Справа N 22ц 81 - 2008 року           Головуючий у 1 інстанції
- 12.                         Доповідач в
апеляційної інстанції Лисенко
УХВАЛА

іменем України.

21 січня 2008 року.                                                                            м.  Миколаїв.

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кутової
Т.З. та Данилової О.О.,

із секретарем
судового засідання Негрун І.О.,

з участю :

позивача ОСОБА_1,

його
представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

відповідачки
ОСОБА_4,

її представника
ОСОБА_5 ,

відповідачів
ОСОБА_6 та ОСОБА_7,  у відкритому
судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 переглянула рішення місцевого
Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2007 року,  ухваленого у цивільній справі за його ж позовом
до ОСОБА_4,  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про
визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним.

Заслухавши
доповідь судці,  пояснення осіб,  які беруть участь у справі і з'явилися у дане
судове засідання,  перевіривши у межах
оскарження обставини та докази,  якими
сторони їх стверджували ,
-

установила:

31 серпня 2007 року ОСОБА_1
пред'явив зазначений позов.

Його
обґрунтовував тим,  що у жовтні 2004 року за власний
кошт придбав у приватну власність будинок АДРЕСА_1,  який до того належав подружжю Андрощуків.

У
зв'язку з тим,  що на той час він
перебував у шлюбі з ОСОБА_8 й не бажав,
щоб набутий ним будинок став їх спільною власністю,  покупцем у договорі вказав ОСОБА_4,  якій беззастережно довіряв.

Коли ж у
червні 2007 року
розлучився й забажав переоформити будинок на себе,  то здійснити цього не зміг,  оскільки відповідачка відмовилася провести
відчуження житла на його користь.

Посилаючись
на введення його відповідачкою в оману при укладені оспорюваного договору щодо
подальшої правової долі набутого житла,
просив позов задовольнити.

ОСОБА_4
позов не визнана,  пояснивши,  що будинок набула за власні кошти.

ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 позов визнали у повному обсязі.

Рішенням
місцевого Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2007 року у позові відмовлено
за його безпідставністю.

ОСОБА_1
оскаржив це рішення в апеляційному порядку,
просив скасувати й ухвалити нове,
яким його позов задовольнити.

2

В
обгрунтування скарги посилався на ігнорування судом наданих ним доказів щодо
дійсних джерел фінансування правочину та неправильне застосування норм
матеріального права.

Апеляційну
скаргу слід відхилити,  оскаржене рішення
суду 1 інстанції
залишити без зміни,  оскільки той
постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи
спір таким чином,  як викладено у
оскарженому рішенні,  місцевий суд
виходив з того,  що за виписаною
позивачем підставою оспорений договір не може бути визнаний недійсним,  оскільки для цього відсутні умови,  передбачені
ст.  230 ЦК України.

Колегія судців
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області
погоджується з такими обставинами та правовідносинами,  висновки суду 1 інстанції щодо них і
результату вирішення справи,  вважає
вірними,  обгрунтованими й законними.

Дійсно,  відповідно до положень  ст.
230 ЦК України,  якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо його природи,  прав та обов'язків сторін,  властивостей і якостей речі,  які значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим призначенням,  такий правочин визнається судом недійсним.

В
матеріалах справи відсутні докази тому,
що будь-яка із сторін по оспорюваному договору,  а ними є тільки відповідачі,  вчинила його під впливом обману.

Ні одна
із сторін цього правочину не вводила другу сторону в оману щодо обставин,  які мають істотне значення,  вони діяли узгоджено,  були взаємно проінформовані стосовно його
природи,  прав та обов'язків сторін,  властивостей і якостей речі,  погоджувалися з ними.

Тому за
зазначеної позивачем підстави договір не міг бути визнаний недійсним.

Оскільки
такого ж,  з таких же мотивів дійшов й
місцевий суд,  то підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

Що ж до
твердження особи,  яка подала апеляційну
скаргу,  про позбавлення її судовим
рішенням права на законно набуте,  то
воно не може бути взяте до уваги,
оскільки не грунтується на належних й допустимих доказах,  а за
ст.  60 ЦПК
України,  надання доказів є обов'язком
сторони,  яка на них посилається як на
підставу своїх вимог.

Більше
того,  оскаржене рішення не позбавляє
позивача можливості пред'явити новий позов про визнання договору
недійсним,  у повному обсязі чи частково,  з інших,
передбачених чинним цивільним законодавством підстав.

Керуючись  ст.
ст.  307-308,  313-315 ЦПК
України,  колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
місцевого Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала
набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двох місяців
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України.