У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19
березня 2008 року                                                                       м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України у складі :

Головуючого               Гнатенка
А.В.

суддів:
Григор'євої Л.І.,    Данчука В.Г.

Барсукової В.М.,  Косенко В.Й.

розглянувши
в  судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, ОСОБА_3 про визначення
порядку користування, володіння та розпорядження земельною ділянкою, визнання
права на користування земельною ділянкою, безоплатну передачу її у власність
співвласникам будинку в разі приватизації,
за касаційною скаргою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу
апеляційного суду Житомирської області від 5 грудня 2007 року,

встановила:

У серпні 2005 року позивачі звернулися в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить 66100 ідеальних
частин жилого будинку, ОСОБА_2. - 21100 частин цього ж будинку. 13100 частин
указаного жилого будинку належить ОСОБА_3. У зв'язку з тим, що між позивачами
та ОСОБА_3. не досягнуто згоди про порядок користування  прибудинковою земельною ділянкою, позивачі
просили встановити порядок користування землею пропорційно їхній спільній
ідеальній частці в будинку та визнати право на земельну ділянку розміром 2790
кв. м.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2007 року
позов задоволено частково. Визнано право користування земельною ділянкою   розміром
1780 кв. м.   по  провулку
Першому  Завокзальному,  3   у

місті
Житомирі та  право на безоплатну передачу
цієї ділянки у власність співвласникам будинку в разі її приватизації для
використання  відповідно до її цільового
призначення пропорційно часткам сторін у вартості будинку: ОСОБА_1 - 66100,
ОСОБА_2. - 21100, ОСОБА_3. - 13100.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 5 грудня 2007 року рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 17 серпня 2005 року скасовано, справу направлено  на новий розгляд до того ж суду.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі  ОСОБА_1., ОСОБА_2. просять скасувати  ухвалу апеляційного суду Житомирської області
від 5 грудня 2007 року, змінити  рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2005 року в частині
розміру земельної ділянки, на яку визнаються права співвласників будинку, у
частині визнання права  користування
земельною ділянкою - залишити без змін,
посилаючись на порушення судами норм матеріального права й порушення
норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та направляючи справу на новий
розгляд згідно з п. 5 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, апеляційний суд виходив із
того, що суд розглянув не всі вимоги позивачів і цей недолік не був і не міг
бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

При цьому апеляційний суд посилався на те, що, звертаючись 4 серпня 2005
року в суд, позивачі просили визначити порядок користування, володіння й
розпорядження земельною ділянкою. У ході розгляду справи звернулися з новим
позовом про визнання права користування земельною ділянкою та про безоплатну її
передачу у власність. Однак суд першої інстанції вимоги позивачів за заявою від
4 серпня 2004 року не розглянув і відмову від позову в цій частині не прийняв,
що, на думку апеляційного суду, є процесуальним порушенням, яке тягне за собою
скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Однак зазначений висновок апеляційного суду зроблено з порушенням норм
процесуального права.

Так, відповідно до ст. 31 ЦПК
України, крім прав, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право
протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову,
збільшити або зменшити розмір позовних вимог, або відмовитися від позову.

Зазначена норма в поєднанні з нормою ст. 11 ЦПК України передбачає право
позивача на власний розсуд розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору, у
зв'язку з чим виключно позивачу належить право вибору характеру своїх
процесуальних дій: змінити підставу чи предмет позову або відмовитися від
позовних вимог в цілому чи в їх частині.

Зміна підстав чи предмета позову є самостійним процесуальним правом
позивача, яке не вимагає від суду постановлення ухвали про закриття провадження
у справі за попередніми вимогами, на відміну від права позивача на відмову від
позову (п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України ).

Як убачається з матеріалів справи, позивачі протягом часу розгляду справи
неодноразово  змінювали як підстави, так
і предмет позову, уточняли свої вимоги (заяви від 12 серпня 2005 року, 23
квітня 2007 року, 8 травня 2007 року) і в судовому  засіданні просили   визнати за ними  право
користування  земельною ділянкою   площею
0,0279   га по провулку  Першому
Завокзальному, 3  у  місті Житомирі та  безоплатно передати її у власність
співвласникам будинку (а.с.15, 140, 163, 170, 183).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд першої інстанції розглянув
справу у межах заявлених позивачами 8 травня 2007 року вимог.

За таких обставин ухвала апеляційного суду як така, що постановлена з
порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, підлягає скасуванню на підставі ч. 3 ст. 338 ЦПК України  з направленням справи на новий апеляційний
розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 5 грудня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                               А.В.  Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко