Справа № 2-202/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого  2008 р.
Каланчацький районний суд

Херсонської області

в складі  головуючого судді
Прудкої Л.Г.

при секретарі
Шаховій О.В.

розглянувши у попередньому  судовому засіданні в смт. Каланчак  цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору дійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій
просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за
реєстраційним №  3724 від 24 травня 2000
року, укладеного Херсонською товарною біржею „Альтер-Его” між
виробничо-комерційною фірмою „Віадук” і ОСОБА_1,  та визнати за ним право  приватної власності на вказане нерухоме
майно.

Мотивуючи
свої вимоги, позивач вказує, що  на
підставі договору від 24.05.2000 року, який зареєстрований в журналі біржових
угод за № 3724 Херсонською товарною біржею „Альтер-Его”, він купив, а
відповідачка на підставі довіреності № 1 від 17.05.2000 року, наданої їй
виробничо-комерційною фірмою „Віадук”, продала йому забудову центру комунальних
послуг площею  560,2 кв.м., який
знаходиться АДРЕСА_1 на земельній площі 0,15 га. Власником цього нерухомого
майна була зазначена фірма  на підставах,
визначених у договорі. Вартість купленого майна становить 5860 грн. Після
укладеного договору позивач отримав
забудову, зареєстрував її у БТІ та виготовив  технічну документацію.

З моменту
укладення договору сторони  виконали всі
його умови, ОСОБА_1 сьогодні
володіє  та користується цим
майном. Однак позивач  не в змозі
розпорядитися  своїм нерухомим  майном, оскільки сторонами при  укладенні договору не була дотримана
нотаріальна форма посвідчення. Виправити
помилку та оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна в порядку,
визначеному цивільним законодавством, не має можливості, оскільки відповідачка
діяла на підставі  довіреності, термін
якої сплинув, крім того власника майна як юридичну особу ліквідовано.

Відповідачка
позов визнає.

Виходячи з
наведеного, суд вважає, що рішення  у
справі  можливо постановити при
проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно  до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в  порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за
наявності для  того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом
встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачкою відбулася угода
купівлі-продажу, згідно якої відповідачка на підставі довіреності передала
позивачеві забудову центру комунальних послуг, а позивач сплатив останній  обумовлену суму грошей. Угода купівлі-продажу
не посвідчувалася нотаріально, оскільки сторони не знали про вимогу законодавства
щодо нотаріального посвідчення угод  з
нерухомістю.

Позивач як
власник вказаного нерухомого майна має намір розпорядитися ним, однак зробити
цього не має можливості з тих причин, що державна нотаріальна  контора не визнає  за ним права приватної  власності на це майно.

Відповідно до ст. 224 ЦК /в редакції 1963 року/  за договором
купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно
у  власність покупцю, а покупець приймає
або зобов'язується  прийняти майно та
сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Згідно ст. 47
ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних  умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне  або часткове
виконання договору, але одна із сторін ухилилась від  його нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Суд вважає,
що  в даному випадку відбулася  угода купівлі-продажу,  забудову центру комунальних послуг передано
відповідачкою позивачу, який  повністю
розрахувався за нього. Претензій матеріального характеру у відповідачки до
позивача  не має.

Крім того,
суд вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу дійсно було допущено
порушення цивільного законодавства, однак
незаконність набуття позивачем в такий спосіб цього нерухомого майна
ніким  не оспорювалось і не встановлена у
судовому порядку, що у відповідності до ч. 2
ст. 328 ЦК України є підставою для набуття ним права власності на
забудову центру комунальних послуг.

Таким чином, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 224, 47 ЦК України /в редакції 1963 р./,
ст.ст. 130, 174 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов  ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати
дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстраційним № 3724 від 24
травня 2000 року, укладеного Херсонською товарною біржею „Альтер-Его” між
виробничо-комерційною фірмою „Віадук” і ОСОБА_1.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на забудову колишнього центру  комунальних послуг, розташованої АДРЕСА_1.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до 28 лютого 2008 року через суд
першої інстанції шляхом подачі  в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви  про апеляційне оскарження та поданням після
цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Суддя: