Справа
№ 22ц - 800/2008
Головуючий у 1 інст. -Марченко М.М.
Доповідач -  Бойко О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

21 травня 2008 року
місто Чернігів

апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Бойко
О.В.

суддів - Смаглюк
Р.І., Мамонової О.Є.

при секретарі - Пільгуй
Н.В., Штупун О.М.

з участю - позивача
ОСОБА_3, представника відповідача

ОСОБА_1-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1на рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 24 січня 2008 року та додаткове рішення цього ж
суду від 29 лютого 2008 року, апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2008 року та ухвалу
цього ж суду від 9 січня 2008 року про забезпечення позову по справі за позовом
ОСОБА_3до ОСОБА_2, ОСОБА_1про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та на ухвалу Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2008 року про відмову в
прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2до ОСОБА_3про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, -

в с т а н о в и
в :

20 березня
2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, обгрунтовуючи
свої вимоги тим, що внаслідок ДТП, що сталась 19.05.2007 року в с. Ставок
Носівського району, в результаті зіткнення автомобіля Ауді-80, тимчасовий
державний номер НОМЕР_1 під його керуванням з автомобілем ВАЗ-2105, державний
номер НОМЕР_2під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем ВАЗ-2115, державний номер
НОМЕР_3під керуванням ОСОБА_1, його автомобіль отримав механічні пошкодження.
Просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 5286 грн. 99 коп. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, по 3000 грн. моральної шкоди з кожного, а
також понесені по справі судові витрати.

15 січня
2008 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_2
матеріальну шкоду в розмірі 1803 грн. 45 коп., а з ОСОБА_1 - матеріальну шкоду
в розмірі 8771 грн. 25 коп., а також по 3000 грн. з кожного в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

10 січня
2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою
Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2008 року у
прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою
Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 9 січня 2008 року
задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на
автомобіль ВАЗ-2105, державний номерний знак НОМЕР_2, що знаходиться за
останнім відомим суду місцем проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1

Рішенням
Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2008 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 1803 грн. 45 коп в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 1000 грн.,
моральної шкоди, а всього 2803 грн. 45 коп.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 9771 грн. 25 коп. завданої шкоди. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Додатковим
рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 29 лютого 2008 року з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 стягнуто 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої в
результаті ДПТ моральної шкоди.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 24 січня 2008
року та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на неповне
з”ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи. Апелянт вказує, що суд безпідставно прийняв до уваги
постанову голови апеляційного суду Чернігівської області від 17.10.2006 р., яка
є суперечливою і непослідовною, і ніяким чином не встановлює його вини у
скоєнні ДТП. ОСОБА_1 наполягає на тому, що суд першої інстанції дійшов
невірного висновку, що він, керуючи автомобілем ВАЗ-2115, порушив п.13.1 Правил
дорожнього руху України і що його вина в скоєнні зіткнення з автомобілем
позивача доведена в судовому засіданні. Такий висновок суду грунтується лише на
припущеннях і не підтверджений жодним доказом. Також,  не є можливим вирішити експертним шляхом чи
мав водій автомобіля ВАЗ-2115 технічну можливість уникнути зіткнення з
автомобілем Ауді-80.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати і додаткове рішення суду від 29
лютого 2008 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог
ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що зазначені вимоги
не можуть бути задоволені, оскільки його вина у скоєнні зіткнення автомобілів
не доведена.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду від 24 січня 2008 року, ухвалу
суду від 23 січня 2008 року про відмову в прийнятті його зустрічної позовної
заяви, а також ухвалу суду від 09 січня 2008 року про забезпечення позову як
незаконні і необґрунтовані, направивши справу на новий судовий розгляд.

Апелянт
вказує, що суд безпідставно, з порушенням процесуальних строків, не прийняв до
розгляду його зустрічну позовну заяву, що призвело до необ”єктивного і
неповного з”ясування всіх обставин по справі.

Суд
безпідставно прийшов до висновку, що з боку позивача ОСОБА_3 не встановлено
порушень Правил дорожнього руху, які були б у причинному зв”язку із завданими
його автомобілю пошкодженнями, оскільки за матеріалами справи встановлено, що
саме ОСОБА_3 рухався на великій швидкості, не впорався з керуванням, що
призвело до зіткнення автомобілів. ОСОБА_2 не погоджується з висновком суду про
те, що він порушив п.14.2 „в” та п.14.5 Правил дорожнього руху України.
Також,  апелянт вказує, що постанова суду
від 02.07.2006 року про притягнення його до адміністративної відповідальності
скасована, що свідчить про відсутність його вини у скоєнні ДТП.

Відповідач
ОСОБА_2 також не погоджується і з ухвалою суду від 09.01.2008 року про
забезпечення позову по даній справі, посилаючись на те, що у суду не було
підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль
ВАЗ-2105, вартістю 9200 грн., оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 заявлені на значно
меншу суму.

У судовому
засіданні позивач апеляційні скарги не визнав, просив залишити без змін рішення
суду.

Представник
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційні скарги ОСОБА_1 підтримує, просив їх
задовольнити.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,  дослідивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

По справі
встановлено, що 19 травня 2006 року в с. Ставок, Носівського району, на автодорозі
Ніжин-Носівка сталась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої
автомобілі позивача та відповідачів отримали механічні пошкодження.

Постановою
судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 липня 2006
року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень,
передбачених ст.ст. 122 ч.1, 124 КпАП України, проте від адміністративної
відповідальності був звільнений, а справа провадженням закрита в зв”язку із
закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою
судді Носівського районного суду від 18 липня 2006 року провадження в
адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито у зв”язку з відсутністю в його
діях складу правопорушення, передбаченого ст.122 ч.2 КпАП України. Постановою
в.о. голови апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2006 року
постанова судді Носівського районного суду від 18 липня 2006 скасована, проте
справа провадженням закрита в зв”язку із закінченням двохмісячного строку
накладення адміністративного стягнення.

Відносно
позивача протокол про адміністративне правопорушення не складався, до
адміністративної відповідальності він не притягувався.

Внаслідок ДТП
позивач ОСОБА_3 поніс матеріальні збитки в зв”язку з необхідністю проведення
ремонту належного йому автомобіля.

За таких
обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної
шкоди, що була йому завдана.

Постановляючи
рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд виходив із доведеності
вини відповідачів у скоєнні ДПТ та завданні позивачу в зв”язку з цим шкоди, а
тому стягнув розмір шкоди з кожного з урахуванням ступеня їх вини.

Проте, з таким
висновком частково не може погодитись апеляційний суд.

Судом
встановлено, що 26.04.2006 року між НАСК „Оранта” та ОСОБА_1 був укладений
договір страхування цивільно-правової
відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджується
полісом №НОМЕР_4, відповідно до якого страховик забезпечує відшкодування шкоди,
заподіяної потерпілим -третім особам внаслідок транспортної пригоди (а.с.175).

Дорожньо-транспортна пригода за участю сторін по справі сталась в період
дії зазначеного страхового полісу.

Відносини у сфері
обов”язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних
транспортних засобів, регламентовані Законом України „Про обов”язкове
страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів”
від 01.07.2004 року, який передбачає виплату страховою організацією страхового
відшкодування потерпілому у зв”язку з пошкодженням транспортного засобу і
відшкодування витрат, пов”язаних з відновлювальним ремонтом транспортного
засобу з урахуванням зносу.

Однак, суд
першої інстанції при постановленні рішення не врахував того, що ОСОБА_1 як
власник автомобіля застрахував свою цивільно-правову відповідальність у НАСК
„Оранта” і стягнув шкоду з нього як з винного в ДТП.

Національна
акціонерна страхова компанія  „Оранта”,  хоча і була залучена до участі в справі, але
брала участь у справі в якості третьої особи, питання про залучення її в якості
співвідповідача судом першої інстанції вирішено не було, що позбавляє
апеляційний суд можливості постановити своє рішення.

Отже,
відповідно до п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України, рішення
суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд
до суду 1 інстанції.

Враховуючи
викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового
задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2008 року.

В зв”язку із
скасуванням рішення суду від 24 січня 2008 року підлягає скасуванню і ухвалене
по справі 29 лютого 2008 року додаткове рішення.

При новому
розгляді справи суду 1 інстанції відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України слід
врахувати всі обставини справи, що мають істотне значення,  та в залежності від цього визначити розмір
відшкодування у відповідній частці з кожного відповідача.

Що стосується
апеляційних скарг ОСОБА_2 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 09
січня 2008 року та ухвалу цього ж суду від 23 січня 2008 року, то вони  підлягають відхиленню, а ухвали суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно з ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову,
якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, а відповідно до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов
забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать
відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що позов ОСОБА_3 має бути забезпечений і з
дотриманням положень ст.152 ЦПК України наклав арешт на автомобіль ВАЗ-2105,
держаний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2

При вирішенні питання забезпечення позову,
суд 1 інстанції врахував  співмірність
заявлених вимог та вид забезпечення позову, виходячи з вартості автомобіля у
сумі 9 200 грн. та  розміру позовних
вимог, згідно яких станом на 09.01.08 року - час забезпечення позову позивач
просив стягнути з ОСОБА_2 5286 грн.99 коп. матеріальної шкоди та 3000 грн.
моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав
для скасування ухвали суду від 09 січня 2008 року, оскільки суд вирішив дане
питання з дотриманням норм процесуального права.

Також,  не заслуговують на увагу доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2 про незаконність ухвали Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 23 січня 2008 року про відмову в прийнятті його
зустрічної позовної заяви до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки
відповідно до ч.1 ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред”явити
зустрічний позов лише до або під час попереднього судового засідання.

З матеріалів
справи вбачається, що зустрічний позов ОСОБА_2 подав до суду 10 січня 2008
року, в той час як попереднє судове засідання по даній справі було проведено 28
квітня 2007 року і на той час ОСОБА_2 зустрічного позову не подавав (а.с.41).

За таких обставин
ухвала суду від 23 січня 2008 року відповідає вимогам процесуального закону, а
доводи апеляційної карги не дають підстав для її скасування.

Керуючись
ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст.311, п.1ч.1 ст.312, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В  :

Апеляційні скарги ОСОБА_1на рішення Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 24 січня 2008 року та додаткове рішення цього ж суду
від 29 лютого 2008 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення суду
Чернігівської області від 24 січня 2008 року задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 24 січня 2008 року та додаткове рішення від 29 лютого
2008 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

В задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_2на
ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 січня 2008
року та ухвалу цього ж суду від 23 січня 2008 року відмовити.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 09 січня 2008 року та ухвалу цього ж суду від 23
січня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному
порядку протягом двох місяців, з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: