Справа №2 - 489/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16.01.2008
р.                                                                                                       м.
Сімферополь

Київський
районний суд м. Сімферополя у складі головуючого судді Кукти М.В. при секретарі
с/з Чичуа Г.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування та визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача та просить суд усунути відповідача
від права на спадкування квартири АДРЕСА_1, визнати право власності на &frac12; частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та визнати право власності за позивачем
у цілому на квартиру АДРЕСА_1.

Свої
вимоги позивач мотивує тим, що спірна квартира, згідно свідоцтва про право
власності, належить померлим батькам сторін - ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Позивач
та відповідач є спадкоємцями померлих.

Позивач
та відповідач звернулись у нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини
у 2006 р.

Проте,
позивач вважає, що відповідач, яка не проживала у спірній квартирі, не
допомогала батькам повинна бути усунена від права на спадщину.

А за
позивачем, який постійно проживав разом з ОСОБА_3 та утримував мати, просить
визнати право власності на спірну квартиру у цілому.

В
судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.

Відповідач
у судовому засіданні позов визнала частково, у частині визнання права власності
за померлою ОСОБА_3

Заперечення
проти позову обґрунтовує тим, що позивач створював їй перешкоди у відвідування
ОСОБА_3, у зв'язку з чим вони бачились у сусідів, допомогла матері матеріально.
Не яких дій, передбачених ст. 1224 ЦК України по відношенню до ОСОБА_3 не
вчиняла.

У
судовому засіданні сторони не змогли врегулювати спір мірним шляхом.

Вислухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє вимоги позивача частково.

Судом
встановлено, що право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, на підставі
розпорядження органа приватизації № 27 від 11.05.1993 р. зареєстровано за
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на
житло від 13.05.1993 р. (с.с. 22) та відповіді СМБРТІ від 07.11.2007 р. (с.с.
64) на запит суду.

ОСОБА_4
та ОСОБА_3 є батьками сторін, які в свою чергу між собою є рідним братом та
сестрою.

ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_4

Згідно
повідомлення третьої державної нотаріальної контори від 30.07.2007 р.  (с.с. 49) с заявою про прийняття спадщини
звернувся позивач, у зв'язку з чим була відкрита спадкова справа № 201/2006 р.

На
питання, суду в ході судового засідання, про час звернення до нотаріальної
контори, позивач пояснив, що звернувся у 2006 р.

Згідно пояснень сторін, позивач
після смерті ОСОБА_4 поселився у спірній квартирі, де і проживає на час
розгляду справи.

Відповідач,
що має свою родину, проживає окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3

Після її смерті з заявами про
прийняття спадщини, у відповідності до ст. 1268, 1269 ЦК України, звернулись
сторони, у зв'язку з чим у нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №
202/2006 р.

Свідоцтва про право на спадщину, у
зв'язку зі спором,  сторонам не
видавались.

Інших осіб, що мали право на
спадкове майно під час судового засідання не встановлено.

Між сторонами, в наслідок майнового
спору склалися неприязливи стосунки.

На примирення сторони не згодні.

Як вимогу усунення відповідача від
права спадкування позивач посилається на те, що відповідач не допомагала
ОСОБА_3, не здійснювала догляд за нею.

Суд не може погодитись з ціми
вимогами позивача, у зв'язку з тим, що докази, на яки посилався позивач не
підтвердились в ході судового засідання.

Твердження позивача про те, що
відповідач свідомо не надавала допомогу матері спростовуються поясненнями
відповідача та свідків про те, що в наслідок досить бурхливих стосунків між
сторонами та бажанням приховати їх від ОСОБА_3, відповідач могла бачитися з
матір'ю тільки у відсутність позивача чи у сусідів.

Суд погоджується з тим, що
ОСОБА_3була особою похилого віку, але не знаходить доведеним твердження
позивача про те, що вона потребувала постійного догляду, якого їй бракувало з
боку відповідача.

Догляд та увага, які здійснював
позивач по відношенню до ОСОБА_3 є його синовим обов'язком. Крім того, позивач,
не зв'язаний  семьею, та постійно
проживаючи в квартирі з ОСОБА_3 мав більш вільного часу, ніж відповідач, яка
проживала окремо зі своєю родиною.

З урахуванням пояснень сторін про
взаємні стосунки, поведінку під час судового засідання, суд вважає, що саме в
наслідок неприязних стосунків з позивачем відповідач по справі мала труднощі у
відвідуванні та догляді за ОСОБА_3, та відсутні будь яки підстави, які у
відповідності до ст. 1224 ЦК України мають можливість усунути відповідача від
права на спадкування.

Інших вимог та доказів можливого
усунення відповідача від прийняття спадщини позивачем не заявлялось, а судом
самостійно не було встановлено.

Стосовно вимог позивача про
визнання права власності за померлою особою - ОСОБА_3, суд не знаходить підстав
для задоволення вимог позивача у зв'язку з тим, що позивач не навів норми
матеріального права, згідно яких позивач може вимагати, а суд може визнати
право власності за померлою особою.

В той же час суд встановив, що
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 позивач та ОСОБА_3 (якії на цей час вже
належало &frac12;
частки квартири) фактично прийняли спадщину у розмірі &frac14; кожний.

Про це свідчить пояснення позивача
та відповідача, що позивач та ОСОБА_3 продовжували проживати у АДРЕСА_1,
сплачувати комунальні витрати, тобто дії передбачені ст. 549 ЦК України (в ред.
1963 р.), але з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не
звертались.

Таким чином на  час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_3,
відкрились &frac34;
частки спірної квартири, яку сторони по справі,
спадкоємці першої черги (ст. 1261 ЦК України),
повинні отримати у рівних частках (ч. 1 ст. 1267,  ЦК України), та з урахуванням раніше
прийнятої частки доля позивача складає &frac14; + &frac34; =  5/8, а відповідача -
3/8.

В наслідок викладеного, суд вважає,
що вимоги позивача у частині визнання за ним права власності на квартиру у
цілому суд знаходить підлягаючими задоволенню частково, шляхом визнання за ним
права власності на 5/8 часток АДРЕСА_1.

Інших доказів та обставин, які
свідчили б про можливість визнання за позивачем права власності у цілому на
спірне майно позивач під час судового засідання не заявляв, а суд не встановив.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України суд, з урахуванням стану здоров'я відповідача, звільняє її від сплати
судових витрат.

На підстав викладеного, керуючись
ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.), ст. 1224, 1261, 1267, 1268, 1269, 1278 ЦК
України, ст. 10, 11, 208 - 223 ЦПК України, суд

ВИРИШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на &frac12; частку АДРЕСА_1.

У
інший частині позову відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду АРК через Київський районний суд м.
Сімферополя у відповідності до вимог ст. 291 - 296 ЦПК України.

Суддя:                                                                  Кукта
М.В.