АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 року                                         м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого : Ковальчука О.В.,
суддів : Іващука В.А., Колоса С.С., при секретарі: Липач
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ремтехноавто - Сервіс" (далі ТОВ "РТА - Сервіс") про видачу трудової книжки, стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької
області від 15 серпня 2006 року,

установила:

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2006
року ухвалено:

Позов частково задовольнити.

Стягнути з ТОВ "РТА
- Сервіс" на користь ОСОБА_1 заробітну плату 610
грн. 14 коп.

Стягнути з ТОВ "РТА
- Сервіс" судовий збір 51 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 30 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 серпня 2002 року між сторонами
укладено строковий трудовий договір, відповідно до якого позивача було прийнято
на роботу у відповідача на посаду авто-слюсара з 20 серпня 2002 року по 19
серпня 2003 року із заробітною платою 165 грн. щомісячно. Загальний розмір
заборгованої відповідачем позивачу заробітної плати з компенсацією у зв'язку із
порушенням строків її виплати становить 610 грн. 14 коп., тому суд дійшов
висновку про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача.

Та обставина, що після спливу строку дії названого договору трудові
відносини були припинено, суду не доведена, у тому числі сторонами не надано

Справа № 22 - 286 2008 р.       Категорія: 39          Головуючий у суді першої інстанції Мазурчак А.Г.

Доповідач: Ковальчук О.В.

наказу про звільнення позивача, тому суд на підставі положень
ст.ст.36, 39-1 КЗпП України
дійшов висновку, що трудові відносини між сторонами тривають, а тому у
задоволенні вимог позивача про видачу трудової книжки та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Судом відмовлено у задоволенні вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди у зв'язку із
недоведеністю ним цієї вимоги та порушенням передбаченогост.233 КЗпП України
тримісячного строку звернення до суду.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
просить змінити рішення суду у частині
вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено, ухвалити нове рішення, якім ці
вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають значення у справі, які суд вважає
встановленими, невідповідність висновків
суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення останньої.

Встановивши, що за час роботи позивача у відповідача
останній заборгував йому заробітну плату, загальний
розмір якої з компенсацією у зв'язку із порушенням
строків її виплати становить 610 грн. 14 коп., суд дійшов вірного висновку
про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача, який(висновок) обґрунтував з посиланням на норми
матеріального права та надані суду докази. Рішення суду у цій частині не
оскаржується.

Встановивши, що трудові відносини між сторонами тривають,
суд на підставі положень укладеного між сторонами трудового
договору, які узгоджуються з вимогами ч.2
ст.24 КЗпП України, а також відповідно до ст.ст.36, 39-1, ч.4 ст.235 цього ж
кодексу дійшов вірного висновку, що у задоволенні вимог позивача про видачу
трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу слід відмовити.

Обґрунтованим є також висновок суду про відмову у
задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної, оскільки ним не
доведено цієї вимоги, а також
пропущено передбачений ст.23:Г КЗпП України тримісячний строк звернення до суду.

Не можна визнати обґрунтованими посилання на неповне
з'ясування обставин, що мають значення для
справи, оскільки у апеляційній скарзі не зазначено у чому конкретно полягає порушення судом покладеного на нього
ст.10 ЦПК України обв'язку у сприянні
особам, які беруть участь у справі, всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Суд оцінив зібрані у справі докази відповідно до положень
ст.212 ЦПК України та мотивував у рішенні чому
прийняв до уваги одні із них і відхилив інші, а тому доводи скарги про недоведеність обставин, що мають значення у справі, які суд вважає встановленими,
невідповідність висновків суду обставинам справи, які(доводи) фактично зводяться до невірної оцінки
доказів у справі як такі, що
висновків суду не спростовують, не можна визнати обґрунтованими.

Безпідставними є доводи скарги про те, що при вирішенні
спору суду слід було застосувати положення ч.3
ст.267 ЦК України
про застосування позовної

Давності лише
за заявою сторони, оскільки ця норма цивільного права до трудових правовідносин не застосовується.

Доводи скарги про те, що 11 січня 2006 року у присутності
позивача директор відповідача передав судді
трудову книжку, яка не була залучена до справи, а повернута відповідачеві, як і доводи про подання позивачем до
суду 15 серпня 2006 року заяви про зміну
підстав позову та збільшення вимог, жодними доказами не підтверджуються, а тому не можуть бути
визнані обґрунтованими.

Ухвалене судом рішення не позбавляє позивача права на
звільнення з роботи у відповідача у
встановленому законом порядку та отримання дублікату трудової книжки за відсутності її оригіналу.

Рішення постановлене з додержанням вимог матеріального та процесуального
права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів,

ух валила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області
від 15 серпня 2006 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвала
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного
Суду України.