Справа № 22ц-375/2008                            Головуючий у 1
інстанції - Косач І.А.
Категорія - цивільна                                  Доповідач-
Апеляційний суд Чернігівської
головуючого-судді
суддів:
Скрипки А.А., Євстафіїва О.К.
прокурора  Демидка Д.А.,  представника позивача підгорного к. Є.,
представника відповідача багрової В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові  цивільну справу за апеляційною скаргою
прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах
прокуратури Чернігівської області в інтересах державного підприємства
„Чернігівторф” на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04
лютого 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1до державного підприємства
„Чернігівторф” про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди ,-
В апеляційній скарзі прокурор
прокуратури Чернігівської області в інтересах ДП „Чернігівторф” просить
скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого
2008 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апелянт  посилається  на порушення
судом першої інстанції вимог матеріального права та невідповідність
висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того,
що посилання позивача на те, що звільнення відбулося в період його тимчасової
непрацездатності не заслуговує на увагу, оскільки 25 вересня 2007 року позивач
перебував на робочому місці та був ознайомлений під підпис з наказом про
звільнення за одноразове грубе порушення трудової дисципліни, про що свідчить
підпис позивача на звороті наказу та запис в табелі обліку робочого часу за
вересень 2007 року. Як встановлено перевіркою, позивач,  діючи в інтересах ПП „Перлина-1” і СПД
ОСОБА_2. , всупереч своїм службовим обов'язкам, в жовтні 2006 року надав
розпорядження на відвантаження з Ірванцівського торфзаводу 156,25 т торфобрикету,
а після цього вилучив з бухгалтерії доручення, виписане на ім'я ОСОБА_2., яке
умисно до бухгалтерії не повернув. В червні 2007 року Господарським судом
Чернігівської області прийнято рішення, яким стягнуто з ДП „Чернігівторф” 35
тис. грн. за невиконання умов договору по поставці торфобрикету на умовах
предоплати, оскільки довіреність на відпуск торфобрикету, яка підтверджувала
факт отримання ПП „Перлина-1” товару, не була надана суду. Таким чином, дії
ОСОБА_1.є одноразовим грубим порушенням трудової дисципліни. Відповідно до
положень ст. 148 КЗпП України щодо обчислення місячного строку для застосування
стягнення з дня виявлення передбачається виявлення не факту (дії,
бездіяльності), а саме проступку. Виявлення проступку означає не тільки
виявлення факту, але і встановлення працівника, який порушив трудові обов'язки,
характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв'язку між
правопорушенням та шкідливими наслідками, вини працівника. Відповідно до п. 29
„Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців
підприємств, установ та організацій „ , затверджених постановою Державного
комітету СРСР по праці та соціальним питанням від 20 липня 1984 року, до
місячного строку, встановленого ч. 1 ст. 148 КЗпП України, не зараховується час
ведення кримінальної справи, якщо вона порушена за фактом вчинення працівником
порушення трудової дисципліни, яке одночасно підпадає під ознаки певної статті
Кримінального кодексу України, час звільнення працівника з роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або перебування працівника у відпустці. В даному
випадку, як вважає апелянт, має місце
одноразове грубе порушення позивачем трудової дисципліни, початок якого
слід обраховувати з жовтня 2006 року - з моменту видання наказу на
відвантаження торфобрикету ПП „Перлина-1” та вилучення з бухгалтерії ДП
„Чернігівторф” доручення, а закінчення -набрання чинності  рішенням
господарського суду  Чернігівської
області від  14 червня 2007 року. Апелянт
вважає, що  вимоги статті 148  КЗпП України
щодо строку для застосування  дисциплінарного
стягнення  відповідачем не порушені. Від
дачі пояснень щодо порушень трудової дисципліни, як зазначає апелянт,  ОСОБА_1. відмовився, що підтверджується актом
від 20 червня 2007 року. Прокуратурою м. Чернігова розслідується кримінальна
справа, порушена 30  серпня 2007 року за
фактом  зловживання службовим становищем
службовими особами ДП „Чернігівторф” .
Оскаржуваним рішенням  Новозаводського районного суду м. Чернігова
від 04 лютого 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1. задоволено частково. Визнано
наказ виконуючого обов'язки директора ДП „Чернігвторф” від 25 вересня 2007 року
№ 79-к недійсним. ОСОБА_1. поновлений на посаді заступника директора з
комерційних питань ДП „Чернігівторф” з 25 вересня 2007 року. Стягнуто з ДП
„Чернігівторф” на користь ОСОБА_1. середній заробіток за час вимушеного прогулу
в сумі 7854 грн.; стягнуто з ДП „Чернігівторф” на користь ОСОБА_1. 300 грн. у
відшкодування моральної шкоди. Також
зазначеним судовим рішенням з відповідача стягнуто на користь держави 87
грн. 04 коп. судового  збору. Допущено
негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення
середньої заробітної плати за один місяць.
Як вбачається з матеріалів справи, в
жовтні 2007 року ОСОБА_1. звернувся в суд з позовом до  державного
підприємства  „Чернігівторф”, в
якому просив визнати недійсним наказ виконуючого обов'язки директора ДП
„Чернігівторф” про звільнення позивача , поновити його  на посаді заступника директора з комерційних
питань ДП „Чернігівторф”, стягнути з відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу,  моральну шкоду в
сумі 5000 грн. Позивач
обґрунтовував  свої позовні вимоги
тим, що він працював в ДП „Чернігівторф” на посаді заступника директора з
комерційних питань. 25 вересня 2007 року виконуючий обов'язки директора ДП
„Чернігівторф” Лещенко М.І. видав наказ № 79-к, яким позивача було звільнено із
займаної посади за  одноразове грубе
порушення трудових обов'язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України. На думку
позивача, даний наказ є незаконним та має бути визнаний недійсним, а позивач -
поновлений на роботі. Позивач посилається на ч. 3 ст. 40 КЗпП України, якою
передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у
період перебування працівника у відпустці. 25 вересня 2007 року позивач був
тимчасово непрацездатний, доказом чого є листок непрацездатності. На думку
позивача, його звільнення відбулося з порушенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України. В
оспорюваному позивачем  наказі йдеться
про те, що у жовтні 2006 року на виконання умов укладеного договору між ДП
„Чернігівторф” та ПП „Перлина-1” за розпорядженням позивача з філії
„Ірванцівський торфзавод” був відвантажений торфобрикет. Посадовими особами ПП
„Перлина-1” була видана СПД ОСОБА_2. довіреність для отримання вказаного
торфобрикету, а позивач ніби-то всупереч своїм посадовим обов'язкам вилучив з
бухгалтерії філії „Ірванцівського торфзаводу” вказану довіреність, яку до
бухгалтерії не повернув. На думку відповідача, позивач дав вказівку  працівникам бухгалтерії виписувати накладні
без відповідної довіреності. Зі змісту вбачається, що до позивача було
застосовано дисциплінарне стягнення за вчинення проступку у жовтні 2006 року,
але оскільки з того часу пройшло вже 10 місяців, на момент видання наказу про
звільнення позивача з роботи, сплинув
передбачений законом строк для застосування дисциплінарного стягнення.
Тому позивач вважає, що станом на 25 вересня 2007 року  він  не
міг бути звільнений. Всупереч ч. 1 ст. 149 КЗпП України, як зазначає
позивач,  з вимогою надати письмові
пояснення до нього  відповідач  не звертався. По факту відпуску торфобрикету
без оформлення відповідної довіреності за заявою позивача була порушена
кримінальна справа, яка на даний час розслідується.
Внаслідок видання наказу про звільнення
та саме звільнення з роботи, як зазначає позивач, завдало йому  моральну шкоду, оскільки  у зв'язку із звільненням з роботи він
постійно зазнає моральних страждань і переживань, пов'язаних з ушкодженням
здоров'я, порушені нормальні життєві зв'язки з оточуючими людьми, створена
неможливість продовження активного громадського життя.  В рахунок відшкодування спричиненої моральної
шкоди  ОСОБА_1. просить стягнути на свою
Таким чином,  як вказує ОСОБА_1., звільнення  його  з
роботи та видання наказу про його звільнення суперечать  положенням статтей : 40, 41, 148, 149 КЗпП
В ході розгляду справи позивач  уточнив свої вимоги та просив стягнути з
відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальній сумі 7854
Протокольною ухвалою від 30 січня 2008
року була задоволена заява прокуратури Чернігівської області про допуск до
участі у справі на стороні ДП „Чернігівторф” прокурора відділу представництва
інтересів громадян і держави в судах прокуратури Чернігівської області.
Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи , перевіривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню   з наступних
Відповідно до положень статті  308
ЦПК України, -  апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу  і залишає
рішення без змін, якщо  визнає, що суд
першої інстанції  ухвалив рішення з  додержанням норм   матеріального і процесуального права. Не
може  бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення  з одних лише  формальних міркувань.

Судом встановлено, що  ОСОБА_1. з 11
жовтня 2004 року   працював в
державному підприємстві „ Чернігівторф”
на  посаді  заступника директора  підприємства з комерційних питань, згідно
наказу  № 80-к від 11 жовтня 2004 року (
а. с. 52).

25 вересня 2007 року , згідно наказу №
79-к від 25 вересня 2007 року  (а. с. 7
)   ДП „ Чернігівторф” , позивача було
звільнено  з займаної посади за грубе
порушення своїх трудових обов'язків , згідно
п. 1  статті 41  КЗпП України.

Як вбачається з тексту  оскаржуваного позивачем наказу ,- в жовтні
2006 року  на виконання умов  укладеного договору між  ДП „ Чернігівторф”  та ПП „ Перлина -1 „  за розпорядженням  заступника директора  з комерційних питань  ОСОБА_1.
з філії „ Ірванцівський
торфозавод”  був
відвантажений  торфобрикет у кількості
156, 25 т вартістю  25 000 грн., що підтверджується  відповідними накладними. Посадовими
особами  ПП  „Перлина -1” була  видана суб'єкту  підприємницької діяльності  ОСОБА_2. довіреність  для отримання від філії  „ Ірванцівський торфозавод „  торфобрикету у кількості  156, 25 т,
і зазначений торфобрикет  був
повністю отриманий  та вивезений ПП  „ Перлиною”
на автомобілі  перевізника  ОСОБА_2. Всупереч своїм  посадовим обов'язкам , зловживаючи службовим
становищем , ОСОБА_1.  після
відвантаження  торфобрикету  вилучив з бухгалтерії  філії „ Ірванцівського  торфозаводу” довіреність , виписану на
ОСОБА_2.,  начебто для виправлення  помилок , яку потім до бухгалтерії не
повернув. Одночасно, працівникам бухгалтерії наказав виписувати  накладні без відповідної довіреності ,
завіривши, що  підпише накладні та  забере довіреність  від ПП „ Перлина „  особисто. В подальшому,  ані оригіналу накладної, ані довіреності  від ПП „ Перлина” до ДП „Чернігівторф”
ОСОБА_1.  надано не було. Рішенням
господарського суду  Чернігівської
області від  14 червня 2007 року ,
враховуючи відсутність  доказів
отримання  ПП „ Перлина „  торфобрикету - в даному випадку  відповідної довіреності  від ПП „ Перлина” - задоволено позовну
заяву  ПП   „Перлина” та стягнуто з підприємства  35 000 грн. В оскаржуваному наказі зазначено,
що  внаслідок грубого порушення  трудових обов'язків  заступником директора  з комерційних питань  ОСОБА_1.
завдано  істотну шкоду
підприємству.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо
незаконного звільнення позивача з займаної посади та необхідністю, у зв'язку з
цим, задоволення позовних вимог ОСОБА_1. Є вірним по суті висновок суду першої
інстанції відносно того, що: - звільнення позивача є незаконним, оскільки
ОСОБА_1. звільнено в період тимчасової непрацездатності  в порушення вимог ч. 3 статті 40 КЗпП
України  ( а. с. 9) ; - а також згідно
оскаржуваного наказу та обставин справи ,
порушення трудових обов'язків відбулося
в жовтні 2006 року ,  і до  дати видання
оскаржуваного  наказу ,- 25
вересня  2007 року , пройшло більше 6
місяців , тобто, сплинув строк  для
застосування  дисциплінарного стягнення ,
передбачений  положеннями статті 148 КЗпП
України.

Доводи апеляційної скарги
відносно   того, що хоча позивач і
перебував на лікарняному  25 вересня 2007
року ( в день його звільнення) , проте він був присутнім на роботі, про що
свідчить  запис  в табелі обліку  робочого часу за вересень 2007 року  та той факт, що він був  ознайомлений під  розпис з наказом про звільнення  , не спростовують правильність висновків суду
першої інстанції щодо незаконнго звільнення
ОСОБА_1. Як регламентують положення
ч. 3 статті 40 КЗпП України , - не допускається  звільнення працівника   з ініціативи власника  або
уповноваженого ним органу в період його тимчасової  непрацездатності. Згідно п. 17  Постанови Пленуму  Верховного Суду України  „ Про практику розгляду  судами трудових спорів” ,- розірвання  трудового договору з ініціативи власника
або  уповноваженого ним органу  не може бути визнано обґрунтованим, якщо в
день звільнення працівнику  видано
лікарняний листок ( довідку в установлених законом  випадках) про його  тимчасову
непрацездатність.

Не можуть бути також  підставою для скасування вірного по суті  рішення
суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги відносно того, що  відповідачем
вимоги статті 148 КЗпП України
щодо строку  застосування  дисциплінарного стягнення не порушені ,
оскільки , як вважає апелянт,  початок
грубого порушення позивачем трудової дисципліни слід обраховувати з жовтня  2006 року - часу видання наказу  на відвантаження  торфобрикету
ПП „ Перлина -1” та вилучення з бухгалтерії  відповідача доручення  серії ЯЛГ № 455122  від 02 жовтня
2006 року , а закінчення - набрання чинності  рішення
господарського суду Чернігівської області  від 14 червня
2007 року. Оскільки  зазначені
доводи апелянта суперечать положенням статті 148 КЗпП України , яка регламентує
строк для  застосування дисциплінарного
стягнення та  зазначає, що  дисциплінарне стягнення  застосовується власником або уповноваженим
ним органом  безпосередньо  за виявленням проступку , але не пізніше
одного місяця з дня його виявлення , не рахуючи часу  звільнення працівника від роботи  у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю  або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення  не може бути
накладене  пізніше шести  місяців
з дня вчинення проступку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, у
апеляційного суду відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статями :  303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У  Х
В  А  Л
И  В  :

Апеляційну скаргу прокурора відділу представництва
інтересів громадян і держави в судах прокуратури Чернігівської області в
інтересах державного підприємства „Чернігівторф” відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 лютого 2008
року  залишити без змін.

Ухвала  набирає законної сили з
моменту  її  проголошення і може бути оскаржена  в
касаційному  порядку  до
Верховного  Суду  України
протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: