дело № 2-53/2008 р.
УХВАЛА

ІМ*ЯМ       УКРАЇНИ

24 січня  2008 р. Ізюмський міськрайонний суд Харківської області
в складі:  головуючого- судді
ВИННИЧЕНКА П.П.

секретаря
ОЛІЙНИК Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі
справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2  про
стягнення аліментів на утримання дтитини,
третя особа: Опікунська рада виконкому Ізюмської міської ради,

УСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася з позовом до відповідача про
стягнення аліментів на на
утримання  доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народження в розмірі &frac14; частини доходів
відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого в
Україні.

На підтвердження
своїх позовних вимог вказала наступне:

Позивачка
знаходилася в шлюбі з відповідачем до 16 вересня 1996 року.

02 грудня 1996
року з відповідача на її користь по рішенню суду стягнено аліменти у розмірі &frac14; частини всіх
видів заробітку відповідача.

В даний час з
відповідача на її користь стягуються аліменти у значно меншому розмірі ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму на дитину.

Вважала, що відповідач надає матеріальну
допомогу своїй доньці від першого шлюбу у малому розмірі і тому вона наполягає
на стягненні аліментів у розмірі, що становить не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму. При цьому вказала, що вона була згодна одержувати від відповідача
аліменти у сумі 100 гривень щомісяця, але він від її пропозиції відмовився.

Вказала, що
відповідач виплачує аліменти не регулярно. Вказала, що виплачені суми ніяк не
покривають потреб доньки і вона надає доньці матеріальну допомогу у значно
більшому розмірі.

Відповідач позов
не визнав у
повному обсязі.

На підтвердження
своїх заперечень вказав наступне:

З нього уже
стягнено аліменти на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_3 у 1996 році.
Він має постійне місце роботи, працює уже дуже давно на одному місці.
Підтвердив, що зарплата на його підприємстві низька, але в цьому він вбачає
вину держави, яка не може надати йому роботу з достойною зарплатою. Робота його
задовольняє і він не має наміру змінювати місце роботи, оскільки знайти роботу
в місті Ізюмі практично не можливо. Вважав, що позивачка використовує виплачені
ним аліменти на потреби всієї її теперішньої сім'ї, а не на потреби його
доньки. Вказав, що він крім аліментів купи доньці велосипед, мобільний телефон
надавав кошти на поїздки до Харкова, оплачував якийсь час приватні уроки.
Вказав, що донька більше часу проживає у бабушки. Вважав, що аліменти повинні
стягуватись з нього у твердій грошовій сумі 55 гривень, з яких 30 гривень
повинні зараховуватись на персональний рахунок доньки. Вважав, що заявлений
позов не підлягає задоволенню.

Зацікавлена
особа проти позову у судовому засіданні не заперечувала, представник
опікунської ради повідомила, що питання про позбавлення відповідача батьківства
ставила його донька, а потім забрала свою заяву. На той час комісія опікунської
ради провіряла умови проживання доньки сторін ОСОБА_3 і встановили, що донька
проживала у баби, має окрему кімнату, забезпечена комп'ютерною технікою, сита і
ухоже на. Зі слів бабки відомо, що гроші на утримання дитини надає її мати -
позивачка по справі. Кожного дня дитина їздить до школи на поїздки гроші
виділяє мати, це складає біля 03 гривень. Опікунською радою не виявлено, що
аліменти витрачаються не за призначенням. Вважала, що права дитини, а також
батька мають бути захищені судом.

Вислухавши сторони, третю особу,
свідчення свідків, вивчивши
матеріали
справи, суд приходить до наступних висновків:

02 грудня 1996
року з відповідача на користь позивачки на утримання доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народження стягнено аліменти у розмірі &frac14; частини усіх доходів відповідача,
але не менше &frac12; частини
не обкладеного мінімуму. Це рішення чинне і до теперішнього часу. Сторони не
ставили питання про його скасування.

Відповідач має
низький заробіток на постійній роботі. З цієї роботи не хоче звільнятись,
працює там давно.

Стягувані на цій
роботі аліменти на утримання доньки мають менший розмір ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму.

Суд не має права
примусити відповідача розрахуватись з роботи і йти шукати роботу з більш
високим заробітком.

В даному
випадку, коли відповідач працює на постійній роботі і має низький заробіток
різницю між стягуваними аліментами і 30 відсотками прожиткового мінімуму має
відшкодовувати держава через свої соціальні органи.

Враховуючи,
що аліменти стягуються на утримання дитини, а не на відкладення сум на її
рахунок, суд вважає, що ці вимоги відповідача не підлягають задоволенню, крім
того вони заявлені лише у судових дебатах. Куди дівати аліменти має вирішувати
сама донька сторін, якій уже виповнилося 16 років.

Вивчивши
„зустрічну позовну заяву” відповідача, суд вважає її простим запереченням на
позов.

Свідчення
свідківОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 суд вважає достовірними.

Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку, що провадження по справі має бути
закрито, оскільки набрало законної сили рішення суду від 02 грудня 1996 року №
А-178/1996.

Керуючись ст.ст. 205 ч. 1 п. 2,
212-215 ЦПК України, ст.ст. 180 - 183 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у
справі за позовомОСОБА_1  до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання дитини закрити.

Ухвала може бути оскарджена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі
протягом 05 днів заяви про оскарження, а потім у термін 10 днів апеляційної
скарги  через Ізюмський
міськрайонний суд.

Головуючий: