Справа  № 2-77/08
Індустріальний районний  суд    м.
складі: головуючого   судді  Зосименко С.Г.
при секретарі             Карпенко В.Ю.,
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
визнання права власності на ? частину квартири та визначення порядку
користування квартирою,
липні  2006 року позивач звернувся до
Індустріального районного  суду з
до відповідачки   про  поділ майна - квартири АДРЕСА_1
судового розгляду справи позовні
були уточнені  в частині  визнання права  власності на 1/2 частину
квартири  та визначення порядку користування квартирою
АДРЕСА_1.  В обґрунтування своїх
вимог  позивач в позовній заяві і
представники позивача в   судовому
засіданні посилалися на те, що 29.06.2000
року був зареєстрований шлюб  між
ОСОБА_1. і ОСОБА_2.  В шлюбі
народилася  донька  ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.    За час шлюбу сторонами  за спільні кошти 05.12.2000 року була
придбана 2-х кімнатна  квартира АДРЕСА_1
Просили   визнати за позивачем право власності на 1/2
частину спірної квартири  та визначити
порядок  користування квартирою,
виділивши ОСОБА_1.  у користування меншу
кімнату, а  ОСОБА_2- більшу кімнату,
кухню, ванну кімнату, лоджію, коридор залишити у спільному користуванні.
та її  представник у  судовому
засіданні позовні вимоги не
Суду пояснили, що  хоча спірна квартира
була придбана в період шлюбу, однак вона була придбана   не за спільні  кошти подружжя, а за кошти батьків.
відповідно 2500 доларів США оплатили батьки
відповідачки, що складає 70% від загальної суми і  1000 доларів США оплатили батьки позивача, що
складає 30 % від загальної суми  і 200
доларів  США  - спільні кошти подружжя.  Між сторонами була домовленысть, що при
розірванні шлюбу, кожна сторона поверне
вкладену частину коштів. Просили в позові відмовити.
Суд,
заслухавши пояснення сторін,
свідків,  вивчивши матеріали
справи, вважає, що позов   підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом
встановлено,  що  сторони зареєстрували шлюб 29.06.2000
розірвано   згідно рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська 15 листопада 2005 року.  В шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно до договору купівлі-продажу від 05.12.2000 року,  ОСОБА_1придбала квартиру АДРЕСА_1.  Сторони
у судовому засіданні підтвердили, що спірна квартира була придбана за
3700 доларів США. Кошти на придбання квартири були надані батьками позивача і
батьками відповідачки, спірна квартири була придбана для сім'ї   ОСОБА_1. і ОСОБА_2., що підтверджується
розпискою від 05.12.2000 року.
Допитані в судовому засіданні
свідки  ОСОБА_4., ОСОБА_5підтвердили, що
спірна квартира була придбана для сім'ї
ОСОБА_1. за їх спільні кошти.
Суд не бере до уваги показання свідка
ОСОБА_6., оскільки їй всі відомості відомі зі слів матері позивача і свідка
ОСОБА_7., якому всі відомості відомі зі слів
позивача та його батька.
Суд не може взяти до уваги твердження
сторін, що  при укладанні договору
купівлі-продажу квартири було визначено, що
при розірванні шлюбу, кожна сторона поверне  вкладену частину коштів, оскільки про
ніде не було зазначено. Крім того,
не заявлялись вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсною в частині покупця, а спір виник після   розірвання шлюбу між сторонами.
Згідно до ст. 60 СК України   майно , набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права
сумісної  власності подружжя, частки
майна  дружини  та чоловіка є
до п.23  Постанови  Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня
2007 року №11  " Про практику
застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна
подружжя"  вирішуючи  спори між подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства, з'ясувати джерело  і час його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу ( статті 60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК
України), відповідно до  частин 2,3
ст.325 ЦК можутьбути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом
не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на
ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше
не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до  п.1 ст. 61 ЦПК України  обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
до ст.11 ЦПК України  суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,  в межах заявлених ними вимог  і на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за
позивачем права власності на ? частину спірної квартири знайшли своє
та підлягають задоволенню.
до ст. 383 ЦК України власник квартири має право користуватися
для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
до ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок
та користування майно, що є їхньою
спільною частковою власністю.
із співвласників має право на надання йому у володіння та користування
частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві
часткової власності.
підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення
порядку користування спірною квартирою підлягають задоволенню. Позивачу  у користуванні необхідно виділити меншу
кімнату площею, відповідачці - більшу кімнату,
залишивши у загальному користуванні кухню, ванну кімнату, лоджію,
з вищевикладеного, суд   вважає що
позовні вимоги позивача знайшли
підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 60, 68, 70 СК України,  ст. ст. 10, 11, 15, 60,61,
212-215   ЦПК України,
суд
вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
за ОСОБА_1право власності на ? частину
№ 34 будинку № 11 по АДРЕСА_1.
порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 у користування меншу
кімнату, ОСОБА_2- більшу кімнату, кухню, ванну кімнату, лоджію, коридор
залишити у спільному користуванні.
Рішення
може  бути оскаржено до апеляційного суду
Дніпропетровської області

через
Індустріальний районний суд шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня

проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього

протягом
20-ти днів апеляційної скарги або без подання заяви про апеляційне

оскарження
шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10-ти днів з дня

проголошення
рішення.

Суддя

С.Г.  Зосименко