Апеляційний суд Кіровоградської області
____________________________________________________________________
Справа № 22 - 809 2008року
Головуючий 1інстанції Назаренко В.Я.
Категорія  25                                                                                    Доповідач   Чорнобривець О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем  України

14 травня 2008 року                             Колегія суддів судової
палати  в цивільних справах Апеляційного
суду Кіровоградської області  в
складі:

Головуючої          Кривохижі
В.І.,

Суддів                   Черниш Т.В., Чорнобривець
О.С.

при
секретарі        Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за апеляцій- ними
скаргами  ОСОБА_1,  Казенного підприємства „Кіровгеологія” на
рішення  Маловисківського  районного
суду Кіровоградської області від 22 лютого 2008 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У
липні 2007року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Казенного підприємства
„Кіровгеологія” про  відшкодування
моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що він 10
років працював на підприємстві в шкідливих для здоров'я умовах праці. 7 червня
2006року відповідно до  висновку
Кіровоградської обласної МСЄК йому встановлено третю групу інвалідності з
втратою  50% професійної працездатності.
Зазначав, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я йому спричинено  моральні страждання, просив поновити строк
звернення до суду та стягнути з відповідача на його користь 80000грн. моральної
шкоди.

Рішенням Маловисківського
районного  суду від 22
лютого2008року позов               задоволено
частково. На користь позивача з відповідача стягнуто 5000грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

В
апеляційній скарзі позивач, посилаючись на те, що визначений судом     розмір суми морального відшкодування не
відповідає завданої шкоді,  просить
змінити рішення суду та ухвалити нове про стягнення суми  відшкодування у повному обсязі.

В
апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,
яким відмовити в  задоволені позовних
вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального
права. Зокрема, зазначив, що  позов
подано з порушенням  встановленого ст.233
КЗпП України строку звернення до суду
для вирішення трудового спору і, крім того, вважає недоведеним порушення
прав позивача та наявність моральної шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду  в межах, визначених ст.303 ЦПК, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга позивача має бути відхилена, а апеляційна
скарга відповідача підлягає частковому задоволенню  з таких підстав.

Згідно
зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.214 цього Кодексу, під час ухвалення рішення суд,
зокрема вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги
і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також яка саме правова
норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З
матеріалів справи вбачається, що
позивач  працював в умовах впливу
шкідливих та важких факторів виробництва і в зв'язку з цим отримав професійне
захворювання. Згідно висновку МСЄК від 7.06.2006року йому встановлено третю
групу інвалідності з втратою 50% професійної працездатності.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що у зв'язку з змінами Закону України
”Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі Закон),
обов'язок по відшкодуванню заподіяної
позивачу моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві  має бути покладений на
підприємство, відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України.

З таким
висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм
матеріального права.

Відповідно до положень  ст.9 Закону України „ Про охорону праці”,
ст.173 КЗпП України відшкодування шкоди
в разі настання нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків відповідно до Закону  України ”Про загальнообов'язкове
державне  соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” (далі Закон).

Законом
визначається правова основа та механізм відшкодування матеріальної й моральної
шкоди застрахованим  і членам їхніх  сімей з Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

Так, з
набуттям  чинності з 1.04.2001року  Закону, відповідно до статей 1, 21, ч.3 ст.28,
ч.3 ст.34,  у разі настання стійкій
втраті працездатності працівника, страхова виплата, в тому числі моральна
шкода, виплачувалась потерпілому Фондом соціального страхування до внесення
23.02.2007року  відповідних  змін.

Оскільки
втрату професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням
позивачу встановлено 7.06.2006року, то у суду першої інстанції не було законних
підстав для покладення відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди на
підприємство.

Крім
того,  згідно тлумачення Конституційного
Суду України, що надано у рішенні від 27січня 2004року по справі
№1-9/2004,  передбачене ст.237-1 КЗпП
України і ст.1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, як один зі способів
захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка
заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується
до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до
Закону(1105-14).

Разом з
тим, слід зазначити, що дію Закону в частині відшкодування моральної шкоди,
згідно з п.27 ст.77 Закону України „Про Державний бюджет України на 2006рік”
від 20 грудня 2005р.; п.22 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України
на 2007рік”,  було зупинено на 2006рік та
2007рік, а Законом України  № 717- V від
23.02.2007року змінено, відшкодування моральної шкоди вже  не є обов'язком Фонду.

Відповідно
до наведеного, правові підстави для стягнення моральної шкоди на час виникнення
спірних правовідносин відсутні, у задоволенні
позову має бути відмовлено.

Неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до вимог
ч.2 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування  рішення
суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні
позовних вимог.

На
підставі ст.9 Закону України „ Про охорону праці”, ст.173 КЗпП України,
Закону  України ”Про загальнообов'язкове
державне  соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” та керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Рішення
Маловисківського  районного  суду від 18 липня 2007 року скасувати.

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до Казенного підприємства „Кіровгеологія” про  відшкодування моральної шкоди завданої
ушкодженням здоров'я відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду
України   протягом двох місяців.

Головуюча:

Судді: