Справа № 22ц-1097/2008рік
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач -Острянський В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 липня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

Коренькової
З.Д.,

суддів:

Острянського
В.І., Редьки А.Г.,

при секретарі:

Куксі
М.В.,

за участю:

ОСОБА_1., його представника
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., її представника ОСОБА_5., представника третьої
особи Апанасенко К.І., адвоката ОСОБА_6.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1на рішення Деснянського районного суду АДРЕСА_1 від 18 квітня
2008 року по справі за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_3., ОСОБА_4. про визнання
недійсним та скасування  свідоцтва про
право власності, свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права власності -,

в с т а н о в и в:

На рішення Деснянського районного
суду АДРЕСА_1 від 18 квітня 2008 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1. з
врахуванням уточненої позовної заяви (а.с.79 - 82) про визнання недійсним та
про скасування свідоцтва про право власності, про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на Ѕ частину спадщини у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1,
виданого Першою Чернігівською нотаріальною конторою на ім”я ОСОБА_3, про
визнання частково недійсним договору купівлі-продажу цього будинку та споруд,
укладеного між ОСОБА_3. та ОСОБА_4. та про визнання за позивачем права
власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1та на Ѕ частину будівель і
споруд, розташованих на цій земельній ділянці, площею 864 кв.м, було
відмовлено, подана апеляційна скарга позивачем, в якій він ставить питання про
скасування оскаржуваного ним рішення суду та про ухвалення нового про повне
задоволення заявлених ним позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1. посилається на те, що місцевий суд
допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильно
застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, апелянт вважає, що суд ухвалив рішення тільки на поясненнях
представника відповідачки ОСОБА_4., які, на його думку, є голослівними і
неналежними;  що висновок суду про те, що
він з 1976 по 1981 рік працював на Чернігівському радіоприладному заводі, був
одружений та з заробітку забезпечував сім”ю і через наведене перестав бути
членом колгоспного двору, оскільки понад 3 роки своєю працею та коштами не брав
участі у веденні спільного господарства, не відповідає обставинам справи та
суперечить змісту ст.ст.121-126 ЦК УРСР в редакції 1963 року; що суд вирішив
питання про те, що позивач перестав бути членом колгоспного двору, вийшовши за
межі заявлених вимог і в порушення вимог чинного законодавства та що судовий
висновок щодо пропуску строку звернення до суду за захистом порушених прав теж
не відповідає чинному законодавству.

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_1. у позові до ОСОБА_3. і ОСОБА_4. про визнання
недійсним та скасування свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на
спадщину, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності
було відмовлено.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з
наступного.

Постановивши оскаржуване рішення,
місцевий суд виходив з того, що сім”я позивача (мати, батько, брат та сестри,
всього 7 осіб) проживала в АДРЕСА_2 і вказані особи були членами колгоспного
двору, розташованого по АДРЕСА_1; що на підставі рішення Чернігівського
міськвиконкому № 367 від 22.06.1983 року матері позивача ОСОБА_7  04 липня 1983 року було видано свідоцтво про
право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1як главі колгоспного
двору (а.с.14-15) у зв”язку з приєднанням АДРЕСА_2до АДРЕСА_1, яке було
зареєстроване в МБТІ 29 липня 1983 року в реєстраційній книзі № 120 за
реєстраційним № 14699; що позивач п”ять років, а саме з 1976 по 1981 рік
працював у Чернігівському радіоприладному заводі, був одружений та з заробітку
забезпечував свою сім”ю, а тому згідно з правилами чинної на той час ст.126 ЦК
УРСР в редакції 1963 року вибув з членів колгоспного двору та втратив право
власності на майно, яке належало колгоспному двору. Суд врахував, що після
смерті батька позивача ОСОБА_8., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.5) спадщина не
відкривалась.  І оскільки позивач після
смерті батька не набув права на майно колгоспного двору нарівні з матір”ю, тому
суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог про
визнання недійсним та про скасування свідоцтва про право власності на житловий
будинок від 04 липня 1983 року на ім”я матері: ОСОБА_7. Суд також правильно
виходив з того, що решта позовних вимог є залежними від задоволення вимоги про
визнання недійсним вказаного свідоцтва про право власності на житловий будинок,
а т.я. суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні цієї вимоги, тому і
решта вимог: про визнання частково недійсним свідоцтва про право на Ѕ частину
спадщини, виданого Першою Чернігівською держнотконторою на ім”я ОСОБА_3 і на Ѕ
частину договору купівлі-продажу буд.АДРЕСА_1 та допоміжних споруд, укладеного
між ОСОБА_3. та ОСОБА_4. і про визнання за ОСОБА_1. права власності на Ѕ
частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на Ѕ частину будівель і споруд біля
будинку, розташованих на земельній ділянці площею 864 кв.м, на думку місцевого
суду,  не підлягає до задоволення. Тому,
оцінивши наведені обставини в сукупності, суд і прийшов до висновку про відмову
у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до правил п.6 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року з наступними змінами
„Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності”  „право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування,
мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени
двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі
своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не
включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в
учбовому закладі, хвороба).”

З копії трудової книжки на ім”я
позивача, наданої на вимогу апеляційного суду (а.с.256-259), вбачається, що
ОСОБА_1., розпочав трудову діяльність з 16 грудня 1976 року і по 19 листопада
1980 року (3 роки і 11 місяців) працював токарем у Чернігівському
радіоприладному заводі; з 26 листопада 1980 року по 27 березня 1991 року (10
років і 4 місяці) він працював слюсарем та мідником Чернігівського
райоб”єднання „Сільгосптехніка”, а з 22 лютого 1993 року по 26 липня 2002 року
- мідником та слюсарем-мотористом у ВАТ „Чернігіврайагропромтехніка”.

З довідки № 315-09072008/741001 від
08.07.2008 року, виданої відділом інформаційних технологій УМВС України в
Чернігівській області та приєднаної до матеріалів справи (а.с.261) видно, що
позивач на підставі вироку Чернігівського районного суду від 26 березня 1991
року був засуджений по ст.215 ч.2 КК України до 5 років позбавалення волі і
відбував реально міру покарання з 12 травня 1991 року по 22 січня 1993 року.

З довідки № 51 від 15 березня 2007
року, виданої ТОВ „Урожай”с.Улянівки Чернігівського району слідує, що ОСОБА_1.
під час існування колгоспного двору в період з 1980 року по 1992 рік в колгоспі
ім.Калініна, не працював ( а.с.113).

З наведеного випливає, що ОСОБА_1.
до 15 квітня 1991 року втратив право на частку в майні колгоспного двору,
розміщеного по АДРЕСА_1, т.я. до цієї дати не брав участі своєю працею і
коштами у веденні спільного господарства двору понад три роки підряд.

За таких обставин апеляційний суд
приходить до висновку про те, що місцевий суд постановив рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального права, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому законні підстави для його скасування та
задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.303,307,308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,   с у д

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
АДРЕСА_1 від 18 квітня 2008 року -

залишити
без змін.

Ухвала набуває чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України впродовж двох місяців з дня вступу її в законну силу.

Головуючий:                                                                    Судді: