Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

26 березня 2008
року                                                           м. Лисичанськ

Лисичанський
міський суд Луганської області у складі:

головуючої
судді                                                      Лизенко
І.В.,

при
секретарі судового засідання                           Паршиковій Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив
право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про вселення, треті особи Лисичанське комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна контора №2», ОСОБА_3, -

встановив:

Позивачка
звернулася до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що зареєстрована
разом з сином ОСОБА_3у квартирі АДРЕСА_1, яка є державною власністю. Відповідач
також зареєстрований у спірній квартирі, але не проживає в ній без поважних
причин з 1994 року, оскільки добровільно виселився з неї, зареєстрував
повторний шлюб та проживає з дружиною за іншою адресою. Просила суд визнати
відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у спірній
квартирі, через його відсутність більш ніж шість місяців без поважних причин.

Відповідач
звернувся до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що був вимушений
виселитися зі спірної квартири через припинення подружніх стосунків з
позивачкою, через її поведінку. Позивачка змінила вхідні двері в квартирі,
повністю вивезла меблі та чинила інші перешкоди у користуванні ним спірною
квартирою. Він не має у власності житла, проживає у квартирі дружини, але не набув
будь-яких прав на її житло. Позивачка та третя особа також не проживають у
спірній квартирі. Просив суд вселити його у квартиру АДРЕСА_1.

У
судовому засіданні позивачка підтримала власний позов, зустрічний позов не
визнала та пояснила, що відповідач виселився зі спірної квартири у 1994 році
добровільно. У 1995 році шлюб між ними розірвано. Позивач став співмешкати з
жінкою, з якою у подальшому зареєстрував шлюб. Відповідач мав ключі від спірної
квартири, але нею не користувався, відмовлявся сплачувати за комунальні
послуги, мотивуючи тим, що не проживає у квартирі. У 2005 році почали робити
ремонт у квартирі, тому вона вивезла меблі з квартири, деякі забрав відповідач.
У зв'язку з ремонтом замінили вхідні двері у спірну квартиру, але син давав
ключі відповідачу від нового замку. На цей час у квартирі ніхто не проживає, бо
здійснюється ремонт. Вона не перешкоджала відповідачу користуватися квартирою.
Відповідач, виселяючись, забрав свої речі, до цього часу вселятися у квартиру
не намагався, не звертався до неї з приводу вселення. Відповідач проживає з
дружиною, ведуть з нею спільне господарство. У квартирі немає речей
відповідача, відповідач до квартири не приходив. Підставою визнання відповідача
таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є його відсутність у
квартирі більше шести місяців без поважних причин.

У
судовому засіданні представник позивачки підтримала позов, підтвердила
пояснення позивачки, доповнивши, що з 1995 року до 2008 року відповідач у
квартирі не проживає, речі забрав, спільне майно поділене добровільно. До 2008
року відповідач не ставив питання про перешкоди у його проживанні у спірній
квартирі. Пішов з квартири добровільно. Зустрічний позов необґрунтований,
оскільки виник лише після звернення ОСОБА_1 до суду, поважні причини не
проживання відповідача у квартирі відсутні.

Відповідач
у судовому засіданні позов не визнав, підтримав зустрічний позов, підтвердив
викладене у ньому та пояснив, що ключів від нового замку йому не давали. З 1995
року до звернення позивачки до суду не намагався проживати у спірній квартирі.
Ключі від нового замку не просив, так як не були потрібні, бо було де жити.
Вхідні двері у квартиру замінив син, бо здійснював ремонт квартири. Весь час
жив у кв. АДРЕСА_2 разом з дружиною, квартира державна. Поважною причиною його
не проживання у спірній квартирі є те, що він проживає з іншою жінкою, у
спірній квартирі проживати не бажав. Коли йшов зі спірної квартири забрав
особисті речі, ліжко, матрац, килим, холодильник, телевізор. Коли йшов з
квартири, позивачка та син знаходились у м. Москві. У спірній квартирі
проживали квартиранти до 2005 року. Не ставив питання про виселення
квартирантів та надання житла для його власного проживання. Він також впускав у
квартиру квартирантів у 2001 році. Не має наміру вселитися у квартиру, але
зніматися з реєстрації не бажає. Спірна квартира потрібна йому для проживання у
разі, якщо шлюб з нинішньою дружиною буде розірвано.

Третя
особа ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти позову ОСОБА_1, проти
зустрічного позову заперечував, підтримав пояснення позивачки, доповнивши, що
відповідач пішов до іншої жінки у 1994 році. Він давав батькові ключі і від
строго, і від нового замків. Протягом всього часу відповідач у квартиру не
приходив. Відповідач залишив квартиру добровільно, не звертався до нього з
приводу вселення у квартиру.

Представник
третьої особи ЛКП ЖЕК №2 у судове засідання не з'явився, у письмовій заяві
просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення
первісного позову.

Судом
досліджені наступні докази:

показання
свідка ОСОБА_4, який у судовому засіданні пояснив, що є головою будинкового
комітету буд. АДРЕСА_1. Сторони вселились у квартиру сім'єю. У 1994 році
позивачка виїхала з квартири доглядати хвору матір. Через деякий час відповідач
виїхав з квартири до іншої жінки. У подальшому їх син з сім'єю пішов жити до
матері дружини, у квартирі жили квартиранти. Після виселення квартирантів син
почав робити ремонт, збирається проживати у квартирі. З приводу вселення ніхто
зі сторін до нього не звертався. Відповідач міг би вселитися у спірну квартиру.
Сварок з приводу перешкод відповідачу у проживанні не було. Відповідач з 1994
року у квартиру не приходив. Син сторін поставив нові вхідні двері два роки
тому у зв'язку з ремонтом;

показання
свідка ОСОБА_5, яка у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін,
стосунки з обома нормальні. Сторони проживали сім'єю у спірній квартирі до 1994
року. Позивачка пішла з квартири, син одружився та пішов жити до матері
дружини. Відповідач сам проживав у спірній квартирі, а потім пішов до іншої
жінки. У квартирі жили квартиранти, на цей час ніхто не проживає, ремонт
робиться давно. У відповідача бувають сварки з нинішньою дружиною, тому він у
2006 році приходив до неї ночувати, казав, що у спірну квартиру його не
впускають;

показання
свідка ОСОБА_6, яка у судовому засіданні показала, що є дружиною відповідача,
відповідач став з нею проживати у 1996 році. До цього під час сварки позивачка
нанесла відповідачу ножові поранення, тому він прийшов жити до неї. Син
відповідача забрав у нього ключі, у квартиру не впускав, бив відповідача.
Відповідач звертався до сина з приводу ключів від квартири, але той відмовив,
мотивуючи тим, що у квартирі живуть квартиранти. Син також відмовив надати
ключі у грудні 2007 року у зв'язку з тим, що у квартирі йде ремонт. Відповідач
нікуди не звертався з приводу вселення. Шлюб з відповідачем зареєструвала у
1997 році, проживають разом у кв. АДРЕСА_2. Ця квартира є державною, однак у
ній проживають та зареєстровані ще її донька та двоє неповнолітніх онуків. Її
син повернувся з Росії та також має намір зареєструватися і проживати у даній
квартирі, тому відповідач не може бути у ній зареєстрований;

показання
свідка ОСОБА_7, яка у судовому засіданні пояснила, що є знайомою сторін,
стосунки нормальні, сторони розійшлися у 1994-1995 р.р. Відповідач пішов жити
до іншої жінки, а позивачка стала доглядати матір. Ключі від квартири у
відповідача були, їй це відомо, бо коли навідалася до нової дружини
відповідача, вона повідомила, що відповідач ночує у старій квартирі через
сварку. Відповідач, залишаючи спірну квартиру, забрав свої особисті речі, потім
забрав килим, ліжко, холодильник. Деякий час квартира була вільна, але
відповідач не намагався проживати у ній. Відповідач не говорив, що йому
перешкоджають користуватися квартирою;

письмові
докази: копія ордеру на жиле приміщення №941 від 15.07.1983р., копія свідоцтва
про розірвання шлюбу між сторонами, довідка про реєстрацію шлюбу між сторонами,
довідка голови вуличного комітету про відсутність відповідача у квартирі з 1997
року, копія договору про надання послуг від 23.01.2004 року, копія свідоцтва
про шлюб позивачки, довідка про склад сім'ї, довідка про укладення шлюбу
відповідачем, виписка з особового рахунку ЛКП ЖЕК №2, довідка про відсутність
відповідача у квартирі, видана ЛКП ЖЕК №2, довідка про відсутність у квартирі
ОСОБА_8, ОСОБА_3, письмові заперечення на зустрічний позов позивачки.

Суд,
вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, показання свідків,
дослідивши письмові докази, вважає первісний позов таким, що підлягає
задоволенню, а зустрічний - таким, що задоволенню не підлягає.

Судом
встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1
є комунальною власністю, перебуває на балансі ЛКП ЖЕК №2, у даній квартирі
зареєстровані позивач, відповідач та третя особа ОСОБА_3, що підтверджується
копією ордеру та довідкою про склад сім'ї (а.с.5,12).

Відповідач відсутній у даній квартирі з
1994 року по цей час.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, та відмовляючи
у задоволенні зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за
ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи
такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідач не проживає у спірній квартирі з 1994 року по цей час, що не
заперечується сторонами.

Відповідачем суду не надано доказів щодо
наявності поважних причин відсутності у спірній квартирі.

Суд не вбачає наявності поважних причин
відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні, оскільки відповідач
будь-яких заходів, направлених на вселення у квартиру, не приймав; позивачка не
перешкоджала йому у користуванні спірною квартирою, що підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_7

Відповідач добровільно виселився зі
спірної квартири, оскільки з його пояснень вбачається, що на момент виселення
він проживав у квартирі один, тому ніхто не створював йому умов, що
унеможливлювали б його проживання у квартирі. Залишаючи квартиру, і в
подальшому, відповідач забрав належні йому речі, що не заперечується ним. У
квартирі речі відповідача відсутні.

Показання свідка ОСОБА_9 про те, що
відповідач пішов з квартири після нанесення йому позивачкою ножового поранення,
суд не бере до уваги, так як вони не знайшли підтвердження у судовому
засіданні, суперечать поясненням відповідача та дослідженим доказам.

Таким чином, у судовому засіданні
не знайшов підтвердження факт, викладений у зустрічному позові, що відповідач
був вимушений виселитися з квартири.

До 2005 року відповідач мав ключа
від спірної квартири, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7, однак, як
пояснив відповідач, у спірній квартирі проживати не бажав.

Факт заміни ОСОБА_3 у 2005 році вхідних дверей
з замком у квартиру суд не розцінює як створення перешкод відповідачу у
користуванні приміщенням, оскільки така заміна була викликана проведенням
ремонту, що не заперечується відповідачем
та підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4, а також враховуючи те, що
відповідач не звертався до позивачки щодо надання йому ключа.

Показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6
про те, що позивачка та третя особа перешкоджали відповідачу користуватися
квартирою, суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються поясненнями
відповідача та показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_7

Не свідчить про поважність непроживання
відповідача у спірній квартирі відсутність у ній меблів, як зазначено у
зустрічному позові, оскільки з пояснень сторін вбачається, що у 2005 році вони
добровільно розділили спільне майно, тому відповідач мав можливість
користуватися власним майном при проживанні у квартирі.

Більш того, з пояснень відповідача вбачається,
що він втратив інтерес щодо даного житла, не бажає проживати у спірній
квартирі, не мав наміру вселитися у квартиру до звернення позивачки до суду.

Відсутність наміру
відповідача проживати у даній квартирі також підтверджується поданим ним до
суду зустрічним позовом від 10.01.2008 року, щодо якого судом винесена ухвала
про усунення недоліків. Зі змісту даного позову вбачається, що відповідач не
мав наміру проживати у даній квартирі навіть на час попереднього розгляду
справи, оскільки ставив питання про сплату його частки у квартирі.

Таким чином, суд доходить висновку
про наявність підстав, передбачених ст. 71 ЖК України, визнання відповідача
таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

З цих підстав зустрічний позов про вселення
суд вважає необґрунтованим.

На підставі викладеного та ст. 71, 72 ЖК
України, керуючись ст. ст. 10, 11, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим
приміщенням,  задовольнити.

Визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1.

У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до
Лисичанського міського суду заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів
з дня його проголошення або подання апеляційної скарги у той самий строк.
Апеляційна скарга подається протягом 20-ти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження до Лисичанського міського суду Луганської області.

Суддя: