Справа №2-137/2008 року
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 березня 2008 року                                                            Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Гудкова С.В.

при секретарі - Яценко Л.І.

з уч. адвокатів - ОСОБА_3., ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ЗАТ Українська Інноваційна Страхова компанія
“Інвестсервіс” про відшкодування додаткових витрат на лікування, стягнення
моральної шкоди , -

В
С Т А Н О В И В :

Позивачка
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом доОСОБА_2. про відшкодування додаткових
витрат на лікування, стягнення моральної шкоди . Свій позов мотивувала тим, що
вироком Лубенського міського суду від 20.12.1996 року відповідача по
справіОСОБА_2. було засуджено за ст.102 КК України до 1 року 6 місяців
позбавлення волі, згідно ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку
строком на 1 рік.

У
вищезазначеній кримінальній справі нею було подано цивільний позов. Вказаний
цивільній позов було частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_2. на її користь
1000 гривень відшкодування моральної шкоди. Вирок набув законної чинності. Судом
відповідача визнано винним у тому, що він 15.09.1996 року в ході сварки на
ґрунті особистих неприязних стосунків наніс їй удар кулаком по голові.
Захищаючись вона схопила дерев'яну палку і намагалась його вдарити,
алеОСОБА_2., перехопивши її, відібрав палицю і наніс їй удари по голові та в
праве око, завдавши тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягли тривалий
розлад здоров'я. За весь період з 1996 року по 2007 рік вона постійно
знаходилась на обстеження у лікаря окуліста і проходила неодноразово лікування,
на правому оці було зроблено дві операції. Внаслідок лікування вона понесла
додаткові витрати. Позивачка прохає суд стягнути з відповідача на її користь
додаткові витрати на лікування в розмірі 5681 гривні 28 копійок.

Крім
цього, позивачка прохає стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 5000
гривень. Моральну шкоду у своєму позові позивачка нічим не мотивувала.

В
судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_3. позовні вимоги
підтримали, прохали їх задовольнити . Моральну шкоду мотивували тим, що
внаслідок лікування правого ока та перенесення трьох операцій позивачка
перенесла фізичний біль, душевні страждання .

ВідповідачОСОБА_2.
та його представник - адвокат ОСОБА_4. позов
визнали частково. Прохали додаткові витрати на лікування за 1996-1997
роки не стягувати, застосувавши трирічний строк позовної давності . Додаткові
витрати на лікування за 2006-2007 року визнали в частині тих витрат, які
належним чином підтверджуються відповідними платіжними чеками. Моральну шкоду не
визнали, оскільки вироком Лубенського міського суду від 20.12.1996 року з
Відповідача на користь Позивачки вже стягнуто моральну шкоду в розмірі 1000
гривень, яка вже сплачена .

Представник
третьої особи ЗАТ “Українська інноваційна страхова компанія “Інвестсервіс”
надіслав до суду заяву з прохання проводити розгляд справу у відсутність їх
представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.76).

Суд
заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати додаткові
витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного
лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо .

Згідно
ч.3 ст.1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування
додаткових витрат, передбачених ч.1 ст.1195 цього Кодексу .

Судом
встановлено, що вироком Лубенського міського суду від 20.12.1996 року
відповідача по справіОСОБА_2. було засуджено за ст.102 КК України до 1 року 6
місяців позбавлення волі, згідно ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання
вироку строком на 1 рік. Вирок набрав законної сили.

Судом
відповідача визнано винним у тому, що він 15.09.1996 року о 18 годині на межі
домоволодіння АДРЕСА_1, в ході сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків
наніс ОСОБА_1 удар кулаком в область голови. У відповідь ОСОБА_1 схопила
дерев'яну палку і намагалася його вдарити, алеОСОБА_2., перехопивши палицю,
відібрав її і наніс їй удари по голові та в праве око, завдавши тілесні
ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку,
забій м'яких тканин волосистої частини голови тім'яної області справа, контузії
тяжкого ступеню правого очного яблука з відривом радужки, гифемою та
гемофтальмом зі зниженням гостроти зору на праве око, які за своєю сукупністю
відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що потягли тривалий
розлад здоров'я.

Частиною
4 статті 61 встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної
сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою .

Судом
також встановлено, що у 1996 році одразу після травми Позивачку було
госпіталізовано до очного відділення клінічної лікарні Полтавської області, де
вона знаходилась з 15.09.1996 року по 05.10.1996 року на стаціонарному
лікуванні, що підтверджується виписним епікризом, виданим Полтавською обласною
клінічною лікарнею (а.с.18). З 21.10.1996 року по 29.10.1996 рік Позивачка
вдруге знаходилась на лікуванні в очному відділенні клінічної лікарні
Полтавської області . 22.10.1996 року ОСОБА_1 провели операцію пластика
радужної оболонки, що підтверджується виписним епікризом (а.с.19) .

В ході
лікування та проведення операції Позивачці призначали ліки, які вказані в
реєстрі наданої медичної допомоги від 09.10.2007 року (а.с.13) і на які
Позивачка витрачала кошти . Всього, в період лікування у 1996-1997 роках та
проведення операції, Позивачка на придбання ліків та на проїзд витратила 537
гривень 95 копійок, що підтверджується
відповідними призначеннями лікарів, чеками та квитанціями, з тих, які
вільно читаються та оформлені в установленому законом порядку.(а.с.21-36) .

Також
суд вважає, що виготовлення ксерокопії документів (квитанція № 382973 а.с.36)
не є додатковими витратами на лікування, а тому ці витрати не підлягають
відшкодуванню.

Відповідно
до п.6 Розділу “Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України в редакції 2003
року встановлено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом .

Цивільний
кодекс України ( в ред.2003 року) набрав чинності з 01.01.2004 року. Позивачка
прохає стягнути додаткові витрати на лікування за період 1996-1997 роки, тобто
трирічний строк позовної давності, передбачений ст.71 ЦК України ( в ред.1963
року) сплив ще у 2001 році (до набрання чинності ЦК України в ред.2003 року), а
тому суд вважає, що до вищезазначеного право відношення слід застосовувати
правила про позовну давність Цивільного кодексу України в ред.1963 року .

Відповідно
до ст.80 ЦК України в ред.1963 року, закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо
суд визнає поважною причиною пропуску строку позовної давності, порушене право
підлягає захистові .

Суд вважає, що Позивачка пропустила строк позовної давності з поважних
причин, враховуючи її довготривалу хворобу, лікування та юридичну необізнаність
. Факт довгострокової хвороби та лікування позивачки
підтверджується довідкою-випискою із амбулаторних карток № 241 від 02.08.2007
року (а.с.6-10), згідно якої вбачається, що протягом 1996-2007 років ОСОБА_1
постійно зверталась до лікаря окуліста і проходила курс лікування кожного року
без виключення. А тому, додаткові витрати на лікування, які понесла
Позивачка в розмірі 537 гривень 95 копійок підлягають стягненню з Відповідача
на користь ОСОБА_1.

Крім
цього, судом встановлено, що у 2006 році стан здоров'я Позивачки, внаслідок
травми ока,  значно погіршився . З
02.06.2006 року по 16.06.2006 року вона була направлена на стаціонарне
лікування до Лубенської лікарні з діагнозом наслідки травми, високий очний
тиск, що підтверджується виписним епікризом, а також довідкою-випискою з
амбулаторних карток (а.с.40, 6-10) .

Позивачки
вимушена була звернутися на консультацію в ТОВ “ОК Новий зір”, а потім в
Київську клінічну офтальмологічну клініку, де їй була проведена 22.09.2006 року
друга операція на правому оці, що підтверджується виписним епікризом № 12024
(а.с.45).

У
лютому 2007 року Позивачка звертається до Київської клінічної офтальмологічної
лікарні “Центр мікрохірургії ока” з діагнозом афакія, вторинна оперована
глаукома з високим ВОТ правого ока. 20.02.2007 року їй знову роблять операцію
на правому оці, що підтверджується епікризом з історії хвороби № 2572 (а.с.58)
.

Внаслідок
лікування, консультацій  лікарів,
перенесених операцій, проїзду до клінік, Позивачка понесла додаткові  витрати на лікування в розмірі 4816 гривень
28 копійок, що підтверджується
відповідними призначеннями лікарів, чеками та квитанціями, з тих, які
вільно читаються та оформлені в установленому законом порядку (а.с.41-67), які
відповідно до ст.1195 ЦК України підлягають стягненню з Відповідача на користь
Позивачки .

Суд
вважає, що з Відповідача не може бути стягнуті кошти, які Позивачка сплатила
при укладанні договору добровільного страхування з ЗАТ УІСК “Інвестсервіс”
(а.с.55), оскільки ці гроші ОСОБА_1 сплачено добровільно і вони не є
додатковими витратами на лікування . Суд також не може брати до уваги, як
додаткові витрати на лікування ті кошти, які Позивачка витратила на
виготовлення ксерокопій документів (а.с.а.с.65, 68), оскільки це не є
додатковими витратами на лікування.

Судом
встановлено, що відповідно до вищевказаного вироку суду від 20.12.1996 року
цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме стягнуто зОСОБА_2. на
користь Позивачки 1000 гривень моральної шкоди .

Відповідно
до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини .

Внаслідок
неправомірних дій ОСОБА_2., вироком суду від 20.12.1996 року  встановлено, що ОСОБА_1   було спричинено моральна шкода, яка була
судом вже стягнута та на  час винесення
рішення Відповідачем сплачена . Суд відноситься критично до пояснень Позивачки,
що моральна шкода їй спричинена внаслідок довгострокового лікування,
перенесення фізичного болю, душевних страждань, оскільки враховуючи принцип
розумності та справедливості двічі моральна шкода за одну і ту саму неправомірну
дію стягнуто з особи, яка її завдала, не може бути, а тому у відшкодуванні
моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю .

По
справі Позивачкою понесені судові витрати, а саме : витрати на юридичну
допомогу в розмірі 700 гривень, витрати на ІТЗ розгляду справи в розмірі 7 грн.
50коп., які підлягають стягненню з Відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України,
пропорційно до розміру задоволених вимог .

Суд
вважає, що не підлягають відшкодуванню витрати на юридичну допомогу, які були
отриманні у 1997 році Позивачкою, згідно квитанції № 241 (а.с.26) та квитанції
№ 000065 (а.с.37), оскільки остання, відповідно до ст.60 ЦПК України, не довела
у судовому засіданні ту обставину, що вищевказана юридична допомога отримана
нею з приводу підготовки даної позовної заяви .

При
подачі позову Позивачка, відповідно до чинного законодавства, була звільнена
від сплати судового збору, а тому ці витрати необхідно стягнути з Відповідача
на користь держави.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1167, 1193, 1195, п.6 Розділу
“Прикінцеві та перехідні положення” ЦК України в ред. 2003 року, ст.80 ЦК
України в ред.1963 року, ст.ст.10, 15, 60, 61, 130, 212-214  ЦПК України, суд,  -

В
И Р І Ш И В  :

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування в розмірі 5354
гривень 23 копійки, 700 гривень витрат на правову допомогу, 01 гривню 50
копійок витрат на ІТЗ розгляду справи , а всього 6055 гривень 73 копійки.

В
позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2про відшкодування моральної шкоди -
відмовити .

Стягнути
з ОСОБА_2на користь держави 53 гривні 23 копійки судового збору.

На
рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області заява
про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення рішення, а
апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий
С.В.Гудков