АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2008 року                                                                       м.
Хмельницький

Колегія  суддів
судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду Хмельницької області

в складі : головуючої -
судді Ніколової Б.Ю.,

суддів : Заїки В.М., Ніколаєвої В.М.

при секретарі Арзянцевій А.А.

з
участю: відповідачів ОСОБА_1,ОСОБА_2,

їх представника ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4, його представника та

представника позивачів ОСОБА_7

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц- 326 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1та ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду від 23
листопада 2007 року цивільної справи за позовомОСОБА_5, ОСОБА_6до ОСОБА_1та
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, Понінківське житлово-комунальне підприємство, про
визнання незаконними прописки та реєстрації, зняття з реєстрації, визнання
втратившими право на жиле приміщення, та зустрічним позовом ОСОБА_1та ОСОБА_2
до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, відкритого акціонерного товариства „Понінківський
картонно-паперовий комбінат”, Понінківського житлово-комунального підприємства,
третя особа ОСОБА_5, про визнання частково недійсними розпорядження директора
бувшого Понінківського КПК про приватизацію квартири, свідоцтва про право
власності на житло.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачів, їх
представника, третьої особи ОСОБА_4, його представника та представника
позивачів, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної
скарги,  колегія суддів

в с т а н о
в и л а :

В вересні 2007 рокуОСОБА_5 та ОСОБА_6звернулися до суду з
позовом доОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання незаконними прописки та реєстрації в
квартиріАДРЕСА_1зняття з реєстрації, визнання їх такими, що втратили право на
зазначене жиле приміщення. В обґрунтування своїх вимог вказували, що в 1971
році вказану квартиру було надано сім'ї ОСОБА_9 на склад з чотирьох осіб:
подружжя ОСОБА_9 та їх дітейОСОБА_4та ОСОБА_6. В 1983 році ОСОБА_4 одружився з
відповідачкоюОСОБА_2, в цьому ж році у них народився син ОСОБА_1. Вони
поселилися у спірній квартирі. В вересні 1991 року ОСОБА_2припинила шлюбні
відносини з ОСОБА_4та разом з сином вибула із вказаної квартири,  переїхавши на постійне місце проживання до
своєї матері ОСОБА_10 в будинок поАДРЕСА_223.02.1991 року шлюб між ними
розірвано. В 1993 році ОСОБА_6, її син ОСОБА_8, 1992 року народження, та
ОСОБА_4 здійснили приватизацію квартири АДРЕСА_1 та отримали свідоцтво про
право власності на неї. Однак

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -
Горщар А.Г.                                               Справа № 22ц- 326

Доповідач - Ніколова Б.Ю.                                                                               Категорія № 13

29.05.2001 року в цій квартирі без згоди
її власників було зареєстровано ОСОБА_1, що, на думку позивачів, є незаконним.
З наведених підстав просили задовольнити позов.

Під час розгляду справи позивачі
уточнили свої вимоги та просили визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на
житло та зняти її з реєстрації за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1звернулися до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ВАТ „Понінківський
картонно-паперовий комбінат” та Понінківського житлово-комунального підприємства
про визнання частково недійсним розпорядження директора бувшого Понінківського
КПК від 27.10.1993 року про приватизацію квартири та свідоцтва про право
власності на житло від 30.11.1993 року, визнання співвласником спірної квартири
ОСОБА_1

Рішенням Полонського районного суду від 23 листопада 2007 року позовОСОБА_5та ОСОБА_6 задоволено. Постановлено
визнати ОСОБА_2 втратившою право на жиле приміщення, розташоване вАДРЕСА_1
Зобов'язано Полонський РВ УМВС зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_1
із жилого приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1. В зустрічному позовіОСОБА_2,
ОСОБА_1відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
та ОСОБА_1вважають рішення суду незаконним,
просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх вимоги
повністю. Посилаються на неправильне застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним
обставинам. Вказують, що суд дав невірну оцінку зібраним по справі доказам,
безпідставно не застосував до даних правовідносин положення ч.3 ст. 71 ЖК
України та п.21 Положення „Про порядок передачі квартир (будинків) у власність
громадян”.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Задовольняючи вимогиОСОБА_5та ОСОБА_6, суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_2 після
розірвання шлюбу в 1990 році з разом з неповнолітнім сином ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження вибула на інше постійне місце проживання до своїх
батьків, створивши згодом нову сім'ю, після чого перейшла проживати в іншу
квартиру, визначивши за взаємною згодою з ОСОБА_4 місце проживання
неповнолітнього сина ОСОБА_1 у будинку його баби ОСОБА_10Тому суд дійшов
висновку, що відповідачі відповідно до вимог ст. 107 ЖК України втратили право
на користування спірною квартирою - ОСОБА_2 з часу вибуття, а ОСОБА_1- з часу
визначення його батьками місця проживання в будинку його баби. Також суд дійшов
висновку, що оскільки ОСОБА_2 залишилась бути прописаною в згаданій квартирі,
не маючи права на користування нею, її слід зняти з реєстраційного обліку за
заначеною в реєстрації адресою.

Виходячи з того, що ОСОБА_2
разом з неповнолітнім сином ОСОБА_1на момент приватизації спірної квартири в
1993 році в ній не проживали, суд дійшов висновку про правомірність такої
приватизації і, відповідно, безпідставність зустрічного позовуОСОБА_2 та
ОСОБА_1

Проте з такими висновками
суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.
311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути
усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів
справи, однією з позовних вимог позивачів було визнання відповідачівОСОБА_2 та
ОСОБА_1 на підставі ст. 71 ЖК України такими, що втратили право користування
спірною квартироюАДРЕСА_1.

Під час розгляду справи
позивачі не змінювали позовних вимог в цій частині, проте суд безпідставно в
ухваленому ним рішенні замість ст. 71 ЖК України послався на ст. 107 цього ж
Кодексу, не дослідивши повно і правильно обставини, які є підставою для
задоволення позову згідно положень останньої, зокрема не перевірив причини
вибуття відповідачів з зазначеної квартири.

Відповідно до вимог чинного
законодавства, суд може визнати за правилами ст. 107 ЖК України такими, що
втратили право користування жилим приміщенням, наймача або члена

його сім'ї, якщо встановить, що вони вибули на постійне
проживання в інше місце, виходячи з фактичних даних, котрі свідчать про обрання
стороною іншого постійного місця проживання.

Вирішуючи даний спір, суд не
з'ясував причини, за яких відповідачка ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином
ОСОБА_1в 1990 році залишила спірну квартиру і вибула на інше місце проживання.

Між тим, із змісту
зустрічної позовної заявиОСОБА_2 та її пояснень в судовому засіданні
вбачається, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 вона та син ОСОБА_1були
прописані за згодою наймача та членів його сім'ї у спірній квартирі, набули
статус членів сім'ї наймача і проживали разом до 1990 року, після чого їй було
створено неможливі умови для спільного проживання, її ображали і погрожували, у
зв'язку з чим вона змушена була перейти проживати в будинок своєї матері за
адресоюАДРЕСА_3, де постійного місця проживання у неї не було. А тому після
вступу у фактичні шлюбні відносини з іншим чоловіком в 1992 році, вони
проживали в квартирі за договором піднайму, визначивши місце проживання сина
ОСОБА_1а за погодженням з його батьком ОСОБА_4 в будинку бабки ОСОБА_10

Ці пояснення судом при
вирішенні даного спору не були належним чином перевірені та досліджені, хоча
вони мають значення для правильного вирішення спору.

Наведене свідчить що суд,
застосувавши до спірних правовідносин сторін положення ст. 107 ЖК України,
фактично розглянув не всі вимоги позивачів, які просили визнати відповідачів такими,
що втратили право користування спірним жилим приміщенням з підстав,
передбачених ст. 71 ЖК України, і ці недоліки не можуть бути усунені ухваленням
додаткового рішення судом першої інстанції. Тому відповідно до п.5 ч.1 ст. 311
ЦПК України ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з передачею справи на
новий розгляд.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позовуОСОБА_2 та ОСОБА_1, суд виходив з того, що оскільки
відповідачі на час приватизації квартири в жовтні 1993 року в ній не проживали,
тому за ними не зберігалося право на житло і вони не мали права на його
приватизацію.

Проте, такі висновки суду
зроблені всупереч ч.3 ст.71, ст. 72 ЖК України, ч.2 ст.8 Закону України „Про
приватизацію державного житлового фонду” та п.5 Положення про порядок передачі
квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного
комітету України з житлово-комунального господарства від 15.09.1992 року.

Згідно матеріалів справи,
неповнолітній син ОСОБА_4 таОСОБА_2 ОСОБА_1за згодою батьків був поміщений в
1990 році на виховання баби ОСОБА_10, залишаючись прописаним у спірній
квартирі. В останній також була прописана на час приватизації і ОСОБА_2

При вирішенні даного спору
суд не звернув увагу, що ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_1на час
приватизації зазначеного жилого приміщення відповідно до вимог ст. 72 ЖК
України не були визнані такими, що втратили право на користування ним, позивачі
з таким позовом до суду не зверталися. А тому не можна погодитись з висновком
суду про правомірність передачі в спільну сумісну власність ОСОБА_8, ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 спірної квартири відповідно до розпорядження директора Понінківського
КПК №190 від 27.10.1993 року та видачі на неї свідоцтва про право власності.

При новому розгляді справи
суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати
та перевірити усі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та ухвалити законне та обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду від
23 листопада 2007 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд
до суду першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців
з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Копія вірна: суддя апеляційного суду                                Б.Ю.Ніколова