Справа № 2-49/08
22 вересня 2008 р.                                                                                              м. Христинівка
Христинівський районний суд Черкаської області в складі: судді Вітер Л.А.,
при секретарі Бурбі Р.Ю., адвоката Кулинича О.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської залізниці про визнання
права власності на квартиру, -
ОСОБА_1. звернулася до суду зі вказаним вище позовом і прохає визнати за
нею право власності на квартируАДРЕСА_1, посилаючись на те, що в 1988 р. в зв'язку з трудовими
правовідносинами між її чоловіком ОСОБА_2 та ШЧ-6 ст. Христинівка, останньою їхній сім'ї в складі чотирьох осіб (подружжя та двоє
дітей) була надана для проживання квартира з двох кімнат, коридору, кладової в
АДРЕСА_1. Інші дві квартири за АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, виділені
сім'ям ОСОБА_3. та ОСОБА_4. ОСОБА_5. з двома дітьми відселились з вказаної
квартири та з 1993 р. проживають в 3-х кімнатній квартирі в АДРЕСА_4. До цього
часу в квартирі АДРЕСА_1 вона проживає одноособово. Одеська залізниця на її
прохання щодо приватизації надає відповідь, що даних про будівлю по АДРЕСА_1 не
мається, тому приватизація унеможливлена.
З урахуванням наведеного, зазначаючи, що відмова в приватизації квартири
являється незаконною, оскільки займана нею квартира складається з двох
приміщень, одне з яких використовується як кухня, а друга, як кімната, тобто
займана квартира являється однокімнатною, ОСОБА_1. вважає, що вказана квартира
повинна бути передана її безкоштовно. В судовому засіданні позивачка позов
В судовому засіданні позивачка позов
Представник відповідача - Одеської
залізниці в судове засідання не з»явився. В попередніх  судових засіданнях він позову не визнавав,
вказуючи, що позивачка у спірній квартирі не проживає. Дане приміщення, яке
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 перебуває на балансі дистанції сигналізації та
являється власністю залізниці. Ця квартира не являється жилим фондом. Мається
протокол зборів адміністрації і профкому, що це приміщення виділено для
тимчасового проживання. На час виділення ОСОБА_2 квартири, малось свідоцтво про
розірвання шлюбу, тому позивачка не була включена в ордер на отримання
квартири. На даний час в квартирі неможливо проживати, поскільки там відключено
світло за несплату, вікна забиті, комунальні послуги та каналізація відсутні,
за комунальні послуги не сплачено.
Враховуючи, те, що представник відповідача - Одеської залізниці про час і
місце судового засідання повідомлений належним чином, але в судове засідання не
з»явився без поважної причини, про час і місце слухання справи був повідомлений
у встановленому законом порядку, хоча в попередніх судових засіданнях брав
участь. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає, що його неявка не
перешкоджає розгляду справи по суті, поскільки на думку суду, у справі є
достатньо доказів для слухання справи та прийняття рішення по суті. Поскільки у
відповідності до ст.60 ЦПК України сторони мають одинакові права на надання
суду доказів у справі, суд вважає, що неявка відповідача свідчить про його
небажання захищати свої інтереси у суді і находить за можливе при розгляді
справи по суті оцінювати докази надані суду позивачем. Суд вважає необхідним
розглянути справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження.
В судовому засіданні були допитані свідки:
- ОСОБА_6., яка пояснила, що позивачка проживає в АДРЕСА_5 і там
знаходяться її речі. В 2004 р. позивачці відключили світло, квартира не
опалюється, раніше в квартирі було центральне опалення. З 1994 р. шлюб між
позивачкою та ОСОБА_2. розірваний з тих пір і почались її митарства. Позивачка
неодноразово проживала у неї, після того, як відключали світло і газ.
- ОСОБА_7., яка пояснила, що позивачка проживає в АДРЕСА_5 і там
знаходяться її речі. Залізниця чинить перешкоди позивачці в користуванні
квартирою, відключили світло, газ та воду, зривали замки. Літом позивачка
проживає у квартирі, а зимою у людей.
Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення на підставі слідуючого.
Судом встановлено, що в 1988 р. в зв'язку з трудовими правовідносинами між
чоловіком позивачки ОСОБА_2 та ШЧ-6 ст. Христинівка,
останньою їхній сім'ї
в складі чотирьох осіб (подружжя та двоє дітей) була надана для проживання
квартира з двох кімнат, коридору та кладової в АДРЕСА_1.
Інші дві квартири за №2 та №3 у цьому ж будинку за №12 виділені сім'ям
ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
В послідуючому позивачка розлучилась з ОСОБА_5..
ОСОБА_5. та двоє дітей відселились з АДРЕСА_1та з 1993 р. проживають в 3-х
кімнатній квартирі в АДРЕСА_4.
До цього часу в АДРЕСА_1, позивачка проживає одноособово.
Ряд років ставилось питання позивачкою перед Одеською залізницею про
приватизацією нею квартири. Однак її в цьому відмовляється, що підтверджується
приєднуваними до позовної заяви відповідями.
Відмова в приватизації квартири являється незаконною.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового
фонду», введеного в дію постановою Верховної Ради України від 19.06.1992 р. №
2483-12 незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у
власність громадянам займані ними однокімнатні квартири.
Займана позивачкою квартира складається з двох приміщень, одне з яких
використовується як кухня, а друга - як кімната.
Тобто займана квартира являється однокімнатною і повинна бути передана
позивачці безкоштовно відповідно до ст. 6 зазначеного Закону.
Одеська залізниця неоднаково застосовує чинне законодавство. Двом іншим
сім'ям, які мешкають в цьому ж будинку, а саме ОСОБА_3. та ОСОБА_4. квартири
приватизовані. На прохання позивачки, щодо приватизації, надається відповідь,
що даних про будівлю по АДРЕСА_1 не мається, тому приватизація унеможливлена.
Посилання представника відповідача на те, що позивачка не проживає в
квартирі, а також на те, що квартира являється службовим приміщенням, тому не
підлягає приватизації, являється надуманим і повністю спростовується зібраними
по справі доказами.
ОСОБА_1. постійно чинять перешкоди в користуванні житловим приміщенням, а
саме: відключають газ, світло, опалення, ставилось питання про її виселення,
заселення приміщення іншими громадянами, що стверджується показами свідків,
матеріалами справи.
Як видно із інвентаризаційної справи на будинковолодіння АДРЕСА_1, то
рішення №345 від 02.12.1999 р. Христинівської міської ради дано дозвіл
Христинівській дистанції сигналізації та зв'язку ШЧ-6 на переведення приміщення
АДРЕСА_1 в статус житлового фонду, що вказує на те, що весь будинок поАДРЕСА_1,
в тому числі і спірна квартира, переведена у статус житлового фонду, а не лише
дві квартири, як те стверджує представник відповідача.

Тому відмова відповідача передання у приватну власність ОСОБА_1.
безкоштовно квартири являється незаконною.

Керуючись ст.ст. 10, 58-60, 209, 212,
214, 215, 224-226 ЦПК України та на підставі ст. ст. 11, 16, 316, 317,
328, 345 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду», суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою та жителькою м. Христинівка,
право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд шляхом
подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або
шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне
рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: