Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

Справа № 2-302/2008 рік

19 березня 2008 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області
в

складі головуючої судді: Янжули С.А.

при секретарі: Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Першотравенську про поновлення пропущеного трьохрічного строку
позовної давності для звернення до суду та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

12.12.2007 року позивач ОСОБА_1 заявив позов до відповідача - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську про
поновлення пропущеного трьохрічного строку позовної давності для звернення до
суду та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працював протягом
тривалого часу в тяжких та шкідливих підземних умовах вугільної промисловості
на шахті «Ювілейна» (підприємство ВАТ «Павлоградвугілля») за різним фахом і
захворів на професійне захворювання,
підтвердженням є Акт від 23.07.2003 року.

Первинно-повторно був оглянутий на МСЕК 02.07.2001 року, де йому
встановлено безстроково сукупно 25% втрати професійної працездатності, з яких
15% повторно по травмі від 02.09.1977 року, 5% повторно по травмі від
04.02.1980 року та 5% первинно по травмі від 19.01.2001 року. Висновком
первинно-повторної МСЕК від 10.09.2003 року йому було встановлено 65% втрати
професійної працездатності, з яких 15% повторно по травмі від 02.09.1977 року,
5% повторно по травмі від 04.02.1980 року, 5% повторно по травмі від 19.01.2001
року, 40% первинно по профзахворюванню та третю групу інвалідності безстроково.

Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Першотравенську йому була призначена
одноразова допомога та щомісячні грошові суми в зв'язку з втратою
працездатності згідно довідки МСЕК. Моральна шкода йому не відшкодована.

Це спричиняє йому не тільки фізичні, але і моральні страждання. Я постійно
відчуваю біль у спині, попереку, верхніх та нижніх кінцівках, в зв`язку з чим він
не взмозі вільно пересуватись. Він позбавлений можливості працювати по
господарству. Невеликі фізичні навантаження поризводять до нестерпного болю, в зв`язку з чим він
змушений постійно приймати ліки, на що витрачає великі кошти, що ставить його
родину в тяжке матеріальне становище. Через хворобу та травму він був змушений
змінити свій звичний уклад життя. На сьогоднішній день він є інвалідом третьої
групи. Його хвороба прогресує і його очікує інвалідність другої, а в подальшому
і першої групи. Це все призводить до додаткових моральних страждань, які він
оцінює у 92 000 грн.

Просить суд стягти з відповідача на його користь в рахунок відшкодування
моральної шкоди 92 000 грн. Позивач також просить суд поновити йому пропущений
ним трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх
прав, оскільки вперше обстежений на МСЕК 02.07.2001 та 10.09.2003 року, а
звернувся до суду 12.12.2007 року, пропустивши трьохрічний строк позовної
давності з поважної причини - стан здоров`я.

Позивач в судове засідання не з`явився,
надіслав суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності,
позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті Першотравенську позовні  вимоги ОСОБА_1 не визнала, так як вони
незаконні, необгрунтовані та не підлягають задоволенню,  надала суду заперечення, в судовому засіданні
пояснила, що по-перше, 1 січня 2008 року набрав чинності Закон України “Про
Державний бюджет України на 2008 рік” від 28.12.2007 року №107-VІ, в
якому на підставі п.44 розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів
України» у Законі України «Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили втрату працездатності» у п.3 розділу ХІ «Прикінцеві положення»:
після абзацу третього доповнено новим абзацом такого змісту: «відшкодування
Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової)
шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Тобто 3 01.01.2008 року у Фонду
соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній
обов`язок, щодо відшкодування моральної шкоди всім застрахованим і членів їх
сімей незалежно від часу настання страхового випадку.

По-друге, 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України “Про внесення
змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності”, яким були виключені статті Закону стосовно обов'язку
відшкодування Фондом моральної шкоди.

Крім того, позивач
звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, тобто позивач пропустив
строк, у межах якого він мав право звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України не відшкодовує шкоду завдану каліцтвом, а
здійснює страхування від нещасного випадку, за допомогою якого здійснюється
соціальний захист, охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх трудової
діяльності, чинне законодавство не передбачає обов`язкову виплату моральної
шкоди Фондом, моральна шкода повинна відшкодовуватися відповідно до ст.1167 ЦК
України

Крім того,
потерпілим не надано жодних доказів про стрес, якого він зазнав в результаті
отриманого профзахворювання чи його наслідків, про депресію, чи інші негативні
вияви стану потерпілого.  Відповідно до
пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року зі
змінами та доповненнями “Про судову практику у справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”  обов'язковому  з'ясуванню при вирішенні спору підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини
останнього в її заподіянні.  Оскільки для
вирішення питання щодо наявності факту спричинення моральної шкоди ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових обов'язків, необхідні спеціальні  медичні знання, якими суд не володіє, для
об'єктивного вирішення справи по суті одним із основних доказів являється  медичний висновок про встановлення факту
наявності моральної шкоди. Який на нашу думку і являється єдиним документом,
який може підтвердити факт спричинення потерпілому - моральної
шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями
ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким
нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві.

Вимоги позивача обгрунтовуваються тільки сиптомами ушкодження здоров`я та фактом
встановлення у зв'язку з
цим стійкої втрати професійної працездатності. Але відповідно до вимог п.2 ст.34
Закону позивач отримав одноразову допомогу, яка відповідно до п.Б частини 1
ст.21 Закону зветься як “Одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної
працездатності”.

Позивач втратив професійну працездатність у професії, яка призвела до
професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичайний спосіб
життя, що підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, які види
робіт позивач  не може виконувати. З
огляду на викладене, наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити
позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної
шкоди, це довідка МСЕК і акт розслідування професійного захворювання є
документи, що підтверджують виявлення професійного захворювання  і встановлення зв'язку з цим стійкої втрати
працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку, і ніяким образом
не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для відшкодування моральної
шкоди вважаємо безпідставними.

Позивач не вказав у чому саме полягає вина відділення ВД ФССНВУ в м.
Першотравенську у заподіянні йому моральної шкоди, а також немає причинного
зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями
відділення,  не зазначено за  яких обставин
чи якими діями (бездіяльністю) ця шкода заподіяна.

Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві виплачено одноразову
допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум, також відшкодовуються
витрати на медикаментозне та санаторно - курортне  лікування.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату професійної працездатності» ст. 128 ЦПК
України

Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року в
аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»
слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди,
спричиненої умовами виробництва, в окремому випадку - тільки в випадку
відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду відшкодовувати моральну
шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права
застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами
виробництва, повинно забезпечуватись Фондом на підставі ст.ст.1, 5, 6, 13, 21
та частини 3 ст.28 цього Закону всім потерпілим, в тому числі в випадку
тимчасової, стійкої або повної втрати професійної працездатності.

Поясненнями представника відповідача, матеріалами справи встановлено, що
позивач тривалий час працював в тяжких та шкідливих підземних умовах вугільної
промисловості на підприємстві ВАТ “Павлоградвугілля” на різних посадах.

За час роботи він отримав травму у вигляді перелому першої плюсневої кістки
правої стопи та захворів на професійне захворювання - радикулопатія шийна та
попереково-крижова.

Висновком первинно-повторної МСЕК від 02.07.2001 року йому встановлено
безстроково сукупно 25% втрати професійної працездатності (15% повторно по травмі
від 02.09.1977 року, 5% повторно по травмі від 04.02.1980 року та 5% первинно
по травмі від 19.01.2001 року. Висновком первинно-повторної МСЕК від 10.09.2003
року йому було встановлено 65% стійкої втрати працездатності сукупно (15%
повторно по травмі від 02.09.1977 року, 5% повторно по травми від 04.02.1980
року, 5% повторно по травмі від 19.01.2001 року, 40% первинно по
профзахворюванню) та третю групу інвалідності безстроково.

ВВД ФССНВУ в м. Першотравенську ОСОБА_1 призначені страхові виплати, але
моральна шкода йому не відшкодована.

Оскільки він є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,
згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки відповідача
входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової виплати в
відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в зв'язку з одержаним
профзахворюванням та травмою, встановленням стійкої втрати 65%
профпрацездатності та третьої групи інвалідності в 63-річному віці,  необхідність лікування, встановленою,
оскільки вищевказані обставини свідчать про отримання ОСОБА_1 профзахворювання,
травми, та їх наслідками моральних страждань та переживань (хвилювань),
оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль для організації його подальшого життя.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суд враховує,
характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного
профзахворювання, тривалості лікування, втрату можливості його повної трудової
та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін його життєвих
зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя,
суд вважає, що в відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 потрібно стягнути з
відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в розмірі 24 000 грн. за
встановлені 45% втрати професійної працездатності від профзахворювання та
травми. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у відшкодування
моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності
стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (у
відповідність п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» в випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди
визначаються в кратній відповідності з мінімальним розміром заробітної плати чи
неоподаткованого мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні цього питання
повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи
неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які діють на момент розгляду
справи.

Поскільки ОСОБА_1. втрачено 45% профпрацездатності по травмі, згідно акту
від 20.01.2001 року, первинно-повторного висновку МСЕК від 02.07.2001 року про
стійку втрату 5% профпрацездатності від травми, та профзахворюванню, згідно
акту від 23.07.2003 року, первинно-повторного висновку МСЕК від 23.07.2003 року
про стійку втрату 40% профпрацездатності від профзахворювання, тобто висновки
МСЕК з приводу травми та профзахворювання, дати яких є датами страхових
випадків, настали уже після 01 квітня 2001 року, тобто уже після введення в дію
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності», а висновки МСЕК з приводу травм (акти від 02.09.1977
року та 04.02.1980 року) від 02.01.1979 року та
20.11.1991 року, дати яких є датами страхових випадків, настали що до
введення в дію вказаного Закону України, таким чином, з урахуванням вказаних
позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди
позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості,
суд вважає можливим стягнути на його користь 24 000  грн.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду за
захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним, так як у
відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 2003 року
правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив до
набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав
чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо
сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача
02.07.2001 року та 23.07.2003 року (дати огляду МСЕК), необхідно керуватися
нормою ЦК України від 16.01.2003 року “про позовну давність”, відповідно до п.3
ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної шкоди у позивача
виникло з 02 липня 2001 року та 23 липня 2003 року, дія Закону України «Про
державний бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»
щодо припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних
випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно
від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини
сторін не поширюється, тому посилання
відповідача  на вказані Закони як
на підставу відмови  у задоволенні
позовних вимог суд вважає необгрунтованими.

Так як право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 02 липня
2001 року та 23 липня 2003 року, дія Закону України «Про Державний бюджет на
2007 рік» на правовідносини сторін не поширюється.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.

Конституція України має
найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України
є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантується.

Згідно ч.3 ст.22
Конституції України - при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу
моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу  висновку МСЕК, яку  повинен відшкодувати позивачу  відповідач як одну із передбачених Законом
України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату
працездатності» страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,  ст.8, ч.3 ст.22 Конституції України, ст.ст.
1, 5, 6, 13, 21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності»,- суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди               24 000 (двадцять чотири тисячі)
гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в апеляційний суд
Дніпропетровської області може бути подано через Першотравенський міський суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.А.Янжула