Справа № 22ц-855/2008
Головуючий у першій інстанції
Доповідач - Коренькова З.Д.
У Х В А Л А

Іменем
України

13 травня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого:

Коренькової З.Д.

суддів:

Позігуна М.І.

Заболотного В.М.

при секретарі:

Куксі М.В.

з
участю: адвоката ОСОБА_3., відповідача-позивача ОСОБА_1, його представників
ОСОБА_4, ОСОБА_5., помічника прокурора прокуратури м. Чернігова Кравченко А.А.,
представника Новозаводської районної і м. Чернігові ради Змійка А.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 19 березня
2008 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

в
с т а н о в и в:

На рішення Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 19 березня 2008 року, яким позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про вселення задоволений, а у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
відмовлено, подана апеляційна скарга ОСОБА_2., в якій він просить скасувати
рішення і ухвалити нове по суті позовних вимог, відмовивши у задоволенні позову
ОСОБА_2 та задовольнивши зустрічний позов ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що суд дав неправильну оцінку обставинам справи, невірно
застосував норми матеріального і процесуального права,  безпідставно прийняв до уваги доводи ОСОБА_2
про те, що вона з поважних причин не проживала в спірній квартирі з червня 2007
року, а її посилання на те, що колишній чоловік вигнав її з жилого приміщення
та перешкоджав проживати в квартирі, а також застосовував до неї міри психологічного
та фізичного впливу помилково визнані  як
достатні докази, адже відповідно до матеріалів про відмову у порушенні
кримінальної справи від 22.08.2008 року за п.1 ст.6 КПК України, факт побиття
позивачки не підтвердився. Крім того, суд не прийняв до уваги факт
добровільного виїзду ОСОБА_2 з квартири, що підтвердили і свідки. Також,
посилається на те, що реальними причинами непроживання ОСОБА_2 в спірній
квартирі - це проживання з іншим чоловіком, тобто фактичне створення нової
сім”ї. Цей факт був встановлений опікунською радою Новозаводського району. Суд
не встановив і намірів позивачки потрапити до квартири до 24.12.2007 року.
ОСОБА_2 не зверталась ні до органів внутрішніх справ, ні до житлово -
експлуатаційної організації з цього питання та не залучив останню до участі у
справі в якості третьої особи. Не заперечуючи проти вселення в квартиру дітей,
він вважає, що ОСОБА_2 була вселена безпідставно.

В своїх запереченнях ОСОБА_2
просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення суду залишити без зміни.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про
вселення до квартири АДРЕСА_1 разом з її неповнолітніми дітьми, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що є доведеним факт порушення відповідачем прав
ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей на житло, оскільки відповідно до ст. 9 ЖК
ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом, крім того, будь - яке рішення про виселення позивачки не
приймалось. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд зазначив, що не було
надано доказів того, що ОСОБА_2 залишила спірну квартиру в добровільному
порядку і те, що перешкоди відповідачем їй не чиняться, а тому в порядку ст.ст.
71, 72 ЖК вона не може бути визнана такою, що втратила право на користування
житловим приміщенням.

Вислухавши суддю - доповідача,
учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції, відповідно до рішення виконкому Чернігівської міської ради від
22.01.2007 року ОСОБА_1, як військовослужбовцю та його сім'ї - дружині ОСОБА_2
та їх неповнолітнім дітям був виданий ордер на службове жиле приміщення на
право зайняття квартири АДРЕСА_1. З лютого 2007 року сторони почали проживати в
цій квартирі, а з 30.06.2007 року ОСОБА_2 разом з дітьми перестала в ній
проживати. 16.10.2007 року шлюб між сторонами був розірваний. На даний час
сторони зареєстровані за даною адресою. З позовом до суду про вселення вона
звернулась 27. 12. 2007 року.

В основу задоволення позову про
вселення ОСОБА_2 в спірну квартиру суд поклав такі факти, як не проживання
позивачки - відповідачки в спірній квартирі з поважних причин, що також
підтвердилось показами свідків про те, що остання не мала можливості вселитись
в квартиру із-за погроз з боку ОСОБА_1. Крім того, факт отримання нею
29.06.2007 року тілесних ушкоджень підтвердився довідкою з травмпункту (а.с.
6). Також, факт створення перешкод проживання зі сторони позивача - відповідача
підтвердився і актом від 21.12.2007 року (а.с. 25), згідно якого вбачається, що
ОСОБА_2 не могла відчинити ключем двері. Її звернення до ТОВ „Габріель” та до
командувача СВЗСУ суд оцінив як її намір вселитись в квартиру та як те, що
дійсно має місце створення перешкод ОСОБА_2. у наданні можливості проживати з
дітьми в квартирі.

Даний висновок суду першої інстанції
є обгрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи. Оскільки, відповідно
до положень Житлового кодексу УРСР, ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми на
підставі ордеру була вселена в службову квартиру як член сім'ї
військовослужбовця, вона має право на проживання в ній. Звідси виходить, що
вона не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим
приміщенням відповідно до правил ст.ст. 71, 72 ЖК України. Крім того за
захистом свого права на проживання у спірній квартирі вона звернулась до суду з
позовом до спливу 6-ти місячного строку свої відсутності в квартирі, що
спростовує доводи апелянта про те, що вона без поважних причин в квартирі
більше шести місяців не проживала і втратила в зв'язку з цим право на
проживання в цій квартирі. Також апелянт не довів, що ОСОБА_2 вибула на інше
постійне місце проживання та не заявляв таких вимог відповідно до правил ст..
107 ЖК України. Доводи апелянта, що до участі у справі не був залучений
житловий орган, на балансі якого перебуває спірне житло і це є підставою для
скасування рішення суду апеляційний суд не може прийняти до уваги так як не
були надані докази, що постановленим судом рішенням були порушенні будь-які
права житлового органу. Ордер на спірну квартиру виданий сторонам та їх двом
неповнолітнім дітям, які зареєстровані в даній квартирі. Також не може бути
перешкодою для вселення ОСОБА_2 в квартиру та підставою для визнання такою, що
втратила право користування квартирою її вагітність від іншого чоловіка.

Відповідно до ст. 9 Кодексу ніхто
не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше, як на підставі і в порядку, передбачених
законом.

На підставі вищевикладеного,
апеляційний суд вважає, що судом постановлено законне  рішення, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не
обгрунтовані, а тому не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.
303, 307, 308, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 19 березня 2008 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді: