Справа № 22ц-634/2008                                Головуючий у 1
Категорія - цивільна                                      Кузьмін
Доповідач - Горобець Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

ГОРОБЕЦЬ Т.В.

суддів:

Ішутко
в.м., шевченка В.М.

при секретарі:         з участю:

Штупун
О.М. Відповідачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі апеляційного суду в м. Чернігові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1РеРна
рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2008 року по
справі за позовом  ОСОБА_1до ОСОБА_2про
визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Новозаводського районного суду
м. Чернігова від 05 лютого 2008 року, яким відмовлено в задоволенні його
позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його
позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права. Вважає, що суд , під час нового розгляду
справи порушив  вимоги ч.2 ст.311 ЦПК
України, оскільки не врахував  мотивів
скасування рішення районного суду  від 12
жовтня 2004 року , зокрема, суд не запропонував
кожній із сторін надати додаткові докази на підтвердження своїх вимог та
заперечень. Апелянт також зазначає, що суд не поставив йому запитання про проведення
експертизи і не попередив про наслідки не вчинення цієї процесуальної дії, при
цьому порушив і вимоги  ст. 160 ЦПК
України, оскільки не забезпечив  повного,
всебічного та об”єктивного  з”ясування
обставин у справі.

Порушення норм матеріального
права апелянт вбачає в тому,  що суд до
спірних правовідносин  не застосував
ст.225 ЦК України (2003 року), яка підлягала застосуванню згідно п.4
Прикінцевих положень до ЦК України,  а
помилково застосував ст. 55 ЦК УРСР, в редакції 1963 року.

Крім того, апелянт вважає, що
висновки суду не відповідають обставинам справи.  ОСОБА_1. зазначає, що  матеріалах архівної цивільної справи ( №
2-770) та в матеріалах  цивільної справи,
що розглядається, достатньо доказів, які підтверджують, що на день складання
заповіту ( 25.12.1996 року) ОСОБА_3 мала психічне захворювання і в зв”язку з
цим не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

В судовому засіданні  відповідачка та її представник  апеляційну скаргу просили відхилити, як
необґрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення відповідачки та її представника, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ст. 60 ЦПК
України, якою закріплено принцип змагальності сторін, а саме,   довести ті обставини, на які вони
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, самі сторони
мають  проявити ініціативу та енергію по
встановленню істини у справі. Виключення встановлено лише  статтею 61 цього Кодексу. Також,  принцип змагальності , відповідно до ст. 235
ЦПК України, не застосовується у справах, що розглядаються в порядку окремого
провадження.

Порушень судом першої інстанції вимог
ст.10,60 ЦПК України при розгляді даної цивільної справи апеляційним судом не
встановлено.

Хід судового процесу по
розгляду даної справи від 05.02.2008 року,
зафіксований на диск  5238
№182100( додано до справи) свідчить, що суд в повному обсязі роз”яснив всі
права сторонам, ретельно дослідив всі наявні у справі докази та додані до неї
медичні документи, допитав свідків .
Судом  з”ясовувалась   причина , в зв”язку з якою позивач сам не
оплатив  раніше  призначену, але не оплачену відповідачкою
посмертну судово-психіатричну експертизу щодо
психічного стану ОСОБА_3 на час вчинення нею заповіту. З пояснень
позивача встановлено, що такою причиною була фінансова неспроможність
позивача.  Отже, достатні підстави для
висновку, що право заявляти клопотання
про призначення експертизи позивачу та його представнику було відоме,
проте сторона позивача наполягала (і наполягає в апеляційній скарзі)  на достатності доказів, наявних у даній
цивільній  справі та архівній справі  № 2 - 770/00 для задоволення позову.

В той же час, питання
медицини , а тим більше психіатрії , знання з яких необхідні суду для висновку
щодо психічного стану ОСОБА_3 на   дату
посвідчення заповіту, є областю спеціальних знань, а не правових, і відповідно
до ст. 143 ЦПК України для їх вирішення за заявою сторони призначається  експертиза. Проте, таким своїм правом позивач
та його представник не скористались. Така можливість їм надавалась зі стадії
апеляційного розгляду 12.10.2004 року, де
рішення суду першої інстанції по цій справі від 20.10.2003 року було
скасоване апеляційним судом з мотивів неповноти з”ясування обставин та з
зазначенням необхідності надання сторонам можливості представити суду додаткові
докази. Доводи позивача  про хворобливий
психічний стан ОСОБА_3, в результаті якого вона не розуміла значення своїх дій
і не могла керувати ними станом на 25.12.1996 року, тобто на день складення
заповіту, не підтверджено допустимим доказом - висновком експертизи , отже  є лише припущенням, а відповідно до ст.  60 ч.4 ЦПК України , доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.  За вказаних
обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність
позивачем обставин, на які він посилався , як на підставу своїх вимог щодо
недійсності заповіту.

Доводи апелянта щодо
неправильного застосування судом норм матеріального права , а саме ст. 55 ЦК
УРСР ( 1963 року) замість ст.225 ЦК України ( 2003 рік) є безпідставними та
суперечать положенням п. 4 та 5 Перехідних та прикінцевих положень  ЦК України , який набрав чинності з
01.01.2004 року. Так, з матеріалів справи вбачається, що спадщина після смерті
ОСОБА_3 відкрилась 13.05.2002 року і 27.08.2002 року була прийнята ОСОБА_2,(  т.1, а.с.19), спір виник 11.11.2002 року.
Отже, до спірних правовідносин положення Книги шостої ЦК України
застосовуватись не можуть і суд першої інстанції вірно визначив закон, який
підлягав застосуванню.

За наведених обставин
районним судом правильно визначено
характер спірних правовідносин, у повному обсязі досліджено  надані сторонами докази, перевірено доводи
сторін в межах заявлених вимог, правильно встановлено обставини по справі.
Висновок суду за результатами розгляду справи ґрунтується на досліджених
доказах та законі.

Отже, рішення суду першої
інстанції відповідає вимогам процесуального і матеріального закону і доводи
апеляційної скарги не спростовують законного по суті та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду
першої інстанції без змін якщо визнає що воно ухвалене судом першої інстанції з
додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.  303,  304, 307, 308,  315, 317, 319, 324 ЦПК України,  суд, -

У
Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2008 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.

Головуючий:                                   Судді: