Справа № 22Ц - 2257/2008 р.
Головуючий  у 1-й інстанції Лялик
Доповідач в 2-й інстанції Поліщук М.А.
У Х В А Л А

Іменем             України.

10 червня
2008 року   колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого -
судді Антоненко В.І.,

суддів:  Касьяненко Л.І.,
Поліщука М.А.

при секретарі  Рудзінській А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві
цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на  рішення Березанського міського
суду Київської області від 11 березня
2008 року  у справі за  позовом ОСОБА_1   до ОСОБА_2
про  визнання  угоди укладеною та визнання права власності
на земельну ділянку.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді
справи, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

В
С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2007 року ОСОБА_1
звернувся в суд із вказаним позовом  і
просив  визнати укладеною із
відповідачкою угоду купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої  в АДРЕСА_1, визнати за  ним право власності на  вказану земельну ділянку.

Позовні вимоги
обґрунтовував тим, що   11 червня
2005року вони із ОСОБА_2 досягли
всіх  істотних умов  купівлі-продажу, домовились, що ціна
земельної ділянки становить 1500 доларів США, із яких   сплатив
відповідачу   частину грошової
суми  800 доларів США, проте  в подальшому відповідачка  відмовилась від нотаріального посвідчення
угоди  та
отримання залишку  грошей за
договором.

Рішенням  Березанського міського суду Київської області
від 11 березня  2008 року  в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить  рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити, посилаючись на
неповне з'ясування  обставин, що
мають значення для справи,  порушення
норм  матеріального  і
процесуального  права.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з”ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами,  які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалюючи
рішення про відмову в  задоволенні  позову, суд виходив із того,  що  на
момент обговорення істотних умов договору 11.06.2005року у відповідачки  був відсутній державний акт на право
власності на земельну ділянку, а тому права на
укладення будь-яких угод  щодо
відчуження земельної ділянки вона не мала.

Колегія
суддів погоджується із вказаними
висновками, так як вони   належним
чином   обґрунтовані  та
відповідають вимогам закону.

Відповідно
до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України
право власності та  право
постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання  її власником
або користувачем документа, що посвідчує право власності чи постійного
користування  земельною ділянкою, та його
державної реєстрації.

Згідно
із ст.131 Земельного кодексу України
громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та
держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни,
ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких
угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог
цього Кодексу.

Суд
встановив, що 11 червня 2005року  ОСОБА_1
і ОСОБА_2 домовились про купівлю-продаж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1
і відповідачка отримала від позивача
завдаток в сумі 800 доларів США.

На  момент отримання позивачем частини коштів від
відповідача 11.06.2005року у ОСОБА_2 був відсутній  Державний акт на право власності на вказану
земельну ділянку.

Із
матеріалів справи вбачається, що Державний акт на право власності на земельну
ділянку площею  0,10га, розташовану  в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 отримала  29.11.2006року, а  6.11.2007 року ОСОБА_2  за договором дарування, посвідченим
нотаріально,  подарувала земельні
ділянки,  розташовані  в АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Згідно  ст.658 ЦК України право продажу товару, крім
випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить
власникові товару.

Оскільки   станом
на 11 червня 2005року, коли сторони обговорювали умови майбутньої угоди
купівлі-продажу земельної ділянки
ОСОБА_2 не була власником земельної ділянки площею  0,10га, розташованої  в АДРЕСА_1, то суд зробив правильний висновок,
що у ОСОБА_2  було відсутнє право на
укладення будь-яких угод щодо відчуження земельної ділянки.

Правових
підстав для задоволення позовних вимог про визнання дійсною угоди
купівлі-продажу земельної ділянки  та
визнання за ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно відповідно до ч.2
ст.220 ЦК України  немає, що і було
встановлено при розгляді справи судом першої інстанції

Рішення
суду  є
законним  і обґрунтованим,  ухвалене з додержанням норм матеріального і
процесуального  права.

Доводи
апеляційної скарги  про неправильне
застосування судом норм матеріального права є необґрунтованими. Суд правильно
визначив  природу спірних правовідносин
і  застосував норми закону,  який
їх  регулює.

Інші доводи
апеляційної скарги про  неповне
з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм
матеріального  і процесуального права  не заслуговують на увагу,  висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК
України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1  - відхилити.

Рішення   Березанського міського суду Київської
області від 11 березня  2008 року  залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання  нею законної сили.

Головуючий

Судді