Справа  № 2-1869/08
М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді
В. М., при секретарі: Демченко О. Г., розглянувши у відкритому
судовому
засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, яка втратила право на користування
приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3,
діє в своїх інтересах та інтересах двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_1,
травня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулася до  суду  з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що  втратила право користування жилим приміщенням
в кв. АДРЕСА_1. В обгрунтування своїх позовних вимог
посилались на те, що відповідачка, поселившись в 1996 році після
шлюбу з ОСОБА_1  в спірній квартирі, яка
праві власності належала бабусі позивачів, з 2004 року, тобто більше ніж
місяців,  в квартирі не проживає,
добровільно залишила квартиру, тому на
ст. ст. 71, 72 ЖК України повинна бути в судовому порядку визнана
яка втратила право на користування житловою площею у вказаній квартирі
знята з реєстрації, оскільки квартира не є спільною сумісною власністю
судовому засіданні позивачі уточнили прізвище відповідача та просили винести
рішення
відносно ОСОБА_3.

В
попередньому судовому засіданні ОСОБА_3, діючи в своїх

інтересах
та інтересах двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулася з зустрічною позовною заявою  до

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про вселення,

в
якій, посилаючись на те, що з 1996 року після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 зі
згоди власника квартири постійно проживає в спірній

квартирі
та з 2000 року була в квартирі зареєстрована. Разом з нею в квартирі

проживали
два їх неповнолітніх сина. В 2004 році шлюб між ними було розірвано.

На
початку травня 2007 року колишній чоловік ОСОБА_1 побив

її
та вигнав з дітьми з квартири, з цього часу вона з дітьми вимушена тимчасово

проживати
в однокімнатній квартирі батьків. Добровільно з квартири не

виселялась,
це вимусив зробити своєю негідною поведінкою її колишній чоловік,

тому
право на проживання в квартирі вона з дітьми не втратила, спірна квартира

-
єдине житло її та дітей, тому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 та

ОСОБА_2
відмовити, а її позов задовольнити, вселивши її з дітьми в

спірну
квартиру та стягнути на її користь судові витрати.

В
попередньому судовому засіданні позивачі позов підтримали, в  судовому

засіданні
представник позивачів також повністю підтримав позовні вимоги

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та, посилаючись на ті самі підстави, просив

суд
їх задовольнити. Зустрічний позов не визнав, посилаючись на те, що

ОСОБА_3
не довела своїх позовних вимог, крім того, спірна квартира їй

не
належить, тому вона не може без згоди власника бути в цій квартирі

зареєстрована
та проживати в ній, тому просив в задоволенні зустрічного позову

відмовити.

В
судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 та

ОСОБА_2
не визнала, зустрічний позов підтримала з викладених в позовній

заяві
підстав, надала матеріали, складені комунальним житлово-експлуатаційним

підприємством
№ 53 на підставі письмових пояснень сусідів про те, що вона з

дітьми
проживала в спірній квартирі до травня 2007 року та вимушена була

виселитися
з квартири в результаті сварки з колишнім чоловіком.

Заслухавши
пояснення сторін, їх представників,
дослідивши матеріали справи,

суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не

підлягають,
а зустрічний позов ОСОБА_3  підлягає
задоволенню з

наступних
підстав.

Судом
встановлено, що 26.04.1996 року Індустріальним відділом ЗАГС м.

Дніпропетровська
був зареєстрований шлюб між мною та ОСОБА_1 (а. с. 28).

Від
спільного життя вони мають двох неповнолітніх дітей:ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 29).

Після
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з дружиною та двома дітьми, як члени

сім'ї
власника квартири вселились та постійно проживали в кв. АДРЕСА_1, яка згідно
договору купівлі-продажу до12

серпня
2005 року  належала  на праві власності ОСОБА_6,

бабусі
позивачів. ОСОБА_3 була в квартирі зареєстрована з 06 січня

2000
року (а. с. 30).

Спірна
квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 38,1 кв.

м,
коридора, кухні, ванної та  туалету,
загальна площа квартири 65,5 кв. м ( а.

с.
8-11).

В
2004 році ОСОБА_1 та їх двоє дітей були зняті з реєстрації в спірній

квартирі
(а. с. 27), але діти продовжували проживати в квартирі разом з матір'ю

до
травня 2007 року. Позивач ОСОБА_1 з 2004 року в квартирі не проживає,

позивач
ОСОБА_2 в спірній квартирі взагалі не проживав .

