ССправа
№ 2 - 114/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
квітня 2008 року                                                            Лебединський районний суд

Сумської області

У складі:  головуючого - судді Гура А.О.,

при
секретарі - Ткаченко
Я.О.,

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2
та їх представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4,ОСОБА_5 про захист прав
споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на
надання правової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі
звернулися до суду з позовною заявою до відповідача, в якій зазначають, що вони
вирішили замовити у приватного підприємця ОСОБА_4, який орендує приміщення
майстерні АДРЕСА_1, та виконує роботи по виготовленню та встановленню металевих
дверей, металеві двері з подальшим їх встановленням.

З цією
метою ОСОБА_1 13.11.2007 року прийшов до майстерні ПП Тімофеєва, але у зв'язку
з відсутністю приватного підприємця на робочому місці, про виконання даного
замовлення домовився з його працівником - ОСОБА_5, якого знав як майстра по
виготовленню металевих дверей, так як останній виготовляв та встановлював двері
у сусідки його матері - ОСОБА_6.

На
слідуючий день ОСОБА_5 зробив заміри дверей та попросив зробити передоплату в
розмірі 700 гривень, які позивач відразу йому віддав. Після цього, 19.11.2007
року ОСОБА_5 приїхав до ОСОБА_2, та повідомивши, що для завершення роботи по
фарбуванню дверей необхідно ще 125 гривень, отримав їх.

Через кілька
днів ОСОБА_1, прийшов до майстерні ПП ОСОБА_4 та дізнався, що ОСОБА_5 двері не
зробив, а виїхав з м. Лебедина в невідомому напрямі.

З цього
питання позивач звернувся до ОСОБА_4, який повідомив, що про замовлення на
виготовлення дверей та передоплату йому нічого не відомо, тому виготовляти
двері або повертати гроші він не буде.

На цих
підставах позивачі  просять суд стягнути
з приватного підприємця
ОСОБА_4 заподіяну їм матеріальну шкоду в розмірі 825 грн., з яких 700
грн. на користь ОСОБА_1 та 125 грн. на користь ОСОБА_2, а також моральну шкоду,
завдану неправомірними діями відповідача, який прийняв на роботу ОСОБА_5 без
відповідних документів, який в свою чергу шляхом обману заволодів їхніми
грошима і зник в невідомому напрямі, чим завдані позивачам  моральні страждання та переживання, які вони
оцінюють в розмірі 500 грн., тобто на користь кожного позивача по 250 грн. Крім
того, просять відшкодувати їм витрати на надання правової допомоги в розмірі
200 грн.

У судовому
засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, пояснивши, що він ніякого договору про
виготовлення дверей, в усній чи письмовій формі з позивачами не укладав, а
також не отримував від них ніяких коштів і про їхнє замовлення нічого не знає.
ОСОБА_5 не знаходився у трудових правовідносинах з ним, а замовлення громадян
по виготовленню дверей він виконував за межами майстерні, сплачуючи йому лиш за
користування електроенергією за домовленістю, залежно від кількості
виготовлених ним металевих дверей.

Співвідповідач
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був
повідомлений шляхом розміщення повідомлення на сторінках газети «Урядовий
кур'єр» 07.03.2008 року.

Відповідно до
ст.169 ЦПК України суд вважає можливим слухання справи у відсутності належно
повідомленого співвідповідача.

Вислухавши
сторони, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню зі слідуючих підстав:

Даний спір між
сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст. 865, 866 та ст.
872 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до
ч.1 ст. 13 ЦК України  цивільні права
особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
А згідно ч.1 ст.15 ЦК України суд може захистити цивільне право особи у разі
його порушення, невиконання або оспорювання.

В судовому
засіданні було встановлено, що 13.11.2007 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5
була укладена усна угода про виготовлення металевих дверей для позивачки
ОСОБА_2, внаслідок чого ОСОБА_1 вніс попередню оплату в розмірі 700 грн., але
розрахункового документу, що підтверджує даний факт, як того вимагає п.8 ст. 10
Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не видав, а замовник не
потребував.

