Справа
№ 22ц - 211/08
Головуючий у 1 інстанції - Адамчук Г.М.
Доповідач - Свистун О.В.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

2008
року березня 26
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.

суддів Свистун О.В., Подолюка В.А.

при секретарі Матюхіній О.Г.

з участю представника  позивача ОСОБА_4

відповідачаОСОБА_3

представника відповідачівОСОБА_5.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення та примусове укладення договору
оренди на земельну ділянку за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Горохівського районного суду від 26 грудня
2007 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі позивачОСОБА_1 вказує на незаконність рішення суду
із-за порушення норм процесуального та матеріального права, просить його
скасувати і ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги повністю.

Рішенням Горохівського районного суду від 26 грудня 2007 року в позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку, який знаходиться
вАДРЕСА_1та до ОСОБА_3 про примусове укладення договору оренди земельної
ділянки - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачОСОБА_1 вказує на порушення судом норм
земельного законодавства, зокрема, ст.ст.125, 126 ЗК України, якими встановлено
право власності та право користування на земельну ділянку. Вважає, що діями
відповідачаОСОБА_3 порушено її право власності на земельну ділянку, а суд не
взяв до уваги доводів позивача, не дав їм юридичної оцінки та ухвалив незаконне
рішення.

Крім того, зазначає, що являється власником жилого будинку і
відповідачОСОБА_2., вселившись у належний їй будинок без дозволу, порушив її
право власності на житло.

Судом не взято до уваги доводів позивача, щоОСОБА_2. на праві власності має
житловий будинок в с.Бережанка Горохівського району, отже забезпечений житлом.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на житловий будинок
і на земельну ділянку позивачаОСОБА_1 не порушено.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4,
відповідачаОСОБА_3, представника відповідачівОСОБА_5., перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін
з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що житловий будинокАДРЕСА_1 належить
на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, позивачу по справі та ОСОБА_3,
відповідачу по справі.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), користуються ним (нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій
розсуд.

Членами сім'ї, як встановлено ст.64 ЖК України, може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником), ведуть з ним
спільне господарство.

Судом встановлено, щоОСОБА_2. вселився в жилий будинок зі згоди власникаОСОБА_3
як член сім'ї власника.

Згідно із ст.157 ЖК України - членів сім'ї власника жилого будинку може
бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу, а саме: якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним
систематично руйнують або псують жиле приміщення, або використовують його не за
призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим
для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних
на вимогу наймодавця (власника) або інших заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Однак, позивачОСОБА_1, як співвласник жилого будинку не надала доказів, які
б давали підстави для виселення відповідача з жилого приміщення, в яке він був
вселений як член сім'ї.

Отже, відмовляючи у виселенні відповідача суд не порушив норм матеріального
права.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 являється власником
земельної ділянки площею 0,85 га, що підтверджується Державним актом на право
приватної власності на землю, виданим 13 серпня 2001 року Бережанківською
сільською радою.

Згідно зі ст.90 ЗК України - власники земельних ділянок мають право
передавати її в оренду.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачОСОБА_3 користувалась
земельною ділянкою, яка належить на праві приватної власності позивачуОСОБА_1
Однак, користуючись даною земельною ділянкою, яка знаходиться біля жилого
будинку, відповідачОСОБА_3 за взаємною згодою надала позивачуОСОБА_1
рівнозначну земельну ділянку для користування, що підтверджується довідкою №295
від 03 грудня 2007 року, виданою Бережанківською сільською радою.

Крім того, позивач не надала доказів, щоОСОБА_3 відмовилась заключити договір
оренди земельної ділянки в добровільному порядку. Не зазначила умов договору
оренди, як вимагає цього Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998
року.

Отже, судом не встановлено підстав для примусового укладення договору
оренди земельної ділянки з відповідачемОСОБА_3

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду,
рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Горохівського районного суду від 26 грудня 2007 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.

Головуючий
/-/ Шевчук Л.Я.

Судді
/-//-/         Свистун О.В., Подолюк  В.А.

Згідно
з оригіналом:

Суддя
апеляційного суду
О.В.Свистун

Друк.бсф.