МІСЬКИЙ СУД
В Т О Н О М Н О Ї   Р Е С П У Б Л І К
М      У К Р А Ї Н И
квітня 2008 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у складі:
головуючого - судді Бондаренко Г.М., при секретарі Сизих Є.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ялти цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання усунути перешкоди у користуванні власністю,
звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з вимогами про знесення
самочинно збудованої споруди. Уточнивши позовні вимоги у судовому засіданні,
представник позивачки просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні сараєм літ. В, розташованим навколо будинку АДРЕСА_1, шляхом
приведення будівництва індивідуального гаража, яке ведеться на земельній
ділянці відповідачки в районі будинку АДРЕСА_2, у відповідність з робочим
проектом, а саме - шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки
площею 1,5 кв. м., припинення самочинного будівництва та демонтажу другого та
третього поверхів вказаної споруди разом з балконами та іншими конструктивними
елементами, будівництво яких не передбачено проектом.
свої вимоги, представник позивачки зазначив, що протиправні дії ОСОБА_2, які
складаються у порушенні умов будівництва, позбавили ОСОБА_1 можливості
повноцінно використовувати сарай, частина якого належить їй на праві власності.
та її представник проти позову заперечували, підкресливши, що право позивачки
порушено не було, а нагляд за додержанням державних стандартів, норм і правил
під час будівництва віднесений до спеціально уповноважених органів влади.
клопотанням сторін на підставі ст.ст. 35, 36 ЦПК України в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних позовних вимог, до участі у справі на стороні
позивачки були залучені державна інспекція з контролю за використанням і
охороною земель Автономної Республіки Крим та управління головного архітектора
Ялтинської міської ради, яке згодом було замінене на державну інспекцію
будівельно-архітектурного контролю, у зв'язку з відокремленням цієї установи у
окрему юридичну особу.
пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані сторонами докази,
дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, з
позиції їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, суд дійшов наступних
є власником квартири АДРЕСА_1 та 1/9 частини сараю, розташованого на
прибудинковій території. Договір купівлі-продажу був посвідчений державним
нотаріусом Лотаревою Т.В. 11 червня 1992 року.
отримала право власності на земельну ділянку за тією ж адресою (в районі жилого
будинку АДРЕСА_2) площею 0,01 га, на якій веде будівництво індивідуального
гаража. Дозвіл на виконання будівельних робіт № 35-и/04-05 був наданий
інспекцією будівельно-архітектурного контролю 25 квітня 2005 року. Виконаний
приватним підприємством «Техбуд» робочий проект був затверджений Управлінням
головного архітектора Ялтинської міської ради.
вимоги щодо звільнення земельної ділянки, суд взяв до уваги правила ст. 212 ЗК
України, відповідно до змісту якої самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню лише власникам землі або землекористувачам. Таким чином,
право вимагати звільнення земельної ділянки може належати позивачці виключно у
випадку отримання нею права власності на спірну ділянку. Частина 1 ст. 125 та
частина 1 ст. 126 ЗК України зазначають, що право власності на земельну ділянку
виникає лише після одержання особою правовстановлюючого документа - державного
матеріалів справи не вбачається отримання позивачкою у власність або оренду ні
земельної ділянки, на якій розташована її частина сараю, ні ділянки, на якій
відповідачкою ведеться будівництво.
ж, представники позивачки та третіх осіб не змогли однозначно визначити місце
розташування земельної ділянки, питання щодо звільнення якої ставиться у
частини 1  ст. 11 ЦПК України вбачається,
що суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин
справи, проте не має права самостійно збирати докази та виходити за межі
уваги, що земельна ділянка не ідентифікована, а права позивачки не порушені,
суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині звільнення ділянки.
питання щодо знесення самовільно споруджених поверхів з балконами та іншими
конструктивними елементами, суд дійшов наступного.
частиною 3 ст. 10 та частиною 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
позивачки не змогли довести, що індивідуальний гараж, будівництво якого веде
ОСОБА_2, межує безпосередньо з тією частиною сараю, яка являється власністю
ОСОБА_1 Тобто, факт порушення прав позивачки з причини відхилення відповідачкою
від проекту під час здійснення будівництва встановлений у судовому засіданні не
додані до цивільної справи матеріали адміністративного провадження, суд дійшов
висновку, що вони не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки
ці документи посвідчують тільки факт порушення відповідачкою будівельних норм і
правил, але не зазначають, яким чином ця обставина порушує особисті права
частини 7 ст. 376 ЦК України вбачається, що у разі істотного відхилення від
проекту або порушення будівельних норм і правил, суд може постановити рішення
про зобов'язання провести перебудову або знести споруду виключно за позовом
відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування.
ОСОБА_1 не може вважатися належним позивачем у справі.
порушення фундаментальних приписів процесуального закону, ні позивачка, ні
треті особи не надали допустимих, змістовних та достовірних доказів на
підтвердження своєї позиції та не змогли довести обставини, на які вони
посилалися як на підставу своїх вимог. Доводи ОСОБА_1 не знайшли свого
документального підтвердження, тому зробити висновок щодо обґрунтованості
позовних вимог не представляється можливим.
на вищевикладене, керуючись ст.ст. 13, 14, 124 Конституції України, ст. 376
Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 125, 126, 212 Земельного кодексу
України, ст.ст. 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання усунути перешкоди у
користуванні сараєм шляхом приведення будівництва індивідуального гаража у
відповідність з проектом, а саме - шляхом звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки площею 1,5 кв. м., припинення самочинного будівництва другого
та послідуючих поверхів індивідуального гаража та демонтажу (зносу) другого та
третього поверхів вказаної споруди разом з балконами та іншими конструктивними
елементами відмовити.
Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подання до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим
через Ялтинський міський суд заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної скарги у порядку передбаченому ст.ст.
294-296 ЦПК України.

Рішення
набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я
-