Справа 2 -158/08р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М
Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

02
квітня  2008 року
Лебединський районний

суд Сумської
області.

в складі: судді
Подопригора Л.І.

при
секретарі -  Єрмаковій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині
справу за позовом ОСОБА_1  до
Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Великий
Вистороп» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2  про стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення
невиплаченої заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що з  21 березня 2000 року  працював
механіком  по трудомістких
процесах в тваринництві  у СТОВ „ Великий
Вистороп ” по 10 лютого 2003 року, що підтверджується  записом в його трудовій книжці  і
до  часу звернення до суду не
отримав зароблених у товаристві коштів. Тому позивач  звернувся
з позовом про стягнення
неотриманої  зарплати, сума якої
становить 529 грн. і просить  суд
стягнути ці кошти в примусовому порядку.

В
судове  засідання позивач не з'явився,
але надіслав до суду  заяву в якій  підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з'явився, в наданих суду запереченнях
позов не визнав та  пояснив, що причиною
невиплати коштів є відсутність у ліквідатора товариства - банкрута відповідних
документів щодо невиплаченої заробітної плати, так як з документації,
отриманої  в адміністрації    сільгосптовариства - банкрута вбачається
те, що борг з виплати заробітної плати становив незначну суму і на час розгляду
справи в суді вже виплачений  в
першочерговому порядку. А основна сума коштів, які вимагає виплатити позивач,
так як і основна частина заробітної плати
інших працівників в бухгалтерських документах товариства обраховані як
кредиторська заборгованість, а не як заробітна плата і тому повинні
виплачуватись в четверту чергу - після погашення першочергових  зобов'язань, в тому числі  заборгованості господарюючого суб'єкта перед
державою. Суд вважає за можливе на підставі наявних даних та доказів , що
знаходяться у справі  розглянути  дану справу за відсутності відповідача. Зі
згоди позивача суд ухвалює рішення  при
заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України.

Свідок  ОСОБА_3 - державний
інспектор  праці в Лебединському
районі  в судовому засіданні  пояснив, що
в грудні 2005 року здійснював перевірку правильності нарахування
заробітної плати працівникам СТОВ «Великий Вистороп», під час проведення якої
було встановлено те, що це товариство на момент вчинення перевірки знаходилось
в стані ліквідації та те, що за даними головної книги товариства невиплачена
зарплата працівників товариства  з
вересня 2001 року була рознесена по
особовим рахункам працівників як зарплата за минулі роки, а в подальшому
- восени 2004 року всупереч вимогам ст. 23 Закону України «Про оплату праці»
оформлена у вигляді боргових зобов'язань під урожай майбутнього року. Зі слів
колишнього керівника товариства - ОСОБА_4 та головного бухгалтера - ОСОБА_5
вказані дії були вчинені на підставі письмової згоди працівників на отримання
зарплати саме в такій формі, проте внаслідок відсутності відповідних документів
підтвердити чи спростувати наявність цієї згоди не представилось можливим.

З паспорта (а.с.
2), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що позивачем  є
ОСОБА_1.

З
довідки (а.с. 6), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що голова СТОВ
«Довіра» Лустенко Т.О. підтвердила факт заборгованості, яку має СТОВ «Великий
Вистороп» перед позивачем  по заробітній
платі минулих років, та те, що ця заборгованість становить 529 грн. і  віднесена до іншої кредиторської
заборгованості.

З
трудової книжки (а.с.5-7), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що
позивач  з 25  квітня 1997
року був  прийнятий  на роботу в ТОВ „ В.Вистороп”, 21.03.2000
року в зв'язку з реорганізацією цього підприємства був переведений в СТОВ «В.
Вистороп» і  10.02.2003 року
звільнений  з роботи за власним бажанням.

З
довідки від  15.01.2008 року №  01-11/47 (а.с.3 ), дослідженої в судовому
засіданні вбачається, що за даними ліквідатора ОСОБА_2 заборгована заробітна
плата  виплачена повністю.

З  постанови дослідженої  в судовому засіданні вбачається, що  25.11.2005 року господарський суд Сумської
області визнав банкрутом СТОВ «В. Вистороп»
і розпочав процедуру його ліквідації.

З реєстру
дослідженого в судовому засіданні вбачається, що сума вимог позивача  до відповідача становить 529 грн. і його  прізвище внесено до реєстру осіб - кредиторів
СТОВ «В. Вистороп» .

З  акту дослідженого  в судовому засіданні вбачається, що в грудні
2005 року під час перевірки правильності нарахування заробітної плати
працівникам СТОВ «Великий Вистороп» було встановлено, що це товариство на
момент вчинення перевірки знаходилось в стані ліквідації та те, що за даними головної
книги товариства зарплата його працівників з вересня 2001
року була рознесена по  особовим рахункам
працівників як зарплата за минулі роки, а в подальшому - восени 2004 року
всупереч вимогам ст. 23 Закону України «Про оплату праці» оформлена у вигляді
боргових зобов'язань під урожай майбутнього року. Зі слів колишнього керівника
товариства - ОСОБА_4 та головного бухгалтера - ОСОБА_5 вказані дії були вчинені
на підставі письмової згоди працівників на отримання зарплати саме в такій
формі, проте внаслідок відсутності відповідних документів підтвердити чи
спростувати наявність цієї згоди не представилось можливим.

З  статуту
(а.с.32-40), дослідженого  в
судовому засіданні вбачається, що СТОВ «В. Вистороп»  є юридичною особою має самостійний баланс та
має право бути відповідачем та позивачем в суді.

Вислухавши свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований,
позовні  вимоги витікають із трудових
правовідносин і підлягають до задоволення повністю, поскільки в судовому
засіданні було встановлено, що позивач
працевлаштовувався  до ПСП
«Великий Вистороп», яке в
подальшому  було реорганізовано в
СТОВ «Великий Вистороп» і  10.02.2003
року звільнений з цього товариства за власним бажанням.

Крім
того, в судовому засіданні було встановлено, що
після  звільнення позивача  і на час розгляду  позову в суді товариство не виплатило
йому  заробітну плату в сумі  529 грн. Заборгованість з виплати
зарплати  з вересня 2001 року була
внесена на  особовий рахунок позивача як
зарплата за минулі роки, а в подальшому - восени 2004 року оформлена у вигляді
боргових зобов'язань під урожай майбутнього року.

Згідно вимог ч.2 ст. 233 КЗпП
України у разі порушення законодавства про оплату праці  працівник має право звернутися до суду з
позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким
строком.

Згідно вимог ч.1 ст. 23 Закону України «Про оплату праці» виплата
заробітної плати у формі боргових зобов'язань і розписок або у будь - якій
іншій формі забороняється.

Згідно вимог ч.1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП
України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в
строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць
через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

Згідно ч.1 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом» вимоги щодо виплати заборгованості із
заробітної плати та із зобов'язань банкрута перед працівниками
підприємства-банкрута задовольняються в першочерговому порядку - після
задоволення вимог, забезпечених заставою.

Суд
приймає до уваги те, що відповідачем
позивачу нараховувалась, але в повному обсязі не виплачувалась заробітна
плата, що  привело до виникнення
заборгованості з її виплати в сумі 1621 грн. те, що ця заборгованість внаслідок
дій службових осіб товариства - відповідача була обрахована не належним чином,
та те що вказані обставини стверджуються показами свідка та матеріалами справи
і не заперечуються відповідачем.

Тому
суд вважає, що право позивача порушено і підлягає поновленню та не може
прийняти до уваги заперечення представника відповідача в тій частині, що
останній не має підстав для виплати позивачу зароблених коштів в порядку,
передбаченому чинним законодавством для виплати заробітної плати, оскільки в
судовому засіданні було встановлено, що ці кошти  є заробітною платою і розмір їх становить
1621 грн.                 Тому суд
вважає, що право позивача  порушено і
підлягає поновленню та не може прийняти до уваги заперечення представника
відповідача в тій частині, що останній не має підстав для виплати позивачеві
зароблених коштів в порядку, передбаченому чинним законодавством для виплати
заробітної плати, поскільки в судовому засіданні було встановлено, що ці
кошти  є
заробітною платою і розмір їх становить 1621 грн.

Крім
того, суд вважає необхідним  стягти з
відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн.

На
підставі вище наведеного, керуючись ст. 10, 15, 30, 60, 88, 130, 209, 213, 214,
215 ЦПК України; ст. 115 КЗпП України, ч.1 ст. 23, ч.1 ст. 24 Закону України
«Про оплату праці», ч.1 ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»;

В И Р І Ш И В:

Позовну
заяву ОСОБА_1   до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою відповідальністю «Великий Вистороп» в особі арбітражного
керуючого ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати
задоволити.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю „ Великий Вистороп”, яке знаходиться в с. Великий Вистороп
Лебединського району  Сумської області в
особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по
виплаті заробітної плати в розмірі
1621  грн.

Стягнути з СТОВ „ В.Вистороп” судовий збір на користь держави в розмірі
51 гривня.

Рішення
може бути оскаржене  в апеляційному
порядку до  апеляційного суду Сумської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з
дня  проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги з подачею її до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя