АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-379-2008р.                                              Головуючий
спори, що                                                         Смілянець
із договору                                                     Доповідач
в апеляційній інстанції
купівлі-продажу                                                                Храпко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2008 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                     Храпка В.Д.

суддів                                Карпенко О.В., Бурлака В.О.

при
секретарі                    Петренко О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду від 12 грудня 2007р. по
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до представництва
Фонду державного майна України в м. Умані, ОСОБА_6 про визнання договору
недійсним, -

встановила:

ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 пред'явили позов до представництва Фонду
державного майна України в м. Умані. ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним. Зазначали, що вони є власниками квартир в будинку АДРЕСА_1. Згідно договору
купівлі-продажу від 4 серпня 2004р. між Представництвом ФДМ України в м. Умані
і ОСОБА_6 було продано як майно комунальної власності нежитлові приміщення
підвалу жилого будинку де вони проживають.

На
момент вчинення договору житлова площа в будинку була практично повністю
приватизована і тому вони мають також право власності і на всі нежилі
приміщення даного будинку. Поскільки продавець на час вчинення правочину не мав
необхідний обсяг цивільної дієздатності, то просили визнати недійсним договір
купівлі-продажу майна комунальної власності від 4 серпня 2004р. укладений між Представництвом ФДМ в м.
Умані та покупцем ОСОБА_6 З моменту укладення.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 12
грудня 2007р. в задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати, як
постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, а справу
направити на новий розгляд.

2

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення скарги по наступних
підставах:

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи
спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно з
частиною 1 статті 1 Закону України
«Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного
житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у
їхню власність як квартир, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де
мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і
приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду.

Із
матеріалів справи випливає, що спірне нежиле приміщення, що розташоване у
підвалі жилого будинку АДРЕСА_1 ніколи
не відносилось до допоміжних приміщень позивачів по справі. Із часу побудови
жилого будинку і вводу його в експлуатацію спірне нежиле приміщення було в
користуванні РЕУ №2, а рішенням виконкому Черкаської обласної ради від
26.02.1992р. віднесено до комунальної власності м. Умані.

Закон
України «Про приватизацію державного житлового фонду» був принятий 19.06.1992р. і
вступив в дію 7.08.1992р. Таким чином на час вступу Закону в силу нежилі
приміщення не відносились до державного житлового фонду і приватизації не
підлягали.

Закон
України «Про приватизацію державного житлового фонду» і рішення Конституційного
Суду України від 2 березня
2004р. №4-рп на дані правовідносини не поширюється.

Таким
чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду від 12
грудня 2007р. відхилити, а рішення залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців до суду касаційної
інстанції.