Справа|річ| НОМЕР_2 - 621/2008 р.
РІШЕННЯ

|розв'язання,вирішення,розв'

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19
листопада 2008 р. Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі:

головуючого -                ВИННИЧЕНКО П.П.
при секретарі -               ОЛІЙНІК
Т.А.

за участю адвокатів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши|розгледівши|
у відкритому|відчиненому|
судовому засіданні в місті Ізюмі|ізюмі|
справу за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальних збитків та стягнення моральної шкоди,

|помешканням|

УСТАНОВИВ:

Позивач -
фізична особа підприємець ОСОБА_3 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду з
позовом про стягнення з відповідача 12271, 14 грн. у відшкодування матеріальної
шкоди, та 17000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На підтвердження
своїх вимог позивач вказав наступне:

Починаючи з 1996
року, позивач, як приватний підприємець, здійснює торгівлю продовольчою групою
товарів в торгівельному кіоску по АДРЕСА_1. Право на господарську діяльність в
даному місці підтверджено розпорядженням секретаря міської ради від 25 січня
2001 р. НОМЕР_1, дозволом на розміщення об'єкту торгівлі від 11 січня 2007 р.
та договором на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах
оренди) від 23 січня 2001 р. НОМЕР_3, що викладено в новій редакції згідно договору
НОМЕР_2 від 14 березня 2006 р., посвідченим приватним нотаріусом Ізюмського
міського нотаріального округу Харківської області.

20
жовтня 2007 року позивачем було розпочато демонтаж старого торгового кіоску з
метою встановлення на цьому ж місці іншого.

22
жовтня 2007 року, як стверджує відповідач, він повинен був встановлювати новий
торговельний кіоск згідно отриманого дозволу на розміщення малої архітектурної
форми від 22 жовтня 2007 р. НОМЕР_27 начальника інспекції ДАБК у м. Ізюм.
Однак, в той час, коли старий кіоск було знято, а новий ще не встановлено,
відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем ІНФОРМАЦІЯ_1  д/н НОМЕР_4, заїхав на пішохідну частину
вулиці Соборної та зупинився на земельній ділянці, що використовується
позивачем на праві оренди, та де повинен був монтуватися новий кіоск. Даний
транспортний засіб знаходився на вказаній земельній ділянці до 14 грудня 2007
р., що перешкоджало впровадженню позивачем підприємницької діяльності, а саме
розміщенню торговельного кіоску та здійсненню реалізації продовольчої групи
товарів. Крім того, протиправними діями відповідача, порушено право
землекористування, гарантоване ст. 95 Земельного кодексу України. Постановою
Ізюмського міськрайонного суду від 23 листопада2007 р., ОСОБА_4 визнано винним
у порушенні правил дорожнього руху та застосовано адміністративне стягнення у
вигляді попередження за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Отже, в результаті порушення
відповідачем ОСОБА_4правил дорожнього руху та здійснення незаконної стоянки
транспортного засобу на земельній ділянці, яка використовується позивачем для
експлуатації та обслуговування торгового кіоску, було завдано збитків, як
пояснив позивач. На підставі ст.ст.22, 23 Цивільного кодексу України просив суд
стягнути з відповідача на користь позивача - 12271, 14 грн., розміру
матеріальної шкоди, та 17000 грн. - моральної шкоди.

Відповідач та
представник відповідачаОСОБА_2, за довіреністю, позовні вимоги не визнали, та
просили суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В своїх
поясненнях представник відповідача пояснив, що вимоги позивача незаконні,
оскільки відповідач не має права займати земельну ділянку, на якій розташований
торговий кіоск позивача. Наявний в матеріалах справи договір оренди земельної
ділянки між позивачем та Ізюмською міською радою є нікчемним, тобто
неукладеним.

Згідно вимог
Постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2003 року № 1088 «Про
створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого
майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», закону України
«Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від
01.07.2004 р. зазначений договір оренди земельної ділянки не зареєстровано в
Харківській регіональній філії  ДП «Центр
ДЗК». Тобто позивачем порушені вимоги ст.ст. 125, 126 ЗК України.

В підтвердження
свого доводу відповідач надав до матеріалів справи копію листа вих. НОМЕР_5 від
12.02.2008р. адресований начальнику Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській
області підполковнику міліції ОСОБА_5 за підписом першого заступника начальника
Управління  ОСОБА_6, а також копію
постанови Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області про відмову в
порушенні кримінальної справи. Зміст зазначеної постанови також підтверджує
наведені відповідачем заперечення.

Відповідач
ОСОБА_4 підтримав заперечення свого представника, та просив суд відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши
сторони, вивчивши матеріали справи,  суд
дійшов висновку, що  позовні вимоги
позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом
було встановлено, що між позивачем та Ізюмською міською радою Харківської
області  14 лютого 2006 року було
укладено Договір НОМЕР_2 про внесення змін до договору на право тимчасового
користування землею (в тому числі на умовах оренди), посвідченого приватним
нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області  23 січня 2001 р. за НОМЕР_3.

Стаття 125
Земельного кодексу України передбачає обов'язкову державну реєстрацію договору
оренди землі.

Реєстрація
договору оренди землі передбачена ст. 18 Закону України «Про оренду землі» і є
обов'язковою передумовою для його чинності.

Про необхідність
проведення державної реєстрації зазначено також і в самому договорі нотаріусом.

В матеріалах
справи є копія листа вих. НОМЕР_5 від 12 лютого 2008 р., що адресований
начальнику Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області підполковнику
міліції ОСОБА_5 за підписом першого заступника начальника Управління  ОСОБА_6, а також копія постанови Ізюмського
МВ ГУМВС України в Харківській області про відмову в порушенні кримінальної
справи. Зі змісту листа вбачається, що в лютому місяці 2008 року
Харківоблдержзамінспекцією було здійснено перевірку ФОП ОСОБА_3на предмет
дотримання вимог земельного законодавства. За результатами перевірки було складено
акт  порушення вимог земельного
законодавства, яким було встановлено порушення ст.ст. 125, 126 Земельного
кодексу України, та порядку державної реєстрації договорів оренди землі.
Зазначений акт перевірки було надано відповідачем до матеріалів справи.

Ці докази
підтверджують заперечення відповідача, щодо відсутності встановленого порядку
реєстрації цього договору оренди, і як наслідок визнання його нікчемним.

Пунктом 3 ст.
640 ЦК України встановлений момент укладення договору: «Договiр, який пiдлягає
нотарiальному посвiдченню або державнiй реєстрацiї, є укладеним з моменту його
нотарiального посвiдчення або державної реєстрацiї, а в разi необхiдностi i
нотарiального посвiдчення, i державної реєстрацiї - з моменту державної
реєстрації».

Згідно п. 1 ст.
210 ЦКУ, правочин пiдлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених
законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. 2.
Перелік органів, якi здiйснюють державну реєстрацiю, порядок реєстрацiї, а
також порядок ведення вiдповiдних реєстрiв встановлюються законом.

Згідно п. 2 ст.
215 ЦКУ недiйсним є правочин, якщо його недiйснiсть встановлена законом
(нiкчемний правочин). У цьому разi визнання такого правочину недiйсним судом не
вимагається.

Згідно вимог
Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня.2003 року № 1088 «Про
створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого
майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», закону України
«Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01
лютого 2004 р. зазначений договір оренди земельної ділянки підлягає реєстрації
в Харківській регіональній філії  ДП
«Центр ДЗК».

Тобто, не
відповідає вимогам Постанови КМУ № 1088 існуюча реєстрація договору оренди, що
була здійснена не Харківською регіональною філією  ДП «Центр ДЗК», як уповноваженою установою, а
Ізюмською міською радою Харківської області, яка не має права здійснювати
реєстрацію договорів оренди у розумінні зазначених норм законів.

Згідно п. 4 ст.
216 ЦКУ правовi наслiдки недiйсностi нiкчемного правочину, якi встановленi
законом, не можуть змiнюватися за домовленiстю сторiн.

Відповідно ч. 2
п. 5 ст. 216 ЦКУ суд може застосувати наслiдки недiйсностi нiкчемного правочину
з власної iнiцiативи.

Нiкчемний
правочин або правочин, визнаний судом недiйсним, є недiйсним з моменту його
вчинення (п. 1 ст. 236 ЦКУ).

В абзаці 2 п. 4
ст.4 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 (редакція на  31.05.2007) зазначено, що якщо положенням
цього Кодексу суперечить iншому закону,
застосовуються вiдповiднi положення iншого закону.

Згідно п. 2 ст.
3  Земельного кодексу України
НОМЕР_276-III від 25.10.2001 (редакція на 28.12.2007) земельнi вiдносини, що
виникають при використаннi надр, лiсiв, вод, а також рослинного i тваринного свiту,
атмосферного повiтря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про
надра, лiси, води, рослинний i тваринний свiт, атмосферне повiтря, якщо вони не
суперечать цьому Кодексу.

Норми земельного
законодавства, які є спеціальними, мають пріоритет над нормами іншого -
загального законодавства, зокрема цивільного.

Таким чином,
вимога спеціального - земельного законодавства, щодо реєстрації договору оренди
землі, уповноваженим на те державним органом, є обов'язковою передумовою для
набуття чинності такого договору.

Відсутність
державної реєстрації договору оренди землі, дає підстави вважати, що такий
договір є неукладеними, нікчемними, а відповідно і недійсними з моменту його
вчинення, тобто з 23.01.2006р.

Договір
оренди землі, на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог,
є нікчемним з моменту його укладення. А відповідно до ст. 58, 59 ЦПКУ є
неналежним доказом.

Згідно ч. 1 ст.
60 ЦПКУ кожна сторона зобов'язана довести тi обставини, на якi вона посилається
як на підставу своїх вимог i заперечень, крiм випадкiв, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач,
в порушення ст. 60 ЦПКУ, не довів суду своїх вимог, щодо підстав задоволення
позовних вимог, а тому суд не бере до уваги розрахунок збитків позивача,
оскільки позивачем не доведено законності користування зазначеною земельною
ділянкою.

Керуючись ст.ст.
212-215 ЦПК| України, ст.ст.
1166, 1167, 210, 640 ЦК|
України, ст.ст. 124-126 ЗК України, Законом України «Про оренду землі», суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 в позові
до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та стягнення моральної шкоди
відмовити.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі протягом
10 днів заяви про оскарження, а потім у термін 20 днів - апеляційної скарги
через Ізюмський міськрайонний суд.

Гол-чий: