Справа 22ц-445/2008                               Головуючий  у першій інстанції
Категорія - цивільна                                  Артюх
Доповідач - суддя Горобець Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е
М   У К Р А Ї Н И

03 березня 2008 року  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ  у складі :

Головуючого судді
Ішутко В.М..

Суддів:
Горобець Т.В.,Шевченка В.М..

При секретарі                                    Зіньковець
О.О.

З участю позивачки ОСОБА_1,,її представника ОСОБА_2., представника
відповідача - Кириченка Р.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ченігові  цивільну справу за  апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „ Торгівельний будинок „
Мегаполіс”  на рішення Ново заводського
районного суду м. Чернігова від 10 січня 2008 року по справі за позовом
ОСОБА_1до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний будинок „
Мегаполіс” про поновлення на роботі,

В с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі на вказане
судове рішення , яким ОСОБА_1. було поновлено на роботі  ,Товариство з обмеженою відповідальністю
Торгівельний будинок „ Мегаполіс” ( далі ТОВ ТБ „ Мегаполіс” ) просить його
скасувати та ухвалити нове рішення, відмовивши ОСОБА_1. в поновленні на роботі.

Доводами апеляційної скарги є неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апелянт вважає, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 213,214  ЦПК України , а також ухалене з
порушенням  вимог ст. 10,60 ЦПК
України.  Порушенням норм матеріального
права , на думку апелянта, є неправильне застосування  ст.38 КЗпП України,  а також безпідставне незастосування ст.36
КЗпП України, оскільки фактично позивачку було звільнено за угодою сторін.
Доводами апеляційної скарги є також посилання на порушення судом  ст. 223,368 ЦПК України,  так як
виконавчий лист було видано судом до набрання рішенням законної сили.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачка просить рішення
суду першої інстанції залишити без змін, доводи апелянта щодо відсутності
доказів  на підтвердження позову та
неправомірне  неврахування судом  доказів, які були надані відповідачем,
ОСОБА_1. вважає безпідставними.

В судовому засіданні  представник
відповідача свою апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи, викладені
в скарзі.

ОСОБА_1. та її представник  в
судовому засіданні апеляційну скаргу  не
визнали, вважаючи її необґрунтованою .

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1. працювала у відповідача на посаді інспектора по кадрах ( а с. 8-12)
. 20 серпня 2007 року за наполяганням менеджера з персоналу написала заяву про
звільнення за власним бажанням з 21.08.2007 року. Того ж  дня повідомила менеджера, що звільнятись не
бажає , але отримавши відмову в поверненні заяви , рекомендованими листами
направила на адресу відповідача письмове
повідомлення про відкликання заяви( а.с.14-19). 21 серпня 2007 року  наказом № 778-к без врахування  того, що ОСОБА_1. звільнятись не бажає, вона
була звільнена з роботи за власним бажанням ( а.с.13) . Таке звільнення суд
першої інстанції визнав неправомірним, оскільки воно суперечить  положенням ст. 38 КЗпП України.

Заслухавши суддю  - доповідача, пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та письмових заперечень позивача, апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, попередивши
про це власника  або уповноважений ним
орган письмово за два тижні. Лише у тому разі, коли  подання заяви про звільнення з роботи за
власним бажанням зумовлено неможливістю продовжувати роботу з поважних причин,
власник або уповноважений ним орган повинен звільнити працівника у строк, про
який поросить працівник.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. дійсно 20.08.2007 року подала
заяву про її звільнення за власним бажанням з 21.08.2007 року. ( а.с.  ) , в цей же день ,20.08.2007 року вона
письмово повідомила власника про відкликання своєї заяви про звільнення ( а.с.
14-19). В  заяві про звільнення за
власним бажанням з 21.08.2007 року ОСОБА_1. не зазначала поважних причин, які
перешкоджають їй продовжувати роботу у відповідача. З цієї ж заяви не
вбачається, що  підстави та строк
звільнення  були погодженні  між позивачкою та власником , що могло бути
підставою для звільнення працівника  відповідно до  ст. 36 ч.1 п.1 КЗпП України за угодою сторін
( а.с.  ) . Крім того, в наказі про
звільнення  сам відповідач підставою
звільнення  вказує власне бажання
ОСОБА_1. ( а.с.13). Отже, суд першої інстанції обґрунтовано до спірних правовідносин
застосував ст.38 КЗпП України.  Оскільки
звільнення позивачки  за власним бажанням
було проведене без дотримання вимог ч.1 ст.38 КХпП України, а саме до збігу
двотижневого строку попередження та без наявності  причин, що зумовлювали неможливість продовжувати
роботу позивачки, суд правомірно прийшов до висновку, що звільнення проведено з
порушенням  законодавства і ,  задовольнивши
позов поновив ОСОБА_1. на роботі.

Доводи апелянта про те, що звільнення фактично проведено відповідно до ст.
36 ч.1 п.1 КЗпП України  апеляційний суд
вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 36 ч.1 п.1 КЗпП України угода сторін є самостійною
підставою звільнення працівника з роботи, яка відрізняється  від розірвання трудового договору з
ініціативи працівника тим, що  в цьому
разі потрібне спільне  волевиявлення  сторін, спрямоване на припинення трудових
відносин  в обумовлений строк і саме з
цих підстав. Характерно, що волевиявлення з боку адміністрації може виходити
лише від тих осіб, які безпосередньо наділені
повноваженнями прийняття на роботу та звільнення працівників. Як
встановлено  в судовому засіданні , про
що не заперечує відповідач, питання звільнення
ОСОБА_1. та дата її звільнення
вирішувалось 20.08.2007 року між ОСОБА_1. та менеджером по кадрах , яка
не наділена повноваженнями прийняття та звільнення працівників. Крім того,
заява про звільнення ОСОБА_1. не  містила
в собі  бажання позивачки звільнитись з
роботи саме з підстав, передбачених ст. 36 ч.1 п.1 КЗпП України.  Наведені факти свідчать, що взаємного
волевиявлення про звільнення ОСОБА_1. з роботи на підставі угоди сторін між
позивачкою та відповідачем не було.

Доводи апелянта щодо недоведеності тих обставин, які суд вважав
встановленими та щодо неповноти з”ясування обставин по справі, не можуть
прийматись апеляційним судом до уваги, оскільки з”ясування обставин справи та
дослідження і оцінка доказів проведені судом першої інстанції відповідно до
вимог  ст.10,57-60 ЦПК України на
підставі доказів, що підтверджують незаконність звільнення позивачки  , наявних
в матеріалах справи ( а.с.4-19).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.303,304, 307,308, 314-315, 317,319 ,324   ЦПК України, апеляційний   суд  -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу  ТОВ  ТБ
МЕГАПОЛІС - відхилити.

Рішення  Новозаводського районного суду  м. Чернігова
від 10 січня 2008 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її  проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з моменту набрання законної сили.

Головуючий
Судді: