Справа № 22-741/2008                            Головуючий у  І інстанції Кучеренко О.П.
Доповідач  Єгорова С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

8 квітня
2008  року                 Колегія суддів судової палати
в цивільних справах

апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого     Вербицького В.С.

суддів:               Єгорової
С.М.

Дуковського
О.Л.

при секретарі    Тітенко Л.В.

розглянула у відкритому
судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу за апеляційною  скаргою
ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду  від 12 лютого
2008 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та  права
власності на нерухоме майно.

Заслухавши
доповідача, пояснення апелянта, його представника, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів

В С Т А
Н О В И Л А:

В жовтні
2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та  права
власності на нерухоме майно. Посилався на те, що 07.05.2007р. він купив у відповідачки садибу,
розташовану на земельній ділянці 0,25га АДРЕСА_1 за 400грн. Гроші передав їй у
приміщенні Тишківського стаціонарного відділення для постійного проживання
одиноких людей, де вона проживає і в теперішній час. Вона фактично передала
йому належне їй на праві власності нерухоме майно, розташоване за вказаною
адресою, а саме: фундамент від житлового будинку та господарської споруди,
погріб, паркан, залишки будівельних матеріалів від розібраного будинку дошки,
глина, балки, стовпи, фруктовий сад на площі 0,03га. Проте вказаний договір не
був посвідчений нотаріально, а підтверджується письмовою розпискою
відповідачки.   Просив  визнати
договір купівлі-продажу спірного майна дійсним та визнати за ним право
власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Добровеличківського
районного суду  від 12 лютого  2008 року в позові ОСОБА_1
відмовлено.

В
апеляційній скарзі   ОСОБА_1  ставиться питання про  скасування вказаного рішення та ухвалення
нового рішення про задоволення позову.
Зазначається, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального і
процесуального  права, порушує його
права. Судом безпідставно визнано, що відповідачка не має права власності на
спірне майно, тому що відсутній правоустановлюючий документ про це. Ці
посилання суду спростовуються письмовими доказами, що маються в справі на
підтвердження права ОСОБА_2 на спірне майно.

Колегія  суддів,
заслухавши  доповідача,
пояснення  апелянта,  його представника, які підтримали свою
скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи,
вважає, що апеляційна скарга  підлягає
задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_2 продала свою садибу, розташовану на земельній ділянці площею 0.25 га
АДРЕСА_1 в с.Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області, у
власність ОСОБА_1, а останній прийняв майно і сплатив за нього обумовлену
грошову суму в розмірі 400 грн., про що свідчить письмова розписка ОСОБА_2,
підписана нею 7 травня 2007 року в присутності двох свідків, і видана
позивачеві. Право власності ОСОБА_2. На вказану садибу, яка фактично
складається із недобудованого будинку (готовністю 11 %), фундаменту під сарай,
погреба, розташованій на наданій їй у постійне користування земельній ділянці
площею 0.25 га в с.Тишківка АДРЕСА_1, підтверджується витягом з погосподарської
книги №1 Тишківської сільської ради на 1991-1995 р.р.(а.с.7-10), витягом з
погосподарської книги Тишківської сільської ради на 1983-1985 р.р. (а.с.11-13),
витягом із земельної шнурової книги колгоспу "Україна" (с.а.14-16),
довідкою Ульяновського міжміського бюро технічної інвентаризації (а.с.76),
довідкою Тишківської сільської ради (а.с.6). ОСОБА_2 придбала жилий будинок з
надвірними будівлями на вказаній земельній ділянці в 1985 році, а з січня 1992
року - за станом здоров"я проживає в будинку для ветеранів праці та
інвалідів, тому не оформила права власності на об'єкти нерухомого майна  з отриманням свідоцтва про право власності в
місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування  на спірне нерухоме
майно відповідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністром юстиції України
від 07.02.2002 року N 7/5,  додатку 1 до пункту 2.1 "Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", що
затвердженого в редакції від 28 січня 2003 року наказом Міністерства юстиції
України №66/7387.

Відповідно до ст.181
ЦК України спірне майно належить до нерухомих речей (нерухомого майна,
нерухомості), тому що розташоване на земельній ділянці і не може бути
переміщене без їх знецінення та зміни їх призначення.

Ст.657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст.220
ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального  посвідчення, суд може визнати такий договір
дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що сторони по
даній справі домовились щодо усіх істотних умов договору договір
купівлі-продажу  спірного нерухомого
майна, що підтверджується письмовою розпискою відповідачки, відбулося повне
виконання договору з отриманням продавцем грошей, а покупцем - спірного майна,
але відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору,
посилаючись на свій стан здоров”я.

З  вказаних  підстав
рішення  суду  підлягає скасуванню через невідповідність
висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального
права (п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦК України)  з
ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає доведеними вимоги щодо визнання
дійсним договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна та визнання права
власності на нього за позивачем. Проте,
не підлягає задоволенню  позовна
вимога про визнання права на користування земельною ділянкою, на якій
розташоване нерухоме майно та сад. Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України якщо
житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у
користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування
тією частиною ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування.
Вирішення цих питань не входить до компетенції суду, а підлягає узгодженню
в органах місцевого самоврядування. З позову не вбачається, що з цього приводу
існує спір, тому звернення з такими вимогами за судовим захистом є
передчасним.

Керуючись ст.ст.303, 304,
307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

Р І Ш И Л А:

Апеляційну    скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення  Добровеличківського  районного
суду   від  12 лютого
2008 року  скасувати.

Позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати  дійсним
договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого на земельній
ділянці 0,25 га  за адресою АДРЕСА_1,
укладений 7 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно: недобудований будинок, погріб,
фундамент  під сарай, розташоване на
земельній ділянці 0,25 га в с.Тишківка Добровеличківського району
Кіровоградської області АДРЕСА_1.

В іншій
частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з наступного
дня.

Головуючий

Судді: