Справа № 2-23/2008
РІШЕННЯ

Іменем           України

29
січня 2008 року
Яготинський рай     онний суд
Київської області у складі:

головуючого
судді Литвин Л.І.

при
секретарі Ковряк О.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Яготин Київської області справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа група громадянства
паспортної та імміграційної служби Яготинського РВГУ МВС України в Київській
області, про визнання свідоцтва про право власності недійсним та визнання права
власності на частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до ОСОБА_2 з
позовною заявою про визнання його таким, що втратив право користування жилою
площею, в котрій зазначено, що згідно рішення виконкому Яготинської міської
ради від 16 квітня 1999 року за № 100 позивачці передано у приватну власність
квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право власності від 19
квітня 1999 року. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвали 6
березня 1998 року. З вказаного періоду відповідач в квартирі не проживав,
виїхав на інше місце проживання, в будинок АДРЕСА_2, що підтверджується актом від
20 березня 2003 року та довідкою 27 жовтня 2007 року № 312. проте, до цього
часу ОСОБА_2 залишається зареєстрованим у спірній квартирі та відмовляється
знятись з реєстрації в добровільному порядку, в зв'язку з чим, на підставі ч.2
ст.405 ЦК України  позивачка просила
визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням,
квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1
із зустрічною позовною заявою про визнання свідоцтва про право власності на
квартиру недійсним та визнання права власності на &frac12;
частину квартири, в котрій зазначив, що сторони під час
перебування у шлюбі, у 1990 році, як члени житлово - будівельного кооперативу
“Кристал”, придбали квартиру АДРЕСА_1, для чого використовували власні
заощадження, сімейні та інші грошові кошти. Після цього у встановленому порядку
сторони із дітьми зареєструвались за вказаною адресою на момент придбання
квартири вони з ОСОБА_1 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство ,
разом з дітьми були членами кооперативу. ОСОБА_1 обіцяла без його згоди не
розпоряджатись квартирою. В подальшому сторони розірвали шлюб, та він виїхав з
квартири, залишивши там свої особисті речі. З заявою про розподіл майна він не
звертався, оскільки в квартирі проживали також його діти. 20 листопада 2007
року, коли позивачка звернулась з первісним позовом до суду, йому стало відомо,
що 19 квітня 1999 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на
квартиру на своє ім'я. Так як вважає, що квартира є спільною власністю
подружжя, просив визнати частково недійсним свідоцтво про право власності та
визнати за ним право власності на &frac12; частину спірної квартири.

Позивачка та її представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні підтримала вимоги позову, а в задоволенні зустрічного позову
просили відмовити, пояснивши, що членом кооперативу “Кристал” була лише
позивачка. Перший пайовий внесок за квартиру у розмірі 5 102 гривні був
зроблений позивачкою у 1987 році. Частину вказаної суми позивачці надали її
батьки, а решта грошей були її заощадженнями, які вона мала до шлюбу. Загальна
сума паєнагромадження становила 17100 гривень. У 1991 році за квартиру було
внесений останній внесок. ОСОБА_2 постійно змінював місця роботи, не надавав
коштів на утримання дітей. З 1991 року відповідач в квартирі проживав
періодично. Спільного бюджету в них не було, а тому позивачка вважає, що
квартира є її особистою власністю. У 1998 році він виїхав з квартири, забравши
свої речі. Частина речей зберігалась у гаражі, якій ОСОБА_2 пізніше продав, а
тому позивачка просила задовольнити її позов, а в задоволенні зустрічного
позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали та просили
задовольнити зустрічний позов, мотивуючи це тим, що пай до ЖБК був внесений за
рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, а
тому паєнагромадження і квартира, після повного внесення паю, є спільною
сумісною власністю подружжя. Сторони проживали однією сім'єю та мали спільний
бюджет до розірвання шлюбу, а саме до 1997 року. З врахуванням тих обставин, що
відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх
дітей, останній не заперечує проти того, щоб його частка у спільному мані
подружжя була зменшена. Проте, ОСОБА_2 в період, коли вносився пай працював, та
його заробітна плата надходила до спільного бюджету подружжя. Крім основної
роботи, ОСОБА_2 у 1991 році мав заробіток, працюючи сантехніком в
кооперативі  “Кристал”, та кошти за
виконувану ним роботу надходили в рахунок квартирної плати. На перший пайовий
внесок йому також надавали кошти його батьки, в розмірі 2000 гривень.
Враховуючи такі обставини, позивач просив визнати свідоцтво про право власності
на квартиру частково недійсним та визнати за ним право власності на 1/3 частину
вказаного майна.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків,
дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні первісного позову необхідно
відмовити, а зустрічний позов задовольнити частково.

Так, з показів свідка ОСОБА_5 вбачається, що вона проживає з позивачкою в
одному будинку. Вона пам'ятає, що коли сім'я ОСОБА_2 приблизно у 1991 році
заселилась в квартиру, то сторони проживали однією сім'єю. Згодом відносини між
ними погіршились. Відповідач не надавав позивачці грошей на утримання сім'ї.
Остання позичала в неї кошти із - за скрутного матеріального становища. ОСОБА_2
не проживає в квартирі близько 10 років. Речей його в спірній квартирі немає.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з
позивачкою з 1999 року. ОСОБА_2 жодного разу в квартирі його колишньої дружини
вона не бачила та ніяких речей відповідача там немає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона є матір'ю позивачки.
Сімейне життя останньої не склалось. Відповідач зловживав спиртним, не мав
постійної роботи. Вона та її чоловік надавали кошти на утримання  внуків, на внесення суми паю, маючи надію, що
квартира буде належати лише дочці. Батьки ОСОБА_2 не спроможні були надавати
будь - яку грошову допомогу, так як були пенсіонерами. Після народження внука,
вона як матір вже наполягала на розлученні дочки. Коли дочка подала позов до
суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, подружжя разом не проживало.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що він є сином сторін. Батько
не проживав в квартирі близько 10 років, так як виїхав на інше місце
проживання. Більше до них він не приходив. Чи мали сторони спільний бюджет йому
невідомо, але коли він був дитиною між ними все було добре.  Батьки розлучились у 1997 році, так як батько
зловживав спиртним, не цікавився сім'єю.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що знала сім'ю ОСОБА_2 з
1990 року, в той час вони проживали однією сім'єю. Гроші в сумі 5102 гривні -
перший внесок, у 1987 році, приносила їй ОСОБА_1 Протягом наступних 2-3 років
пай був повністю погашений. Позивачка скаржилась, що в неї мало грошей. ОСОБА_8
після вселення в квартиру працював пару сезонів сантехником в кооперативі, за
що отримував платню.          Свідок
ОСОБА_10 в судовому засіданні показів, що він є батьком позивачки. Для першого
внеску він надав дочці близько 3000 гривень власних заощаджень, які зняв з
заощаджувального  рахунку. У 1991 році
він також надавав дочці приблизно 10000 гривень, але документально це
підтвердити не може. Сімейне життя дочки не склалось, та подружжя декілька
разів бажали розірвати шлюб. Відповідач постійно змінював роботу, сім'ю
належним чином не утримував, та дочка виховала двох дітей завдяки тому, що їй
надавали грошову допомогу батьки. Чи жили сторони разом в період до 1991 року
він не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що у 1994 році ОСОБА_8 та
ОСОБА_1 були присутні разом як подружжя на весіллі її дочки. Останні позичали в
неї та її чоловіка разом 400 доларів США, але через три місяці ті розірвали
шлюб.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7) видно, що сторони розірвали
шлюб 6 березня 1998 року.

З копії свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.8), вбачається, що
свідоцтво про право власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 видано на ім'я
ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Яготинської міської ради від 16 квітня
1999 року.

З довідки ЖБК «Кристал» від 7 жовтня 2007 року , витягу з паспорту ОСОБА_2
(а.с.10, 48) видно, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1
разом із членами сім'ї ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_2
зареєстрований за вказаною адресою, але там не проживає.

З довідки ЖБК «Кристал» від 28 листопада 2007 року (а.с.53) видно, що з
січня 2000 року на прохання позивачки оплата за комунальні послуги на трьох
членів сім'ї нараховується окремо та за ОСОБА_2 є борг по комунальних послугах
в розмірі 635 грн.

З довідки відділу державної виконавчої служби Яготинського районного
управління юстиції Київської області від 26 жовтня 2007 року видно, що станом
на 8 листопада 2005 року ОСОБА_2 мав заборгованість по сплаті аліментів на двох
неповнолітніх дітей в розмірі 2345,97 грн.

З матеріалів виконавчого провадження
по справі АЕ від 26 липня 1989 року (а.2) видно, що з ОСОБА_2 повністю
утримано борг по аліментах по 31 грудня 2000 року Яготинським районним центром
зайнятості, а ОСОБА_1 23 серпня 2001 року зверталася до начальника виконавчої
служби з заявою про порушення у відношенні ОСОБА_2 кримінальної справи за
ухилення від сплати аліментів.

З акту від 20 березня 2003 року, складеному за участю сусідів позивачки
ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15.

З копії трудової книжки ОСОБА_2 (а.с.21-23) видно, що ОСОБА_2  в період з 1983 року по 1995 рік працював
водієм на Яготинському заводі спец технологічного обладнання.

З договору, укладеного між ЖБК «Кристал» та ОСОБА_2 1 травня 1991 року
видно, що він в кооперативі «Кристал» виконував обов'язки сантехніка та мав
заробітну плату 100 руб. 1 червня 1992 року договір розірвано.

З журналу обліку сум внесених паїв, наданих кооперативом “Кристал” видно,
що членом даного кооперативу була ОСОБА_1 та перший пайовий внесок був
зроблений нею у 1987 році в розмірі 5102 гривні.

З копій заяв ОСОБА_1 від 9 липня 1997 року, від 4 липня 1997 року  (а.с.67, 68) , видно, що позивачка зверталась
до начальника Яготинського РВГУ МВС України з заявами в котрих зазначає, що
ОСОБА_2 три останніх роки не вносить оплати за газ, світло, телефон,
квартплату,… не надає матеріальної допомоги… До розлучення вона застосовували
різні методи, щоб чоловік « не спився, не втратив роботу, вів нормальний спосіб
життя», із-за скрутного матеріального стану вона не може оформити розділ майна,
в тому числі кооперативної квартири…З

З довідок Яготинської філії державного ощадного банку
України № 3111 від 17.12.2007 року, від 27.12.2007 року № 1480 та № 1159 видно,
що наявність вкладів на ім'я ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3 у відділенні ощадбанку та
його структурних підрозділах не встановлено. 12 серпня 1987 року дійсно кошти
готівкою в сумі 5371 рублів на ім'я ОСОБА_1 були внесені власником рахунку №
НОМЕР_1 (ОСОБА_1) Кошти в сумі 5102 рублі 12 серпня 1987 року були списані з
рахунку НОМЕР_1 в ЖБК «Кристал». Можливості встановити з якого рахунку були
зняті кошти і кому він належав немає можливості, оскільки клієнт вніс кошти
готівкою. ОСОБА_1 був закритий рахунок № НОМЕР_2 на дошлюбне прізвище ОСОБА_1 7
вересня 1987 року в сумі 500 рублів в Яготинському ТВБВ № 3111/01. ОСОБА_10 був
закритий рахунок № НОМЕР_3 3 серпня 1987 року в сумі 3186 руб.52 коп. в
Яготинському ТВБВ № 3111/01.

Статтею 146ЖК України передбачено, що поділ квартири в будинку
житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною
допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю
подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване
жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою
між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду.

Пунктом 43
Примірного статуту житлово - будівельного кооперативу, а також роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України в підпункті “а” п.6 постанови від 18 вересня 1987 року
“Про практику застосування законодавства про житлово- будівельні кооперативи”
та підпункті “а” п.11 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 “Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності” у випадку
сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних
коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном.

Згідно ст. 70 СК України 1. У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї...

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1981 року по 1998 рік, після чого шлюб розірвано. У
1985 році ОСОБА_1 вступила в члени житлово -будівельного кооперативу “Кристал”,
АДРЕСА_1. Першій пайовий внесок  від імені
ОСОБА_1 на рахунок  кооперативу “Кристал”
надійшов 12 серпня 1987 року  в розмірі
5102 рублі. У 1990 році сторони отримали кооперативну квартиру АДРЕСА_1.
Загальна сума паю становила 17100 рублів, причому 9 жовтня 1991 року було
внесено 11535 рублів, та сума паєнагромадження виплачена  в повному обсязі. З 1997 року сторони разом
не проживають, відповідач переїхав на інше місце постійного проживання.
Свідоцтво про право власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 видано на ім'я
ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Яготинської міської ради від 16 квітня
1999 року. Сума паю внесена у період сумісного проживання подружжя  за рахунок спільних коштів, та спірна
квартира,  після повної сплати пайового
внеску є їх спільним майном. З врахуванням тих обставин, що позивачка витратила
на перший внесок 500 рублів, які їй належали до шлюбу, а також подаровані їй
3186 рублів батьками, а відповідач за первісним позовом не дбав належним чином
про утримання сім'ї, про тані обставини останній не заперечує, суд вважає, що
частку ОСОБА_2 у спільній сумісній власності необхідно зменшити та визнати за
ним право власності на 1/3 частину спірної квартири, визнавши в цій частині
недійсним свідоцтво про право власності. Оскільки спірна квартира є спільною
сумісною власністю подружжя, то  вимоги
позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право на користування цим
житлом, як члена її сім'ї, що був відсутній без поважних причин понад один
рік,  не ґрунтуються на законі, та  для задоволення вимог первісного позову
підстав немає.

Дійшовши такого висновку, суд враховує наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач в період внесення паю до
кооперативу “Кристал” був працюючим, а з
показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_11 вбачається, що сторони в цей
час проживали однією сім'єю. Покази свідків ОСОБА_1 є непереконливими, оскільки
батько позивачки в судовому засіданні зазначив, що не вникав в сімейні
стосунки  дочки, а її матір показала, що
сторони не проживали разом з моменту стягнення аліментів з відповідача, тобто  з 1989 року, що суперечить поясненням самої
позивачки та показам свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9.

Крім цього, покази позивачки у тій
частині, що її батько надав їй у 1991 році для погашення пайових внесків
близько 11000 рублів не підтверджуються письмовими доказами, а покази самого
ОСОБА_10 стосовно зазначених позивачкою обставин суд прийняти до уваги не може,
оскільки свідок є батьком позивачки та є особою зацікавленою в результаті
розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 10, 60,212,209,218
ЦПК України, ст.146 ЖК України, ст. 70 СК України, ст. 405 ч.2 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право
власності недійсним та визнання права власності на частину квартири
задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру
АДРЕСА_1, видане 19 квітня 1999 року Яготинською міською радою Київської
області та зареєстроване в реєстрову книгу № 25 за реєстровим номером 6834/42,
та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину вказаної квартири, а в
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області
шляхом подачі через Яготинський районний суд
протягом 10 днів з дня
проголошення рішення заяви  про
апеляційне оскарження та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Литвин Л.І.