Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-220/08
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 року                                                              м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого судді      Бондаря
М.С.

суддів                         Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі              Тахтаул
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2005 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_1, Запорізької обласної кредитної спілки “Довіра” про визнання
частково недійсним договору застави та визнання незаконним виконавчого напису
нотаріуса та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2004 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу
ОСОБА_1, Запорізької обласної кредитної спілки “Довіра” про визнання частково
недійсним договору застави та визнання незаконним виконавчого напису нотаріуса
та стягнення моральної шкоди. Зазначала, що 15.03.2004 р. приватний нотаріус
ОСОБА_1 вчинила виконавчий напис, згідно якого з неї належить стягнути на
користь Запорізької обласної кредитної спілки “Довіра” 21 870 грн.

Вважаючи, що виконавчий напис не
відповідає вимогам закону, а сума, вказана для стягнення не підтверджена
документами, просила суд визнати недійсним виконавчий напис приватного нотаріуса
ОСОБА_1, здійснений нею 15.03.2004 р. та зареєстрований в реєстрі за № 769, в
силу якого з неї належить до стягнення на користь Запорізької обласної
кредитної спілки “Довіра” 21867 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на її користь
моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В ході судового розгляду позивач уточнила свої позовні вимоги та просила
суд визнати частково недійсним договір застави, укладений 26.12.2002 року між
нею та Запорізькою обласною кредитною спілкою “Довіра”, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_3, виключити з п. 1 договору застави запис “в розмірі вісім
тисяч гривень із строком повернення до 25 грудня 2003 року” та визнати, що ЗОКС
“Довіра” видали їй кредит в сумі 5180 грн., визнати недійсним виконавчий напис
приватного нотаріуса ОСОБА_1, здійснений нею 15.03.2004 р. та зареєстрований в
реєстрі за № 769, в силу якого з неї належить до стягнення на користь
Запорізької обласної кредитної спілки “Довіра” 21 867 грн. та стягнути з
ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2005 року
позов задоволено частково.

Визнано незаконним виконавчий напис
приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_1,
вчинений 15.03.2004 року та зареєстрований за № 769, згідно якого з ОСОБА_2
стягнуто на користь Запорізької обласної кредитної спілки “Довіра” 21 867 грн.

Стягнуто з приватного нотаріуса Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на вказане
рішення приватний нотаріус ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просила його скасувати, та постановити
нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та доводи скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Визнаючи незаконним виконавчий
напис, вчинений приватним нотаріусом ОСОБА_1, суд першої інстанції, виходив з
того, що нотаріус на момент вчинення виконавчого напису не мала документів, які
підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника
перед стягувачем.

Між тим, пунктом 13 Постанови № 2 від
31.01.1992 року Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах
за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні” - правильність вимог,
зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником в позовному
провадженні. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і
відмовляє в їх задоволенні, а в разі часткової їх обґрунтованості - постановляє
рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь
кредитора дійсної суми боргу.

Як видно зі змісту позовної заяви,
позивачка не згодна з розрахунком заборгованості за кредитним договором, тобто
фактично у сторін виник спір стосовно суми боргу як основаного, так і штрафних
санкцій.

Проте, суд першої інстанції,
визнаючи незаконним виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом ОСОБА_1, не
вирішив, як це передбачено законодавством, питання щодо обґрунтованості вимог
боржника щодо дійсної суми боргу та її стягнення.

Встановлено, що 26.12.2002 року
ОСОБА_2 отримала за кредитним договором гроші в сумі 8000 грн.. Заява позивача
про те, що нею отримано меншу суму спростовується письмовими доказами, які є в
матеріалах справи: письмова заява ОСОБА_2 на отримання кредиту, кредитний
договір та договір застави.

На забезпечення повернення кредиту,
ОСОБА_2 передала в заставу належну їй квартиру, згідно договору застави від
26.12.2002р.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не
виконує належним чином умови кредитного договору, ЗОКС “Довіра” звернулась до
нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

15.03.2004 року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_1 вчинено виконавчий напис,
згідно якого з ОСОБА_2 належить стягнути на користь ЗОКС “Довіра” 21870 грн.

Згідно наведеного ЗОКС “Довіра” розрахунку заборгованість ОСОБА_2 по
зазначеному кредитному договору дійсно складає 21870 грн. Розрахунок проведено
у відповідності до умов кредитного договору. Доказів, які б спростовували б
вказаний розрахунок позивачем не наведено.

Отже за таких обставин судова колегія приходить до переконання, що вимоги
ЗОКС “Довіра” не були безпідставними, а тому суд не вправі був скасовувати
виконавчий напис.

Крім того,
відповідно до зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду при вирішенні
питання про обґрунтованість скарг суди дійсно мають виходити з того, що нотаріальні
дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановлених для даного органу
чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, але при цьому не
допускаючи формального скасування
нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення.

ОСОБА_2 в своїй позовній заяві ж вказувала на формальні порушення вчинення
нотаріусом нотаріального напису, які на не вплинули на його суть.

Отже за таких обставин судова колегія приходить до переконання про
обґрунтованість апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої
інстанції, оскільки суд неправильно встановив правовідносини, які склалися між
сторонами по справі, і зробив висновок який не відповідає обставинам по справі,
а тому вважає за необхідне постановити нове рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06
грудня 2005 року у справі скасувати, ухваливши нове рішення, яким в задоволенні
позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.