Справа  № 2 -
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

11 березня 2008 року                          Замостянський районний суд м. Вінниці

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Галайко Т.Г.

за участю прокурора Бабчук Н.Л.

та адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,  ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38,
ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46,
ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54,
ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62,
ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70,
ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78,
ОСОБА_79, ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82 до Регіонального відділення Фонду
Державного майна України, ЗАТ «РБУ-1» про визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу,  -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовом до Регіонального
фонду державного майна України у Вінницькій області, закритого акціонерного
товариства «РБУ-1»  про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, мотивуючи тим, що відповідно до листів Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області від 18.09.2006
р. № 07-16/3348, від 20.10.2006 р. № 07-16/38 позивачі дізналися, що 5-ти
поверховий гуртожиток, в якому вони проживають, згідно Договору № 23 купівлі-продажу
державного майна від 3.03.1994 року був проданий Фондом комунального майна
Вінницької області організації орендарів Вінницького орендного підрядного
спеціалізованого ремонтно-будівельного управління № 1, правонаступником якого є
закрите акціонерне товариство «РБУ-1».

Однак, даний договір № 23 купівлі-продажу державного
майна від 3.03.1994 р. позивачі вважають недійсним в частині продажу
гуртожитку, оскільки Договір № 23 від 3.03.1994 р. є способом приватизації
державного майна невеликого державного підприємства шляхом викупу. Проте,
приватизація гуртожитку в такий спосіб суперечить ч. 2 ст. 1, ст. 2 Закону
України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»,
ст. 3 п. 2 Закону України «Про приватизацію державного майна», якими
визначається, що дія цих законів не поширюється на приватизацію об'єктів
житлових фондів. Гуртожиток відноситься до житлового фонду відповідно до ст.ст.
4-6, 127 Житлового кодексу УРСР, ст. 1 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. Крім того, позивачами в позовній
заяві зазначено, що в договорі № 23 та доданому до нього акту передачі № 16
державного майна від 28 березня 1994 року не зазначено перелік нерухомого
майна, який купується-продається, а зазначена лише сумарна грошова його оцінка,
в Переліку нерухомого майна, що приватизується в складі цілісного майнового
комплексу Вінницького ОПСРБУ № 1, виданого регіональним відділенням Фонду
державного майна по Вінницькій області від 7.11.2000 року № 1-16/2631 відсутня
будівля гуртожитку, право власності на гуртожиток не було зареєстровано за ЗАТ
«РБУ-1» в  КП «ВОО БТІ».

Позивачі зазначають, що проживаючи в гуртожитку, вони
реалізують своє речове право на чуже майно - право володіння, користування
житловими приміщеннями, що передбачено ст. 395 ЦК України і вважають, що
укладення вищевказаного договору порушує їх права та інтереси, оскільки суттєво
звужуються їх правосуб'єктність щодо володіння та користування займаними
приміщеннями.

В судовому засіданні позивачі та їх представник - адвокат
ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені в
позовній заяві та додатково пояснивши, що Закони України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»  та «Про приватизацію державного майна»
визначають перелік майна, яке підлягає приватизації і визначають, що їх дія не
поширюється на приватизацію об'єктів житлового фонду. Однак, гуртожиток
збудований за рахунок державних коштів, відноситься до державного житлового
фонду, а отже не міг бути приватизований.

Представник відповідача - Регіонального відділення Фонду
Державного майна України позов визнав повністю мотивуючи тим, що у 1990 році
підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне управління № 1 входило до складу
Вінницького обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту.

16.10.1990 року між трестом та організацією орендарів
ПСРБУ №1, створеною відповідно до рішення конференції трудового колективу від
4.04.1990 ПСРБУ № 1 було укладено строком на 5 років договір оренди основних та
оборотних засобів і незавершеного виробництва ПСРБУ № 1, до складу яких увійшов
гуртожиток по АДРЕСА_1.

Згідно переліку державного майна України, що передається
до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності),
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5.11.1991  "Про розмежування державного майна
України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю
адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" віднесено
до власності областей підрядні спеціалізовані ремонтно-будівельні організації.
На підставі рішення 10-ої сесії 21-го скликання Вінницької обласної Ради
народних депутатів від 30.10.1992 р. майно ПСРБУ № 1 віднесено до майна
комунальної власності Вінницької обласної Ради народних депутатів.

У зв'язку із зміною статусу майна, а відповідно і
орендодавця 1.06.1993 р. між Фондом комунального майна Вінницької області та
організацією орендарів ПСРБУ № 1 було укладено додаткову угоду до договору
оренди від 16.10.1990 р.

Відповідно до Декрету Кабінету  Міністрів від 20.05.1993 р. № 57 "Про
приватизацію цілісних майнових комплексів державних підприємств та їхніх
структурних підрозділів, зданих в оренду", за погодженням з комісією по
приватизації обласної Ради народних депутатів із врахуванням заяви організації
орендарів Фондом комунального майна області 26.11.1993 р. була розпочата
процедура проведення інвентаризації та оцінки цілісного майнового комплексу
орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного управління № 1:

- проведена інвентаризація майнового комплексу станом на
1.12.1993 р.;

- проведена його оцінка, у загальну вартість якого
увійшла вартість гуртожитку по АДРЕСА_1.

3 березня 1994 р. між Фондом комунального майна області
та організацією орендарів було укладено договір купівлі-продажу № 23 цілісного
майнового комплексу ОПС РБУ № 1, до складу якого увійшов гуртожиток по
АДРЕСА_1. ЦМК було передано покупцю за актом передачі № 16 від 28.03.1994 р.
Розрахунки за об'єкт приватизації проведено повністю згідно платіжних доручень
б/н від 30.12.1993 р. та № 1 від 1.03.1994 р.

У 1994 році у зв'язку з припиненням діяльності Фонду
комунального майна області матеріали приватизації були передані до архіву
регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області.

Про приватизацію гуртожитку організацією орендарів
регіональне відділення дізналося 6.03.2006 р. після звернення до нього голови
правління ЗАТ "РБУ-1" та вивчення матеріалів приватизації.

Намагаючись запобігнути негативному розвиткові подій, пов'язаних
з приватизацією гуртожитку, регіональне відділення відмовило ЗАТ
"РБУ-І" у видачі підтвердження про передачу у його власність даного
гуртожитку та запропонувало безоплатно передати його у комунальну власність
територіальної громади м. Вінниці. Однак, зазначена пропозиція була
проігнорована ЗАТ "РБУ-1". Не знайшов відповідного реагування і лист
регіонального відділення адресований начальнику комунального підприємства
"Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" з проханням
утриматися від реєстрації прав власності на даний гуртожиток.

На запит регіонального відділення від 11.10.2006 р. БТІ
надало відповідь, що право власності на будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1,
загальною площею 2407 кв. м зареєстровано за ОСОБА_83, на підставі рішення постійно
діючого Третейського суду при асоціації "Правовий центр підприємництва
" від 27.09.2006 р., справа №2509/06-86.

Враховуючи те, що регіональне відділення є відповідачем у
справі, і є чітка позиція Фонду державного майна України по вжиттю заходів щодо
вилучення із статутних фондів господарських товариств гуртожитків, регіональне
відділення позов визнає повністю та підтримує позовні вимоги мешканців
гуртожитку.

На думку регіонального відділення приватизація даного
гуртожитку суперечить вимогам ч. 2 ст. 3 Закону України „Про приватизацію майна
державних підприємств", якою визначається, що дія цього Закону не
поширюється на приватизацію об'єктів державного житлового фонду, до якого
відносяться гуртожитки.

Представник відповідача - ЗАТ «РБУ-1» в судовому засіданні
щодо задоволення позову заперечила, мотивуючи тим, що при приватизації
цілісного майнового комплексу Вінницького орендного підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1 не було допущено порушень законодавства.
Норми, якими обґрунтовані позовні вимоги: ч. 2 ст. 1 Закону України «Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст. 3 п. 2
Закону України «Про приватизацію державного майна», є загальними нормами і не
містять заборони щодо викупу гуртожитків у складі цілісних майнових комплексів.

Також представник ЗАТ «РБУ-1» зазначила, що позивачі
знали про викуп майна Вінницького орендного підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1, в тому числі гуртожитку, оскільки вони
працювали в ремонтно-будівельному управлінні № 1 та брали участь в прийнятті
рішення про  приватизацію. В подальшому в
процесі приватизації стали акціонерами ЗАТ «РБУ-1», придбали акції, якими
згодом розпорядилися на власний розсуд. Крім того, ЗАТ «РБУ-1» не є стороною по
Договору купівлі-продажу державного майна № 23 від 3.03.1994 р. та не є
правонаступником організації орендарів, яка була покупцем по даному Договору
купівлі-продажу. ЗАТ «РБУ-1» створене трудовим колективом орендного підрядного
спеціалізованого ремонтно-будівельного управління № 1 згідно рішення установчих
зборів на базі орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного
управління № 1 та є власником майна, внесеного до статутного фонду, в т.ч.
гуртожитку по АДРЕСА_1.

Представник ЗАТ «РБУ-1» пояснила також те, що на вартість
викупленого майна, яке ввійшло до статутного фонду в т.ч. гуртожитку по
АДРЕСА_1, було випущено акції. Законодавство не містить норм, які передбачають
механізм вилучення майна зі статутного фонду акціонерного товариства. Відповідно
до Закону України «Про господарські товариства» рішення про збільшення та
зменшення статутного фонду акціонерного товариства можуть приймати лише
загальні збори акціонерів. Вилучення частини майна зі складу приватизованого
цілісного майнового комплексу підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного
управління № 1, на базі якого створено закрите акціонерне товариство «РБУ-1»,
фактично призведе до скасування його державної реєстрації, оскільки вартість
приватизованого майна визначила розмір статутного фонду, поділеного на
відповідну кількість акцій, які були розподілені між учасниками закритого
акціонерного товариства.

Представник Вінницької обласної ради позов мешканців
гуртожитку підтримав повністю, мотивуючи тим, що 16.10.1990 року між Вінницьким
обласним підрядним спеціалізованим ремонтно-будівельним трестом та організацією
орендарів підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного управління № 1,
створеною відповідно до рішення конференції трудового колективу від 4.04.1990
р. року, було укладено Договір оренди основних та оборотних засобів та
незавершеного виробництва підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного
управління № 1, до складу яких ввійшов гуртожиток по АДРЕСА_1. Цим договором
передбачався викуп орендарем орендованого майна у відповідності до чинного
законодавства. Рішенням 10 сесії Вінницької обласної ради народних депутатів 21
скликання від 30.10.1992 року «Про Програму приватизації об'єктів комунальної
власності Вінницької області» підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельного
управління № 1 включене до Переліку підприємств і організацій комунальної
власності обласного рівня, що у відповідності з Державною програмою
приватизації підлягають приватизації. 31 грудня 1992 року Вінницьке обласне
підрядне спеціалізоване об'єднання ремонтно-будівельних робіт «Вінницярембуд»
(правонаступник тресту) і організація орендарів уклали Додаткову угоду до
Договору оренди від 16.10.19990 року, згідно якої орендар прийняв в оренду
основні засоби залишковою вартістю 8036,1 тис.крб, оборотні кошти 6250,5 тис.крб.
Згідно із розрахунку відновної вартості будівель і споруд станом на 1.01.1993
року до майна, яке орендувало орендне підрядне спеціалізоване
ремонтно-будівельне управління № 1 ввійшов гуртожиток, розташований по
АДРЕСА_1. 26.11.1993 року була розпочата процедура інвентаризації та оцінки
цілісного майнового комплексу орендного спеціалізованого ремонтно-будівельного
управління № 1. Згідно Відомості розрахунку вартості орендних будівель, споруд
і передавальних приладів станом на 1 грудня 1993 року у загальну вартість
цілісного майнового комплексу Вінницького орендного підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного комплексу увійшла вартість   гуртожитку
по АДРЕСА_1 у м. Вінниці (109,3 тис.крб.).

Наказом Фонду комунального майна Вінницької області від
16.12.1993 року № 81-МП затверджено протокол результатів інвентаризації
цілісного майнового комплексу Вінницького орендного підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1 від 15 грудня 1993 року. Наказом Фонду
комунального майна Вінницької області від 20 грудня 1993 року № 96-МП
затверджено акт оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу Вінницького
орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного управління № 1, у
загальну вартість, якого увійшла також вартість гуртожитку, розташованого по
АДРЕСА_1 .

3.03.1994 року між Фондом комунального майна Вінницької
області та організацією орендарів Вінницького орендного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1 було укладено Договір купівлі-продажу № 23
цілісного майнового комплексу орендного підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1 до складу, якого увійшов  гуртожиток
по АДРЕСА_1, так як він при оцінці вартості майна цілісного майнового
комплексу був включений у загальну вартість майна, що приватизується шляхом
викупу.

Представник Вінницької обласної ради вважає, що
зазначений договір є недійсним в частині купівлі-продажу гуртожитку, оскільки
ч. 2 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» в редакції, яка
діяла на момент приватизації гуртожитків, чітко було визначено, що дія цього
Закону не поширюється на приватизацію об'єктів державного земельного та
житлового фондів. Виходячи з положень ст. 4 Житлового кодексу Української РСР
до складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших
будівлях. Жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі
становлять Державний житловий фонд.

Ст.ст. 127-131 Житлового кодексу УРСР та п. 3 Примірного
положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від
3.06.1986 року № 208 передбачено, що гуртожитки це спеціально споруджені або
переобладнані для цієї мети жилі будинки. Враховуючи, що такі жилі будинки
належали підприємствам на праві повного господарського відання, то їх, тобто
гуртожитки слід відносити до об'єктів державного житлового фонду.

Також представник Вінницької обласної ради суду зазначив,
що спеціальним законодавством, яке регулює приватизацію державного житлового
фонду є Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно
до ст. 1 якого державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних
депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні
чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ, тобто гуртожитки
як об'єкти державного житлового фонду не підлягали приватизації відповідно до
Закону України «Про приватизацію державного майна» і їх приватизація у такий
спосіб суперечить нормам законів, якими регулюються питання приватизації
цілісних майнових комплексів державних підприємств, зокрема ч. 2 ст. 1 та ст. 2
Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)», п. 2 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна»,
якими визначено, що дія цих законів не поширюється на приватизацію об'єктів
державного житлового фонду, у тому числі гуртожитків.

Приватизація гуртожитків у такий спосіб, також суперечить
п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно
якого державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському
віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та
установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем
розташування з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої
державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього
Закону. В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації
підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких
перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно
передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад
народних депутатів.

Представник третіх осіб - ОСОБА_83 та ПП «Дос-Ген» щодо
задоволення позову заперечила, мотивуючи тим, що відповідно до ст. 2 Закону
України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»
в редакції 1992 р. об'єктами малої приватизації є цілісні майнові комплекси
невеликих державних підприємств, в тому числі об'єкти незавершеного будівництва.
Об'єктом приватизації в даному випадку був цілісний майновий комплекс
Вінницького орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного
управління № 1, а не об'єкт державного житлового фонду. Зважаючи на те, що
гуртожиток не приватизовувався як окрема будівля, а був викуплений у складі
цілісного майнового комплексу і застосування п. 2 ст. 3 Закону України «Про
приватизацію державного майна», яким визначено, що дія цих законів не
поширюється на приватизацію об'єктів державного житлового фонду, є
неправомірним.

Крім того, гуртожиток не належав підприємству на праві
повного господарського відання, а відповідно до Договору оренди від 16.10.1990
року зі змінами та доповненнями до нього, входив до складу  майна, яке знаходилося в оренді в організації
орендарів підрядного спеціалізованого управління № 1. Отже вимоги п. 9 ст. 8
Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно якого державний
житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або
оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх
бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування з
наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації
та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону, не можуть бути
застосовані.

Представник третіх осіб - ОСОБА_83 та ПП «Дос-Ген»
зазначив, що п. 9 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» в
редакції станом на 1994 р. містив положення, згідно якого в разі банкрутства
підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ,
організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий
фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність
відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Отже,
гуртожиток не підлягав передачі в комунальну власність міської ради, що
спростовує твердження представника Вінницької обласної ради. Законодавство
станом на 1994 р. не містило норм, які б забороняли приватизацію гуртожитків у складі
цілісних майнових комплексів. І такий випадок, коли гуртожитки викуповувалися в
процесі приватизації та входили до статутного фонду не є одиноким. Позиція
Фонду державного майна України, Міністерства юстиції України, Міністерства
економіки України, викладена в листах станом на 1998 рік щодо можливості
включення гуртожитків до складу цілісних майнових комплексів, що
приватизуються, свідчить про відсутність в законодавстві 1994 року заборони
здійснювати викуп гуртожитків, а законодавство, яке було прийняте після
укладення Договору купівлі-продажу № 23 від 3.03.1994 р. не може бути
застосоване при вирішенні питання щодо недійсності такого договору, оскільки не
має зворотної сили. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про передачу об'єктів
права державної та комунальної власності» від 3.03.1998 р. об'єктом передачі
державної власності в комунальну власність є житловий фонд, який перебуває у повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не
увійшов до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі
приватизації (корпоратизації). Зазначена норма дає підстави вважати, що
житловий фонд поділяється на такий, що не ввійшов до статутних фондів та такий,
що ввійшов до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації.
Отже, включення об'єктів житлового фонду до статутного фонду господарського
товариства не є порушенням законодавства. Крім того, сума договору, включаючи
вартість гуртожитку,  визначена згідно
акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Вінницького орендного
підрядного спеціалізованого РБУ, затвердженого наказом Фонду комунального майна
Вінницької області від 20.12.1993 р.,  №
96-МП, який є невід'ємною частиною цього Договору, і який є дійсним.

Представник третіх осіб - ОСОБА_83 та ПП «Дос-Ген»
вважає, що в процесі викупу гуртожитку у складі цілісного майнового комплексу
не були порушені права громадян, що проживали в гуртожитку. Спірні
правовідносини, які виникли після укладення Договору купівлі-продажу № 23 від 3.03.1994
р., між мешканцями гуртожитку та новим власником регулюються відповідними
нормами права та підлягають захисту способами, визначеними Цивільним та
Житловим кодексами України.

Прокурор в судовому засіданні позов мешканців гуртожитку
по АДРЕСА_1 м.Вінниці підтримала повністю та просила задовольнити позов
мотивуючи тим, що відповідно до ст.ст. 127, 131 ЖК України УРСР та п. 3
Тимчасового положення про гуртожитки № 208 від 3.06.1986 року гуртожитки
відносяться до житлового фонду, а відповідно до ст. 3 Закону України "Про
приватизацію державного майна" дія цього закону не поширюється на
приватизацію об'єктів державного житлового фонду, яким являється гуртожиток.

Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши
матеріали справи, суд встановив:

16 жовтня 1990 року між Вінницьким обласним підрядним
спеціалізованим  ремонтно-будівельним
трестом та організацією орендарів підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1, створеною відповідно до рішення
конференції трудового колективу від 4.04.1990 року підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1, було укладено Договір оренди, згідно
якого орендодавець передав орендарю основні фонди виробничого та невиробничого
призначення по залишковій вартості, оборотні засоби та незавершене виробництво.
До складу орендованого майна, переданого орендареві  2.01.1991 р.
увійшов і гуртожиток, розташований по АДРЕСА_1 в м. Вінниці.

Відповідно до п. 6.1. Договору оренди від 16.10.1990 року
орендар може повністю або частково викупити орендоване майно, а згідно з п.
6.2. цього Договору  після викупу
орендованого майна орендне підприємство
за рішенням його трудового колективу може бути перетворене в колективне
підприємство, яке діє на основі колективної
власності.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від
05.11.1991 року «Про розмежування державного майна України між
загальнодержавною (республіканською) власністю та рішення 10 сесії Вінницької
обласної ради народних депутатів 21 скликання від 30.10.1992 року «Про перелік
об'єктів комунальної власності обласної ради народних депутатів, що передаються
в управління обласної державної адміністрації та розмежування майнових
інтересів між суб'єктами власності» підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне
управління  № 1 м. Вінниці віднесено до
майна комунальної власності обласної ради народних депутатів, а згідно рішення
цієї сесії «Про Програму приватизації об'єктів комунальної власності Вінницької
області на 1992 рік та прогноз на 1993-1994 рр.» підрядне спеціалізоване
ремонтно-будівельного управління № 1 включене до Переліку підприємств і
організацій комунальної власності обласного рівня, що у відповідності з
Державною програмою приватизації підлягають приватизації.

31 грудня 1992 р. у відповідності з Законом України «Про
оренду майна державних підприємств та організацій» від 10.04.1992 року з метою
приведення договору оренди у відповідності з новим законодавством  Вінницьке обласне підрядне спеціалізоване
об'єднання ремонтно-будівельних робіт «Вінницярембуд» і організація орендарів
підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1 уклали Додаткову угоду до Договору
оренди від 16.10.1994 р., згідно якої орендодавець передає, а орендар приймає в
оренду майно  підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1, після чого орендар набуває статусу
орендного підприємства і називається орендне спеціалізоване ремонтно-будівельне
управління № 1. Відповідно до розділу ІІІ Додаткової угоди орендар має право
викуповувати орендоване майно на умовах, в порядку і в строки, визначені чинним
законодавством України.

Згідно з Законом України «Про оренду майна державних
підприємств та організацій» та Постановою Верховної Ради України «Про введення
в дію Закону України «Про оренду майна державних підприємств та
організацій»  від 10.04.1992 року Фонд
комунального майна Вінницької області - орендодавець, виступаючи
правонаступником по договору майна Вінницького ремонтно-будівельного тресту від
16.10.1990 р. та організація орендарів підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління  № 1
уклали додаткову угоду про внесення змін і доповнень до договору оренди, згідно
якої орендодавець прийняв на себе виконання зобов'язань за п.1.1. Договору від
16.10.1990 р.
Відповідно до Декрету Кабінету
Міністрів України від 20.05.1993 року № 57 «Про приватизацію цілісних майнових
комплексів державних підприємств та їхніх структурних підрозділів, зданих в
оренду» була проведена  інвентаризація
майнового комплексу станом на 1.12.1993 року.

Згідно Відомості розрахунку вартості орендних будівель,
споруд і передавальних приладів станом на 1 грудня 1993 року у загальну
вартість цілісного майнового комплексу Вінницького орендного підрядного
спеціалізованого ремонтно-будівельного комплексу увійшла вартість гуртожитку,
розташованого по АДРЕСА_1 у м. Вінниці.

Таким чином, будівля гуртожитку по АДРЕСА_1 увійшла до
складу цілісного майнового комплексу, який був оцінений та підлягав
викупу.

Наказом Фонду
комунального майна Вінницької області від 16.12.1993 року № 81-МП затверджено
протокол результатів інвентаризації цілісного майнового комплексу Вінницького
орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного управління № 1 від 15
грудня 1993 року.

Наказом Фонду
комунального майна Вінницької області від 20 грудня 1993 року № 96-МП «Про затвердження акту оцінки цілісного майнового
комплексу Вінницького орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного
управління № 1» затверджено Акт
оцінки вартості майна цілісного майнового комплексу Вінницького орендного підрядного
спеціалізованого ремонтно-будівельного
управління № 1, складеного за наслідками інвентаризації майна орендного
підприємства станом на 1.12.1993 р. в сумі 1794913 тис.крб., в т.ч. вартість
майна, що підлягає приватизації в сумі 1565174 тис.крб.

На виконання п. 2
Наказу № 96-МП від  20 грудня 1993
р. 29 грудня 1993 р. організація орендарів ремонтно-будівельного управління № 1
та обласний фонд комунального майна області, керуючись п. 9 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про приватизацію цілісних майнових комплексів державних
підприємств, їх структурних підрозділів, зданих в оренду»  від 20.05.1993 р. уклали додаткову угоду № 3
про внесення змін та доповнень до Договору оренди з викупом від 16.10.1990 р.,
якою визначили умови викупу орендованого майна.

Згідно Додаткової угоди № 3 організація орендарів викупає
орендоване майно і згідно п. 7 Додаткової угоди після повної оплати вартості
орендованого майна між орендарем та орендодавцем укладається договір
купівлі-продажу і підписується акт приймання-передачі.

23 березня 1994 року Фонд комунального майна Вінницької
області та організація орендарів Вінницького орендного підрядного спеціалізованого
ремонтно-будівельного управління № 1 уклали Договір № 23, згідно якого Фонд
комунального майна Вінницької області продав, а організація орендарів купила
майно Вінницького орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного
управління № 1, яке знаходиться за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3,
АДРЕСА_4, АДРЕСА_5і відповідно до Договору оренди від 16.10.1990 р. було
передано організації орендарів в тимчасове користування. Договір
купівлі-продажу посвідчено державним нотаріусом першої Вінницької державної
нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-879.

Відповідно до п.1.4. сума даного договору визначена
згідно Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу, який є невід'ємною
частиною цього договору.

Згідно Наказу № 62-МП від 28.03.1994 р. «Про припинення
дії договору оренди між власником майна і орендарем-організацією орендарів
Вінницького орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного
управління № 1» Договір оренди від 16.10.1990 р. з доповненнями до нього від 31
грудня 1992 року, додатковою угодою до них від 1.06.1993 року припиняється
внаслідок викупу об'єкта оренди, що відповідає п. 2 ст. 29 Закону України «Про
оренду майна державних підприємств та організацій» від 10 квітня 1992 р.

В Наказі № 62-МП від 28.03.1994 р. зафіксовано, що
організація орендарів керуючись п. 6 додаткової угоди від 29 грудня 1992 року,
на підставі приватизаційних доручень, які видав Фонд перерахувала повну ціну
об'єкту приватизації на рахунок Фонду комунального майна Вінницької області, що
підтверджено копіями платіжних доручень від 30 грудня 1993 р. та 1 березня 1994
р. Отже, вартість будівлі гуртожитку, яка входила до складу цілісного майнового
комплексу була оплачена покупцем - організацією орендарів.

28 березня 1994 року Фонд комунального майна Вінницької
області передав, а організація орендарів прийняла продане шляхом викупу майно.
Даний документ підтвердив відсутність претензій покупця відносно придбаного ним
майна та сторони підтвердили факт перерахування суми викупу на рахунок
продавця.

29 березня 1994 року члени організації орендарів і
громадяни, які викупили майновий комплекс Вінницького орендного підрядного
спеціалізованого ремонтно-будівельного управління № 1 у колективну власність
уклали установчий договір про створення на базі орендного
підрядно-спеціалізованого ремонтно-будівельного управління закритого
акціонерного товариства «РБУ-1».

Відповідно до п. 9 Установчого договору закрите акціонерне
товариство є власником майна цілісного майнового комплексу, викупленого згідно
Договору купівлі-продажу № 23 від 3 березня 1993 року, яке розташоване за
відповідними адресами, тобто ЗАТ «РБУ-1» стало власником майна, в т.ч.
розташованого по АДРЕСА_1 - гуртожитку. Придбане в процесі приватизації майно
ввійшло до статутного фонду ЗАТ «РБУ».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про господарські
товариства»   акціонерним визнається
товариство, яке має статутний (складений) капітал, поділений на визначену
кількість акцій рівної номінальної вартості, і несе відповідальність за
зобов'язаннями тільки майном товариства.

Згідно зі ст. 25 Закону
закрите акціонерне товариство - це акціонерне товариство, акції якого
розподіляються між засновниками і не можуть розповсюджуватися шляхом підписки,
купуватися та продаватися на біржі.

Таким чином, статутний фонд ЗАТ «РБУ-1» на момент його
створення був поділений на відповідну кількість акцій, випущених на розмір
статутного фонду ЗАТ «РБУ-1», в т.ч. на вартість будівлі гуртожитку, і
розповсюджених між акціонерами.

Враховуючи наведене, а також нормативно-правові акти, яке
діяли станом на 1993-1994 роки та регулювали відносини в сфері оренди та
приватизації, суд дійшов висновку, що викуп майнового комплексу Вінницького
орендного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного управління № 1
відбувався з порушенням вимог закону.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
приватизацію державного майна» в редакції, яка діяла на момент приватизації
гуртожитку визначено, що дія цього Закону не поширюється на приватизацію
об'єктів державного житлового фонду, а також об'єктів
соціально-культурного призначення, що фінансуються  з державного бюджету, в тому числі
об'єктів  сфери охорони здоров'я, за
винятком тих, які належать підприємствам, що
приватизуються.

Ст. 4 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що до
складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших
будівлях. Жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі
становлять Державний житловий фонд.

Ст.ст. 127-131 Житлового кодексу УРСР та пунктом 3
Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів
УРСР від 3.06.1986 року № 208 передбачено, що гуртожитки - це спеціально
споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Враховуючи, що такі жилі будинки належали підприємствам
на праві повного господарського відання, то гуртожитки слід відносити до
об'єктів державного житлового фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих
Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному
господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств,
організацій, установ.

Тому суд вважає, що гуртожитки як об'єкти державного
житлового фонду не підлягали приватизації відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного майна».

А тому, приватизація зазначених гуртожитків у такий
спосіб суперечить нормам законів, якими регулюються питання приватизації
цілісних майнових комплексів державних підприємств, зокрема ч. 2 ст. 1 та ст. 2
Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)», п. 2 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного майна»,
якими визначено, що дія цих законів не поширюється на приватизацію об'єктів
державного житлового фонду, у тому числі гуртожитків.

Приватизація гуртожитків у такий спосіб, також суперечить
п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно
якого Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському
віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та
установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем
розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами  місцевої державної адміністрації та місцевого
самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або
ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні
яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки)
одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних,
сільських Рад народних депутатів.

Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному
господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну
власність визначається Кабінетом Міністрів України.

При постановленні даного рішення суд також приймає до
уваги той факт, що намагаючись запобігти негативному розвитку подій, пов'язаних
із неправомірною приватизацією гуртожитків, Регіональне відділення Фонду
держмайна України по Вінницькій області відмовило ЗАТ «РБУ-1» у видачі
підтвердження про передачу у його власність даних гуртожитків та запропонувало
безоплатно передати їх у комунальну власність територіальної громади м.
Вінниці.

Однак, зазначена пропозиція Регіонального відділення
Фонду держмайна України по Вінницькій області була проігнорована ЗАТ «РБУ-1».
Також не знайшов відповідного реагування і лист Регіонального відділення Фонду
держмайна України, адресований начальнику комунального підприємства «Вінницьке
обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» № 03-16/811 від 13.03.2006
року з проханням утриматись від реєстрації прав власності на дані гуртожитки.

Згідно роз'яснення Фонду державного майна України від
30.12.2005 року № Ю-25-21463 «Щодо гуртожитків, приватизованих у складі
цілісних майнових комплексів», якими Фонд визнаючи порушення, які були допущені
органами приватизації в ході приватизації гуртожитків, рекомендує Регіональним
відділенням фондів держмайна України, акти органів приватизації щодо включення
вартості гуртожитків до вартості цілісних майнових комплексів, що підлягають
приватизації, визнавати недійсними в судовому порядку із подальшим виключенням
вартості гуртожитків із статутних фондів за рішенням суду та передачі їх до
комунальної власності, висновок постійної комісії обласної Ради з питань
регулювання комунальної власності та приватизації.

Крім того, 15 сесія Вінницької обласної Ради 5 скликання
16 січня 2008 року прийняла рішення № 499 «Про звернення мешканців гуртожитків,
що розташовані по АДРЕСА_1 та вул. Станіславського, 16 у м. Вінниці», яким
зобов'язала Регіональне відділення Фонду державного майна України по Вінницькій
області - правонаступника Фонду комунального майна Вінницької області, усунути
порушення чинного законодавства, які мали місце в процесі приватизації
гуртожитків, розташованих по АДРЕСА_1 та вул. Станіславського, 16 у м. Вінниці
та просила прокурора Вінницької області вжити необхідні заходи прокурорського
реагування щодо визнання недійсним Договору № 23 купівлі-продажу майна
державного підприємства від 3.03.1994 року, в частині купівлі-продажу
гуртожитків, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 та вул. Станіславського, 16 у
м. Вінниці.

Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що
відповідно до законодавства, яке діяло станом на 1994 рік гуртожиток не міг
бути викупленим у складі цілісного майнового комплексу.

Відповідно до ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Однак, представниками ЗАТ «РБУ - 1», Качан М.В, ПП
«Дос-Ген» не доведено відповідність закону Договору № 23 купівлі-продажу майна
державного підприємства, укладений між Фондом комунального майна Вінницької
області та Вінницьким орендним підрядним спеціалізованим ремонтно-будівельним
управлінням № 1 від 3.03.1994 року.

Відповідно од ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам
закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По
недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все
одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі -
відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не
передбачені законом.

Відповідно до ст. 59 ЦК УРСР угода,
визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що
заявлений позов підлягає задоволенню.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються
ст.ст. 1, 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств
(малу приватизацію)», ст. ст. 1, 3 п. 2 Закону України «Про приватизацію державного
майна», ч. 2 ст. 3 Закону України „Про приватизацію майна державних
підприємств" п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду», ст.ст. 4-6, 127-131 Житлового кодексу УРСР п. 3 Примірного
положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від
3.06.1986 року № 208, ст.ст. 48, 59 ЦК УРСР.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2 Закону
України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)»,
ст.
ст. 1, 3 п. 2 Закону України «Про приватизацію державного майна», ч. 2 ст. 3
Закону України „Про приватизацію майна державних підприємств" п. 9 ст. 8
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 4-6,
127-131 Житлового кодексу УРСР п. 3 Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3.06.1986 року № 208, ст.ст.
48, 59 ЦК УРСР, ст.ст. 6, 8, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір № 23 купівлі-продажу майна
державного підприємства, укладений між Фондом комунального майна Вінницької
області та Вінницьким орендним підрядним спеціалізованим ремонтно-будівельним
управлінням № 1 від 3 березня 1994 року в частині купівлі-продажу гуртожитку по
АДРЕСА_1 м.Вінниці.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного
суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя