У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

26 березня 2008 року                                                             м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,

Григор'євої Л.І.,

Косенка В.Й.,-

розглянувши  в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного
товариства “Вінницямолоко” про стягнення розрахунку при звільненні,
середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_1на рішення апеляційного суду Вінницької області від 17 липня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року
ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з лютого
2005 року працював на посаді директора Козятинського маслозаводу відкритого
акціонерного товариства (далі - ВАТ) “Вінницямолоко”. 1 грудня 2005 року був
звільнений з роботи за згодою сторін, однак відповідачем не проведено з ним
розрахунку при звільненні. Просив
стягнути   з  ВАТ “Вінницямолоко”  на
його   користь заборгованість з
витрат, понесених у зв'язку зі службовим відрядженням з 18 серпня до 20 вересня
2005 року, у сумі 4 132 грн. 25 коп., середній заробіток за весь час затримки
виплати сум розрахунку, моральну шкоду, яку він оцінив у 4 тис. грн., а також
понесені ним судові витрати.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28 квітня
2007 року позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ “Вінницямолоко” на користь ОСОБА_1 4 132 грн. 25 коп. на відшкодування витрат на відрядження, 1 846 грн. 13 коп. середнього
заробітку за час затримки виплат, 3 тис. грн. на
відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 17 липня
2007 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат за відрядження
та відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення, яким у цій частині позовних вимог відмовлено, в іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в
силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення
норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в
скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
стягнення витрат за відрядження та відшкодування моральної шкоди, апеляційний
суд виходив із того, що ОСОБА_1 докази про витрату коштів на службове
відрядження за кордон були надані суду в копіях, а також не надані докази
дотримання ним передбаченого Інструкцією порядку відрядження за кордон, подання
в передбачений законом строк відповідачу звіту про відрядження з оригіналами
документів для стягнення витрат за відрядження. Не доведений позивачем факт
спричинення йому моральної шкоди затримкою розрахунку.

З такими висновками суду не можна
погодитися з таких підстав.

Відповідно до ст. 121 КЗпП України
працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у
зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у
відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість
проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в
порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Інструкція про службові відрядження
в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів
України від 13 березня 1998 року № 59, передбачає, що підприємство, яке
відряджає працівника, здійснює реєстрацію особи, яка відбуває у відрядження, у
спеціальному журналі, зобов'язане забезпечити його грошовими коштами (авансом)
у розмірах, установлених нормативно-правовими актами про службові
відрядження.  Окремим видом витрат, що не
потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати
(видатки на харчування та фінансування інших особистих потреб фізичної особи),
норми яких установлені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України
від         23 квітня 1999 року № 663
“Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон”.

Розглядаючи справу, суд апеляційної
інстанції цих вимог законодавства не врахував і помилково скасував обгрунтоване
рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3 277 грн. 45
коп. добових витрат за відрядження,  854
грн. 80 коп. витрат на проїзд та отримання візи і на відшкодування моральної
шкоди за непроведення розрахунку при звільненні позивача.

У силу ст. 339 ЦПК
України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

За викладених обставин
рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню,  рішення суду першої інстанції як  законне та обґрунтоване -  залишенню в силі.

Керуючись
ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити.

Рішення апеляційного
суду Вінницької області від 17 липня 2007 року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про відшкодування витрат за відрядження та моральної шкоди
скасувати, залишити в силі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від
28 квітня 2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко