Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
у  попередньому судовому засіданні в м.
Києві 25 лютого           2008 року
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором
позики, процентів за користування грошовими коштами, індексу інфляції,  неустойки та звернення стягнення на
автомобіль за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного
суду м. Маріуполя від 2 серпня
2007 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від  16 жовтня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_3, яка є власником автомобіля
"Мазда-626", 24 березня 2005 року довіреністю  уповноважила ОСОБА_2 з правом передоручення
вчиняти будь-які дії, пов'язані з експлуатацією, користуванням, а також
розпорядженням належним їй автомобілем.
25 березня 2005 року ОСОБА_2 довіреністю уповноважив його
керувати, користуватися, а  також
розпоряджатися від його імені належним ОСОБА_3 автомобілем
"Мазда-626"  без права  передоручення
та передав йому автомобіль.
імені ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_4 договір позики-застави, згідно з яким отримав
від неї у позику грошові кошти у сумі 13 780 грн. з умовою повернути гроші не
пізніше 25 квітня 2005 року. З метою забезпечення позики він передав ОСОБА_4
спірний автомобіль на умовах застави.
Про виконання доручення щодо отримання позики та передачу
в заставу автомобіля він письмово звітував ОСОБА_2, якому передав гроші у сумі
13 780 грн. та екземпляр договору позики-застави, про що ОСОБА_2 написав
розписку. Одночасно він уклав із ОСОБА_2 договір позики на суму 13 780 грн., у
якому обумовив строк повернення коштів, розмір процентів за користування
грошима, неустойки (пені) та передбачив стягнення 3 відсотків річних, індексу
інфляції та відшкодування збитків.
ОСОБА_4 автомобіль "Мазда-326", отриманий у
заставу, залишила на зберігання на платній стоянці товариства з обмеженою
відповідальністю "Афганець". Цей автомобіль зі стоянки без відома
ОСОБА_4 був  вилучений ОСОБА_2
Після сплину строку на погашення боргу за договором              позики ОСОБА_2 свої зобов'язання
не виконав, грошей чи автомобіль не повернув.
У вересні 2006 року він вимушений був  виконати зобов'язання перед ОСОБА_4, у
зв'язку з чим він повернув їй гроші за договором позики із урахуванням
процентів і неустойки у сумі 102 316 грн., про що надав розписку.
Після закінчення строку виконання договору ОСОБА_2
повернув йому 1 000 грн. для погашення частини неустойки.
ОСОБА_4 із позовними вимогами про повернення їй грошей чи
автомобіля до суду не зверталася.
Вважає, що з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинно бути
стягнуто солідарно на його користь суму позики 13 780 грн.,  проценти за користування грошовими коштами за
договором позики в сумі 30 939 грн., неустойку у розмірі 7 600 грн., а всього,
з урахуванням 1 000 грн., які йому повернув ОСОБА_2 раніше, 101 316 грн. Просив
зобов'язати відповідачів, товариство з обмеженою відповідальністю
"Афганець" та ОСОБА_4 повернути йому суму боргу на автомобіль для
відповідального зберігання, стягнення боргу звернути на цей автомобіль.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 відмовився від позовних
вимог до товариства з обмеженою відповідальністю "Афганець" і  ОСОБА_4 про витребування у них автомобіля,
оскільки цей автомобіль не знаходиться у їх розпорядженні, а також збільшив
розмір позовних вимог з урахуванням індексу інфляції, просив стягнути з ОСОБА_2
і ОСОБА_3 солідарно на його користь суму позики 13 780 грн.,  проценти за користування грошовими коштами за
договором позики в сумі 48 781 грн., пеню в розмірі 93 290 грн., індекс
інфляції в розмірі 2 673 грн., а всього
158 534 грн. й звернути стягнення боргу на автомобіль, який знаходиться
Рішенням Іллічівського районного
суду м. Маріуполя від 2 серпня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 16 жовтня 2007 року, позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 13
780 грн., проценти за користування грошовими коштами у сумі 48 781 грн., індекс
інфляції в сумі 2 673 грн.,  неустойку в
розмірі           10 000 грн., а всього
75 234 грн. та на користь держави судові витрати. У задоволенні решти позовних
вимог  відмовлено.

У обгрунтування касаційної скарги
ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків судів обставинам
справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм
процесуального права  та ставить питання
про зміну рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти
позовних вимог.

Колегія суддів
дійшла висновку про те, що підстави для
скасування  судових рішень   відсутні.

Відповідно до ч.
1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду  справи  в
касаційному   порядку   суд перевіряє  в
межах  касаційної  скарги
правильність застосування судом першої
або  апеляційної  інстанції
норм  матеріального  чи процесуального  права
і  не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
чи відкинуті   ним,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
порушення або неправильне застосування норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від
2 серпня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від  16 жовтня 2007 року відхилити і залишити вказані судові рішення
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Левченко Є.Ф.

Сенін Ю.Л.