Справа
№ 2-250/08 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

04 лютого 2008
року              Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді  Байбара Г.А.,

при секретарі           Драгунцевой С.М.,

за участю позивача
ОСОБА_1  та відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач  звернувся з позовом до відповідачки ОСОБА_2
про розірвання шлюбу, зареєстрованому 23 вересня 2000 року у відділі реєстрації
актів громадянського стану виконкому Заводської районної ради
м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 245,  від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В попередньому судовому засіданні позивач підтримував свої позовні вимоги
по викладеним в позовній заяві підставам.

Відповідачка  повністю визнала  заявлений до неї позов.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно ч.4 ст.130, ст.174 ЦПК
України рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього
судового засідання, оскільки визнання позову відповідачкою не суперечить закону
і не порушує  свобод і інтересів інших
осіб.

В попередньому судовому засіданні
позивач пояснив, що з відповідачкою вони  знаходяться у зареєстрованому шлюбі  з 23 вересня 2000  року, від якого мають неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з відповідачкою. З січня 2004 року,
вони припинили сімейно-шлюбні відносини і з того часу спільно не проживають.
Відновлювати сімейно шлюбні відносини  не
мають наміру. Подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Просить
суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати.

Відповідачка, надала суду аналогічні пояснення і вважає,
що  подальше збереження їх шлюбу не
можливе.

Вислухавши
сторони, дослідивши письмові докази справи, суд вважає, що  позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні
встановлено,  що сторони
дійсно  знаходяться у зареєстрованому
шлюбі з 23 вересня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію
шлюбу, виданим в відділі реєстрації актів громадянського стану Виконкому
Заводської районної ради м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий
запис № 245 /а.с.5/;

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5/, який  проживає з
відповідачкою.

З січня 2004 року сторони
припинили шлюбні відносини, і на цей час сімейно - шлюбні відносини не
підтримують,  спільного  господарства не ведуть, на примирення не
згодні, наполягають  на розірванні шлюбу.

Згідно ст. 104  СК
України  шлюб припиняється внаслідок його
розірвання.

У відповідності  до
ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок  його розірвання  за позовом одного із подружжя на підставі
рішення суду, який  згідно ст. 112 ч.2 СК
України  ухвалює рішення про розлучення,
якщо буде встановлено, що подальше спільне життя  подружжя
та збереження  шлюбу суперечить  інтересам сторін.

Суд вважає, що збереження та відновлення  сім'ї сторін не можливо та не доцільно, і
даний шлюб підлягає розірванню. Витрати, пов'язані з отриманням свідоцтва про
розірвання шлюбу в органах РАГС, належить стягнути  з позивача.

Неповнолітній син сторін, залишиться проживати разом з
відповідачкою.

Керуючись ст. 104, 105, 110, 112  СК
України, ст. ст. 8,10,
60, 130, 174, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований у відділі
реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної ради  м.Дніпродзержинська Дніпропетровської
області, актовий запис № 245, 23.09.2000 року,
розірвати.

При видачі свідоцтва
про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_1    державне мито на користь держави в сумі 17
грн., ОСОБА_2 від сплати державного  мита
звільнити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному  порядку через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10 -  денний строк з дня  проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії в апеляційну інстанцію, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:                                                                        Г.А.
Байбара