Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

14 лютого 2008 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Григоренка
М.П.

з участю секретаря
судового засідання Колесової Л.В.

позивачки
та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого
науково-виробничого підприємства »Чорнобильський радіоекологічний центр» на
рішення Рівненського міського суду від 26 листопада 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого науково-виробничого підприємства
»Чорнобильський радіоекологічний центр» про поновлення на роботі та стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 26 листопада 2007 року позов
ОСОБА_1. до Державного спеціалізованого науково-виробничого підприємства
»Чорнобильський радіоекологічний центр» про поновлення на роботі та стягнення
6668,25 грн. заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на
порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, вважаючи
висновки суду про звільнення позивачки без дотримання її переважного права  на залишення на роботі та в період її
непрацездатності необгрунтованими, просить апеляційний суд його скасувати й
ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення частковій зміні з ухваленням у
справі апеляційним судом нового рішення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка, яка
працювала у відповідача прибиральником виробничих приміщень, була звільнена з
роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв*язку із скороченням штату працівників
наказом № 105 від 25.04.2007 р. з 30 квітня 2007 року.

Наказом відповідача № 144 від 30.05.2007 р. дату її
звільнення з роботи було «перенесено» з 30 квітня на 3 травня 2007 року, після
чого позивачці була передана трудова книжка та копія наказу про звільнення.

Проте як вбачається з листків непрацездатності на а. с.
126, позивачка з 25 по 29 квітня та з 30 квітня по 3 травня 2007 року
знаходилася на лікарняному.

Таким чином, звільнивши позивачку з роботи спершу з 30
квітня, а пізніше з 3 травня 2007 року (однак обидва рази в період її непрацездатності)
відповідач тим самим допустив порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України,
відповідно до якої звільнення працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у
відпустці, не допускається.

З урахуванням цієї обставини місцевий суд, на переконання
апеляційного суду, цілком обґрунтовано визнав звільнення позивачки з роботи
незаконним, поновив її на роботі та стягнув заробіток за час вимушеного
прогулу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції про недотримання відповідачем переважного права позивачки на
залишення на роботі не відповідає матеріалам справи, оскільки, на думку судової
колегії, доводи відповідача про нижчу продуктивність праці ОСОБА_1. у
порівнянні з іншими прибиральниками виробничих приміщень унаслідок її похилого
віку є слушними і заслуговують на увагу.

Через це зазначений висновок місцевого суду із
мотивувальної частини ухваленого рішення підлягає виключенню.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами
апелянта про необхідність зменшення суми заробітку, який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачки за час вимушеного прогулу, з 6668,25 до
6503,95 грн.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на свій наказ №
277 від 1 листопада 2007 року, яким ним у черговий раз була «перенесена» дата
звільнення позивачки уже з 3 на 4 травня 2007 року, не заслуговують на увагу,
оскільки такий наказ відповідачем був виданий в одноособовому порядку у період
вирішення спору сторін у суді та вже після видачі позивачці на руки трудової
книжки. Більше того, в суді першої інстанції відповідач на нього взагалі не
покликався, про що свідчать матеріали справи та його виступ у судових дебатах,
який викладений ним у письмовій формі та приєднаний до справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 40, 232, 235 КЗпП України,
ст.ст. 10, 60, 303, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого науково-виробничого
підприємства »Чорнобильський радіоекологічний центр» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 26 листопада 2007
року частково змінити. Виключити з його мотивувальної частини висновок суду
першої інстанції про недотримання відповідачем переважного права позивачки на
залишення на роботі. Суму заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на
користь позивачки ОСОБА_1 за час її вимушеного прогулу, зменшити з 6668,25 до
6503,95 (шести тисяч п*ятисот трьох) грн.

У решті рішення місцевого суду залишити без зміни, а
подану апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення  і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: