Справа 22ц - 1076/ 2008 р.         Головуючий в 1-ій інстанції Чепурко
Категорія цивільна.                    Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2008 року.              Апеляційний суд Чернігівської
області

в
складі : головуючого - судді Бойко О.В.,

суддів Смаглюк Р.І., Мамонової
О.Є.,

при секретарі Штупун О.М.,

з участю позивача, його
представника, представників відповідача ОСОБА_3 В.П.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові
апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду від 23
квітня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, -

в с т а н о в и
в :

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду
внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права і  передати справу на новий судовий розгляд з
таких підстав.

В січні 2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення
з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 8543 грн. 10 коп. матеріальної
шкоди,  1699 грн. - моральної шкоди та
понесені у справі витрати в загальній сумі
465 грн. 53 коп., заподіяної за таких обставин.

26 листопада 2007 року відповідач ОСОБА_2, керуючи належним на праві
власності відповідачу ОСОБА_3 автомобілем ГАЗ-5204, порушив Правила дорожнього
руху на дорозі Сосниця - Мена,  виїхав на
зустрічну смугу, внаслідок чого сталося зіткнення його автомобіля
„Мерседес-Бенц” з автомобілем відповідачів.

Матеріальна шкода, заподіяна
пошкодженням автомобіля позивача, становить 8543 грн. 10 коп. відповідно
до висновку автотоварознавчого дослідження від 7 грудня 2007 року.

Крім матеріальної шкоди, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому,
що він позбавлений через пошкодження автомобіля займатися підприємницькою
діяльністю, яка є його основним видом діяльності, тривалий час змушений
займатися його ремонтом, це порушило його спосіб життя, нормальні життєві
зв”язки, причинило моральні страждання. Тому на відшкодування моральної шкоди
просить стягнути 1699 грн.

По справі ним понесені такі витрати: оплата висновку фахівця-товарознавця -
150 грн., оплата довідки ДАІ - 83 грн., оплата юридичної допомоги - 100 грн.,
судовий збір - 102 грн. 43 коп., витрати по інформаційно-технічному
забезпеченню розгляду справи - 30 грн.

Вказані стягнення матеріальної, моральної шкоди, понесених витрат позивач
просить стягнути з відповідачів солідарно, оскільки відповідач ОСОБА_2 керував
автомобілем ГАЗ-5204, а відповідач ОСОБА_3 є його власником.

Заочним рішенням Менського районного суду від 23 квітня 2008 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 8543 грн. 10 коп.
матеріальної шкоди, 700 грн. - моральної шкоди, 102 грн. 43 коп. судового
збору, 30 грн. - витрат по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду
справи, 600 грн. - за надану правову допомогу, а всього - 9975 грн. 50 коп. В
решті позовних вимог відмовлено.

В позові до ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення обґрунтоване наступним. Із договору оренди автомобіля від 1 березня
2006 року встановлено, що ОСОБА_3 надав в оренду автомобіль ГАЗ-52 приватному
підприємцю  Руденку. ОСОБА_2 не перебував
в трудових відносинах з ОСОБА_4, вказаний автомобіль він взяв без дозволу
власника ОСОБА_3 та орендаря ОСОБА_4. Автомобіль перебував на стоянці
приватного підприємця  ОСОБА_4, якого,
так як і ОСОБА_3, в  той час на було на
території підприємства. ОСОБА_2 заволодів цим автомобілем  для поїздки в особистих цілях в с. Жовтневе
Менського району. Вказані обставини підтверджені відмовним матеріалом  прокуратури № 11пр-08.

За таких обставин відповідно до ст.1187 ЦК України  в позові до відповідача ОСОБА_3 необхідно
відмовити, оскільки автомобілем на час ДТП неправомірно заволодів відповідач
ОСОБА_2.

Суд врахував, що в зв”язку з пошкодженням автомобіля позивач ОСОБА_1  був позбавлений можливості займатися
підприємницькою діяльністю, переніс душевні страждання, що свідчить про заподіяння
моральної шкоди. Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 має неповнолітню дитину,
тривалий час ніде не працює,  розмір
відшкодування моральної шкоди суд зменшив до 700 грн.

Оскільки товарознавче дослідження пошкоджень автомобіля зроблено за
ініціативою позивача, судом не стягнуто 150 грн. понесених витрат ОСОБА_1м на
вказане дослідження.

Інші витрати по сплаті судового збору, витрат по інформаційно-технічному
забезпеченню розгляду справи, за надану юридичну допомогу стягнуті з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

В апеляційній скарзі на вказане
рішення позивач ОСОБА_1 вважає його незаконним, таким, що не відповідає
встановленим обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального і
процесуального права, мотивуючи наступним.

22 січня 2008 року позивач звернувся до суду з даним позовом, 12 лютого
2008 року в попередньому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав вину в
скоєнні ДТП, а відповідач ОСОБА_3, як власник автомобіля, погодився
відшкодувати заподіяну шкоду, в зв”язку з цим суддею був наданий  час для такого відшкодування. Однак згодом
відповідачі неодноразово не з”являлися в судові засідання, і 23 квітня 2008
року було ухвалено заочне рішення.

Отримавши копію вказаного рішення, він дізнався, що існує відмовний
матеріал по факту незаконного заволодіння автомобілем ГАЗ-52 ОСОБА_2, в якому є
договір оренди автомобіля від 1 березня 2006 року між ОСОБА_3м та ОСОБА_4, що з
заявою про цей факт ОСОБА_3 звернувся до міліції 7 лютого 2008 року, в той час
як ДТП мала місце 26 листопада 2007 року і на той час заяви ОСОБА_3 про
незаконне заволодіння ОСОБА_2 автомобілем не було.

Судом при ухваленні рішення не було враховано, що при перевірці факту ДТП
працівниками міліції було встановлено, що 26 листопада 2007 року ОСОБА_2 та
робітник Крицький перевозили будівельні матеріали автомобілем ГАЗ-52, в ОСОБА_2
був подорожній лист, який потім був вилучений працівниками ДАІ, що, як при
з”ясуванні обставин ДТП, так і при розгляді адміністративної справи, ОСОБА_2
пояснив, що він працював у приватних підприємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Суд не взяв до уваги вирок Менського районного суду від 25 квітня 2008
року, яким засуджено ОСОБА_4  за ч. 1 ст.
172 КК України і яким встановлено, що ОСОБА_2 з 9 червня 2007 року по січень
2008 року працював водієм у ОСОБА_4, а Крицький  з середини серпня 2007 року по січень 2008
року - різноробочим.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_4,
але про цей факт позивачу стало відомо тільки після ухвалення рішення суду. Це
позбавило його можливості залучити в якості відповідача приватного підприємця
ОСОБА_4, заявити клопотання про допит свідків Крицького та працівників
ДАІ.

Встановлені обставини свідчать про те, що рішення суду не відповідає
вимогам процесуального та матеріального права, привело до неправильного
розгляду справи, тому просить його скасувати і направити справу на новий
судовий розгляд.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 вважає рішення
законним та обґрунтованим,  тому просить
залишити його без змін. Судом встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК
України особа, яка  неправомірно
заволоділа транспортним засобом, несе відповідальність і зобов”язана
відшкодувати шкоду на загальних підставах. Матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_2 неправомірно заволодів його автомобілем, яким вчинив ДТП.

Крім того, судом встановлено, що власник ОСОБА_3 вказаний автомобіль
ГАЗ-5204 передав в оренду приватному підприємцю Руденку на підставі договору
оренди в березні 2006 року. Він як власник, дізнавшись про незаконне
заволодіння автомобілем з боку ОСОБА_2, звернувся до райвідділу міліції, який
встановив цей факт.

Тому посилання апелянта на те, що до отримання рішення суду йому не було
відомо ні про оренду автомобіля, ні про відмовний матеріал, не мають значення,
оскільки він мав можливість ознайомитися з матеріалами справи в суді. Крім
того, апелянт в скарзі не визначився, що він просить: направити справу на новий
розгляд чи залишити рішення суду на його користь без змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2007 року з вини
відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль
позивача отримав механічні ушкодження. Вина ОСОБА_2 підтверджена постановою
Менського районного суду від 4 січня 2008 року про притягнення його до
адміністративної відповідальності за ст.ст. 130, 124 КАП України /л.с.18-19/.

Матеріалами перевірки обставин ДТП встановлено, що ОСОБА_2 станом на 26
листопада 2006 року перебував в трудових відносинах з приватним підприємцем
ОСОБА_4 без належного оформлення трудового договору / л.с. 15, 16/. Вказаний
факт підтверджується вироком Менського районного суду від 25 квітня 2008 року
про визнання винним ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 172 КК України за використання без
укладення трудового договору праці найманих працівників ОСОБА_2 та
Крицького,  відмовним матеріалом №
11пр-08.

Сам відповідач ОСОБА_3 теж не заперечує факт перебування ОСОБА_2 в трудових
відносинах з ним з літа 2007 року до ДТП 26 листопада 2007 року /л.с.16
відмовного матеріалу/. Про наявність трудових відносин з відповідачем ОСОБА_3
підтвердив відповідач ОСОБА_2 щодо його роботи водієм на автомобілі ГАЗ-5204 з
9 червня 2007 року / відмовний матеріал, л.с. 13, адміністративна справа №
3-23/ 08 року, л.с.9,10/.

