Справа № 22-ц-743                                              Головуючий
30                                                                                          Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008
року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі: головуючого -
Лащенка В.Д. суддів -
Корзаченко І.Ф.,  Червінко К.С.  при секретарі - Шешко О.Б.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2007
року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні будинком,  виселення,

встановила:

У липні 2007 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення. Свої вимоги мотивувала
тим,  що вона є власником 12 частини
АДРЕСА_1. Співвласником іншої частини будинку є її брат,  ОСОБА_3,
який померІНФОРМАЦІЯ_1. Прибувши до будинку вона виявила,  що в будинок самовільно вселилася
ОСОБА_1,  яку просила виселити без
надання іншого жилого приміщення.

У
вересні 2007 року
ОСОБА_2 доповнила позовні вимоги вимогами про усунення перешкод у користуванні
будинком,  вказуючи на те,  що відповідачка перешкоджає їй користуватися
будинком,  тому просила вселити її до
спірного будинку.

Рішенням
Ірпінського міського суду від 23
листопада 2007 року позов
задоволено,  ОСОБА_1 зобов'язано не
чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні 12 частиною АДРЕСА_1 та ухвалено
вселити ОСОБА_2 в будинок. Постановлено виселити ОСОБА_1 з АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,  посилаючись на неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом
встановлено,  що ОСОБА_2 відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за заповітом,
належить 12 частина АДРЕСА_1. Інша частина будинку відповідно до
рішення Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2006 року належала
брату позивачки,  ОСОБА_3,  якийІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті брата
позивачка виявила,  що в будинку проживає
ОСОБА_1,  відповідачка по справі. На
вселення відповідачки в спірний будинок позивачка згоди не давала,  тому таке вселення суд вважав самовільним і
виселив ОСОБА_1 з будинку.

З
висновком суду про необхідність виселення відповідачки колегія суддів не може
погодитися,  оскільки такий висновок не
ґрунтується на вимогах закону та не відповідає встановленим обставинам справи.

З
матеріалів справи вбачається,  що ОСОБА_3
10 вересня 2005 року уклав шлюб
з ОСОБА_1,  про що свідчить свідоцтво про
шлюб (а.с.  16). Відповідно до заповіту
від 15 травня 2007 року ОСОБА_3 все своє майно заповів ОСОБА_1 (а.с.  15).
Позивачка     не заперечувала в
судовому засіданні того,   що  відповідачка вселилася  і

2

проживала з її
братом,  ОСОБА_3,  а після його смерті звернулася в
установленому порядку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини
відповідно до заповіту.

За таких
обставин відсутні підстави вважати,  що
відповідачка самовільно вселилася до спірного будинку. Відповідно до вимог
ч.3  ст.
1268 ЦК України
спадкоємець,  який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,  вважається таким,  що прийняв спадщину. З урахуванням
зазначеного відсутні підстави для виселення відповідачки з будинку,  на 1/2 частину якого відкрилася спадщина.

Рішення
суду в цій частині необхідно скасувати і ухвалити нове рішення,  яким в позові про виселення відмовити.

Судом
також встановлено,  що позивачка не має
вільного доступу до будинку,
співвласником якого вона є. З приводу користування будинком між
сторонами не досягнуто згоди.

Відповідно
до вимог ч.3  ст.  358 ЦК України кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна
в натурі,  яка відповідає його частці у
праві спільної часткової власності. Згідно  ст. . 391 ЦК України
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження майном.

За таких
обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні і
вселення до будинку,  співвласником якого
є позивачка. Рішення суду в цій частині відповідає вимогам матеріального закону
та обставинам справи.

Керуючись  ст.
ст.  307,
308 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 23 листопада 2007
року в частині виселення ОСОБА_2 скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення.

ОСОБА_2
відмовити в позові до ОСОБА_1 про виселення.

В іншій частині
рішення залишити без зміни.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.