Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-857/08
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2008 року                                                             м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді      Бондаря
М.С.

суддів                         Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі              Тахтаул
О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу державного підприємства „Придніпровська залізниця” на рішення
Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 травня 2006 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства „Придніпровська залізниця”
та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань у Куйбишевському районі
Запорізької області (надалі Фонд) про стягнення одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2006 року позивач звернувся до суду із позовом
до державного підприємства „Придніпровська залізниця” про стягнення одноразової
допомоги. Ухвалою суду від 04 травня 2006 року суд притягнув до участі у справі
в якості відповідача й Фонд.

Позивач зазначав, що з 1975 року по 1992 рік він працював
на Трудівському щебеневому заводі ДП „Придніпровська залізниця” на посаді
електрослюсаря. 14 вересня 1992 року при виконанні трудових обов'язків йому
було заподіяно каліцтво шляхом ураження електричною дугою. За висновком МСЕК
від 14.01.1993 року визнано інвалідом II групи з втратою 80% професійної працездатності. Оскільки
підприємство не сплатило йому одноразову допомогу, просив стягнути її з
відповідача на його користь в розмірі 79599 грн. 20 коп.,  та 5000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької
області від 17 травня 2006 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП
„Придніпровська залізниця” на користь ОСОБА_1одноразову допомогу в розмірі
79599 грн. 20 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.

Із зазначеним рішенням суду ДП „Придніпровська залізниця”
не погодилось, в зв'язку з чим, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права,
просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Відповідно до ст.ст. 307, 309 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у випадку
порушення норм матеріального права апеляційний суд має право скасувати рішення
суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача
ДП “Придніпровська залізниця” суму одноразової допомоги, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що на момент встановлення позивачеві в 1993 році
стійкої втрати професійної працездатності ОСОБА_1 дійсно мав право на її
отримання.

Проте відповідно до положень ст.ст. 71, 75, 80 ЦК України
в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин,
загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлювалась в три роки; позовна давність застосовується
судом незалежно від заяви сторін; закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Отже право на отримання зазначеної допомоги виникло у позивача
в 1993 році, а звернувся він до суду з позовом про її стягнення лише через 13
років. Поважних причин, які б об'єктивно перешкоджали йому звернутись до суду
за захистом свого порушеного права не було. Таким чином, строк для захисту
права позивача на отримання одноразової допомоги сплинув ще в 1996 році. Діючим
на той час законодавством не передбачалось непоширення позовної давності на
спірні правовідносини.

Судова колегія критично ставить до заяви позивача про
його необізнаність щодо права на отримання одноразової допомоги, оскільки Закон
України “Про охорону праці”, якою було введено зазначену соціальну гарантію був
опублікований 24 листопада 1992 року в газеті “Голос України” і тому вважається
доведений до відома населення України.

Отже за таких обставин судова колегія приходить до
переконання, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було порушено
норми матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи і
тому рішення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 309, 314,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ДП „Придніпровська залізниця”
задовольнити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області
від 17 травня 2006 року у цій справі скасувати. Постановити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.