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_3, 26 листопада 2007 року
ОСОБА_2 був на робочому місці, на автомобіль ГАЗ-5204 мав виписаний подорожній
лист з 1 по 31 листопада 2007 року і документи на цей автомобіль, завантажився
лісом, завантаженим автомобілем їхав в с. Жовтневе, по дорозі трапилася ДТП /
л.с. 16, 20-22 відмовного матеріалу/.

Таким чином, факт перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з відповідачем
ОСОБА_3м та приватним підприємцем ОСОБА_4 підтверджений матеріалами справи.

Посилання суду на відмовний матеріал як на доказ незаконного заволодіння
ОСОБА_2 автомобілем ОСОБА_3 не відповідають встановленим обставинам справи.
Так, заява ОСОБА_3 про незаконне заволодіння автомобілем ОСОБА_2 надійшла в
міліцію 7 лютого 2008 року після звернення ОСОБА_1 з позовом до суду 24 січня
2008 року /л.с. 3, відмовний матеріал, л.с. 3/. З постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи проти ОСОБА_2 за ст.289 КК України та проти
ОСОБА_3 за ст. 383 КК України від 28 лютого 2008 року вбачається, що,
дізнавшись в Менському районному суді, що необхідно платити за ремонт
автомобіля позивача, ОСОБА_3 став цікавитися, як вийти з цієї ситуації, і йому
порадили написати заяву до міліції про викрадення автомобіля. В зв”язку з
викладеним старший помічник прокурора району прийшов до висновку про
користування ОСОБА_2 автомобілем ГАЗ-5204 за згодою користувача  /л.с.30-31/.

За таких обставин висновок суду про незаконне заволодіння автомобілем, як
підстава для стягнення з нього матеріальної шкоди у відповідності з ч. 3 ст.
1187 ЦК України, не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична чи фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових /
службових/ обов”язків.

Тому доводи апеляційної скарги щодо незаконної відмови в позові до
відповідача ОСОБА_3 є обґрунтованими.

Однак судом першої інстанції допущене таке порушення процесуального закону,
яке відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України є підставою для виходу за межі
апеляційної скарги і направлення справи на новий судовий розгляд з таких
підстав.

Відповідач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про попередній судовий
розгляд 12 лютого 2008 року / л.с.32/ та про судовий розгляд справи 13 березня
2008 року / л.с. 38/. Однак подальше відкладення справи слуханням на 28
березня, 17 квітня та 22 квітня 2008 року призвели до того, що повістка
відповідачу ОСОБА_2 належним чином не вручена, вона отримана матір”ю
відповідача / л.с. 49/. За повідомленням Менського райвузла зв”язку за місцем
проживання матері в смт. Макошино ОСОБА_2 не проживає.

Таким чином, суд вирішив
питання щодо відповідальності відповідача ОСОБА_2 за відсутності відповідача,
який не був належним чином повідомленим про час і місце судового засідання.

Відповідно
до п. 3 ст. 311 ЦПК України вказана обставина є безумовною підставою для
скасування рішення суду і направлення справи на новий судовий розгляд.

Крім
вказаного порушення, ухваливши 23 квітня 2008 року заочне рішення, суд не
виконав вимог ст. 227 ЦПК України. Даних про вручення відповідачу ОСОБА_2 копії
вказаного рішення в матеріалах справи нема.

Під час нового розгляду справи суду необхідно вирішити питання відповідно
до ст. 33 ЦПК України про залучення в якості співвідповідача приватного
підприємця ОСОБА_4, оскільки факт перебування відповідача ОСОБА_2 з ПП ОСОБА_4
в трудових відносинах підтверджений вироком суду від 25 квітня 2008 року.

Одночасно
апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на невирішення судом заяви
позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відповідно до вимог ст. 153 ЦПК
України / л.с. 50/.

Доводи
апеляційної скарги щодо залишення рішення суду першої інстанції без змін в
іншій частині є немотивованими, оскільки не деталізують,  в якій частині і щодо яких позовних вимог.
Тому в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Таким
чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду -
скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3 ст. 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну  скаргу позивача  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Менського районного суду від 23 квітня 2008 року скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий:
Судді:

13 березня 2008 року судове засідання відповідно до вимог п.2-1 Прикінцевих
та перехідних положень ЦПК України з повним фіксуванням не проведено, в
матеріалах справи є довідка про те, що відповідачі не з”явилися і головуючий
ухвалив повторити виклик сторін, справу слуханням відкласти на 14 год. 28
березня 2008 року. Даних про належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 на 28
березня 2008 року в матеріалах справи нема.

Справа 28 березня 2008 року відкладена слуханням на 17 квітня 2008 року на
14 год. з викликом відповідачів.

17 квітня 2008 року справа
довідкою, аналогічною до довідки від 13 березня 2008 року, відкладена на 22
квітня 2008 року.