Справа № 22Ц - 4200/2007 р.
Головуючий  у 1-й інстанції
Доповідач в 2-й інстанції Поліщук М.А.
У Х В А Л А

Іменем           України

12 лютого 2008 року                       Колегія суддів судової
палати в цивільних справах  апеляційного
суду Київської області  в складі:

головуючого - судді Мережко М.В.

суддів  - Поліщука М.А., Оношко Г.М.

при
секретарі -  Кобець І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Києві  справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1
на  рішення  Володарського районного суду Київської
області  від

10 листопада  2004
року у справі за позовом  ОСОБА_1  до приватно-орендного підприємства «Вперед»
про стягнення розрахункових коштів, компенсації за вимушений прогул,   відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді
справи, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У
вересні 2004року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, просив стягнути з  приватно-орендного підприємства
«Вперед»   невиплачену заробітну плату за
грудень 2003року та січень 2004року в сумі 560 грн., компенсацію за
невикористані відпустки за 2001-2003роки в сумі
840грн.,  компенсацію за затримку
проведення розрахунку і видачі трудової книжки в сумі 2240грн., моральну шкоду
в розмірі 10 000грн.

В
судовому засіданні позовні вимоги уточнив, просив стягнути з ПОП «Вперед»  на свою
користь компенсацію за невикористані відпустки за 2001-2003роки в
сумі  840грн., компенсацію за затримку
проведення розрахунку і видачі трудової книжки в сумі 2500грн., моральну шкоду
в розмірі 10 000грн.

Позовні
вимоги обґрунтовував тим, що після
звільнення  його з роботи
3.02.2004року  відповідач  в
порушення вимог  трудового
законодавства  в установлені законом
строки не провів із ним розрахунок, не видав трудову книжку. За період
перебування в трудових відносинах із відповідачем, він не користувався відпустками,
тому має право на отримання грошової компенсації. Заподіяння моральної шкоди
мотивував тим, що внаслідок незаконних дій відповідача по несвоєчасному  розрахунку та видачі трудової книжки, був
порушений звичний спосіб життя, він втратив
постійну роботу та стабільний заробіток, що привело до погіршення
стосунків в родині, моральних переживань.

Рішенням
Володарського районного суду Київської області
від 10 листопада  2004 року позов
задоволено частково. Стягнуто з приватно-орендного підприємства «Вперед» на
користь ОСОБА_1    10грн. заборгованості
із заробітної плати, 350грн. компенсації за затримку проведення розрахунку,
250грн. моральної шкоди.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд, посилаючись на
порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна  скарга підлягає   відхиленню
із наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно  з
законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами,  які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення позову, суд виходив із того, що на час
вирішення спору заборгованість із заробітної плати перед позивачем становить
10грн., розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні
визначено  з урахуванням спірної
суми   на яку мав право позивач,  істотності цієї частки порівняно із середнім
заробітком   та інших обставин
справи.

Колегія
суддів  погоджується із  вказаними висновками суду, оскільки  вони
обґрунтовані,  відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до
ст.116 КЗПП України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,
провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то
зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після
пред'явлення  звільненим працівником
вимоги про розрахунок.

Згідно ч.2
ст.117 КЗПП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові
сум  власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить
рішення по суті спору.

Суд  встановив,
що   сторони перебували в трудових
правовідносинах до 2.02.2004року, коли адміністрація відповідача наказом№8-к
звільнила  ОСОБА_1 з посади завідуючого
ферми  за ст.40 п.4 КЗПП України.

В день
звільнення позивач не працював. Відповідач розрахунок  в день звільнення не провів, трудову книжку
не видав.

З пояснень
позивача в судовому засіданні (а.с.33-34) вбачається, що з 10.02.2004року він
змінив місце проживання  і  виїхав у м.Володарк, а   про зміну місця  проживання
відповідача не повідомив.

В серпні
2004року ОСОБА_1 отримав у касі  ПОП
«Вперед»  частину розрахунку  105грн.

16.09.2004року
відповідач грошовим переказом переказав позивачу частину розрахунку в сумі
208грн.098коп. і залишок заборгованості із заробітної плати на  час вирішення спору становить 10 грн.

З врахуванням
вказаних обставин справи суд обґрунтовано прийшов до висновку, що
заборгованість із заробітної плати становить
10грн., що  з вини відповідача
розрахунок при звільненні не проведено в строки, визначені ст.116 КЗПП України,
а  днем фактичного проведення  розрахунку
є  день  поштового переказ у заробітної плати
позивачу  від 16.09.2004року.

Відповідно до
роз'яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той
мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї
частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Визначаючи
розмір компенсації за затримку проведення розрахунку при звільненні в сумі  350грн., суд обґрунтовано  виходив із положень ч.2 ст.117 КЗПП України,
роз'яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
і врахував, що спір про стягнення
належних звільненому працівнику сум вирішено на користь  позивача частково, що заборгованість із
заробітної плати  на час вирішення спору
становить 10грн.,  що підприємство
вживало заходів для проведення розрахунку із позивачем.

Колегія суддів
також враховує, що позивач, змінивши місце проживання після звільнення з роботи
та не повідомивши про це відповідача, сприяв
несвоєчасному проведенню розрахунку із ним відповідача.

Правильними є
висновки суду про відмову у задоволенні позову про стягнення  грошової компенсації за невикористані
відпустки за 2001-2003роки в сумі
840грн., оскільки відповідач  в
установленому законом порядку довів, що
компенсація за відпустки за вказаний період  ОСОБА_1 була включена у розрахунок при
звільненні та  виплачена, що
підтверджується довідками ПОП «Вперед» (а.с.21, 86)  квитанцією про направлення поштового
переказу  позивачу в сумі 208,08грн.
(а.с.13).

Визначення  судом моральної  шкоди
в сумі 250грн. відповідає обставинам справи, вимогам ст.237-1 КЗПП
України. Суд  прийшов до законного і
обґрунтованого висновку, що  заявлена
позивачем моральна шкода в сумі 10 000грн. є надмірною, не відповідає глибині
моральних страждань.

Рішення суду
ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги про порушення  судом
норм матеріального і процесуального права є
необґрунтованими  і  не спростовують висновків суду.

Керуючись
ст.ст.303,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1  - відхилити.

Рішення Володарського районного суду
Київської області  від 10 листопада  2004 року
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання  нею законної сили.

Головуючий

Судді