В
2004 році шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано,

свідоцтво
про розірвання шлюбу було отримано в органах РАГС  08 червня 2005

року
(а.с.7), ОСОБА_3 було присвоєно прізвище ОСОБА_3.

12
серпня 2005 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування,

посвідченого
приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального

округу  Мішекіним В.В. та зареєстрованим в реєстрі за
№ 4128,  подарувала своїм

внукам
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках належну їй квартиру,

реєстрація
права власності за ними в КП “ДМБТІ” проведена 22.09.2005 року (а.

с.
5, 6).

В
травні 2007 року ОСОБА_3 результаті сварки з колишнім чоловіком.

вимушена
була виселитися з спірної квартири разом з дітьми. Зараз вони

тимчасово
проживають  в однокімнатній квартирі її
батьків АДРЕСА_2.

З
наданих комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 53 письмових

матеріалів
видно, що ОСОБА_3  разом з дітьми
проживала в спірній

квартирі
з 1996 року до травня 2007 року (а. с. 46-68), в заяві ОСОБА_7

вказано,
що ОСОБА_3 вимушена була залишити квартиру в травні 2007

року
результаті сварки з чоловіком (а. с. 47).

Вказані
матеріали позивачами не спростовані, доказів на підтвердження своїх

позовних
вимог про те, що ОСОБА_3 разом з дітьми добровільно залишила

спірну
квартиру в 2004 році, позивачі не надали.

Оцінюючи
правові підстави позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та

виходячи
з того, що суд вирішує справу в межах заявлених позових вимог, суд

відзначає,
що положення ст. 71 ЖК України про збереження за особою права на

користування
житловою площею в квартирі на протязі шести місяців регулюють

правовідносини
наймача та членів його сім'ї в державному житловому фонді і не

поширюються
на правовідносини в квартирах та житлових будинках, які належать

громадянам
на праві власності, тому позов, заявлених з цих правових підстав, не

може
бути задоволений.

Право
членів сім'ї  власника житла, які
проживають разом з ним, на користування

цим
житлом, регулюється ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, в яких вказано,

що
члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на

користування
житлом.

В
ч. 4 ст. 156 ЖК України вказано, що припинення сімейних відносин з власником

житла
не позбавляє колишніх членів його сім'ї права на користування житлом, в

якому
вони проживали.

Враховуючи
встановлені в суді факти, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та її
неповнолітні діти на підставі ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК

України
мають право на користування житлом в кв. АДРЕСА_1, яка належала на праві
власності спочатку ОСОБА_3, а зараз позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вимушена
тимчасова

відсутність
їх в квартирі, яка викликана конфліктними відносинами з ОСОБА_1, та припинення
сімейних відносин з власниками квартири не позбавляє їх

права
на користування житлом, тому зустрічний позов підлягає задоволенню, а

ОСОБА_3
разом з двома неповнолітніми дітьми - вселенню в квартиру.

Відповідно
до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлене рішення,

суд
присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові

витрати.

Позивачкою
понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 8 грн. 50 коп.,

витрати
на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 7 грн.

50
коп. та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 200 грн., що

підтверджується
відповідними документами (а. с. 31-33). В зв'язку з винесенням

рішення
на користь ОСОБА_3  загальна сума витрат
216 грн.  підлягає

стягненню
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку .

Керуюючись
ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 156 ЖК

України,
ст. 405 ЦК України, -

В
И Р І Ш И В:

ОСОБА_1
таОСОБА_2 в задоволенні

позовних
вимог  про визнання ОСОБА_3 особою,
яка

втратила
право користування жилим приміщенням в кв. АДРЕСА_1, та зняття її з реєстрації
в квартирі відмовити.

Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3,  діючої в своїх

інтересах
та інтересах двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2,  до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
вселення задовольнити.

Вселити
ОСОБА_3 та її двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

солідарно
на користь ОСОБА_3  судові витрати та
витрати,

зв'язані
розглядом справи,  в розмірі 216 (двісті
шістнадцять) грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через

Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання заяви про

апеляційне
оскарження протягом десяти днів із дня проголошення рішення та

апеляційної
скарги протягом двадцяти днів із дня подачі заяви про апеляційне

оскарження
або подачі апеляційної скарги протягом десяти днів із дня

проголошення
рішення.

Суддя

:

В. М. Грищенко