справа № 2-17-2008
М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
19 травня 2008р.           Христинівський районний суд
в складі: головуючого судді            Вітер Л.А.
при секретарі                                   Бурбі Р.Ю.
з участю адвоката                                     ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Христинівка справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності,-
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. і прохала про виділ частки із майна,
д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2, стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію в
розмірі 16 400 грн. та судові витрати в розмірі 400 грн.
підтвердження своїх вимог вона вказувала, що вона та відповідач з 07.07.2002р.
проживали сумісно та вели спільне господарство в АДРЕСА_1.  Обоє працювали. Під час спільного проживання
для спільних потреб ними куплений автомобіль
липні 2007р. ОСОБА_2. залишив сім'ю, створивши іншу сім'ю, забрав автомобіль
позбавивши її права користування. Тому вона вважає, що відповідно до ст. 74
Сімейного Кодексу України автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності,
тому вона має право на 1/2 автомобіля.
позивачка подала заяву, в якій змінила правові підстави позивних вимог щодо
сплати 1/2 вартості сумісно купленого автомобіля у сумісну власність: ст. ст.
328, 355, 357, 358, 370, 364 ЦК України.
14.04.2008р. подала заяву про зміну розміру позовних вимог і прохала додатково,
крім вимог в основному позові, стягнути з ОСОБА_2. на її користь 1/2 вартості
автомобіля в розмірі 1 750 грн.
судовому засіданні позивачка позов підтримала і прохала виділити відповідачу
відповідає 3 тис. доларів США, які вона дала відповідачу на придбання
автомобіля, а також автопричіп, стягнувши на її користь 1/2 його вартості, що
та його представник позову не визнали, посилаючись на те, що спірне майно
належить тільки ОСОБА_2 і куплено повністю на його кошти. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не
вели спільного господаства, він проживав у будинку ОСОБА_1 як квартиронаймач,
платив за електроенергію, давав кошти в сумі 200-500 грн. Крім того, він
пояснив, що до проживання у будинку ОСОБА_1 мав у власності автомобіль, який
продав, знову купив автомобіль, знову продав і, маючи власні кошти та отримавши
стосується автопричіпа, то він також куплений на його кошти за 1990 грн. в 2005
р. На даний час автопричіп викрадений ОСОБА_1.
судовому засіданні були допитані свідки, які пояснили:
що сім'ю ОСОБА_1. знає давно. Останні 5 років ОСОБА_1. проживала з ОСОБА_2.
Вони сумісно вели господарство. ОСОБА_1 купувала ОСОБА_2 речі. Вони купили
сумісно автомобіль та на сумісні кошти.
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили як чоловік з дружиною. Вона особисто привозила
ОСОБА_2 взуття, ОСОБА_1 купувала ОСОБА_2 одяг. Він їй говорив, що поверне
ОСОБА_1 половину автомобіля.
що ОСОБА_2. не був квартирантом, а вони разом з ОСОБА_1 проживали, доглядали за
господарством. В ОСОБА_1 були гроші в сумі 3 тис. доларів США, які вона дала на
придбання автомобіля ОСОБА_2. ОСОБА_1 переживала, що автомобіль було оформлено
тільки на ОСОБА_2, але той запевнив, що ніколи не залишить ОСОБА_1. Також вона
пояснила, що ОСОБА_1 купувала ОСОБА_2 багато одягу, проживали вони як чоловік
що близько 6-7 років назад продав свій автомобіль ОСОБА_2 за 900 доларів США.
що з 2002р. його батько наймав кімнату у ОСОБА_1. Він платив аліменти, працював
та таксував. Іжу він купляв сам, їв у кафе або купував і приносив на квартиру.
що знайома з ОСОБА_2. і на його прохання 25.03.2007р. позичила йому 15 тис.
грн. На даний час 10 тис. грн. боргу повернуто. Гроші ОСОБА_2. позичав на
купівлю автомобіля. Також вона пояснила, що ОСОБА_2  до березня 2007р. не знала, її чоловік знав
брата ОСОБА_2, який раніше у них працював на будівництві.
того, в судовому засіданні були досліджені письмові докази: боргова розписка;
довідки про зарплату ОСОБА_1., ОСОБА_2.; копія трудової книжки ОСОБА_2.;
довідки з Верхняцької селищної ради; техпаспорт на автопричіп; доручення на
кредиту; копії постанов про відмову в порушенні кримінальної справи; відмовний
матеріал № 582 по заяві ОСОБА_1.
сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення на підставі слідуючого.
Судом
встановлено, що ОСОБА_2. з 07.07.2002р. поселився на проживання в будинку № 48
по вул.Дерманчука смт.Верхнячка Христинівського району з ОСОБА_1.
позивачки ОСОБА_10. являється інвалідом І групи з 1984р., являється
непрацездатним і не допомагав ОСОБА_1. у веденні підсобного господарства.
працював водієм на Христинівському молокозаводі, а ОСОБА_1. - дояркою ТОВ
«Верхнячка-Агро». Заробіток ОСОБА_1. був вищий заробітку ОСОБА_2. Більш того,
із заробітку ОСОБА_2. утримувались аліменти на 2-х дітей на підставі рішення
суду.
