Справа № 22ц - 80/08
Головуючий у 1 інстанції - Пономарьова О.М.
Доповідач - Шевчук Л.Я.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

2008 р.
лютого 6
місто Луцьк

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого  судді
Шевчук Л.Я.,

суддів  Свистун О.В., Подолюка В.А.,

при секретарі  Уманській Л.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Прилуцької сільської ради, третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, про визнання  нечинним рішення Прилуцької сільської ради за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду від 3
жовтня 2007 року.

Особи,
які беруть участь у справі:

представники
відповідача - Полячук В.П., Кирилюк В.Г.

третя
особа на стороні відповідача - ОСОБА_2

Колегія
суддів ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Ківерцівського
районного суду від 3 жовтня 2007 року, яким позов ОСОБА_1 до Прилуцької
сільської ради про визнання нечинним рішення Прилуцької сільської ради в
частині задоволено.

Постановлено визнати  нечинним
рішення Прилуцької сільської ради від 15 грудня 2004 року за № 15/7 в частині
безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства, площею 0,105 га.

В поданій на рішення суду
апеляційній скарзі ОСОБА_2, покликаючись на незаконність судового рішення із-за
неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, і порушення
норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення
Ківерцівського районного суду від 3 жовтня 2007 року та зазначає, що суд при постановленні
рішення не врахував того, що на підставі рішення Прилуцької  сільської ради від 15 грудня 2004 року № 15/7
про надання йому у власність земельної ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 0,105 га, було затверджено технічну
документацію із землеустрою та були встановлені межі його земельної ділянки.
Також суд не взяв до уваги того, що ОСОБА_1 не була розроблена технічна
документація на земельну ділянку, площею 0,08 га, яка знаходиться в його
користуванні та межі його земельної ділянки не встановлювались. Крім того, суд
неправильно розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства, хоч позивач
оскаржував рішення суб'єкта владних повноважень.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив її
задовольнити, представники відповідача Полячук В.П.,   Кирилюк В.Г. апеляційну скаргу заперечили.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Прилуцької
сільської ради від 15 грудня 2004 року ОСОБА_2 передано у власність земельну
ділянку, загальною площею 0,2376 га, в тому числі 0,1326 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку та господарських споруд і 0,105 га для ведення
особистого селянського господарства, а оскільки ОСОБА_2 фактично користується
земельною ділянкою, площа якої не перевищує 0,8 га, межі земельної ділянки
площею 0,105 га, наданої ОСОБА_2 рішенням Прилуцької сільської ради, зміщуються
на земельну ділянку ОСОБА_1, який є власником суміжної земельної ділянки.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення суду першої інстанції
залишити без змін з наступних підстав.

Громадяни набувають права власності та права користування земельними
ділянками із земель державної або комунальної власності як це передбачає ст.116
ЗК України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 після смерті своєї матері
ОСОБА_3 прийняв спадщину, спадкове майно, на яке видано свідоцтво про право на
спадщину Ківерцівською районною нотаріальною конторою (а.с.35), складається із
будинковолодіння АДРЕСА_1 в с. Прилуцьке Ківерцівського району. Рішенням
Прилуцької сільської ради від 15 грудня 2004 року № 15/7 ОСОБА_2 затверджено
технічну документацію із землеустрою та передано у власність земельну ділянку
загальною площею 0,2376 га, в тому числі - 0,1326 га  для будівництва і обслуговування жилого
будинку та господарських споруд і 0,105 га для ведення особистого селянського
господарства (а.с. 4).

Проте, як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 для ведення особистого
селянського господарства фактично користується земельною ділянкою, якою раніше
також користувалися його батьки, площею 0,8 га, а рішенням Прилуцької сільської
ради від 15 грудня 2004 року ОСОБА_2 для ведення особистого селянського
господарства надано земельну ділянку, площею 0,105 га.

При цьому судом встановлено, що площа земельної ділянки, переданої ОСОБА_2
у власність, збільшилась на 0,2 га за рахунок земельної ділянки, якою
користується позивач ОСОБА_1, що було встановлено комісією Прилуцької сільської
ради, яка 30 вересня 2007 року склала відповідний акт, а також схему суміжних
земельних ділянок які знаходяться в користуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с.48,
49).

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку, що рішення Прилуцької сільської ради
від 15 грудня 2004 року за № 15/7 про затвердження технічної
документації із землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки
розміром 0,105 га прийнято без відповідних правових підстав, в зв'язку з чим
підставно задоволив позовні вимоги ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що такий спір повинен розглядатися в
порядку адміністративного судочинства на увагу не заслуговують, оскільки зі
змісту даних правовідносин вбачається спір про право  на землю, який повинен розглядатися в порядку
цивільного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового
рішення, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 3 жовтня  2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий
:

Судді :