Справа №22Ц-2040/2008                                                                      Головуючий
у І інстанції Костенко І.В
Доповідач у 2 інстанції Яворський М.А.
У Х В А Л А

іменем України

02 червня 2008 року                                                                                                                      м.
Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді :
Яворського М.А..

суддів                                  Оношко Г.М.,
Воробйової Н.С.

при секретарі :                    Колесник  Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Апеляційного суду Київської області матеріали цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від
19 березня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2004 року ОСОБА_2 звернувся до суду із  позовом до ОСОБА_1. та просив  поділити між ним та відповідачкою  житловий будинок АДРЕСА_1, який ними
збудований за час спільного проживання, визнавши за ним право на 23/50 частин
вказаного будинку, а за  відповідачкою по
справі 27/50 частин вказаного будинку та поділити побутове майно придбане ними
в період сумісного проживання  та шлюбу.

Рішенням Кагарлицького районного суду від 19 березня 2008
року  позов ОСОБА_2 задоволено. За
ОСОБА_2. визнано право власності на 47/100 частин побутового майна  та виділено в натурі позивачу дане майно :
сервант вартістю 200 грн., диван-ліжко вартістю 120 грн., стіл вартістю 50
грн., телевізор кольоровий вартістю 800 грн.; кухонну стінку «Мрія» вартістю
500 грн., шафу 3-х дверну вартістю 110 грн.,
шифанер вартістю 160 грн.. крісло-ліжко вартістю 90 грн., диван
вартістю  120 грн.. а всього побутового
майна  на загальну суму 2150 грн.

За відповідачкою ОСОБА_1. визнано право власності на
53/100 частини побутового майна набуто за час спільного проживання та шлюбу
сторін та виділено відповідачці в натурі :диван вартістю. 120 грн.. крісло
ліжко вартістю 90 грн., машинку швейну вартістю
130 грн.. софу вартістю 140 грн., меблеву  стінку вартістю 1200 грн.. холодильник
вартістю 500 грн., трильяж вартістю 100 грн.. а всього майна на суму 2400 грн.

Проведено поділ житлового будинку АДРЕСА_1 між сторонами
по вказаній справі.

Визнано за позивачем по справі ОСОБА_2 право власності на
23/50 частини вказаного житлового будинку та виділено йому в натурі: кімнату
1-6 площею 19,8 м. кв. вартістю 5664 грн.; кімнату 1-4 площею  9,8 м. кв. вартістю 4913 грн.; кімнату 1-5
пл. 8,5 м. кв. вартістю 11443 грн.; сарай «Л» вартістю 3264 грн.; сарай «Г»
вартістю 4223 грн.; вбиральню «з» вартістю 814 грн.; 23/50 частин вимощення
вартістю 335 грн.; 23/50 частини воріт вартістю 1065 грн.; 23/50 частини
огорожі вартістю 312 грн., всього на суму 32233 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 27/50 частини
будинку АДРЕСА_1 та виділено їй в натурі : кімнату 1-7 площею 16 м. кв.
вартістю 9247 грн., кухню 1-3 пл. 8,6 м. кв. вартістю 4970 грн., ванну 1-2
площею  7,5 м. кв. вартістю 4335 грн.,
веранду 1-1 площею 12,9 м. кв. вартістю 7455 грн., літню кухню вартістю 4236
грн., сарай «Ж» вартістю 2196 грн., погріб «К» вартістю 2134 грн., криницю
вартістю 1254 грн., всього на суму 37837 грн.

Зобов'язано ОСОБА_2, замурувати прохід між кімнатами 1-6
та 1-7 та облаштувати  кухню і вхід  до своєї частини будинку за власні кошти.

Зобов'язано ОСОБА_1. замурувати прохід між кімнатами 1-7
та 1-3 за власні кошти.

Стягнуто з позивача по справі ОСОБА_1. на користь  ОСОБА_2, 571 грн. 92 коп. понесених ним
судових витрат по даній справі.

В апеляційній скарзі відповідачка по справі ОСОБА_1.
просить скасувати дане рішення суду в частині визначення часток в житловому
будинку та варіанту поділу будинку, посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема на думку
відповідачки судом при поділі вказаного житлового будинку не враховано вимоги
Житлового кодексу України  та можливість
проживання її та сина в одній житловій кімнаті, а також вважає безпідставно визначено
частки рівними, тому просила рішення суду першої інстанції змінити провівши
поділ вказаного житлового будинку по варіанту № І запропонованого висновком
№10803 судової будівельно-технічної експертизи
від 11 січня 2008 року. В іншій частині рішення суду не оскаржує.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2  просить відхилити апеляційну скаргу, а
рішення суду залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів апелянта
та законність ухваленого по справі рішення суду.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України  в межах доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно до ст. 308 ЦПК України  апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено,
що сторони по даній справі, перебуваючи в фактичних шлюбних відносинах,
проживали однією сім'єю з 1978 року до березня 1994 року. За час сумісного проживання в сторін ОСОБА_3
народився син ОСОБА_3.

Рішенням виконкому Стайківської
сільської ради від 28 травня 1978 року позивачу по справі було надано земельну
ділянку площею 0.15 га. по АДРЕСА_1для будівництва та обслуговування  житлового будинку.

З технічного паспорта на житловий
будинок вбачається що сторони на час спільного проживання у фактичних шлюбних
відносинах побудували житловий будинок на земельній ділянці яка була виділена
позивачу по справі. Вказаний житловий будинок був введений в експлуатацію в
1980 році.

За період з 1982 по 1992 роки  сторонами
також було побудовано господарські споруди біля вказаного житлового
будинку, що не заперечується сторонами та підтверджується відпорними даними в
технічному паспорті на будинок. (а.с. 16-20).

11 червня 2003 року  шлюб укладений в 1994 році між позивачем
ОСОБА_2 та відповідачкою. ОСОБА_1. був розірваний . (а.с. 12).

Оскільки між сторонами по справі не
було досягнуто згоди щодо добровільного поділу
житлового будинку АДРЕСА_1   тому
рішенням виконавчого комітету Стайківської сільської ради № 4 від 8 квітня 2004
року сторонам по справі було надано дозвіл на переобладнання вказаного будинку
із одноквартирного в двоквартирний. ( а.с. 23).

Дозвіл на вказане переобладнання
даного житлового будинку надано також і відділом містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства Кагарлицької РДА (а.с. 21).

Вирішуючи вказаний спір та
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався вимогами
ст. 112, 113, 115 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 р.)  та
виходив із того, що спірний житловий будинок між сторонами був
побудований за час спільного сумісного проживання позивача та відповідачки у
фактичних шлюбних відносинах, а не в шлюбі, і тому  прийшов до висновку про рівність часток їх в
даному нерухомому майні за відсутності між сторонами угоди про визначенні  часток в іншому розмірі.

Проводячи поділ побутового майна суд
керувався нормами ст. 22, 25, 28, 29 КпШС України та посилався при цьому на те,
що вказане побутове майно сторін придбане в шлюбі,  тому є їх спільним сумісним майном подружжя
та  відповідно до вимог ст. 28 ч.1 КпШС
України частки кожного з сторін є рівними.

Колегія судців вважає, що суд першої
інстанції, вирішуючи вказаний спір між подружжям щодо поділу спільно нажитого
побутового майна обґрунтовано врахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України викладених в п. 9 Постанови "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України , 12.06.1998
p., згідно якого суди вирішуючи спори
між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна,
наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело
і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що
відповідно до статей 22,25,27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є
нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом
права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). А тому обґрунтовано
прийшов до висновку про поділ побутового майна фактично в рівних частках
збільшивши на користь відповідачки частку з врахування того, що на її утримання
залишився спільний син сторін.

Обґрунтованим, законним і таким, що
постановлено на підставі поданих сторонами доказів на думку колегії суддів є
рішення суду першої інстанції і в частині поділу нерухомого майна  (домоволодіння АДРЕСА_1).

Так з матеріалів справи вбачається,
що вказане спільне нерухоме майно було нажите сторонами по справі під час
спільного сумісного проживання у фактичних шлюбних відносинах, до вступу в дію
Закону України «Про власність», а тому суд обґрунтовано застосував до вказаних
правовідносин положення ст. 112, 113, 115 ЦК Української РСР ( в редакції 1963
р.)  .

З матеріалів справи вбачається, що
угоди між сторонами щодо визначення інших часток ніж по &frac12; частині укладено не було, а тому суд обґрунтовано
задовольнив позов  ОСОБА_2 та провів
поділ житлового будинку по варіанту №5
запропонованого висновком №10803 судової будівельно-технічної
експертизи  від 11 січня 2008 року.
Зазначений варіант є найбільш оптимальним та
обґрунтованим і який враховує
інтереси сторін.

Доводи апелянта про необхідність
поділу спірного будинку по варіанту №1 є безпідставними, оскільки вказаним
варіантом передбачено поділ будинку на частки 1/3  частини та 2/3 частини, а відповідачка по
справі не надала суду доказів про несення ніж затрат більш ніж позивачем.

Посилання апелянта на невідповідність
вказаного рішення суду нормам Житлового законодавства  є безпідставними, оскільки суд першої
інстанції вирішував спір не про встановлення порядку користування житловими
приміщеннями між сторонами, що регулюються нормами ЖК України, а вирішив спір
щодо поділу спільного майна осіб, які спільно його набули ( збудували)  .

Крім того при вирішенні вказаного
спору судом враховано, роз'яснення п.7 Постанови Пленуму Верховного суду
України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
власності громадян на жилий будинок", в якому визначено, що у тих
випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку,
він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради. З
матеріалів справи вбачається, що такий дозвіл виконкому Стайківської сільської
ради був наданий (а.с.23).

Колегія суддів вважає, що вказане
рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19 березня 2008 року
ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків викладених в даному рішенні, тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду повинно бути залишено без
змін.

Керуючись ст.ст. 303
,335,368 ЦК Украъни, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області
від 19
березня 2008 року, залишити без змін.

Ухвала набирає, законної сили з моменту її оголошення та
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом 2 місяців.

Головуючий:

Суддя: