОСОБА_5 ні словом не
згадав про «договір» у простій письмовій формі, нібито складений між ним і
Наданий суду ОСОБА_5 договір
купівлі-продажу автомобіля від 10.12.2006 року не визнає відповідачка ОСОБА_2,
стверджуючи, що підпис в «договорі» хтось
від її імені підробив. Позивач і його
довірена особа не надали суду доказів про те, що на «договорі»  стоїть підпис ОСОБА_2 і не заявили клопотання
про витребування таких доказів.
Суд не може прийняти до уваги пояснення
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що при купівлі автомобіля ОСОБА_5
передав  гроші ОСОБА_2, так як це не
підтверджує і сам ОСОБА_5
Нормою ст. 208 ч.1 п.3 ЦК
України передбачено, що передача грошей є складовою частиною угоди, яка повинна
учинятись у письмовій формі і відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України повинна
(доказуватись) підтверджуватись певними засобами доказування, не можуть
(доказуватись) підтверджуватись іншими засобами доказування. Пояснення свідків
для підтвердження угоди, що повинна укладатись в письмовій формі, є
недопустимими доказами.
Відповідно до Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів…, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 07.08.1998р. № 1998р. № 1388, - перед відчуженням транспортний
засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ після його огляду в
підрозділі ДАІ на підставі заяви власника, якщо транспортний засіб знімається з
обліку в зв*язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію робиться відмітка
про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України;
правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в
Правилах документами, зокрема договором та іншими посвідченими в установленому
порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.
Нормою ст 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору. У випадку з ОСОБА_5 не були виконані
вимоги щодо форми договору та його
посвідчення, то наданий ним «договір» купівлі-продажу від 10.12.2006
року не можна визнати таким, що відбувся.
Такою є і практика Верховного Суду України, що викладена в рішенні від
25.04.2007р. (т.с.2 а.с.52-54). Неукладений договір не може визнаватись
недійсним, як того просить ОСОБА_5, що не дозволяє застосувати норми ст.ст.215,
216, 230 ЦК України, на які посилається позивач, як підставу своїх вимог.
З огляду на викладене, позивачі
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не надали суду доказів, які б свідчили про неправомірність
дій з боку ОСОБА_2, укладення нею угоди відчуження автомобіля одержування нею
коштів від ОСОБА_5 наявності моральної та матеріальної шкоди, завданої їм
(позивачам) та причинного зв*язку між такою шкодою та діями ОСОБА_2  Тобто відсутні передбачені ст.ст.1166, 1167
ЦК України підстави для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за майнову та
У відповідності до ст. 88 ЦПК
України у суду відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачів
судових витрат по справі.
Керуючись ст.ст.  10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 208, 215, 230, 638, 1166, 1167
ЦК  України,  суд  -
В задоволені  позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист права власності, відшкодування
шкоди, позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу  автомобіля,
відшкодування матеріальної і моральної шкоди
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Одеської області через Іллічівський
міський  суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом
20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційного  суду або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК  України.

СУДДЯ:

.