ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“4” грудня 2008 року
Ялтинський міський суд Автономної
головуючого, судді
представника позивача
представника третьої
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ялтинської
міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, Управління головного архітектора Ялтинської міської ради про
визнання незаконним та скасуванні індивідуально-правового акту, зобов'язання вчинити
певні дії щодо розгляду заяви про надання земельної ділянки,
ОСОБА_1 звернувся до
Ялтинського міського суду АРК із зазначеною позовною
заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд :
-              Визнати незаконним та скасувати
рішення Ялтинської міської ради № 413 від 21 березня 2008 року «Про відмову
ОСОБА_1 у передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0.0100 га
для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і
споруд, розташованої АДРЕСА_1, на землях Ялтинської міської ради, у зв'язку із
тим, що земельна ділянка розташована у межах Приморського парку ім. Гагаріна»;

-              Зобов'язати
Ялтинську міську раду на черговій сесії розглянути питання про надання ОСОБА_1
дозволу на розроблення проекту відведення зазначеної земельної ділянки з
наступним затвердженням проекту.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 в районі
будинку АДРЕСА_1 здійснив самочинне будівництво жилого будинку і з метою його
обслуговування звернувся до Ялтинської міської ради із заявою про передачу в
його власність земельної ділянки. Цей орган розглянув заяву і оскаржуваним
рішенням у передачі земельної ділянки відмовив, чим порушив його права.

Представник Ялтинської міської ради за довіреністю Нізамутдінов М.І.
заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що відмовивши у передачі у
власність позивача земельної ділянки Ялтинська міська рада реалізувала права
власника, адже земля в межах населеного пункту є об'єктом права комунальної
власності громади міста. Індивідуально-правовий акт про відмову в  передачі земельної ділянки у власність
ОСОБА_1 належним чином мотивований, оскільки земельна ділянка розташована в
межах Приморського парку ім. Гагаріна, де будівництво жилих будинків взагалі не
передбачено.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету
спору, також заперечував проти позову, зазначивши, що будівництво жилих
будинків  в межах Приморського парку ім.
Гагаріна не передбачено Детальним планом території центральної частини міста.

Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, його представника,
представників відповідача і третьої особи, повно та всебічно з'ясувавши
обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовної заяви з таких підстав.

Особи, які беруть участь у справі, з підстав ч. 1 ст. 61 ЦПК України
визнали, що ОСОБА_1 в районі будинку АДРЕСА_1 здійснив самочинно будівництво.

Земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, розташована в межах
населеного пункту м. Ялта і не належить до земель приватної або державної
власності, тобто відповідно до ст. 83 ЗК України земельна ділянка належить на
праві власності територіальній громаді і є у комунальній власності.

Територіальні громади є суб'єктами права власності і реалізують це право
безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (ст. ст. 12, 80, 83 ЗК
України, 327 ЦК України).

Передбачений ч. ч. 6 - 11 ст. 118 ЗК України порядок передачі безоплатно у
власність громадян земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і споруд є самостійною підставою набуття права
власності на землю, проте, як і за загальним правилом, реалізація об'єктивного
права громадянина на землю здійснюється в цьому випадку за згодою
власника.  Такі висновки ґрунтуються
передусім на тому, що за змістом ст. 316 ЦК України право власності є правом
особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України дозвіл
на розробку проекту відведення земельної ділянки надається відповідною місцевою
державною адміністрацією або сільською, селищною, міською радою лише в разі
згоди.

Форма надання такої згоди визначена ст. 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» як рішення, яке за своєю природою є
індивідуально-правовим актом і приймається на
пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від
загального складу ради. При цьому депутати як обранці територіальної громади не
можуть бути примушені до прийняття конкретного рішення.

ОСОБА_1 звернувся до Ялтинської міської ради із заявою про передачу у його
власність зазначеної земельної ділянки орієнтовною площею 0.0100 га для
будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, і
рішенням Ялтинської міської ради № 413 від 21 березня 2008 року у передачі
земельної ділянки в його власність було відмовлено у зв'язку із тим, що
земельна ділянка ним зайнята самовільно, здійснено самочинне будівництво,
споруджена будівля розташована у межах Приморського парку ім. Гагаріна.

Отже, відмовивши позивачу у передачі безоплатно у власність земельної
ділянки, сесія Ялтинської міської ради реалізувала виключні повноваження
власника. Відмова органу місцевого самоврядування надати згоду на передачу
земельної ділянки у власність сама по собі обговоренню не підлягає, цивільних
прав і законних інтересів позивача не порушує.

Рішення про відмову передати у власність земельну ділянку достатньо
обґрунтоване, адже будівництво жилих будинків на території Приморського парку
ім. Гагаріна не передбачено, що підтверджується копією детального плану
території центральної частини м. Ялта, затвердженого Рішенням № 58 від 26
вересня 2006 року.  Детальним планом регулюються планування, забудова та інше використання
територій, з урахуванням чого визначається цільове призначення земель (ст. ст.
1,  Закону України «Про планування і
забудову територій»).

Посилання позивача та його представника на несправедливість розподілу
земельних ділянок за викладених обставин не мають правового значення.

Враховуючи, що Ялтинська міська рада розглянула заяву позивача про передачу
у власність земельної ділянки і підстав для скасування відповідного рішення
судом не встановлено, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов'язання повторно
розглянути зазначену заяву згідно порядку, встановленого ч. 7 ст. 118 ЗК України,
має бути відхилена.

Таким чином, розглянувши цивільну справу в присутності позивача,
представників сторін, третьої особи, повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, перевіривши їх  доказами, суд
дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат вирішується
відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 80, 83,
118 ЗК України,  ст. ст. 1, 3 - 8, 10,
11, 15, 60, 61, 158, 179, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
Ялтинської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору, Управління головного архітектора Ялтинської міської
ради про визнання незаконним та скасуванні індивідуально-правового акту,
зобов'язання вчинити певні дії щодо розгляду заяви про надання земельної
ділянки  - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в
десятиденний  строк з наступного дня
після його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК
України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст.
ст. 223, 294 ЦПК України.

СУДДЯ -