Справа № 22ц - 183/08
Головуючий у 1 інстанції  Лапін О.Ф.
Доповідач : Мудренко Л.І.
СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

і м е н е м    У к
р а ї н и

2
квітня 2008 року                                                                           м.
Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого
- судді  Русинчука М.М.

суддів:   Данилюк В.А., Мудренко Л.І.

при
секретарі:  Масляній С.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом    ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення в
квартиру, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського
міськрайонного суду від 3 вересня 2007 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду
від 3 вересня 2007 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2. про визнання особи такою,
що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

Зустрічні вимоги ОСОБА_2. про вселення в
квартиру  задоволено і постановлено
вселити ОСОБА_2  в квартируАДРЕСА_1та
зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні даним житлом.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2.
понесені нею судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 7 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1.,
покликаючись на  невідповідність
висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду  та
справу передати на новий розгляд.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1  та його представник ОСОБА_3. апеляційну
скаргу підтримали з наведених у ній підстав, просили скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції
України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі
закону за рішенням суду.

Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Виходячи з положень ст. 71 ЖК та роз'яснень,
наданих у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.85 N 2
"Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового
кодексу", право користування житловим приміщенням за тимчасової
відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців
або інших строків, передбачених цією статтею.

У разі відсутності цих осіб понад встановлені
строки з поважних причин  (перебування у
відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї) цей строк може бути продовжений судом.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1. як військовослужбовцю у 1994 році надано житлове приміщення -
квартируАДРЕСА_1, в яке він вселився та проживав з дружиною ОСОБА_2Відповідно до ст. 65 ЖК України, остання поселилась і була зареєстрована,
що стверджується довідкою Мощенської сільської ради № 197 від 2.04.2007
року (а.с.4), в спірному житловому приміщенні як член
сім'ї наймача та набула нарівні з ним право користування жилим приміщенням, і даний факт сторонами
по справі не оспорювався.

Судом
також встановлено, що у січні 2005 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.
6), однак вони продовжували проживати спільно у даному житловому  приміщенні.

Крім того, ОСОБА_2. з 2002 року до
2004 року проживала у спірному житловому приміщенні лише сама та виконувала усі
зобов'язання по утриманню житла, сплачувала комунальні платежі (а.с. 26-31).
Цієї обставини позивач не заперечував.

З
показань свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6. та матеріалів справи вбачається,
що відповідач проживала у даній квартирі періодично з 2005 року до серпня 2006
року,  оскільки перебувала на лікуванні
та їй рекомендовано зменшення фізичного навантаження, а після лікування та
чиненням перешкод з боку позивача фактично проживала у своїх батьків (а.с.
23-25, 28,29) .

З
вересня 2006 року у неї був відсутній доступ до квартири в зв'язку з заміною
замка у дверях ОСОБА_1Даного факту позивачем не спростовано.

З
огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції підставно не взяв до
уваги показання свідків ОСОБА_7. та ОСОБА_8.

Відповідно до правил ст. 212 ЦПК суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги акт від 29.03.2007
року, оскільки вказаний доказ одержаний з порушенням порядку встановленого
законом та є недопустимим.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду беззаперечних
доказів, які б свідчили про відсутність   відповідачки ОСОБА_2. в спірній квартирі
більше як шість місяців без поважних причин.

За
таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо втрати
права у користуванні відповідачем житловим приміщенням та підставно задоволив
зустрічний позов ОСОБА_2. щодо її вселення у дану спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків
суду, наведених у рішенні.

Надані
позивачем в суді апеляційної інстанції копії пояснень від 25.03.2008 року та
копія акту від 25.02.2008 року колегія суддів до уваги не приймає, оскільки
одержані вони після розгляду справи
судом першої інстанції та не у відповідності норм процесуального закону.

На
підставі вищенаведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись
ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ковельського міськрайонного суду від 3 вересня 2007 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до
Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної
сили.

Головуючий:

Судді: