У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 січня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою та
виселення і за заявою прокурора м. Одеси в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и л а :

У травні 2001 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та
виселення, посилаючись на те, що                   27 березня 2001 року від
купив квартиру АДРЕСА_1, власниками якої були відповідач та його дочка ОСОБА_3,
однак відповідач відмовляється звільнити квартиру.

Позивач просив усунути перешкоди
у користуванні квартирою та виселити з неї ОСОБА_2

Прокурор м. Одеси в інтересах
ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, укладеного 27 березня 2001 року на біржі “GIP” між ОСОБА_3,
ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, посилаючись на те, що ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 уклали договір на вкрай невигідних
для них умовах внаслідок збігу тяжких обставин, крім того, договір нотаріально
не посвідчений, а тому є недійсним на підставі ст.ст. 47, 48, 57, 227 ЦК УРСР
1963 року.

Судом зазначені позови об'єднано
в одне провадження.

Під час розгляду справи ОСОБА_1
доповнив позов, просив також визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири
від 27 березня 2001 року, посилаючись на те, що він у повному обсязі виконав
умови договору, передав одному з продавців - ОСОБА_3 25300 грн. за квартиру,
отримавши від неї відповідну розписку, зареєстрував квартиру в бюро технічної
інвентаризації, оплатив заборгованість по оплаті комунальних послуг, а ОСОБА_2
відмовляється звільнити квартиру та нотаріально посвідчити угоду, тому договір
повинен бути визнаний дійсним на підставі ст. 47 ЦК УРСР 1963 року.

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 18 травня 2005 року позов ОСОБА_1 задоволено, в задоволенні
заяви прокурора м. Одеси в інтересах
ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Одеської області від 12 квітня 2006 року рішення суду першої інстанції
скасоване та постановлене нове рішення про задоволення заяви прокурора м. Одеси
в інтересах ОСОБА_2 та відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Ухвалою колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 квітня 2007 року
задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1, рішення апеляційного суду від 12
квітня 2006 року скасоване, справу передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Останнім рішенням Апеляційного
суду Одеської області від 3 липня 2007 року рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні заяви прокурора м. Одеси скасовано, постановлено
задовольнити частково заяву прокурора в інтересах ОСОБА_2 та визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 27 березня 2001 року на біржі “GIP” між ОСОБА_3,  ОСОБА_4 від імені
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, і визнати дійсною угоду купівлі-продажу нерухомого майна,
укладену 27 березня 2001 року на біржі “GIP”, згідно якої ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2 продали ОСОБА_1
квартиру; в решті рішення суду першої інстанції залишене без змін.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Одеської області просить скасувати ухвалені в справі судові рішення
та постановити нове рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Постановляючи рішення,
апеляційний суд виходив із того, що при укладенні оспорюваного договору не було
дотримано передбаченої законом форми (нотаріального посвідчення),  разом з тим позовні вимоги ОСОБА_1 полягали у
визнанні дійсною саме угоди купівлі-продажу й вони є обґрунтованими тому, що
ОСОБА_1 виконав угоду в повному обсязі, а ОСОБА_2 ухиляється від її нотаріального
посвідчення.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 березня
2001 року на біржі “GIP” між ОСОБА_3, яка діяла
особисто,  ОСОБА_4, що діяла від імені
ОСОБА_2 на підставі довіреності від 19 березня 2001 року, та ОСОБА_1 було
укладено договір купівлі-продажу квартири ОСОБА_1; договір нотаріально не
посвідчено, ОСОБА_3 видала ОСОБА_1 розписку про отримання коштів, а               27 березня 2001 року була
госпіталізована до протитуберкульозного диспансеру, де померла 24 квітня 2001
року.

Згідно
ч.1 ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин,
договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути
нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання
цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963
року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у
випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми
тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою
статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала
угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Правило ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963
року про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не
досягнуто згоди з істотних умов угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР
по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все
одержане за угодою.

В обґрунтування заяви в інтересах ОСОБА_2 та апеляційної скарги, прокурор посилався на недійсність договору
на підставі ст. 47 ЦК УРСР 1963 року та на те, що ОСОБА_2 не був обізнаний про
укладення оспорюваного договору, дізнався про нього після смерті дочки,  29 березня 2001 року скасував довіреність,
видану ОСОБА_4, грошей за квартиру не отримував.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.ст. 303, 316 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин,
визнав недійсним договір та одночасно дійсною угоду купівлі-продажу, при цьому
не перевірив обставин та доказів, що свідчать про узгодження між сторонами
угоди усіх істотних її умов, зокрема, чи було узгоджено ОСОБА_2 ціну квартири,
чи був він обізнаний про укладення договору, чи бажав продавати квартиру, чи
отримав кошти, чому договір не було нотаріально посвідчено.

Крім того, ч. 4 ст. 338 ЦПК
України визначено, що висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких
скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при
повторному розгляді справи.

Скасовуючи рішення Апеляційного
суду Одеської області від 12 квітня 2006 року про задоволення заяви прокурора
м. Одеси в інтересах ОСОБА_2 та відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та
передаючи справу на новий апеляційний розгляд, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в ухвалі від       4 квітня 2007 року зазначила лише те, що
апеляційний суд не врахував положення ч.2 ст. 48 ЦК УРСР 1963 року, не з'ясував
яка сума фактично була одержана ОСОБА_3 від ОСОБА_1, не дав оцінки наявній у
справі розписці про одержання грошей, а виходив із суми, зазначеної в тексті
договору.  Інших мотивів скасування
рішення в ухвалі не наведено.

Апеляційний суд мотиви суду
касаційної інстанції, з яких було скасоване рішення, залишив поза увагою.

За таких обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Одеської області задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду
Одеської області від 3 липня 2007 року скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін