Справа № 22 - ц - 431 / 2008 р.                                   Головуючий у
1-ій інстанції Роступицький М.А.
Суддя-доповідач Гагін М.В.
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к
р а ї н и

01 квітня 2008 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого
-  Попруги С.В.

суддів - Гагіна
М.В., Кононенко О.Ю.

з участю
секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду  Сумської області цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 лютого 2008 року

у справі за
позовом ОСОБА_1 до Приватного виробничого сільськогосподарського кооперативу
агрофірми «Синівка» Липоводолинського району про відшкодування моральної
шкоди,-

в с т а н о в и
л а :

У грудні 2007
року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до Приватного виробничого
сільськогосподарського кооперативу агрофірми «Синівка» Липоводолинського району
(у подальшому ПВСК АФ «Синівка»), який обґрунтовувала тим, що у зв'язку з
порушенням відповідачем умов договору щодо своєчасної виплати платежів за
оренду земельної частки (паю) їй завдано моральних страждань, які оцінено, з
урахуванням уточнень, у 30 000 грн. Факт порушення умов договору оренди
підтверджується рішенням від 10 травня 2007 року апеляційного суду Сумської
області.

Рішенням
Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 лютого 2008 року
відмовленоОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог. При цьому посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Зазначає, що
вона обґрунтувала свої вимоги належними доказами, а тому рішення суду про
відмову в задоволенні її позову є незаконним.

Крім того,
вважає, що суд безпідставно стягнув з неї на користь держави 7 грн. 50 коп.
витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи.

У запереченнях
на апеляційну скаргу ПВСК АФ «Синівка» зазначає, що апеляційна скарга належним
чином не мотивована та при її поданні позивачем порушено вимоги ст. 295 ЦПК
України, твердження скаржника не відповідають дійсності та не ґрунтуються на
законі. Тому просить апеляційний суд відхилити апеляційну скаргу, а рішення
місцевого суду залишити без змін.

Сторони належним
чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не
скористались своїм процесуальним правом щодо участі у судовому засіданні, що
відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою у розгляді справи.

Судова колегія,
заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково з огляду на таке.

Судом першої
інстанції вірно встановлено, що рішенням Липоводолинського районного суду
Сумської області від 16 лютого 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПВСК АФ
«Синівка» про стягнення заборгованості по орендній платі позов ОСОБА_1
задоволено частково: стягнуто з ПВСК АФ «Синівка» на користь ОСОБА_1 31 грн. 23
коп. та судовий збір в дохід держави в розмірі 2 грн. 13 коп.(а.с. 26-27).

Рішенням апеляційного суду Сумської області
від 10 травня 2007 року скасовано рішення місцевого суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та інфляційних виплат та ухвалено
нове рішення - про стягнення 37 грн. 90 коп. пені та інфляційних виплат, в
іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Тому доводи
апеляційної скарги щодо стягнення з відповідачів заборгованості з орендної
плати за рішенням апеляційного суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Місцевий суд,
розглядаючи справу, виходив з того, що позивачкою заявлено вимогу про
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок скасування апеляційним судом
рішення місцевого суду, й до цих правовідносин слід застосовувати положення ст.
1167 ЦК України.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачкою не надано суду доказів
щодо завдання їй моральної шкоди як внаслідок часткового скасування рішення
суду, так і діями відповідача.

Проте, висновки
місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим не
вірно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні
правовідносини, що у відповідності до вимог частин 3 та 4 ст. 309 ЦПК України є
підставою для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення щодо підстав
відмови у задоволенні позову.

З матеріалів
справи вбачається, що між сторонами у справі 07 червня 2000 року було укладено
договір оренди земельної частки (паю), що належить позивачці, відповідно до умов
якого орендна плата повинна сплачуватись відповідачем в розмірі 263 грн.

10 лютого 2001
року зазначений договір оренди розірвано за погодженням сторін (а.с. 26-27), що
не суперечить чинним на той час положенням ст. 220 ЦК УРСР щодо припинення
зобов'язань.

Враховуючи час
виникнення, порушення та припинення зобов'язань щодо нарахування орендної плати
за користування земельним паєм позивачки і положень пункту 10 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України до спірних правовідносин мають застосовуватися положення
Цивільного кодексу Української РСР.

Факт порушення
відповідачем свого обов'язку щодо своєчасної виплати орендної плати позивачці
згідно умов договору від 07 червня 2000 року підтверджується рішеннями від 16
лютого 2007 року, 10 травня 2007 року, відповідно, Липоводолинського районного
та апеляційного судів Сумської області.

Тому, місцевий
суд, розглядаючи справу, повинен був з'ясувати характер правовідносин сторін і
встановити, якими правовими нормами вони регулюються та чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до
загальних засад цивільно - правової відповідальності та вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України позивач повинен довести розмір заподіяної шкоди та причинний
зв'язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, а відповідач, у свою чергу,
має довести відсутність своєї вини та протиправної поведінки.

У супереч
зазначеним вимогам закону позивачем не надано доказів на підтвердження розміру
моральної шкоди та в чому вона полягала.

Крім того, глава
18 ЦК Української РСР, якою регулюються питання відповідальності за порушення
зобов'язань, та ст. 152 ЗК України не передбачають відшкодування моральної
шкоди за порушення зобов'язань щодо оренди земельної частки (паю).

За таких
обставин, колегія суддів апеляційного суду не вбачає законних підстав для
відшкодування моральної шкоди внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем
орендної плати згідно договору від 07 червня 2000 року.

Доводи
апеляційної скарги про те, що доказами на підтвердження заподіяння позивачці
моральної шкоди є рішення суду Липоводолинського районного суду та апеляційного
суду Сумської області не ґрунтуються на законі.

Посилання апеляційної скарги на безпідставне
стягнення місцевим судом витрат на інформаційно - технічне забезпечення
розгляду справи також не ґрунтується на законі. Вказані витрати, відповідно до
ст. 79, 119 ч. 5 ЦПК України є судовими витратами і підлягають сплаті при
поданні позовної заяви. Оскільки при поданні позовної заяви судові витрати
сплачено не було, місцевий суд обґрунтовано вирішив стягнути їх з позивача за
результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.
303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п. 3, 4, ч.1 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319
ЦПК України судова колегія судової палати ,-

в и р і ш и л а
:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 18
лютого 2008 року  змінити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного виробничого сільськогосподарського кооперативу агрофірми «Синівка»
Липоводолинського району про відшкодування моральної шкоди відмовити з підстав,
зазначених у мотивувальній частині цього рішення.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: