Справа № 22ц-45/2008
Головуючий у 1інст. - Гордієць Л.В.
Доповідач - Литвиненко І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 року

м.
Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого- судді

литвиненко І.В.

суддів:

Бобрової і.о., редьки а.г.

при секретарі з  участю

Зіньковець О.О. ОСОБА_1,його представника ОСОБА_2.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду від
17 жовтня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
договору дарування квартири недійсним,

В С Т А Н О В И В :

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду через порушення норм
матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його вимоги про визнання договору дарування квартири недійсним.

Рішенням суду було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про
визнання договору дарування квартири від 16.06.2006 року  з підстав, передбачених ст.ст.203, 225 ЦК
України.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що суд не взяв до уваги того, що
договір укладався в період загострення
психічної хвороби і він не міг в повному обсязі розуміти значення своїх
дій і достатньо керувати ними, а відповідачка скористалась його станом здоров'я
та шляхом обману щодо обставин договору, вчинила цей правочин. Крім того,
ОСОБА_1зазначає, що договір був укладений також під впливом тяжкої обставини
якою були психічні розлади  та на
вкрай  невигідних умовах тому що він
безоплатно передав чужій людині житло, а суд цьому не дав правової оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку , що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 деякий час проживали
разом і 16.06.2006 року він подарував їй свою квартиру АДРЕСА_1. При укладенні
договору дарування квартири для позивача був встановлений сервітут на право
постійного проживання у відчужуваній квартирі. Через кілька місяців після
дарування квартири, ОСОБА_3 перестала
проживати з позивачем і зараз він ставить питання про визнання договору
дарування квартири недійсним через застосування до нього з боку відповідачки в
момент укладення договору психічного тиску, через збіг тяжких обставин якими є
алкоголізація його  організму та
черепно-мозкова травма, що передувала укладенню договору, через вкрай невигідні
умови для нього,  через нерозуміння ним
значення своїх дій та неможливість керувати своїми діями,  у зв'язку з чим він уклав договір, який
суперечив його волі.

Суд першої інстанції проаналізувавши та перевіривши підстави, з яких
позивач просив визнати договір недійсним, прийшов до обґрунтованого висновку про
недоведеність позовних вимог. Зокрема, за висновком амбулаторної
судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_1 міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними 16.06.2006 року (а.с.104-109),а тому не має підстав визнавати
договір дарування недійсним з підстав, що
позивач нерозумів значення своїх дій та не міг керувати своїми діями і
уклав договір, який суперечив його волі.

Доводи апелянта стосовно того, що він не міг саме „в повному обсязі”
розуміти значення своїх дій і „достатньо” керувати ними не передбачені нормами
діючого законодавства і не ґрунтуються на висновках експертизи.

В матеріалах справи відсутні докази, передбачені ст.ст.57-59 ЦПК України,
які б підтверджували психічний тиск з боку відповідачки або іншої особи на
вчинення позивачем саме договору дарування на користь ОСОБА_3, про що суд
першої інстанції мотивовано зазначив у рішенні.

Що стосується посилань позивача на укладення договору дарування квартири
під впливом тяжкої обставини якою були психічні розлади, черепно-мозкова
травма, алкоголізація організму, і на вкрай невигідних умовах, то вони є не
обґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не довів, що його стан здоров'я примусив
укласти угоду на вкрай невигідних умовах, при цьому слід зазначити, що і
відсутня явна невигідність цієї угоди, тому що для ОСОБА_1 в договорі
встановлений сервітут на право постійного проживання в квартирі. Крім того,
позивач, вказуючи , що через хворобу не розумів значення своїх дій і не міг
керувати ними і ця ж хвороба була тяжкою обставиною, під впливом якої був
вчинений правочин на вкрай невигідних умовах, змішує підстави визнання угоди
недійсною, які за своїм змістом виключають одна одну.

Твердження апелянта про те, що суду слід було дослідити ще і питання про
визнання договору дарування квартири недійсним з підстав вчинення цього
правочину під впливом обману суперечать положенням ст.11 ЦПК України про те, що
суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог. В позовній заяві відсутні
будь-які посилання на навмисне введення ОСОБА_3 позивача в оману щодо обставин,
які мають істотне значення таких як природа правочину чи обов'язки сторін.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції розглянув справу в межах
заявлених вимог, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального
права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний
суд

У
Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення  Ніжинського
міськрайонного  суду  від 17 жовтня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий:                                       Судді :