Не дивлячись на
те, що  факт укладення цього договору
підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6. та
ОСОБА_7, які пояснили, що були свідками фактичного виконання умов договору
ОСОБА_5, який проводив обміри зовнішніх дверей в квартирі позивачки ОСОБА_2,
суд бере до уваги ту обставину, що позивачі знали приватного підприємця
ОСОБА_4, а також те, що ОСОБА_5 є лиш робітником, а не суб'єктом
господарювання, а тому не може бути стороною договору побутового підряду.

Саме тому,
здійснюючи замовлення на виготовлення металевих дверей, позивач ОСОБА_1 повинен
був укласти відповідну угоду з виробником, тобто суб'єктом господарювання, який
виконує роботи або надає послуги, в даному разі цим суб'єктом міг бути
відповідач ОСОБА_4, на орендованій площі якого проводилось виконання робіт, або
ОСОБА_5 в разі реєстрації його як суб'єкта господарювання. Тобто, передаючи
гроші просто фізичній особі, яка не уповноважена на укладення договору
побутового підряду, позивачі фактично взяли на свій ризик виконання даної
угоди.

Фактично ж з
суб'єктом підприємницької діяльності такого договору укладено не було і про
його існування та одержання грошей співвідповідачем ОСОБА_5 приватний
підприємець ОСОБА_4 не знав, оскільки позивачами це не доведено в судовому
засіданні належними та допустимими доказами.

Крім того, суд не може погодитись з доводами
позивачів в тій частині, що відповідач ОСОБА_4 грубо порушив ст.141 КЗпПУ, не
забезпечивши трудову і виробничу дисципліну та правильну організацію праці
свого працівника ОСОБА_5, надавши йому можливість самостійно укладати договори
підряду із замовниками та отримувати кошти за виконану роботу, вимоги ст.24
КЗпПУ, яка зобов'язує   його укласти трудовий
договір в письмовій формі з фізичною особою та зареєструвати його в
міськрайонному центрі зайнятості, як того вимагає ст.24-1 КзпПУ і саме ці
порушення стали причиною спричинення позивачам матеріальної та моральної шкоди
ОСОБА_5 зі слідуючих причин:

В судовому
засіданні не доведено факту, що співвідповідач ОСОБА_5 дійсно працював у
приватного підприємця ОСОБА_4, оскільки цей факт спростовується допитаними в
судовому засіданні свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які пояснили, що ОСОБА_5
працюввав самостійно по виготовленню металевих дверей і лиш частково
використовував електроенергію ОСОБА_4та шафу для роздягання. Цей факт заперечує
також відповідач ОСОБА_4, та довідка міськрайонного центру зайнятості №30 від
15.01.2008 року ( а.с.6), з якої вбачається, що за період з 01.07.2005 року до
15.01.2008 року трудовий договір між фізичною особою ОСОБА_4 та працівником
ОСОБА_5 не реєструвався.

Відповідно до ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в
судовому засіданні вищевказані факти не доведені допустимими та належними
доказами.

Посилання
представника позивача на ч. 2 ст. 16 Закону України «Про захист прав
споживачів», відповідно до якої право вимагати
відшкодування завданої шкоди визнається за кожним потерпілим споживачем
незалежно від того, чи перебував він у договірних відносинах з виробником
(виконавцем, продавцем), суд не може застосувати до цих спірних відносин, так
як дана норма регулює відносини про майнову відповідальність за шкоду, завдану
дефектною продукцією або продукцією неналежної якості.

Таким чином, суд
вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовуОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4
таОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та відшкодування
витрат на надання правової допомоги.

На пiдставi
викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, ЦПК України, ст.
865, 866 ЦК України, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів».

В И Р I
Ш И В:

У задоволенні
позовних вимогОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 таОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на надання правової
допомоги  відмовити.

Рішення суду
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через
Лебединський районний суд Сумської області шляхом подачі  в 10 - денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:
А.О. Гура