Справа № 22-ц-583/2008                         Головуючий у суді першої
інстанції - Шершак М.І.
Категорія - 35                                            Суддя-доповідач - Білецький О.М.
У Х В А Л А

і м е н е м     У к р а ї н и

17 червня 2008 року колегія суддів судової
палати у цивільних
справах Апеляційного
суду Сумської області в складі:

головуючого -  Шевченка В.А.

суддів    -  Білецького О.М., Криворотенка В.І.

з участю
секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

та осіб, які
беруть участь у справі - позивача, відповідача і його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засідання в
приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Зарічного
районного суду м.Суми від 20 березня
2008
року

у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: видавництво «Слобожанщина», ОСОБА_3,
про захист  авторських прав,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

З позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у  липні 2007 року.

Вказував, що він та ОСОБА_2 є авторами монографії
«Династія Харитоненко», перший розділ якої виклав відповідач, а всі інші
частини твору були написані ним.

14 лютого 2001 року ними було укладено з видавництвом
«Слобожанщина» договір на друк цієї монографії тиражем 1000 екземплярів.

Наприкінці 2003 року було надруковано 650 екземплярів, а
решта - в лютому 2004 року. Відповідач отримавши весь тираж, передав йому лише
40 екземплярів цієї монографії, а не 500, як вони домовлялись між собою і не
реагуючи на його звернення про передачу решти екземплярів, продав їх по 25 грн.
за примірник, отримавши таким чином 24000 грн.

Вважаючи, що такими діями відповідача порушено його
авторське право, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі
12000 грн. за продані 460 екземплярів вказаної монографії і 5000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, завданої хвилюваннями і переживаннями внаслідок
порушення авторських прав, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Зарічного
районного суду м.Суми від 20 березня 2008 року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній
скарзі ОСОБА_1,
посилаючись неповноту з'ясування обставин справи, на неправильне застосування
судом норм матеріального права та порушення норм  процесуального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог.

Вказує, що про порушення його авторських прав йому стало
відомо у лютому 2007 року, коли ОСОБА_2 на його письмове звернення відмовився
передати решту екземплярів монографії.

Зазначає, що суд не вирішив заяву про забезпечення
позову, не витребував за його клопотанням додаткові письмові докази від
видавництва “Слобожанщина” і не допитав свідка.

Заслухавши пояснення і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як
співавтори монографії «Династія Харитоненко», уклали з видавництвом
«Слобожанщина» договір на друк цієї монографії тиражем 1000 екземплярів.

Виготовлення  вказаного тиражу повністю проводилось за
кошти спонсорів.

Наприкінці
2003 року було надруковано 650 екземплярів, які отримав відповідач. На початку
лютого 2004 року, після внесення оплати останнім спонсором, видавництво
монографії було закінчено і відповідач та з його відома інші особи отримали ще
350 примірників твору, з яких ОСОБА_2 на вимогу ОСОБА_1 передав останньому 40
екземплярів.

З цього
часу ОСОБА_2 не реагував на неодноразові звернення ОСОБА_1 про передачу йому
решти належної частини тиражу.

23 лютого 2007 року позивач письмово звернувся до ОСОБА_2
про видачу йому ще 460 екземплярів монографії, посилаючись на те, що між ними
була усна домовленість про поділ тиражу порівну, після чого кожен із
співавторів повинен був самостійно займатися реалізацією монографії.

Вказані
факти з достатньою повнотою встановлені і правильно оцінені судом першої
інстанції на підставі належним чином досліджених доказів і сторонами не
спростовані.

За
таких обставин, за відсутності співавторами договору про розподіл авторських
прав, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про рівність майнових прав
позивача і відповідача на друкований твір і про порушення відповідачем майнових
авторських прав позивача на отримання половини примірників тиражу монографії та
розпорядження ними.

Такий
висновок суду відповідає ст.ст.13, 15, 31, 32, 50 Закону України “Про авторське
право і суміжні права” та ст.ст.436, 440 ЦК України.

ОСОБА_1, всупереч вимогам ст.ст.10, 11 ЦПК України, не
довів оплатну реалізацію відповідачем належної йому частини тиражу. Заходами,
вжитими за його клопотаннями судами першої та апеляційної інстанції, таких
фактів також не встановлено.

Згідно
зі ст.257, ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки і застосовується судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення судового рішення.

Відповідно до п.6 постанови
Пленуму Верховного Суду України “Про судові рішення”  від 29 грудня 1976 року №11 (із змінами)
та ч.4 ст.267 ЦК України, встановивши, що строк для звернення з позовом
пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у
задоволенні позову.

Відповідач у суді першої інстанції зазначав, що позивач
пропустив строк звернення до суду, оскільки пред'явив позов майже через чотири
роки після видавництва останніх екземплярів монографії.

Як зазначив суд і вбачається з матеріалів справи, позивач
у лютому 2004 року достовірно знав про виготовлення решти тиражу і з цього часу
неодноразово звертався до відповідача з вимогами про надання йому половини
екземплярів монографії, однак звернувся він до суду лише 11 липня 2007 року,
тобто з пропуском трирічного строку для звернення до суду і поважних причин для
його поновлення він не навів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обгрунтовано, відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України, відмовив у
задоволенні позовних вимог про захист майнових авторських прав за спливом
строків позовної давності.

Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є
похідними від вищезазначених вимог майнового характеру і саме ними позивач
доводив заподіяння йому немайнової шкоди, місцевий суд обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову і в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують
зазначених висновків.

Процесуальні порушення, про які йдеться в апеляційній
скарзі, не призвели і не могли призвести до неправильного вирішення справи

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції є законним і обгрунтованим, постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  відхилити.

Рішення
Зарічного
районного суду м.Суми від 20 березня
2008
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала  набрала законної сили з моменту проголошення і з цього
часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: