Справа № 22ц-277/2008                                         Головуючий
Категорія - цивільна
Доповідач - Коренькова З.Д.
У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2008 року
м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області  у складі:

Головуючого:
Коренькової З.Д.

Суддів:    Острянського В.І., Заболотного В.М.

при
секретарі:  Куксі М.В.

з участю:
ОСОБА_1. старшого прокурора області Казакової І.М., представника ЧМВ
УМВС України в ЧО Тимченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 21 листопада 2007 року по справі за позовом заступника прокурора
Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівського міського
відділу УМВС у Чернігівській області до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення 5000
грн. в порядку регресу, -

На рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2007 року, яким позовні вимоги
заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі
Чернігівського міського відділу УМВС у Чернігівській області задоволені, подана
апеляційна скарга відповідачем ОСОБА_1, в якій він просить скасувати рішення і
у задоволенні позову відмовити. До початку розгляду справи апеляційним судом
ОСОБА_2 подав заяву  про приєднання до
апеляційної скарги ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що відшкодування моральної шкоди може здійснюватись лише у випадках
прямо встановлених законом. Згідно Закону України „Про міліцію”, моральна шкода
відшкодовується в повному розмірі органами міліції, а закон, яким на
працівників ОВС може бути покладено таке відшкодування, відсутній. В зв'язку з
цим, висновок суду про те, що шкода має бути відшкодована на підставі ст.ст.
1176, 1191 ЦК України, не відповідає обставинам справи, а рішення не
грунтується на законі. Також, апелянт зазначив, що застосування судом норм
цивільного законодавства є невірним, адже працівник міліції несе відповідальність
в межах спеціального закону згідно зі ч.13 ст.5 Закону „Про міліцію”, а тому, в
даному випадку, суд повинен був застосувати положення ст. 132 КЗпП України,
згідно якої працівник, з вини якого заподіяна шкода, несе матеріальну
відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього
місячного заробітку. Необгрунтованим є висновок суду і про те, що відповідачі
повинні відшкодувати шкоду в солідарному порядку, адже вироком суду їх не було
визнано солідарними боржниками. При постановленні рішення, судом не був
досліджений матеріальний стан відповідача, адже він має двоє дітей, виховання і
догляд яких потребує значних матеріальних витрат. На думку апелянта, суд
повинен був взяти це до уваги і зменшити розмір відшкодування.

Оскаржуваним рішенням, стягнуто
солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Чернігівського міського відділу УМВС у
Чернігівській області 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 в
порядку регресу. Стягнуто з відповідачів судовий збір в розмірі 25 грн. 50 коп.
на користь держави з кожного. Судом встановлено, що вироком Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 02.11.2005 року було засуджено ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 за ст. 365 ч.2 КК України за перевищення влади та службових
повноважень. Цим же вироком на користь потерпілого ОСОБА_3, якому відповідачі
спричинили шкоду, було стягнуто 5000 грн. моральної шкоди з Чернігівського МВ
УМВС України у ЧО. Ухвалою апеляційного суду від 29.12.2005 року вирок залишено
без змін. На підставі виконавчого листа з Чернігівського міського відділу УМВС
у Чернігівській області було стягнуто 5000 грн. на користь ОСОБА_3. Суд прийшов
до висновку, що шкода, яка була завдана ОСОБА_3 внаслідок незаконних дій
відповідачів, як працівників міліції, має відшкодовуватись на загальних підставах,
а Чернігівський МВ УМВС України у ЧО, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншими особами - ОСОБА_1 і ОСОБА_2, має право зворотньої вимоги (регресу) до
цих осіб у розмірі виплаченого відшкодування, відповідно до ст. 1191 ч.1 ЦК
України. Також, суд застосував положення ст. 541 та ст. 1190 ч.1 ЦК України,
згідно яких особи, спільними діями або бездіяльністю було завдано шкоду, несуть
солідарну відповідальність перед потерпілим.

Вислухавши суддю-доповідача,
учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідачі визнані винними у скоєнні злочину за ст. 365 ч.2 КК
України. Своїми протиправними діями, вони, як працівники ОВС, спричинили шкоду
ОСОБА_3, а саме завдали йому тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії
легких. Вироком суду вони були засуджені до відбуття покарання з встановленням
іспитового строку 2 роки, а також була стягнута моральна шкода в сумі 5000 грн.
на користь потерпілого з Чернігівського МВ УМВС України у Чернігівській
області, тобто з відділу, де працювали засуджені.

Прийшовши до висновку про те, що
шкода має бути стягнута в розмірі виплаченого відшкодування Чернігівським МВ
УМВС України у ЧО в солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2, суд першої
інстанції вірно і обгрунтовано застосував до даних правовідносин положення
цивільного законодавства, а саме ст.ст. 1176, 1191, 1190 ЦК України, відповідно
до яких шкода, що завдається фізичній особі внаслідок незаконної дії чи
незаконного рішення органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних підставах, а особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на те, що при визначенні розміру відшкодування суд повинен був
застосувати положення КЗпП України, а саме ст. 132, яка встановлює матеріальну
відповідальність працівника у межах середнього місячного заробітку, оскільки
працівник міліції несе відповідальність в межах спеціального закону.

З зазначеними доводами апеляційний
суд не погоджується, оскільки відповідно до ст. 132 КЗпП України, працівник
несе матеріальну відповідальність перед підприємством, з вини якого вона
заподіяна. Положення цієї статті не можуть застосовуватись у даних спірних
правовідносинах, адже спричиняючи шкоду ОСОБА_3, відповідачі перевищили свої
службові повноваження, будучи працівниками міліції, тобто вони перебували не у
трудових відносинах з відділом УМВС, а у службових відносинах, і представляли
орган державної влади в особі Чернігівського міського відділу УМВС у
Чернігівській області.

Частина 1 ст. 1191 ЦК України надає
особі, що відшкодувала шкоду, право зворотньої вимоги у розмірі виплаченого
відшкодування, але якщо інший розмір не встановлений законом. В даному випадку
відсутня спеціальна правова норма, яка б визначала розмір відшкодування шкоди
працівником міліції, а тому за таких обставин, шкода відшкодовується у повному
розмірі виплаченого відшкодування особами, які її спричинили на загальних
підставах.

На підставі викладеного,
апеляційний суд вважає, що рішення судом постановлено з дотриманням всіх норм
матеріального права, а тому доводи, викладені в апеляційній скарзі не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 21 листопада 2007 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України в
касаційному порядку на протязі двох
місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: