Справа № 22ц-131/08р.                         Головуючий 1 інстанції
34                                            Доповідач
апеляційного суду Довжук Т.С.
УХВАЛА

17 січня 2008
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої               -       Буренкової
К.О.,

судців:    Козаченка В.І.,    Довжук Т.С,

при
секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю  позивачки                       ОСОБА_1,

представника
позивачки                      ОСОБА_2,

відповідача                                      ОСОБА_3,

третьої
особи                                     ОСОБА_4,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від    19 жовтня   2007 року за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3,

треті особи без самостійних позовних вимог: ОСОБА_4,

товарна Біржа «Автопродажа»

про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

22 березня 2007 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 2115.

Позивачка
вказувала,  що з 19 листопада 1999 року знаходилась
з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі,  який
був розірваний 22 листопада
2006 року.
Вказаний автомобіль є їх спільним майном,
так як придбали вони його під час шлюбу. Крім того,  автомобіль ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 в той період,  коли вони з ОСОБА_4 знаходились у шлюбі та
згоду на його продаж вона не давала.

Посилаючись на
вказане,  позивачка просила позов
задовольнити.

Відповідач
в судовому засіданні позов не визнав,
пояснив,  що він є добросовісним
набувачем.

Третя
особа ОСОБА_4 позов також не визнав,
посилаючись на те,  що спірний
автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя,  так як придбаний за його особисті гроші.

2

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 19 жовтня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою
цього ж суду від 01 листопада
2007 року в
зазначене рішення суду внесено виправлення відносно дати розірвання шлюбу.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог. На думку апелянта,  рішення суду не відповідає фактичним
обставинам справи.

Заслухавши
суддю-доповідача,  пояснення сторін,  третьої особи та представника позивачки,  дослідивши матеріали справи,  колегія судців вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню
із наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог,  суд першої
інстанції вважав доведеним факт придбання ОСОБА_4 спірного автомобіля за
рахунок його особистих коштів -40
000 грн.,  отриманих в борг у ОСОБА_5,  а тому виходив з того,
що спірний автомобіль на час його продажу не був об'єктом спільної
сумісної власності подружжя,  та крім
того,  позивачка не звернулась до суду з
вимогою про визнання цього майна спільним,
про його поділ та про стягнення компенсації за частку спірного автомобіля.

Між
тим,  з таким висновком суду погодитися
не можна,  оскільки суд неповно з'ясував
всі обставини справи,  вважав
встановленими недоведені обставини та порушив норми процесуального права.

Як
вбачається з матеріалів справи,
позивачка та третя особа ОСОБА_4 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 1999 року по 22 листопада 2006 року (а.с. 4).

02 вересня 2006 року ОСОБА_4
продав з біржових торгів відповідачу ОСОБА_3 автомобіль марки ВАЗ 2115 0 легковій седан - В (а.с.  5).

За
змістом  ст.  60
СК України майно,  набуте подружжям
за час шлюбу,  належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності,  якщо не доведено протилежне.

Особистою
приватною власністю дружини,  чоловіка є
майно,  набуте нею,  ним за час шлюбу,  але за кошти,
які належали їй,  йому особисто ( ч. 1  ст.  57 СК України).

Відповідно
до  ст.
60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень,  крім випадків,  установлених
ст.  61 цього Кодексу.

Вирішуючи
даний спір по суті,  суд першої інстанції
не звернув уваги на наведені обставині і в порушення вимог  ст.  35 ЦПК України
залучив ОСОБА_4 до участі в справі лише як третю особу без самостійних позовних
вимог,  а не як співвідповідача. Вказане
має суттєве значення для правильного вирішення спору,  оскільки третя особа,  на відміну від відповідача,  обмежена в процесуальний правах та
обов'язках.

Зважаючи
на наведене,  а також на положення п. 4  ст.  311 ЦПК
України,  колегія суддів приходить до
висновку,  що судом першої інстанції
порушені норми процесуального права,  що
є безумовною підставою для скасування судового рішення і направлення справи на
новий розгляд.

Під час
нового розгляду справи суду необхідно врахувати наведене,  вжити всіх передбачених законом заходів до
всебічного,  повного й об'єктивного
з'ясування дійсних обставин справи,
з'ясувати коло суб'єктів спірних правовідносин,  встановити дійсний характер правовідносин
сторін,  факти,  які підлягали встановленню,  дати оцінку поданим сторонами доказам з
дотриманням принципу допустимості,  права
та обов'язки сторін,  і в залежності від
встановленого ухвалити законне та обгрунтоване рішення.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307,  311,  313,
315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

3

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Миколаєва
від 19 листопада
2007 року
скасувати,  а справу направити на новий
розгляд в той же суд,  але в іншому
складі

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня її проголошення.