Справа № 2-3/2008
РІШЕННЯ

І М
Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

12 березня 2008 року Рокитнянський районний
суд Київської області  в складі:

головуючого
судді - Литвина О.В.

при
секретарі          - Киричок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в смт. Рокитне циільну справу за позовом
ОСОБА_1до Рокитнянської селищної ради Київської області третя особа -
селищний голова смт.Рокитне ОСОБА_2,

про стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду з даним позовом,
позивач  посилається на те, що згідно
рішення селищної ради ІУ скликання  №
685-27-ІУ від 23.12.2005 року за поданням селищного голови вона була
затверджена заступником  селищного
голови. 21.04.2006 року селищний голова припиняє її повноваження заступника в
порушення вимог трудового законодавства
і лише 11.05.2006 року ініціює
розгляд  цього питання  на сесії селищної ради, яка своїм
рішенням  № 59-03-У прийняла  відповідне рішення та рекомендувала селищному
голові вирішити питання забезпечення її роботою за попереднім місцем роботи на
посаді  спеціаліста І категорії. Селищний
голова після оформлення звільнення її з посади належно оформленої трудової
книжки  та розрахункових їй в день
звільнення не видав, що змусило її звертатися до правоохоронних органів. За
викладеного вона не могла працевлаштуватися чи стати на облік  в районному центрі зайнятості і про що
достовірно було відомо селищному голові.

13.11.2006 року прокурор вніс протест на
рішення 3-ї сесії У скликання Рокитнянської селищної ради від 11.05.2006 року
«Про припинення повноважень заступника селищного голови ОСОБА_1.», яким визнав
це рішення незаконним та вимагав привести його у відповідність з чинним
законодавством. Рішенням 8-ї сесії селищної ради протест прокурора було
задоволено та було вирішено звільнити її з посади заступника селищного голови з
11.05.2006 року у зв»язку із закінченням повноважень виконавчого комітету ради.
Після зміни формулювання причини звільнення, що не потягло за собою поновлення
на роботі, третя особа вніс відповідний запис до  її трудової книжки, не прийнявши рішення про
виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначає також, що
трудова книжка була видана їй лише
23.11.2006 року, при цьому  повний
розрахунок  з нею проведений не був.  Відповідач частково провів з нею розрахунок у
вересні-жовтні 2006 року, зважаючи, що за час своєї роботи в нього, він
переплатив їй заробітну плату.

Просить ухвалити рішення про стягнення з
відповідача на її користь розрахункових при звільненні за період роботи з
22.04.2006 року по 11.05.2006 року в розмірі 826-10 грн., заробітної плати за
час вимушеного прогулу за період з 12.05.2006 року  по час ухвалення рішення, розмір якої станом
на 20.11.2007 року становить 47223-54 грн.,
та моральну шкоду в розмірі 50000-00 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги свого
позову підтримала повністю за викладених в ньому обставин та підстав та
уточнила останні, прохаючи стягнути з відповідача на свою користь середній
заробіток за період з 12.05.2006 року по час постановлення рішення у зв»язку з
затримкою розрахунку при звільненні, посилаючись, що до цього часу з нею розрахунку
в повному обсязі відповідачем не проведено. Також в порядку уточнення
доповнила, що період її вимушеного прогулу тривав з 12.05.2006 року по
23.11.2006 року. Заробітної плати за період роботи у травні 2006 року, а
точніше до 11.05.2006 року, відповідач їй не нараховував та не виплачував,
оскільки на той час не було рішення про її звільнення, як і не проводив їй
виплату розрахункових після звільнення з роботи ні в травні, ні в червні 2006
року. Виплату відповідачем їй премії в сумі 624-59 грн. 04.10.2006 року та
компенсації за невикористану відпустку в сумі 609-46 грн. 02.11.2006 року не
оспорює.  Підтверджує факт перерахування
їй відповідачем 27.03.2007 року  1468-81
грн. за результатами планової перевірки КРУ. Оплату середнього заробітку
просить стягнути з відповідача відповідно до положень ст.117 КЗпП України,
виходячи з того, що останнім до цього часу з нею не проведено повністю
розрахунку при звільненні.

Представники
відповідача ОСОБА_3. та ОСОБА_4. позов не визнали. Представник  ОСОБА_3. суду пояснила, що позивач була
звільнена з посади заступника селищного голови у зв»язку із закінченням
повноважень ради ІУ скликання. Заборгованість по виплаті коштів позивачу на
день звільнення її з роботи була відсутня, оскільки за нею рахувалася переплата
заробітної плати в сумі 1798-20 грн., яка виникла в результаті виплати надбавки
до заробітної плати у першому кварталі 2006 року і яка була виявлена під час
проведення перерахунку заробітної плати працівникам апарату ради відповідно до
постанови КМ України від 09.03.2006 року №268 та з виплатою якої не погодилася
сесія ради на своєму засіданні 11.05.2006 року. Розмір переплати заробітної
плати  позивачу був значено вищим від
належних їй компенсаційних виплат при звільненні. У вересні 2006 року  при виконанні бюджету було проведено
нарахування позивачу надбавки за І квартал в сумі 2652-00 грн.,   з якої було вирахувано раніше виплачені такі
кошти в сумі 1798-20 грн. і таким чином було виплачено позивачу відповідно до
розпорядження № 124 від 06.09.2006 року 624-59 грн. Компенсацію за
невикористану відпустку позивачу в сумі 609-46 грн. було виплачено 02.11.2006
року. У березні 2007 року позивачу було виплачено 1468-81 грн. недоплати
індексації заробітної плати, яка мала місце щодо всіх працюючих і  яка була виявлена в результаті проведеної
планової перевірки КРУ.

У задоволенні позову просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4.  підтримав позицію свого іншого представника
відповідача з тих підстав, що на час звільнення з роботи позивача у травні 2006
року  відповідач не мав перед нею
заборгованість і також просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа будучи неодноразово викликаним,
в судове засідання не з»явився, своїх пояснень та заперечень на позов  до суду не подав, а тому суд, зважаючи на
думку  сторін спору та їх представників,
ухвалив розглянути спір у відсутності вказаної особи.

Заслухавши сторін та їх представників,
свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6.,  дослідивши
письмові матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач рішенням сесії
Рокитнянської селищної ради № 685-27-ІУ від 23.12.2005 року була затверджена
заступником селищного голови з питань діяльності виконавчого комітету на період
повноважень ради та виконувала останні
аж до припинення  таких її
повноважень відповідно до рішення третьої сесії Рокитнянської селищної ради У
скликання № 59 від 11.05.06 року, відповідно до якого її повноваження як
заступника голови селищної ради були припинені з 21.04.2006 року у зв”язку з
закінченням повноважень ради ІУ скликання і
про що в її трудову книжку було внесено відповідний запис № 15.
Заробітна плата за роботу у квітні 2006 року позивачу була нарахована в сумі 3623-69 грн. та виплачена повністю в період 5-7 травня 2006 року
грн.  Вказана обставина позивачем не
оспорюється. Разом з тим, на час прийняття радою рішення про припинення
повноважень позивача на посаді заступника селищного голови з 21.04.2006 року та
відповідного її вивільнення у зв»язку з цим, перед нею малась заборгованість з
боку відповідача по виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку  в сумі 890-34 грн., яка становила до виплати
з урахуванням проведення необхідних утримань з неї 609-46 грн.. Крім того, як
встановлено у судовому засіданні і що не оспорюється жодною із сторін спору, на
час вивільнення позивача за нею рахувалася перевиплата заробітної плати в сумі
1798-20 грн., яка становила суму надбавки до заробітної плати, що була помилково нарахована та виплачена позивачу та іншим працівникам
апарату ради  у І
кварталі 2006 року і розмір якої було визначено при приведенні у квітні 2006
року заробітної плати працівникам
апарату ради відповідно до положень постанови КМ України від 09.03.2006
року №268 «Про упорядкування структури та умов оплату
праці
працівників апарату органів виконавчої влади,   органів прокуратури, судів та інших органів».

Трудова книжка позивачу при її звільненні
видана не була і вона сама не просила її видати, оспорюючи натомість
незаконність свого звільнення з роботи, вважаючи, що на той час вона не була
звільнена з роботи  і на чому вона також
наголошувала у судовому засіданні, посилаючись на те, що розпорядження про її
вивільнення не було. На це вказує також факт її звернення до Рокитнянського
районного суду  09.06.2006 року  з адміністративним позовом до Рокитнянського
селищного голови про визнання протиправною бездіяльності та зобов»язання
забезпечити попереднім місцем роботи.

У вересні 2006 року  при виконанні бюджету було проведено
нарахування позивачу надбавки за І квартал
та за оплату роботи з 22.04.2006 року по 11.05.2006 року включно в
загальній  сумі 2652-00 грн.,   з врахуванням раніше виплаченої позивачу
суми такої надбавки в сумі 1792-20 грн. і таким чином було перераховано
позивачу відповідно до розпорядження № 124 від 06.09.2006 року 624-59 грн.
Компенсацію за невикористану відпустку позивачу в сумі 609-46 грн. було
перераховано  02.11.2006 року. У березні
2007 року позивачу було виплачено 1468-81 грн. недоплати індексації заробітної
плати, яка мала місце щодо всіх працюючих і
яка була виявлена в результаті проведеної планової перевірки КРУ.

13.11.2006 року прокурором Рокитнянського
району було внесено протест на рішення третьої сесії У скликання №59 від
11.05.2006 року «Про припинення повноважень заступника селищного голови
ОСОБА_1.» з вимогою привести останнє у відповідності до чинного законодавства в
частині формулювання  звільнення та
внесення відповідного запису до трудової книжки позивача, не оспорюючи при
цьому факт звільнення позивача. Рішенням позачергової  восьмої сесії У скликання Рокитнянської
селищної ради від 23.11.2006 року вказаний протест прокурора було задоволено і
ще раз було констатовано факт її звільнення з посади заступника селищного голови
з питань діяльності виконавчого комітету ради з 11.05.2006 року та змінено
формулювання причини такого вивільнення із зазначенням такої  закінчення строку повноважень виконавчого
комітету Рокитнянської селищної ради. У зв»язку з цим попередній запис у книжку
позивача про її вивільнення за № 15 був визнаний недійсним та було внесено
запис за № 17 від 23.11.2006 року про звільнення позивача у відповідності до
згаданого вище рішення восьмої сесії відповідача.

01.11.2006 року позивач звернулася до
відповідача із письмовою заявою видати розпорядження про звільнення та
виплатити необхідні до виплати при звільненні кошти та визначені законом
компенсації по день розрахунку, яка розглянута по суті відповідачем не була і
про що свідчать встановлені обставини справи.

Викладене підтверджується поясненнями у
судовому засіданні сторін спору та їх представників, свідків:

·    ОСОБА_5. в тім, що заробітна плата позивачу була нарахована до 21.04.2006
року. У квітні 2006 року проводився перерахунок заробітної плати за
січень-березень 2006 року  відповідно
до  постанови Кабінету Міністрів України
№ 268 від 09.03.2006 року, відповідно до якого з позивача необхідно було
утримати 1798-20 грн. Такі утримання проводилася із заробітної плати і інших
працівників ради. У вересні 2006 року з»явилася
можливість провести таку доплату позивачу за січень-березень 2006 року,
при цьому з неї було утримано раніше виплачені кошти в сумі 1798-20 грн., а
також було проведено остаточний розрахунок заробітної плати позивача за період
її роботи до 11.05.2006 року;

·    ОСОБА_6. в тім, що станом на 01.01.2006 року був затверджений штатний
розпис ради із зазначенням посади, посадового окладу, виду та розміру
надбавок.  Постановою Кабінету Міністрів
України було збільшено розмір посадових окладів працівникам апарату ради з
01.01.2006 року. Проте ця постанова вийшла лише у березні  2006 року, у зв»язку з чим у березні було
внесено зміни до штатного розпису. При цьому перерахунок виплати заробітної
мався бути проведеним в межах виділених асигнувань на  виплату заробітної плати. Разом з тим, бухгалтер
при проведенні такого перерахунку всіи працюючим помилково включила до нього
також премію, коштів не виплату якої з виділених асигнувань не вистачало. За
таких обставин було зроблено перерахунок і помилково нараховані суми
утримувалися із заробітної плати працівників. У вересні 2006 року у раді
появилися кошти для виплати таких премій, яка фактично була нарахована та
виплачена всім працівникам і в тому числі позивачу. Їй же було також виплачено
компенсацію за невикористану відпустку згідно розпорядження, яке надійшло в
бухгалтерію 27.10.2006 року і яке було першим документом, який надійшов до
бухгалтерії і який стосувався звільнення позивача з роботи та виплати їй
розрахункових;

а також дослідженими у судовому засіданні
письмовими матеріалами справи, якими є:

·    Трудова книжка на ім.»я позивача;

·    Постанова Рокитнянського районного суду Київської області від 23.03.2007
року у справі № 2-а-2/2007 за позовом ОСОБА_1. до Рокитнянської селищної ради,
третя особа Рокитнянський селищний голова про стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, розрахунку при звільненні та моральної шкоди, яка є
скасованою, а провадження у справі закрито відповідно до ухвали  Київського апеляційного адмінстративного суду
від 14.09.2007 року;

·    Рішення №685 двадцять сьомої сесії ІУ скликання Рокитнянської селищної ради
від 23.12.2005 року «Про затвердження заступника селищного голови з питань
діяльності виконавчого комітету»;

·    Рішення №59 третьої сесії У скликання Рокитнянської селищної ради від
11.05.2006 року «Про припинення повноважень заступника селищного голови
ОСОБА_1.»;

·    Розпорядження Рокитнянського селищного голови № 124 від 06.09.2006 року;

·    Протест прокурора Рокитнянського району Київської області № 1392 від
13.11.2006 року;

·    Рішення № 245 восьмої  позачергової
сесії Рокитнянської селищної ради  У
скликання від 23.11.2006 року;

·    Довідки Рокитнянського РЦЗ № 685 від 29.11.2006 року та № 242 від
04.04.2007 року;

·    Заява ОСОБА_1. на ім.»я відповідача від 01.11.2006 року;

·    Довідки Рокитнянської селищної ради № 4761 від 22.03.2007 року та №789 від
22.01.2008 року;

·    письмове заперечення відповідача № 36 від 22.01.2008 року.

За викладеного, оцінюючи у сукупності всі
зібрані у справі докази з позиції їх достатності, належності та допустимості,
суд приходить до висновку, що на час звільнення позивача з роботи з 21.04.2006
року відповідно до рішення сесії Рокитнянської селищної ради У скликання № 59
від 11.05.06 року відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив їй
компенсації за  невикористану щорічну
відпустку в сумі 609-46 грн., не видав їй трудової книжки, хоча вона в день
винесення такого рішення про звільнення була на роботі та неправильно визначив
формулювання причин звільнення позивача з роботи.  Таке порушене право позивача було поновлено
добровільно відповідачем у жовтні   2006
року , коли їй було нараховано та виплачено 04.10.2006 року премію  за 1 квартал 2006 року та час роботи за
період до 11.05.2006 року, на чому наголошувала у судовому засіданні
свідок  ОСОБА_5., яка працює у
відповідача бухгалтером і є відповідальною за нарахування заробітної плати і що
не спростовувалося позивачем та іншою стороною спору і у зв»язку з чим судом ця
обставина достатньо не з»ясовувалася,  а
також 02.11.2006 року, коли позивачу було виплачено компенсацію за невикористану
щорічну відпустку в сумі 609-46 грн.

Остаточно права позивача були поновлені
відповідачем рішенням № 245 восьмої
позачергової сесії Рокитнянської селищної ради  У скликання від 23.11.2006 року, відповідно
до якого було змінено формулювання причини звільнення позивача з роботи та
змінено запис про звільнення позивача з роботи у її трудовій книжці.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган зобов»язаний
в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки, встановленні ст.116 цього Кодексу, а саме в
день звільнення працівника, а якщо працівник в день звільнення не працював, то
наступного дня  після пред»явлення
звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Непроведення
розрахунку з працівником у день звільнення, або якщо в цей день він не
був на роботі, наступного дня після  його
звернення з вимогою про розрахунок є
підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП
України. При цьому зазначена норма визначає, що при наявності спору про
розмір  належних до виплати сум власник
або уповноважений ним орган повинен виплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір
вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час
затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

На підставі викладеного суд приходить до
висновку, що з відповідача має бути стягнутий на користь позивача середній
заробіток за весь фактичний час затримки проведення розрахунку, тобто з
11.05.2006 року по 02.11.2006 року. При визначені розміру середнього заробітку
суд виходить з даних про розмір заробітної плати позивача за березень-квітень
2006 року відповідно до довідки відповідача № 789 від 22.01.2008 року і шляхом
обрахування визначає останній розміром 2313-94 грн., а щоденний розміром 105-18
грн. Зважаючи, що період затримки проведення розрахунку  становить
5  робочих місяців та 16 робочих
днів, загальний розмір такого відшкодування, який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача становить 13252-58 грн.

В основу таких своїх висновків суд  кладе
також свої переконання в тім,  що
з огляду на посаду, які обіймала позивач у відповідача  у квітні 2006 року, остання не могла не знати
про проведення перерахунку заробітної плати за І квартал 2006 року, тобто не
могла не знати про виявлений факт перевиплати їй заробітної плати, а також
вважає, що належних та достатніх доказів своїх намагань працевлаштуватися та
неможливості це здійснити у зв»язку з неотриманням трудової книжки у
відповідача в період з 11 травня по  23
листопада 2006 року, як на цьому наполягала в судовому засіданні позивач,
остання суду не подала як і не подала суду доказів звернення у вказаний період
до центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. Подана з цього приводу
позивачем копія листа Рокитнянського РЦЗ від 29.11.2006 року № 615 сама по собі
не спростовує такого висновку суду, оскільки не містить дати такого звернення
позивача до вказаного органу, тоді як з 24.11.2006 року позивач вже була
призначена  на посаду виконуючої
обов»язки головного спеціаліста з питань взаємодії з правоохоронними органами
та оборонної роботи апарату Рокитнянської райдержадміністрації Київської області,
а інші тримані  в сукупності докази  справі вказують на те, що позивачем до
13.12.2006 року лише оспорювався лише факт її
незаконного звільнення з посади заступника селищного голови та
безпідставної відмови у поновленні на попередній посаді, яку вона обіймала у
відповідача до обрання заступником голови - на посаді спеціаліста І категорії і
на це в тому числі вказує її факт звернення до суду у вказаний період з позовом
про поновлення на роботі, звернення із даного питання до прокурора
Рокитнянського району, винесений ним за цим
зверненням протест.

Посилання відповідача та його представників
у судовому засіданні на факт наявності на час звільнення позивача обставини
переплати їй заробітної плати  в сумі
1798-20 грн. та необхідності її утримання у зв»язку з цим, а точніше невиплати
розрахункових безпосередньо після звільнення у зв»язку з тим, що розмір
заборгованості був вищим від належних до виплати сум,   на переконання суду не заслуговують на увагу
та не ґрунтуються на законі, оскільки положення ст. 127 КЗпП України, якою
визначаються обмеження відрахувань із заробітної плати, містять вичерпний
перелік підстав, які дають власнику право проводити відрахування із заробітної
плати для погашення заборгованості працівника перед підприємством без згоди
останнього і в жодному випаду не поширюються на випадок з позивачем. Не
заслуговують на увагу з цього приводу і посилання представників відповідача у
судовому засіданні про те, що переплата виникла внаслідок  арифметичної помилки, оскільки на переконання
суду наяву мала місце помилка застосування порядку нарахування заробітної
плати.

Зважаючи на викладене, а саме, що в період з
11.05.2006 року по 23.11.2006 року мали місце порушення прав позивача з боку
відповідача,  про які відповідач знав
достовірно, але незважаючи на це продовжував протягом тривалого часу ігнорувати
вимоги закону, що призвело до моральних страждань позивача, суд знаходить
обґрунтованими доводи позивача в тім, що порушенням її прав з боку відповідача
їй заподіяна моральна шкода. Разом з тим, з огляду на встановлені обставини
справи, характер та обсяг моральних страждань позивача, керуючись принципом
розумності та справедливості, суд знаходить справедливим визначити розмір
відшкодування такої шкоди в сумі 1000-00 грн.

Доводи позивача в тім, що діями відповідача
спричинено погіршення її стану здоров»я судом до уваги не беруться при
визначенні розміру моральної шкоди, оскільки позивачем не надано суду достатніх
та належних доказів обставини причинного зв»язку  погіршення її стану здоров»я з порушенням її
прав відповідачем.

Таким чином позов підлягає до часткового
задоволення.

Зважаючи, що порушення права позивача мало
місце з 11.05.2006 року, а з позовом до суду про його захист вона звернулася
вперше лише 13.12.2006 року, вбачається наявність обставини пропуску нею строку
звернення до суду за захистом свого порушеного права. Разом з тим, зважаючи на
встановлені обставини справи щодо поведінки відповідача, його дій, спрямований
на порушення права позивача, охоронюваного законом,  суд знаходить причину пропуску позивачем
цього строку поважною та приходить до висновку про необхідність його поновлення
відповідно до положень ст.234 КЗпП України.

Керуючись ст.ст. 47, 116, 117, 127, 233,
234, 237-1 Кодексу законів про працю України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України  № 9 від 06.11.1992 року
«Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою Пленуму Верховного
Суду України  № 13  від 24.12.1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про оплату праці», Постановою Пленуму
Верховного Суду України  № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 11, 57-60, 88,
169, 212-215, 218 ЦПК України,
суд  -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Позов ОСОБА_1до Рокитнянської селищної ради
Київської області третя особа - селищний голова смт.Рокитне ОСОБА_2, про
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, розрахунку при звільненні
та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Рокитнянської селищної ради
Рокитнянського району Київської області на користь ОСОБА_1середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.05.2006 року по
02.11.2006 року в сумі 5751-82 грн., 500-00 грн. в рахунок відшкодування
заподіяної моральної шкоди, а всього 6251-82 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя

Обгрунтування рішення виготовлено 17.03.2008
року