АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2008 року                                                                         м.
Хмельницький

Колегія  суддів
судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі :головуючої - судді Карпусь С.А.,

суддів :  Баса О.Г., Кізюн О.Ю.

при секретарі  Товкан І.І.

з участю :

представника ВАТ „Поділля -
Плюс” Головатого П.О.

ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-1334 за апеляційною
скаргою відкритого акціонерного товариства „Поділля-Плюс” на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 23 травня 2008 року за позовом відкритого
акціонерного товариства „Поділля-Плюс” до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ХМВ УМВС України в Хмельницькій області про виселення
та зобов'язання зняти з реєстрації.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників розгляду,
дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,  колегія суддів

в с т а н о
в и л а :

В січні 2008 року ВАТ „Поділля-Плюс”
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого жилого приміщення  та зняття з
реєстрації, посилаючись на те, що в 1994 році ОСОБА_1 поселилась в кімнаті
АДРЕСА_1у зв'язку з роботою на підприємстві. Разом з нею поселився
неповнолітній син ОСОБА_2  Звільнена з
роботи 6 квітня 1999 року на підставі п. 8 ст. 40 КЗПП України за вчинення
дрібної крадіжки майна власника, тобто за порушення трудової дисципліни. У
відповідності з ч.2 ст. 132 ЖК України підлягає виселенню разом з сином без
надання іншого жилого приміщення. Тому просило задовольнити позов.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 23 травня 2008 року ВАТ „Поділля- Плюс”  в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ВАТ „Поділля-Плюс” вважає рішення суду незаконним,
просить  його скасувати та ухвалити нове
рішення,  яким задовольнити його вимоги,
посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм
процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам.  Зазначається, що суд не врахував вимоги ч.1
ст. 509 ЦК України та ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України. Перебіг позовної давності
розпочався не з моменту звільнення
відповідачки з роботи, а з моменту порушення його, позивача, права, по закінченню
строку на виконання вимоги, а саме з 2 грудня 2007 року  Раніше у підприємства не було необхідності в
наданні  житлових приміщень гуртожитку
особам, які перебували у трудових відносинах з підприємством, і відповідно спір
не виникав.

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -
Слободян В.С.                               Справа № 22ц- 1334

Доповідач - Карпусь С.А.                                                                                Категорія №  41, 42

На даний час на обліку для отримання житла перебувають
працівники підприємства, які потребують поліпшення житлових умов, тому ця
кімната підлягає звільненню.

Колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Відповідно
до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 18 червня 1992 року прийнята
на роботу кондуктором 2 класу в автоколону № 2 Хмельницького автопідприємства №
16827 (нині „Поділля-Плюс”). 29 вересня 1994 року цим підприємством їй видано
ордер на поселення  разом з неповнолітнім
сином ОСОБА_2  в кімнату АДРЕСА_1. 6
квітня 1999 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі п.8 ст. 40 КЗпП
України.

Зазначені
обставини підтверджуються матеріалами справи, наказом № 98 к від 16.06.1992
року, спеціальним ордером на поселення в гуртожиток, наказом № 29к від
06.04.1999 року, технічним паспортом гуртожитку.

Згідно ч.2
ст. 132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій, які
поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою,
може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі
звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової
дисципліни або вчинення злочину. Аналогічна норма міститься в п. 40 Примірного
положення про гуртожитки.

ОСОБА_1
звільнена з роботи за вчинення за місцем роботи дрібного розкрадання майна,
встановленого рішенням товариського суду ВАТ „Поділл-Плюс” від 6.04.1999 року.

Відповідно
до ст.ст. 71, 80 ЦК України 1963 року,
ст.ст. 257,267 чинного на даний час ЦК України,  загальний строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.
Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Відмовляючи
в задоволенні позову ВАТ „Поділля-Плюс”
за збігом позовної давності , суд першої інстанції з врахуванням того,
що позивачка звільнена з роботи у квітні 1999 року , позов ним пред'явлено до
суду у січні 2008 року і нею заявлено клопотання про застосування позовної
давності, підставно виходив з того, що поважні причини пропуску позивачем
трирічного строку позовної давності  в
матеріалах справи відсутні, а тому відповідачі не можуть бути виселені зі
спірного жилого приміщення.

В
апеляційній скарзі товариство стверджувало, що воно дізналось про порушення
свого права з того часу, як відповідачка відмовилась протягом 14 днів,  а саме з 2 грудня 2007 року звільнити займане
нею житло і тому на підставі  ч. 5 ст.
261 ЦК України  з цієї дати починається
перебіг позовної давності. Проте такі твердження не можна визнати підставними,
оскільки вони не ґрунтуються на законі. Положення ч.5 ст. 261 ЦК України
стосуються захисту права кредитора за зобов'язаннями від недобросовісного
боржника. Між сторонами по даному спору виникли правовідносини, які регулюються
нормами житлового законодавства, яке пов'язує момент виселення працівника з
жилого приміщення  у разі звільнення з
роботи, з моментом звільнення його з роботи і не вказує на наявність можливих
інших термінів, або виникнення якогось зобов'язання.

Не
спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду
є законним і обґрунтованим і підстав в межах доводів апеляційної скарги для
його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313,
314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відкритого
акціонерного товариства „Поділля-Плюс” відхилити.

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 23 травня 2008 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення,  однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили до Верховного Суду України.

Головуюча /підпис/              Судді
/підписи/

Копія вірна: суддя апеляційного суду                                            С.А.Карпусь