ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“12” грудня 2008 року
Ялтинський міський суд Автономної
головуючого, судді
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення неустойки від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення,
ОСОБА_1 звернулась до
Ялтинського міського суду АРК із зазначеною позовною
заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд :
-              Стягнути з ОСОБА_2 на її користь в
порядку відповідальності за прострочення сплати аліментів суму неустойки в
розмірі 11 542 гривні 42 копійки.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до
рішення Богунського районного суду м. Житомира від 3 листопада 2003 року з
ОСОБА_2 на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в
розмірі ј частки усіх видів заробітку щомісяця. Незважаючи на це, за ОСОБА_2
станом на 1 травня 2008 року існує заборгованість в розмірі 6272 гривні 62
копійки, і за період з 1 травня 2008 року по 1 листопада 2008 року він повинен
сплатити суму неустойки в розмірі 11 542 гривні 32 копійки.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, згідно надісланої заяви просила
суд вирішити справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позову, наполягаючи на тому, що
прострочення сплати аліментів сталося не з його вини, адже сума боргу по аліментах
виникла саме за той період часу, коли не був працевлаштований і не мав
постійних доходів.

Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.

Вислухавши пояснення відповідача, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовної заяви з таких підстав.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомиру від 3 листопада 2003 року
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в розмірі ј частки усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з 31 липня 2003 року і до повноліття  дитини.

Як вбачається з довідки Державної виконавчої служби у м. Ялта від 2 червня
2008 року, заборгованість по аліментам станом на 1 травня 2008 року складає
загальну суму 6272 гривні 62 копійки.

ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь в порядку
відповідальності за прострочення сплати аліментів суму неустойки в розмірі 11 542 гривні 42 копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, якою встановлена відповідальність за
прострочення сплати аліментів, одержувач аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за
кожен день прострочення при виникненні заборгованості саме з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 не був
працевлаштований з 26 травня 2001 року
по 1 липня 2008 року і не мав за цей період часу постійних доходів, має
на утриманні іншу малолітню дитину ОСОБА_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_2),
разом з цим, за наявності коштів переказував їх ОСОБА_1 в рахунок сплати
аліментів за 2006 - 2008 рр., суд вважає, що прострочення сплати аліментів
сталося не з вини ОСОБА_2, який вжив усіх заходів щодо належного виконання
зобов'язання, а відповідно немає підстав і для його відповідальності за ст. 196
СК України.

Відсутність постійних доходів і працевлаштування в жодному разі не можуть
розглядатися як прояви вини у формі умислу або необережності, навпаки  вказують на те, що ОСОБА_2 не мав можливості
сплачувати аліменти за певний період часу.

Тлумачення ст. 196 СК України щодо відповідальності платника аліментів
виключно за наявності його вини не звужує змісту прав неповнолітніх дітей,
визначених у ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» і ст. 180 СК України,
оскільки це не скасовує обов'язку платника аліментів з їх оплати. Разом з
цим  безпідставне покладення на платника
аліментів відповідальності є за своїм змістом кабальним, а виконання основного
зобов'язання з утримання неповнолітніх дітей в такому разі уявляється неможливим.

Таким чином, розглянувши цивільну справу в присутності відповідача, повно
та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх  доказами, суд дійшов висновку, що позовна
заява задоволенню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат вирішується
відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. 196 СК
України,  ст. ст. 1, 3 - 8, 10, 11, 15,
60, 61, 158, 179, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів за кожен день
прострочення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в
десятиденний  строк з наступного дня
після його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК
України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст.
ст. 223, 294 ЦПК України.

СУДДЯ -