УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
лютого 2008р.                                                                            м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг Апеляційного
суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Бідочко Н.П., Вакарук В.М., Меленко О.Є.

розглянувши
у попередньому судовому засіданні в м. Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання договору дарування за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 червня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2006 року ,-

встановила:

ОСОБА_1
звернувся з позовом до ОСОБА_2, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3
про розірвання договору дарування.

Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від 21.06.2006 року позов задоволено. Договір
дарування АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 03.07.2001 року за
р.н. №7-1650 розірвано.

Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2006 року зазначене
рішення місцевого суду залишене без зміни.

Посилаючись
на порушення судом норм матеріального і процесуального права, представник
ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, а провадження по справі закрити.

Колегія
суддів вважає, що підстави для перегляду оскаржуваних судових рішень відсутні.

Задовольняючи
позов про розірвання договору дарування квартири, як суд першої інстанції, так
і колегія суддів Апеляційного суду виходили з того, що третя особа на стороні

Справа
№33-ц-302кс/08р.                                 Головуючий
у І інстанції Микуляк П.П.

Категорія
27                                                        Доповідач
Бідочко Н.П.

відповідача
ОСОБА_3 визнала, що оспорюваний договір дарування не був безоплатним, оскільки
за її висловом, вартість даної квартири складає ту суму, за яку позивач її
купив.

Відповідно
до ч.2 ст.717 ЦК України
договір, який встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового чи немайнового характеру, не є договором дарування. У
зв'язку з цим, судом обґрунтовано застосовано до даних правовідносин загальні
норми матеріального права щодо зміни або розірвання договору, встановлених
ст.652 ЦК України.

Відповідно
до ч.2 ст.324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно
ст.335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено
і це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду постановлені з
додержанням норм матеріального та процесуального права, а також відсутні
передбачені ч.1 ст.338 ЦПК України підстави для обов"язкового її
скасування.

Отже
колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги висновку суду не
спростовують.

Керуючись
ст. ст. 332, 336
ЦПК України, колегія судців судової палати в цивільних справах по розгляду
касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області,-

ухвалила:

Касаційну скаргу
представника  ОСОБА_2
відхилити.

Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від 21 червня 2006 року, залишене ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2006 року, залишити без
зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.