Справа  № 2-124/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І
М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

(повне)

01 квітня 2008 р.

Міжгірський
районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого
судді  Гайдур  А.Ю.,

при секретарі  Царь
О.В.,

з
участю: позивача  ОСОБА_1.,

відповідача ОСОБА_2.,

третіх
осібОСОБА_3.,  ОСОБА_4.,

представників  позивачів ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

представника
відповідача ОСОБА_7.,

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
в смт. Міжгір'ї  справу  за позовом
ОСОБА_8, ОСОБА_4,ОСОБА_1 доОСОБА_1 про визнання права  спільної
сумісної  власності  на
спільно нажите  майно, -

В
С Т А Н О В И В :

У
лютому  2008 року  позивачі
звернулися  до суду  з вимогами
про визнання  права  їх
спільної  сумісної  власності
на спільно нажите
майно-будівлю  магазину  по вул. Суворова, 51 в смт. Міжгір'я та
визнання  Свідоцтва  про право
власності  на нерухоме  майно - нежитлову  будівлю (магазин)  серії ЯЯЯ
901048  частково  недійсним у частині  визначення
співвласників. В заяві
зазначали,  що у 2000 році
вони  спільно з відповідачем  побудували
магазин-кафе  по вул. Суворова, 51
на земельній  ділянці, яка  згідно
Державного  акту  про право
приватної  власності  належить
позивачу  ОСОБА_1.

Відповідачем  без
згоди  власника  земельної
ділянки  та інших   позивачів
були  подані  документи до
Міжгірської  селищної  ради
на оформлення  права  власності
на  будівлю  магазину
і рішенням  № 61 від 22.08.2006 р.
виконком Міжгірської  селищної  ради
надав  дозвіл  відповідачу
і останній  отримав  Свідоцтво
про право  власності  на магазин.

Посилаючись  на те,
що  відповідачу  виплачувались
кошти  з магазину  за його
частиною  і, що  відповідач вимагає  від них
одноособового  користування  магазином,
що під  час  розірвання
шлюбу  між  ОСОБА_8.
та відповідачем  питання  про
розподіл  спільно  нажитого
майна  не вирішувалося,  то
просили  задовільнити  їхні
позовні   вимоги  зазначені
вище.

В
судовому  засіданні  позивач
та їх  представники  вимоги
позову  підтримали  повністю.

Відповідач  та його
представник  позов  заперечили
повністю,  просили  справу закрити.

Вислухавши
пояснення  сторін, свідків,
перевіривши  матеріали  в
справі  суд вважає, що позовна
вимога  про визнання  права  спільної
сумісної  власності  на магазин
до задоволення не підлягає,  а
вимога  про визнання  Свідоцтва
про право власності  на
магазин  частково  недійсною
підлягає  залишенню  без
розгляду , виходячи  з
наступних  підстав  і мотивів.

Відповідно
до ст.ст. 10, 60 ЦПК України  кожна
сторона  повинна довести  ті обставини, на які  вона
посилається  як на підставу  своїх
вимог  або  заперечень,
крім  випадків,  встановлених
цим  Кодексом.

Як  убачається
із  встановлених  судом
обставин  справи, що  у 2000 році
була  збудована  на
земельній  ділянці  ОСОБА_4.
нежитлова  будівля-магазин  по вул. Суворова, 51 в смт. Міжгір'я.

Рішенням  № 61
від 22.08.2006 року
виконкому  Міжгірської  селищної
ради  надано  дозвіл
відповідачу  ОСОБА_1 на оформлення  права
власності  на  зазначений
магазин  і на підставі  цього
рішення  останньому  видано
Свідоцтво  про право  власності
на нерухоме  майно  в частці 1/1. Ні рішення,  ні Свідоцтво не  скасовані, не змінені.  6 квітня 2007 року  позивач ОСОБА_1.  по договору
дарування  передав  будинок
і земельну  ділянку  по вул. Суворова, 51  в смт.Міжгір'я позивачу  ОСОБА_1 (внук
дарувальника), тобто
земельну  ділянку  на якій
розміщено  будівля  магазину.

У 2006
році  ні під час  розірвання
шлюбу  між  позивачкою Цендра Василиною  Дмитрівною
та відповідачем  ОСОБА_1,  ні після
нього  не ставилося  для вирішення
питання  про розподіл  спільно
нажитого  майна  подружжя.

ОСОБА_1.  з 1982 року
в домоволодінні  по вул. Суворова,
51 смт. Міжгір'я  не проживає.

Позивач
ОСОБА_1.  не  надав
суду  належних  доказів
в підтвердження,  що він  має право
на частку  у будівлі  магазину,
а покази  свідків,  які є
родичами  позивачів  суд
оцінює  критично.

За
вищевстановлених  обставин  суд
приходить  до висновку, що
оскільки ОСОБА_1. (відповідач)  має  у приватній
власності  будівлю  магазину
по вул. Суворова, 51  в смт.
Міжгір'я  на підставі  Свідоцтва про право  власності
на нерухоме  майно,  дане
свідоцтво  не скасоване,  то
вимога  позивачів  про визнання
за ними  права  спільної
сумісної  власності  на цей
магазин  не грунтується  на законних
підставах, не доведена  належними
доказами.

Крім  того
позивач ОСОБА_4  не є  належним
позивачем  по справі,
оскільки  з 1982 року  не проживав
у дворогосподарстві № 51  по вул.
Суворова,  не  довів
належними  доказами  свою
участь  у будівництві  магазину.

Тому  позов
в цій  частині  до задоволення  не підлягає.

Суд
вважає за необхідне  залишити  без
розгляду  вимогу  позивачів про визнання  Свідоцтва
про право  власності  на нерухоме
майно-нежитлову  будівлю
(магазин)  виданого  у 2006 році відповідачу ОСОБА_1 частково
недійсним, виходячи  з того,  що дана
вимога відноситься  до
юрисдикції  та компетенції  адміністративного  судочинства
і не  може  розглядатися
в порядку  цивільного
судочинства,  провадження  по цій
вимозі  закрити  про  що  винести
ухвалу  відповідно  до п. 1 ст. 205 ЦПК України.

На
підставі  викладеного, керуючись ст. ст.
212-215  ЦПК України, суд, -

В
И Р І Ш И В :

Відмовити  ОСОБА_8 ,ОСОБА_4  та ОСОБА_1 у задоволенні позову  доОСОБА_1.

Заяву  про
апеляційне  оскарження рішення
суду може бути подано  в апеляційний суд
Закарпатської області  через райсуд
протягом  десяти днів  з дня проголошення, а  апеляційну скаргу - протягом  двадцяти
днів  після  подання
такої заяви.

Рішення
набирає  законної  сили
згідно  з ст. 223 ЦПК України.

Головуючий:/підпис/ А.Ю.Гайдур

ВІРНО:

Суддя Міжгірського райсуду:                                                                                 А.Ю.Гайдур