прийняла ОСОБА_2. в склад сім'ї, з яким в послідуючому мали спільний сімейний
бюджет, вели спільне господарство, створивши спільну власність без визначення
часток. Саме на таких засадах вони придбали автопричіп в 2005р. та в 2007р.
були стверджені поясненнями свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7, довідкою
сільської ради, а також дорученням від 06.07.2007р., відповідно до якого
ОСОБА_2. уповноважив ОСОБА_1. представляти його інтереси відносно автомобіля,
пов'язаних із відчуженням автомобіля, переобладняння та інше.
відповідача, що він був квартиронаймачем суд вважає надуманими, неправдивими,
що спростовуються вище наведеними доказами. Крім того, позивач не надав
письмових чи інших доказів, що був заключений договір найму, яку він проводить
оплату. Покази свідка ОСОБА_2., який являється сином відповідача, що батько був
квартиронаймачем, не заслуговують на увагу і повністю спростовуються наведеними
вище доказами. ОСОБА_9. являється зацікавленою особою в збереженні автомобіля,
так як він на даний час проживає з батьком в іншій сім'ї і автомобіль
використовується в сімейних цілях.
відповідача,ОСОБА_4., письмова розписка про надання ОСОБА_2 позики в сумі 15
тис. грн., суд також вважає надуманими, умисно сформованими.ОСОБА_4. та її
чоловік ніколи не були в дружніх стосунках,ОСОБА_4. зовсім до березня не була
знайома з ОСОБА_2., а її чоловік знав лише брата ОСОБА_2, який працював на
будівництві, на вимогу ОСОБА_2 надає в борг 15 тис. грн. Дані факти являються
по меншій мірі дивними, поскільки позика в 15 тис. грн. без забезпечення
будь-якими гарантіями, безпроцентне, майже невідомій людині.
того, відповідач ОСОБА_2. визнає фактично позов і не заперечує повернути
частину коштів за автомобіль, що стверджується фактом отримання ним кредиту в
сумі 15 000 грн., а також постановою про відмову в порушенні кримінальної
справи від 01.08.2007р., поясненням ОСОБА_2. (відмовний матеріал № 582 а. 3,4).
Згідно з цих доказів стверджується, що ОСОБА_2. отримав від ОСОБА_1. 3 тис.
доларів США на придбання автомобіля і добровільно намагався повернути її
еквівалент 15 тис. грн., але ОСОБА_1
погодилась отримати свою частку лише в доларах.
для придбання автомобіля дала ОСОБА_2 3 тис. доларів США, що на день розгляду
справи в суді відповідає 15 150 грн. (курс долара встановлений національним
банком України - 100 доларів США відповідає 505 грн.).
липні 2007р. ОСОБА_2. залишив ОСОБА_1., створивши з іншою жінкою сім'ю, забрав
автомобіль, позбавивши позивачку права користування автомобілем.
суд вважає, що автомобіль являється сумісною власністю сторін.
до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати
особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути
поділене в натурі між співвласниками.
автомобіль придбаний за 32 800 грн.
позивачки в автомобілі становить 3 тис. доларів США, що відповідає на день
розгляду справи в суді 15 150 грн.
суд вважає необхідним залишити автомобіль ОСОБА_2, стягнувши з нього грошову
компенсацію за долю 15 150 грн. на користь ОСОБА_1.
чином, при отриманні компенсації право спільної часткової власності на
автомобіль ОСОБА_1. припиняється.
стосується вимоги позивачки про стягнення з ОСОБА_2. на її користь 1/2 вартості
автопричіпа в сумі 950 грн., то в задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити.
перебував в автогаражі по місцю проживання позивачки в АДРЕСА_1, ключі від
якого перебували у ОСОБА_1. Посилання позивачки, що відповідач таємно вилучив
та розпорядився автопричіпом на свій розсуд, не підтверджується жодним доказом.
Навпаки, маються дві постанови органу дізнання про відмову в порушенні
кримінальної справи від 03.04.2008р., 03.02.2008р., які винесені за заявами
сторін про крадіжку автопричіпа, відповідно до яких особа, що викрала
автопричіп не встановлена. Тому позов в цій частині безпідставний і не підлягає
задоволенню, так як обставини на які посилається позивачка (ущемлення прав
через розпорядження самовільно автопричіпом) не доведені.
задоволення підлягають стягнення судових витрат в сумі 181,50 грн. відповідно
до частини задоволення вимог позивачки.
ст. ст. 10, 58-60, 212, 209 ЦПК України та на підставі ст. ст. 328, 355, 357,
358, 370, 364 ЦК України, -
ОСОБА_1 задоволити частково.
в Черкаській області 04.07.2007р., виділити ОСОБА_2 та стягнути з нього на
користь ОСОБА_1 її частку в розмірі 15 150 грн.
частині позову про стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 1/2 вартості
автопричіпа - відмовити
з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1      181,50
грн. судових витрат.
Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного  суду Черкаської області через Христинівський
районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: підпис

ВІРНО:

Суддя Христинівського

райсуду                                                                                  Л.А.Вітер