Справа № 2-31/08
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м      У к р а ї н и

03 липня 2008 року Балаклавський  районний
суд міста Севастополя у складі:

головуючого - судді Гавури О.В.,

при секретарі
Лесіній Т.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом Севастопольської міської державної адміністрації доОСОБА_3,
ОСОБА_4 про виселення,  позовної заяви
ОСОБА_4 до Севастопольської міської державної адміністрації про визнаня права
користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Севастопольська міська державна адміністрація в січні
2007 року звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4про виселення з квартириАДРЕСА_1,
мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі зайняли цю квартиру самоуправно та не
мають ніяких правових підстав в ній мешкати. Просить виселити ОСОБА_3 та
ОСОБА_4без надання іншого житлового приміщення.

В свою чергу ОСОБА_5 в квітні 2007 року звернувся з
позовом до Севастопольської МДА про визнання права користування жилим
приміщенням та зобов”язання житлових органів укласти з ним договір найму жилого
приміщення, оскільки з літа 2002 року він мешкає постійно в спірній квартирі,
здійснює витрати на її утримання, тому вважає, що у нього виникло право
користування зазначеною квартирою.

В судовому засіданні представник Севастопольської МДА
підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, на задоволенні позову
ОСОБА_5 заперечувала, пояснивши при цьому, що належних доказів постійного
проживання в спірній квартирі ним суду не надано.

ВідповідачкаОСОБА_3. в судовому засіданні пояснила, що в
квартиріАДРЕСА_1вона не мешкає, перебувала там тимчасово під час проведення
обстеження квартири працівниками КП „Житлосервіс -14”.

ОСОБА_5 та його представник на задоволенні позовних вимог
Севастопольської МДА заперечували, просили визнати за ОСОБА_5 право
користування житловим приміщенням - квартироюАДРЕСА_1

Суд, вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши
матеріали справи, розглянув справу за наявними матеріалами та прийшов до
наступного.

КвартираАДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності, що
підтверджується матеріалами справи.

Наймачем даної квартири була ОСОБА_6, яка померла
НОМЕР_1р.,  актовий запис про смерть
№НОМЕР_1 складено Відділом РАЦС Балаклавського РУЮ м.Севастополя НОМЕР_1р.
(а.с.  ).

В даний час в квартирі ніхто не зареєстрований, квартира
повинна бути розподілена громадянам, що перебувають на квартирному обліку. З
вересня 2006 року квартирна плата на цю квартиру КП „Житлосервіс-14” не
нараховується.

В результаті обстеження працівниками КП „Житлосервіс-14”
було встановлено, що в квартиру самовільно вселилися ОСОБА_3 та
ОСОБА_4(а.с.    ).

05.10.2006 року ОСОБА_3. було вручене застереження про
звільнення самовільно зайнятої житлової площі (а.с.  ).

В даний час в спірній квартирі мешкає ОСОБА_5, 09.03.1988
р.н., внук померлої ОСОБА_6. (а.с.   ).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 з 9-ти років
навчався в школі-інтернаті №4, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 За режимом
перебування в цьому навчальному закладі учні мали можливість у вихідні,
святкові дні та один день в неділю за вибором дитини бувати у батьків чи
родичів. ОСОБА_5 у вихідні дні приїздив в гості до своєї бабусі - ОСОБА_6.,
проте на протязі всього тижня знаходився в зазначеній школі-інтернаті.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, 09.03.1988
р.н., проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Це підтверджується
листом Гагарінської РДА м.Севастополя від 19.12.2007р. за вих.№НОМЕР_1, згідно
якого ОСОБА_5 перебував на обліку в службі у справах неповнолітніх Гагарінської
РДА як дитина, що виховувалася у неблагополучній сім”ї та був знятий з обліку в
зв”язку з повноліттям у 2006 році.

Крім того, згідно відповіді КЗ „Дитяча поліклініка №2”
ОСОБА_5 спостерігався поліклінікою №2 з народження, амбулаторна карта була
заведена, він звертався за медичною допомогою до цього закладу. В вересні 2007
року амбулаторна карта була передана ОСОБА_5, оскільки за віком він підлягає
спостереженню в поліклініці для дорослих.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7.,ОСОБА_8.
підтвердили, що ОСОБА_5 часто відвідував свою бабусю, до матері - ОСОБА_3не
хотів їхати, оскільки та зловживала спиртними напоями. Бачили вони його в
вихідні та святкові дні, на канікулах. Як показала свідокОСОБА_8. до ОСОБА_6. у
вихідні дні приїздив і другий внук, але не так часто.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 при
житті своєї бабусі ОСОБА_6. часто перебував в спірній квартирі в зв”язку зі
складними сімейними обставинами. Проте періодичне проживання особи в жилому
приміщенні не є підставою для визнання права користування цим жилим
приміщенням.

Крім того, належних доказів, що ОСОБА_6. при житті
приймала спроби щодо реєстрації в своїй квартирі ОСОБА_5 чи інших осіб, суду не
надано.

Тому суд вважає доводи представника позивача ОСОБА_5
неспроможними, оскільки вони заперечуються матеріалами справи.

Стосовно до правил ст.98 ЖК України ОСОБА_5, що залишився
проживати в спірному приміщенні, слід вважати тимчасовим жильцем.

Відповідно до ч.1 ст.99 ЖК України тимчасові жильці
самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від
тривалості проживання.

У разі припинення дії договору найму жилого приміщення
тимчасові жильці зобов”язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі
відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку.

Оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК України наймач і
члени сім”ї, що проживають разом з ним, набувають права користування даним
жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа,
яка вселилась до наймача як член сім”ї, не набуває права користування займаним
ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим
жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо
є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця
проживання.

Як передбачає стаття 6 Закону України „Про свободу
пересування та вільний вибір місця проживання в Україні” громадянин України, а
також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на
законних підставах, зобов”язані протягом десяти днів після прибуття до нового
місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов”язана
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5
не надано належних доказів постійного проживання в спірному жилому приміщенні,
тому позовні вимоги Севастопольської МДА підлягають задоволенню, а позовні
вимоги ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.98, 99, 107,
116 Житлового Кодексу України, ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в Україні”, керуючись ч.1 ст.15, 60, 88,
ст.213-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Севастопольської міської державної
адміністрації доОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартириАДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Севастопольської міської
державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням - залишити
без задоволення.

Стягнути зОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь з Севастопольської
міської державної адміністрації судові витрати в розмірі 16 грн.: по 8 грн. з
кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного
суду  міста Севастополя шляхом подання в
10-ти денний термін з моменту проголошення рішення, заяви про апеляційне
оскарження рішення суду й подання в термін 20 днів після цього апеляційної
скарги або в порядку ч.4 ст.295 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: