Справа № 22ц-541/2008
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Коренькова З.Д.
25 березня 2008 року
Апеляційний суд Чернігівської
суддів:
участю: представника позивача ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх
представника ОСОБА_5,
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1на рішення Ріпкинського районного суду від 17 січня 2008 року по справі
за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3, ОСОБА_1про відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, за зустрічним позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про відшкодування
В листопаді 2007 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної небезпеки, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що
ОСОБА_1 разом зі своїм сином 23.09.2007 року звернулись до нього з проханням
допомогти підвісити пристрій „мотиль”, що належить на праві власності позивачу,
до трактору Т-25, який належить ОСОБА_1. Позивач погодився і допоміг поставити
„мотиль” та підключити його до валу відбору потужності трактора. На момент
виконання вказаної роботи трактор стояв без працюючого двигуна і в кабіні
трактора нікого не було. Після того, коли позивач разом з відповідачем ОСОБА_1
стояли позаду трактора, його син вскочив в кабіну трактора і запустив двигун, в
зв”язку з чим і запрацював „мотиль”. В результаті удару робочої поверхні
пристрою позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, після чого він потрапив до
лікарні. По даному факту проводилась перевірка і була винесена постанова про
відмову в порушенні кримінальної справи. В результаті лікування позивачем були
витрачені значні кошти на придбання ліків, пального для автомобіля. Загальна
сума цих витрат склала - 1574 грн.. Також, посилається на те, що крім
матеріальної шкоди, йому була заподіяна і моральна шкода, яку він оцінив в
розмірі 5000 грн.. Вважає, що саме ОСОБА_1 своєю недбалістю сприяв
неправомірному заволодінню іншою особою - його сином транспортним засобом, який
не переконався в безпеці і запустив двигун трактора, в результаті чого позивачу
були нанесені тілесні ушкодження. Просив суд стягнути на свою користь солідарно
з відповідачів 1574 грн. матеріальної шкоди і 5000 грн. моральної шкоди.
В грудні 2007 року ОСОБА_1 звернувся
з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2., в якій просив відшкодувати моральну
шкоду в сумі 6574 грн.. Зазначив, що після того, як син запустив і двигун і
запрацював пристрій „мотиль”, він і відповідач стояли позаду трактора, і не
тільки ОСОБА_2 була спричинені ушкодження, але і позивачу, адже „мотиль” вдарив
його ланцюгами по ногах, після чого він також знаходився на лікуванні. Вимоги
відшкодувати матеріальну шкоду в зв”язку з лікуванням він не висував, а лише
заявив вимоги про відшкодування моральної шкоди, обгрунтувавши це тим, що він
зазнав фізичного болю та страждань у зв”язку з ушкодженням здоров”я, до
отримання тілесних ушкоджень він мав інвалідність 2 групи, а після травм стан
його здоров”я значно погіршився.
Рішенням Ріпкинського районного суду
від 17 січня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_2. задоволені частково, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2. 1574 грн. у відшкодування матеріальної шкоди і 5000
грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 6574 грн.. У задоволенні вимог
до ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2.
відмовлено. Суд встановив, що ОСОБА_1 належить на праві власності трактор Т-25,
а ОСОБА_2 - „мотиль”, який є саморобним обладнанням, сконструйованим із
редуктора картоплезбирального комбайну з приєднаними до нього ціпками, який не
реєструється в державній інспекції з технічного нагляду. Цей пристрій працює
лише у взаємодії з трактором, тобто він являється джерелом підвищеної небезпеки
лише при його приєднанні до трактора. Також, суд встановив, що тілесні
ушкодження ОСОБА_2 і ОСОБА_1 були заподіяні внаслідок того, що останній не
пересвідчившись в безпеці, дав вказівку ОСОБА_3, який не має прав на управління
трактором, завести трактор, в результаті чого він запрацював, що призвело в рух
пристрій „мотиль”. Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування
моральної шкоди, суд вийшов з того, що вини ОСОБА_2. в заподіянні шкоди ОСОБА_1
не має.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2.
та задовольнити свої позовні вимоги до останнього. Доводи скарги зводяться до
того, що спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 сталося лише з його вини,
оскільки він підскочив до працюючого трактора, а після цього, апелянт сам,
намагаючись захистити його від удару „мотиля”, що був приєднаний до валу
відбору потужності трактора Т-25, що належить останньому, отримав тілесні
ушкодження. Вважає, що факт спричинення шкоди не з вини власника трактора
підтверджується також матеріалами перевірки Ріпкинського РВ УМВС. Судом
неправильно визначений розмір матеріальної шкоди, оскільки, серед квитанцій,
які надав ОСОБА_2 є такі, які не свідчать про факт оплати його лікування. Суд
визначив, що „мотиль” є джерелом підвищеної небезпеки і належить ОСОБА_2, але
не застосував положення ст. 1187 ЦК України, згідно якої шкода, заподіяна
джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній
правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об”єктом,
використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким
чином, на думку ОСОБА_1 шкода має бути відшкодована саме ОСОБА_2. Крім того,
суд не застосував ст. 1188 ЦК, якою встановлено, що шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних
підставах. Оскільки, джерело підвищеної небезпеки належить ОСОБА_2, шкода, яка
була завдана саме цим джерелом, має бути відшкодована безпосередньо його
власником.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, як таке, що
постановлено з дотриманням норм права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Вислухавши суддю - доповідача,
учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи зі слідуючого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК
України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов”язана з використанням,
зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що
створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших
осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом,
іншим об”єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену
небезпеку.

Застосовуючи зазначені положення ЦК
України, суд першої інстанції вірно і обгрунтовано прийшов до висновку, що
„мотиль”, як саморобне обладнання, яке використовується при роботі на тракторі
для збивання трави, може являтись джерелом підвищеної небезпеки лише при
приєднанні його до трактора, тобто у взаємодії з самим джерелом підвищеної
небезпеки, яким і є трактор Т-25, що належить на праві власності ОСОБА_1. Таким
чином, шкода, яка була завдана цим джерелом підвищеної небезпеки ОСОБА_2 і
ОСОБА_1, повинна бути відшкодована володільцем джерела, а саме особою, яка на
правовій підставі володіє транспортним засобом.

В зв”язку з цим, доводи ОСОБА_1
стосовно того, що суд не застосував положення ст. 1188 ЦК України, яка
встановлює порядок відшкодування шкоди, що завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки, і відповідно, не стягнув шкоду з ОСОБА_2., як ще
одного володільця джерела підвищеної небезпеки „мотиля”, не можуть бути підставою
для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Але, не вірним є розмір
відшкодування матеріальної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 так як суд не перевірив,
які медичні препарати та процедури були призначені позивачу під час лікування
та їх вартість.

Згідно наданих Центральною районною
аптекою № 9 і Ріпкинською ЦРЛ довідки та товарного чеку, ОСОБА_2 були понесені
витрати на лікування внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень в сумі 824
грн. 30 коп. Саме в  такому розмірі
підлягають відшкодуванню позивачу витрати на лікування.

З розміром моральної шкоди,
апеляційний суд також не погоджується, та вважає, що виходячи із засад
розумності та справедливості її розмір підлягає зменшенню до 2500 грн..

На підставі викладеного, рішення
суду підлягає зміні шляхом зменшення сум, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2..

Керуючись ст.ст.
303, 307, 309, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

В и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-
задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду
від 17 січня 2008 року - змінити шляхом зменшення сум, що підлягають стягненню
з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2на відшкодування матеріальної шкоди до 824 грн. 30
коп. та моральної шкоди до 2500 грн..

В іншій частині рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його ухвалення і може бути оскаржено в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: