РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 березня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Лященко  Н.П.,

Костенка А.В.,

Прокопчука Ю.В.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ВПР і МР Київського
РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, про усунення перешкод у здійсненні права
власності, зняття з реєстраційного обліку, виселення; за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: БМУ-463
“Чорноморгідробуд”, орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, про визнання свідоцтва
про право власності недійсним, визнання права власності, усунення перешкод у здійсненні
права власності та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2007 року ОСОБА_1 пред'явила в суді позов до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, зняття з
реєстраційного обліку та виселення.

Зазначала, що відповідно до свідоцтва про право власності
від 13 квітня 2000 року вона є власником квартири АДРЕСА_1.

У 2003 році її син, ОСОБА_3, зареєстрував шлюб із ОСОБА_2
У 2005 році позивачка дала згоду на прописку у квартиру відповідачки й онуки,
ОСОБА_4, які проживали у квартирі разом з її сином. За вищевказаною адресою
прописані та проживають відповідачка та її діти - ОСОБА_5 і ОСОБА_4 У 2006 році
шлюб між її сином і відповідачкою розірвано, але ОСОБА_2 продовжує мешкати в
спірній квартирі, відмовляється знятися з реєстраційного обліку та звільнити
квартиру, змінила замки на вхідних дверях.

Посилаючись на те, що відповідачка своїми діями
перешкоджає в реалізації права власності на квартиру, позивачка просила
задовольнити позов.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право
власності недійсним, визнання права власності на частину квартири, усунення
перешкод у здійсненні права власності та зняття з реєстраційного обліку.

Зазначала, що з 1998 року вона перебувала у фактичних
шлюбних відносинах із сином відповідачки, ОСОБА_3. У 1999 році вони вирішили
придбати спірну квартиру, яка коштувала 13 500 доларів США. Оскільки достатньої
кількості грошей у них не було, вона позичила 10 000 доларів США у свого брата,
а ОСОБА_3 додав до цієї суми ще 3 500 доларів США. Зазначену суму грошей вони
передали відповідачці для оформлення спірної квартири на позивачку та
ОСОБА_3.Позивачка вважала себе та ОСОБА_3 співвласниками квартири.

Оскільки придбана квартира потребувала капітального
ремонту, позивачка позичила у свого брата 10 000 доларів США на ремонт
квартири, що підтверджується розпискою від 27 квітня 2000 року.

У 2003 році позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_3., від
якого народилася донька - ОСОБА_4

23 березня 2005 року вона разом із дітьми була
зареєстрована у квартирі, а  в подальшому
їй стало відомо, що у квартирі зареєстровані ОСОБА_1 і ОСОБА_6.

У 2006 році шлюб було розірвано.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 ввела її в оману, оформила
спірну квартиру на себе та довгий час це приховувала, позивачка просила визнати
свідоцтво про право власності на квартиру від 13 квітня 2000 року, видане на
ім'я ОСОБА_1, недійсним; визнати за нею та її колишнім чоловіком, ОСОБА_3., право
власності на спірну квартиру по Ѕ частині за кожним; зобов'язати ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 знятися з реєстраційного обліку в спірній квартирі.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 16 липня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від                        7 листопада 2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено: зобов'язано
ОСОБА_2 усунути перешкоди в реалізації права власності ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1; виселено ОСОБА_2 разом із дітьми: ОСОБА_5, ОСОБА_4 - із зазначеної квартири
та зобов'язано зняти їх з реєстраційного обліку. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2
просить скасувати постановлені судові рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є
непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна,
оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням
нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано
житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 9 ЖК України).

Судом установлено, що відповідно до договору від 12 березня 1999 року № 28
про дольову участь у будівництві житлового будинку, в якому розташована спірна
квартира, ОСОБА_1 оплатила вартість житлової площі в розмірі 12 459 доларів США
(а.с. 35).

На підставі свідоцтва про право власності від 13 квітня 2000 року ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з               12 грудня 2003 року до 26 грудня
2006 року, від якого мають доньку - ОСОБА_4

Відповідно до довідки з будинкової книги від 9 лютого 2007
року про склад сім'ї та реєстрації в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 з
31 січня 2007 року; ОСОБА_2 і двоє її дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 - з 23 березня
2005 року; ОСОБА_6. з 26 січня 2007 року (а.с. 7). А фактично проживають  відповідачка ОСОБА_2 та двоє її дітей.

Судом установлено, що ОСОБА_2 разом із дітьми вселилася в спірну квартиру
як дружина сина позивачки, тобто вони проживали на правах членів сім'ї
позивачки, а з часу розлучення - як колишні члени її сім'ї.

Отже, сторони нарівні мають право користування спірним житлом.

Ураховуючи наведене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли хибного висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Оскільки у справі не вимагається
збирання або додаткової перевірки доказів, обставини справи встановлені судом повно
й правильно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, -
оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 підлягають
скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні позову.

Дослідивши забрані у справі докази та давши їм належну
правову оцінку, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для
задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Рішення суду в цій частині відповідає матеріалам справи
та вимогам закону, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 9, 156 ЖК України, ст. ст. 336, 341 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 16 липня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області
від 7 листопада 2007 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У решті - постановлені судові рішення залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук