УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29
лютого 2008 року                                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія   суддів
судової  палати   в
цивільних   справах   апеляційного   суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого                                    Матківського
Р.Й.

суддів                                                Беркій
О.Б., Пнівчук О.В.

секретаря                                          Довжинської
Н.Б.

з участю                                            апелянтів
ОСОБА_4, її

адвоката       ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та її ї

адвоката                                           ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2007 року,-

встановила:

В червні
2007 року з позовом в суд до ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_4, щоб постановити
рішення яким зобов"язати відповідачку не чинити перешкод в доступі до
житлового будинку, тобто знести сарай та хвіртку, стягнути 1700 гривень
моральної шкоди та судові витрати.

Заявлені
вимоги позивачка обґрунтувала тим, що згідно договору купівлі-продажу від
30.05.2006 року стала власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно до акту
встановлення меж земельної ділянки в натурі на підставі

Справа №
22-ц-293 /2008р.                                  Головуючий
у І інстанції Горейк М.Д.

Категорія
66                                                           Доповідач
Матківський Р.Й.

рішення
Івано-Франківської міської ради їй передано у власність 0,0194 гектара
земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. На цій
земельній ділянці відповідачка встановила хвіртку закривши їй доступ до
будинку, впритул до стіни її будинку прилягає сарай відповідачки в результаті
чого в кімнаті появилась сирість та грибок.

Своїми
діями відповідачка порушила вимоги Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, що перешкоджає їй вільному доступу до стіни будинку та
його обслуговування, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження своїм майном. Крім цього відповідачка
своїми неправомірними діями спричинила їй моральну шкоду.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2007 року позов ОСОБА_4
задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_5 знести хвіртку встановлену нею до кута
будинку для вільного доступу.

На дане
рішення сторони подали апеляційні скарги в яких ОСОБА_4 просить рішення в
частині відмови їй в задоволенні позову відмовити та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, а ОСОБА_5 просить рішення змінити та постановити нове про
відмову в задоволенні позову повністю.

Апелянтка
ОСОБА_4 в скарзі зазначає, що рішення суду частково не відповідає дійсним
обставинам справи, та частково постановлено з порушенням норм процесуального та
неправильному застосуванні норм матеріального права.

Суд
безпідставно не взяв до уваги рішення виконкому Івано-Франківської міської ради
від 18.05. 1995 року, що біля глухих стін житлових будинків повинна бути
відмостка шириною 1 метр, щоб забезпечити вільний підхід з усіх сторін. Не
враховано пояснення, що сарай відповідачки перешкоджає доступу до стіни її будинку
, що унеможливлює його обслуговування, у кімнаті уже давно є сирість та грибок.
Не враховано її доводи , що ОСОБА_2 документів на встановлення сараю немає, а
він встановлений самовільно, безпідставно відмовлено в стягненні моральної
шкоди.

ОСОБА_2
в скарзі зазначає, що суд безпідставно зобов"язав її знести хвіртку,
поскільки її встановлення лише впорядковує доступ до споруд і може
використовуватись позивачкою. А вона ніколи не чинила її перешкод в доступі до
її тильної сторони будинку.

Не
враховано встановлений порядок користування земельною ділянкою з попереднім
власником, а цей обов'язок стосується і позивачки яка придбала частину будинку.

Вислухавши
апелянтку ОСОБА_4 та її адвоката які вимоги своєї скарги підтримали, а скаргу
ОСОБА_2 не визнали, апелянтку ОСОБА_2 та її адвоката які вимоги своєї скарги
підтримали, а скаргу ОСОБА_4 не визнали, перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити.

Постановляючи
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 зобов'язати ОСОБА_2
знести сарай який прибудований до стіни її будинку який придбала по договору
купівлі-продажу 30 травня 2006 року та стягнення моральної шкоди суд першої
інстанції правильно встановив, що сарай разом із частиною будинку відповідачці
передано на підставі приватизації від 11 лютого 1993 року, що підтверджено
свідоцтвом на а.с. 29, господарська споруда розміщена на приватизованій нею
частині земельної ділянки, що підтверджено Державним актом на право приватної
власності на землю на а.с. 31. Тому є безпідставними доводи апелянтки ОСОБА_4
що сарай ОСОБА_2 побудований без документів та є самочинним будівництвом.

Суд
правильно встановив, що підстав для знесення сараю позивачки з підстав про які
зазначає ОСОБА_4 немає. її доводи, що внаслідок примикання сараю до її частини
будинку у кімнаті є сирість і грибок не підтверджено жодними доказами, тому у суда не було підстав
обмежувати ОСОБА_5 права на використання власного майна. У зв"язку з
відсутністю доказів, що діями відповідачки спричинена моральна шкода суд також
правильно відмовив ОСОБА_4 у відшкодуванні такої шкоди.

Однак
зобов'язуючи ОСОБА_2 знести хвіртку встановлену до кута будинку суд першої
інстанції правильно встановив, що вона є перешкодою для доступу ОСОБА_4 до
зовнішньої стіни її будинку. Суд встановив, що хвіртка встановлена на частині
земельної ділянки яка не відповідає акту приватизації, допитані в засіданні
світки підтвердили, що ОСОБА_2 самовільно збільшило розмір своєї ділянки
встановивши хвіртку.

Доводи
апелянтки ОСОБА_2 що за кілька днів до купівлі будинку з попереднім власником
був встановлений порядок користування земельною ділянкою, що підтверджується
актом обстеження земельної ділянки від 17.05. 2006 року і він є обов'язковим
для позивачки в даному випадку суперечить вимогам ст.391 ЦК де зазначено, що
власник вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування
та розпоряджання своїм майном.

Суд
першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і
процесуального права а доводи апеляційних скарг його законності не
спростовують.

Керуючись ст.
ст. 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення
Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2007року залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності негайно, однак може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців після
проголошення.