Справа
№ 2-1148/2008  р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 року  Ленінський районний суд м. Кіровограда у
складі:

головуючого                                                                                        Льон
С.М.

при секретарі                                                                                        Шумейко Ю.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
до  ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору дарування. Вказала, що є власником квартири АДРЕСА_1. Через постійні
конфлікти  відовідача, який є її онуком,
з сім”єю запропонувала йому проживати  у
неї. 08.12.2005 року уклала договір дарування зазначеної квартири на користь
відповідача.. В кінці червня 2007 року до неї повинна була приїхати донька
ОСОБА_4 разом із сім”єю. Онук категорично відмовив їй у проживанні. Таким чином
вони були змушені винаймати квартиру. 22.08.2007 року, повернувшись додому, не
змогла відчинити квартиру, оскільки замки були змінені. 06.10.2007 року її
донька ОСОБА_3 (мати відповідача) з незначними речами перевезла її проживати до
себе. Відповідач відмовляє їй у проживанні у спірній квартирі. Просить суд
визнати недійсним договір дарування.

Позивач
та її представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач
пояснила суду, що дарувала квартиру за умови, що вона буде продовжувати там
проживати. При оформленні договору в нотаріальній конторі, нотаріус не
попереджала про необхідність виселення. Квартиру вона подарувала онуку з метою
припинення його сварок та сумісного проживання з матір”ю. Починаючи з літа 2007
року відповідач чинить перешкоди  у
проживанні в спірній квартирі - змінив замки на вхідних дверях, внаслідок чого
вона змушена проживати у сторонніх людей.

Відповідач
та його представник позов не визнали. Пояснили суду, що конфліктів з рідними
ніколи не мав. Договір дарування був укладений за ініціативою позивача. До
цього він проживав разом з бабусею близько року. З власної ініціативи ОСОБА_1
переїхала проживати до доньки ОСОБА_3, яка є його матір”ю, а потім і до інших осіб.
Після укладення договору позивач близько півроку періодично проживала у спірній
квартирі, поступово первозивши власні речі до квартири своєї доньки (його
матері). При цьому, мала вільний доступ до квартири. Після розмов з донькою
ОСОБА_4 по телефону, думка позивача щодо укладення договору змінилась. Вона
пропонувала продати квартиру. Продати або виїхати з квартири він відмовився,
однак не заперечує проти її проживання у квартирі. Просить суд відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши
пояснення сторін, їх представників, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11., ОСОБА_12 та дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно
до ст. 717 ч. 1 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов”язується передати у майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом
встановлено, що 08.12.2005 року сторони уклали договір дарування квартири, за
умовами якого ОСОБА_1 подарувала,а ОСОБА_2 прийняв у дар належну дарувальнику
на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 Договір посвідчено приватним
нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. та
зареєстровано в реєстрі за № 4096. Зазначений договір був зареєстрований в
органах БТІ.

Після
підписання договору дарування сторони продовжували сумісно проживати у спірній
квартирі. У судовому засіданні також з”ясовано, що з літа 2007 року позивачу
чиняться перешкоди у проживанн0і.

Аналіз
глави 15 ЦК України вказує на те, що дарування являє собою договір, що
базується на взаємному погодженні. Мотиви та причини дарування значення не
мають. Дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій
майнового або немайнового характеру. Договір дарування спрямований винятково на
надання майнової вигоди лише одній стороні.

У
судовому засіданні позивач вказала, що дарувала спірну квартиру за умови, що
вона буде проживати у ній, тобто позивач при укладенні договору дарування вимагала
від відповідача вчинення дій зустрічного немайнового характеру направлених на
забезпечення її проживання в подарованій квартирі.

Приймаючи
до уваги наявність вимог позивача щодо умов укладення договору та враховуючи
похилий вік ОСОБА_1 (1935 ріку народження), відсутність у власності іншого
нерухомого майна, крім спірної квартири, суд приходить до висновку, що позивач
вчинила правочин під впливом помилки, яка викривила її уяву про зміст
правочину, його правову природу.

Так,
правочин був вчинений під впливом помилки, що має істотне значення, а тому є
недійсним, на що вказує норми ст. 299 ЦК України, оскільки не відповідає
загальним підставам дійсності
правочинів, зокрема, ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки внутрішня воля
позивача не відповідала її зовнішньому прояву - волевиявленню ОСОБА_6, яке
сформоване під впливом помилки.

Наслідками
визнання правочину недійсним згідно ст. 216 ЦК України є двостороння реституція
- повернення сторін у той майновий стан, в якому вони перебували до його
вчинення. Таким чином при визнанні недійсним спірного договору, суд визнає за
ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1

Встановлені
судом обставини укладення договору виключають можливість визнання недійсним
договору на підставі інших норм матеріального права.

Керуючись
ст.ст. 203 ч. 3, 216, 299,717 ЦК України, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про  визнання недійсним договору дарування -
задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 укладений 08.12.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу
Ваврентович В.І., зареєстрований в реєстрі за № 4096.

Визнати
за  ОСОБА_1 право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

На
рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня
проголошення рішення та апеляційна скарга протягом 20 днів після подання заяви
на апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                                                            Льон С.М.