Справа
№ 22-271
Головуюча у 1 інстанції - Гладюк Г.Л.
Категорія № 16
Доповідач -  Шимків С.С.
Колегія суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Рівненської області у складі:   головуючого
судді          --                       Собіни І.М.
суддів                                      -         Василевича В.С.,
з участю секретаря судового засідання     -                     Чалої Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та закритого акціонерного товариства
“СП РЗВА” на рішення Рівненського міського суду від 17 липня 2007 року у справі
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до закритого акціонерного
товариства “СП РЗВА” про захист прав власників патенту на корисну модель, -
Рішенням
Рівненського міського суду від 17 липня 2007 року задоволено частково позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до закритого акціонерного товариства “СП
РЗВА” про захист прав власників патенту на корисну модель.

Стягнуто
із ЗАТ “СП РЗВА” на їхню користь збитки у виді неотриманого ліцензійного
платежу в розмірі 7 279 грн. 90 коп. кожному. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не
погодившись з рішенням суду, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданих апеляційних скаргах зазначають, що суд не в повному обсязі
з”ясував обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи,
допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивачі не погоджуються з мотивами суду у відмові застосування ст. 214 ЦК
України (в редакції 1963 року) та ст. 625 ЦК України за якою у разі
прострочення виконання грошового зобов”язання боржник повинен сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних з простроченої суми.

За їхніми розрахунками загальна сума збитків внаслідок інфляції становить
27996 грн. 55 коп., а загальна сума 3% річних становить 6786 грн. 89 коп..

Також вони не погоджуються з рішенням суду в частині відмови їм у
відшкодуванні моральної шкоди, право на відшкодування якої встановлено ст. 23
ЦК України, ст. 54 Конституції України.

Просять змінити оскаржуване судове рішення та постановити нове рішення про
задоволення їхніх позовних вимог у повному обсязі.

ЗАТ “СП РЗВА” також вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що
прийняте внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. Судом
першої інстанції не в повному обсязі з”ясовано обставини, що мають значення для
справи. Викладені в рішенні суду висновки не відповідають обставинам справи.

На їхню думку позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Статтею 25 ЗУ “Про охорону прав на винаходи та корисні моделі” передбачено, що
будь-яка особа, яка до дати подання до Відомства заявки в інтересах своєї
діяльності добросовісно використала в Україні заявлену корисну модель чи
здійснила значну та серйозну підготовку до такого використання, зберігає право
на використання даної моделі, як це передбачалось зазначеною підготовкою (право
попереднього користування). Право попереднього користування може передаватися
або переходити до іншої особи тільки разом із підприємством чи діловою
практикою або тією частиною підприємства в яких було використано заявлену
корисну модель чи здійснено значну та серйозну підготовку для такого
використання.

Вважають,
що ними доведено здійснення значної та серйозної підготовки до використання
корисної моделі. Вони фактично ініціювали розробку даної корисної моделі та здійснювали
її фінансування.

Позивачами
не аргументовано, чому розмір ліцензійних платежів повинен становити саме 7%
від ціни виготовленої продукції, а не інший відсоток та не доведено розмір
збитків, завданих порушенням зобов”язання.

До
вартості продажу “Загальнопідстанційного пункту управління” помилково включено
вартість іншого обладнання - окремої релейної шафи та шафи з низьковольтною
апаратурою, оскільки дане обладнання має самостійне призначення.

Просять
скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

У
запереченні на апеляційну скаргу ЗАТ “СП РЗВА” ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 вважають, що вона не спростовує встановлених судом обставин справи та
не обгрунтовує, передбачені законом підстави для скасування або зміни рішення
місцевого суду. Просять залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних  скарг, беручи до уваги пояснення учасників
процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга
ЗАТ “СП РЗВА” відхиленню з таких підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє  законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна
сторона зобов”язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, задовольняючи частково
позовні вимоги, суд першої інстанції вказаних вимог закону належним чином не
виконав.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того,
що відповідач, розпочавши виробництво “Загальнопідстанційного пункту
управління” використав чужу власність, чим порушив положення ст. 29 ЗУ “Про
охорону прав на винаходи і корисні моделі” та ст.ст. 41, 54 Конституції
України. Такі дії не можуть бути визнані добросовісним використанням винаходу,
що є однією з умов визнання права попереднього використання.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погоджується.

Чинним законодавством передбачено, що патент - це охоронний документ, що
засвідчує пріоритет, авторство і право власності. Позивачі є власниками патенту на “Загальнопідстанційний пункт управління”
(ЗПУ) (а.с. 6-9).

У відповідності до  ст.ст. 23, 29 ЗУ
“Про охорону прав на винаходи і корисні моделі” посяганням на права власника
патенту є використання винаходу без дозволу власника патенту, тобто без
укладення з ним ліцензійного договору, який підлягає реєстрації в Держпатенті
України.

З наведеного слідує, що відповідач, розпочавши виробництво ЗПУ використав
чужу власність, власність позивачів.

Такі дії не можуть бути визнані добросовісним використанням винаходу, що є
однією із умов визнання права безпосереднього використання.

Під грошовими зобов”язаннями законодавець розуміє зобов”язання, за якими
боржник повинен сплатити кредитору гроші.

В даному ж випадку мало місце зобов”язання укласти ліцензійний договір або
договір переуступки права власності на ратент.

У зв”язку з цим відсутні підстави для стягнення відсотків з врахуванням
індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми платежу.

Крім матеріальних збитків позивачам заподіяно також і моральну шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у
душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв”язку із протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її сім”ї чи близьких родичів.

Після прийняття спадщини, позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 стали власниками
об”єкта права інтелектуальної власності - права на винахід нарівні з іншими
позивачами.

Відповідач, відмовляючи у визнанні права власності та відмовляючи у виплаті
винагороди, порушив таким чином право інтелектуальної власності всіх позивачів.

Частиною 1 ст. 1167 цього ж Кодексу встановлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995
року № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди” розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначити
залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат і з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та
справедливості.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням характеру й обсягу моральних
страждань, яких позивачі зазнали у зв”язку з протиправними діями відповідача, а
також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості на їх користь
за заподіяну моральну шкоду має бути стягнуто по 5000 грн. кожному.

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального права, його висновки не відповідають обставинам
справи, оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 309 п.п. 3, 4,
ч. 1, 313-316 ЦПК України, на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, колегія
суддів -

в  и  р
і   ш  и  л  а  :

Апеляційну скаргу
закритого акціонерного товариства “СП РЗВА” -
відхилити.

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Рівненського
міського суду від 17 липня 2007 року в частині відмови у позові ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до закритого акціонерного товариства “СП
РЗВА”
про відшкодування моральної шкоди - скасувати.

Позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до закритого акціонерного товариства “СП
РЗВА”
про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із
закритого акціонерного товариства “СП РЗВА”
на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п”ять
тисяч) гривень кожному.

В решті - рішення
залишити без змін.

Стягнути із
закритого акціонерного товариства “СП РЗВА”
судовий збір в розмірі 8 гривень 50 копійок.

Рішення
апеляційного суду набирає законної сили негайно. Воно може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий - суддя
І.М. Собіна

Судді:
В.С.
Василевич

С.С. Шимків