Справа
№22-ц-523  2008 р.                            Головуючий у 1-й інстанції Плотникова
- 5                                                  Суддя-доповідач
е м     У к р а ї н и
квітня  2008 року  колегія суддів  судової
цивільних  справах  Апеляційного
суду  Сумської   області
суддів             -
Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.
з участю  секретаря судового засідання -  Назарової О.М.
та осіб, які беруть участь у справі
-  представника Сумського обласного
комунального підприємства
«Фонд інвестування об'єктів  соціальної
сфери та промисловості» Морозова О.П., ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2
відкритому  судовому  засіданні
в приміщенні  апеляційного суду
цивільну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного комунального
підприємства «Фонд інвестування об'єктів
соціальної сфери та промисловості» на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 21 лютого 2008 року у справі за позовом  Сумського обласного комунального підприємства
«Фонд інвестування об'єктів  соціальної
сфери та промисловості» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, треті особи - Олешнянська
сільська рада, Охтирська районна державна нотаріальна контора, про стягнення
заборгованості за договором про надання позики, відсотків за користування
позикою та штрафних санкцій;
в с т а н о в и л а :
Рішенням
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2008 року  позов Сумського обласного комунального підприємства
«Фонд інвестування об'єктів  соціальної
сфери та промисловості» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3., ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі
13897 грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_3., ОСОБА_4 в дольовому порядку з кожного
на користь держави по  69 грн. 50
коп. судового збору та по 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В
апеляційній скарзі Сумське обласне комунальне підприємство «Фонд інвестування
об'єктів  соціальної сфери та
промисловості», посилаючись на порушення судом норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам
справи, просить дане рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі. При цьому зазначає, що суд дійшов невірного
висновку про характер правовідносин між сторонами, не врахувавши, що між ними
склались правовідносини не на підставі договору позики, а щодо кредитного
договору, тому за невиконання таких зобов'язань відповідачі, в тому числі і
поручительОСОБА_1., мають нести відповідальність у вигляді повернення кредиту,
а також сплати відсотків за користування кредитом та пені.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представника позивача Морозова О.П. про задоволення
апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2 про
залишення рішення без зміни, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як
встановлено судом першої інстанції, 19
травня 1998 року між Державним підприємством «Фонд інвестування об'єктів
соціальної сфери та промисловості», правонаступником якого є Сумське обласне
комунальне підприємство «Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та
промисловості», та ОСОБА_3 укладено договір
про надання позики строком на 4 роки у загальній сумі 6000 грн. зі сплатою
2% річних у валюті України за курсом долара США на день сплати відсотків, для
будівництва житлового будинку в с.Горяйстівка Охтирського району Сумської
області.

Кошти,
одержані за договором, були використані на потреби подружжя ОСОБА_3. та
ОСОБА_4, тобто на будівництво для них жилого будинку, про що свідчать
встановлені та оцінені судом першої інстанції докази.

Нарахування
та сплата відсотків за користування позикою здійснювались щорічно до 30
листопада, починаючи з 1999 року. Сума позики дорівнювала 3409 кг в живій вазі
молодняка великої рогатої худоби вагою понад 400 кг, і мала бути сплачена в
натуральному вигляді, а за згодою позивача - іншими видами
сільськогосподарської продукції, за три роки рівними частками. Останній платіж
мав бути здійснений до 1 червня 2002 року. Пунктом 4.2 договору за порушення
строків погашення позики передбачено штрафні санкції в розмірі 0,5% від
несплаченої суми за кожен день затримки платежу, але не більше ніж за
календарний рік (а.с.13-16 т.1).

Виконання
договору позики 19 травня 1998 року забезпечено порукою фізичних осіб -
ОСОБА_1та ОСОБА_5, які зобов'язувались на вимогу позивача сплачувати платежі з
позики та нараховані проценти в термін і в розмірах, встановлених зобов'язанням
ОСОБА_3. (а.с.17, 63 т.1).

Згідно з
актовим записом про смерть №29 від 10 травня 2006 року ОСОБА_5помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.62 т.1).

Позика
надавалась позивачем поетапно: 14 січня 1999 року - 2000 грн., 26 травня 1999
року - 2000 грн., 26 травня 2000 року - 2000 грн., з урахуванням середньої
закупівельної ціни молодняка великої рогатої худоби в цей період 2 грн. 05 коп.
за 1 кг ОСОБА_3. мав повернути 2927 кг молодняка великої рогатої худоби вагою
понад 400 кг.

За
ініціативою позивача початок погашення кредиту був перенесений на 30 листопада
2001 року.

Відповідачами
борг не повернутий.

За
вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення
саме з ОСОБА_3. та ОСОБА_4 в солідарному порядку 13897 грн. 40 коп.
заборгованості по позиці, виходячи з цін молодняка великої рогатої худоби вагою
понад 400 кг станом на день звернення до суду, тобто 20 жовтня 2006 року
(а.с.18 т.1), без урахування відсотків за користування позикою та штрафних
санкцій за несвоєчасне повернення позики, вірно керуючись ст.ст.23, 31 ч.2 КпШС
України, який діяв на той час, щодо солідарної відповідальності подружжя за
невиконання зобов'язання одного з них, так як поверненню підлягає лише отримана
сума, якщо кошти позичалися під проценти незаконно.

Посилання
в апеляційній скарзі на те, що на момент укладення договору 19 травня 1998 року
між сторонами виникли правовідносини, що регулюються кредитним договором,
колегія суддів до уваги не приймає, оскільки таке твердження місцевий суд
спростував з наведенням переконливих мотивів, вірно пославшись на саму назву
укладеного договору та можливості позивача надавати довгострокові позички
індивідуальним забудовникам для спорудження житла, що було передбачено Статутом
підприємства, на той час (а.с.13-14, 168-170 т.1).

Доводи
апелянта про те, що судом помилково не нараховано відсотки за користування
позикою  та пеню, є безпідставними.

Державне
підприємство «Фонд інвестування об'єктів
соціальної сфери та промисловості» було створено на виконання Постанови
Кабінету Міністрів України від 22 квітня 1997 року №376 «Про заходи щодо
підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та Указу Президента
України від 27 березня 1998 року №222/98 «Про заходи щодо підтримки
індивідуального житлового будівництва на селі».

Пунктом
1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 жовтня 1998 року №1597 «Про
затвердження Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним
забудовникам  житла на селі» передбачено,
що умови і порядок надання Фондами довгострокових кредитів індивідуальним
забудовникам житла на селі на виконання регіональних програм «Власний дім»
визначаються відповідно до Указу Президента України від 27 березня 1998 року
№222/98  і є основою для розроблення
відповідних регіональних правил з урахуванням місцевих умов. Отже, умови,
визначені у договорі позики, не повинні ставити позичальника в гірші умови порівняно
з визначеними з Правилами надання довгострокових кредитів індивідуальним
забудовникам  житла на селі.

Пункт 23
зазначених Правил Постановою Кабінету Міністрів України від  15 грудня 2005 року №1196 був доповнений
положенням про нарахування пені за прострочення платежу з розрахунку подвійної
річної облікової ставки Національного банку України, що діє на день виникнення
боргу. Вказана постанова набрала законної сили 28 грудня 2005 року і відповідно
до ст.58 Конституції України не має зворотної дії в часі.

Що
стосується відсотків за користування позикою, то на момент укладення договору
норми цивільного законодавства, а саме - ст.170 ЦК України (в редакції 1963
року),  передбачали нарахування процентів
по грошових та інших зобов'язаннях тільки по операціях кредитних установ,
зобов'язаннях по зовнішній торгівлі та в інших випадках, зазначених у законі.
Як встановлено, позивач не був кредитною установою, індивідуальним забудовникам
мав право надавати тільки позики і на законодавчому рівні не було врегульовано
питання про те, що позивач являвся кредитною установою і що за користування
позикою передбачена сплата відсотків.

Сплату
процентів за користування чужими коштами було передбачено ст.536 ЦК України (в
редакції 2003 року), що набрав законної сили з 1 січня 2004 року і, знову ж
таки, згідно зі ст.58 Конституції України ця норма Закону зворотної дії в часі
не має.

Отже,
висновок суду про те, що не можна до зазначених спірних відносин застосовувати
норми ЦК України 2003 року, відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо
відмови в задоволенні позову відносно ОСОБА_1, то суд першої інстанції з цього
приводу також навів переконливі мотиви, обґрунтовано пославшись на ч.2 ст.194
ЦК України 1963 року і вірно вказав на припинення поруки за зобов'язання ОСОБА_1
на момент звернення позивача до суду з даним позовом у зв'язку з пропуском
строку пред'явлення позову.

Інші
доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

Враховуючи,
що рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що
були б підставами для його зміни чи скасування, тому рішення необхідно залишити
без зміни, а апеляційну скаргу - відхилити.

Керуючись
ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну
скаргу Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування
об'єктів  соціальної сфери та
промисловості» відхилити, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської
області від 21 лютого 2008 року  в даній справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили негайно,  однак
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня його проголошення .

Головуючий     -

Судді                  -