АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008
року                                                                      м.
Хмельницький

Колегія  суддів
судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі :головуючої - судді Карпусь С.А.,

суддів :  Баса О.Г., Кізюн О.Ю.

при секретарі Стельмах І.В.

з участю :

ОСОБА_1., представника ОСОБА_3,

представників ОСОБА_2.
ОСОБА_4.,  ОСОБА_5.

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-539 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 грудня 2007
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири
недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1., ОСОБА_3, ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали
справи,  судова колегія

в с т а н о
в и л а :

В січні 2007 року ОСОБА_2. звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1. про визнання договору дарування квартири
недійсним. Вказував, що після смерті батьків він отримав у спадщину квартиру
АДРЕСА_1, 21 квітня 2003 року отримав свідоцтво про право на спадщину, а 21
грудня 2003 року зареєстрував, як свою власність,  зазначену квартиру у БТІ м. Хмельницького.
Він хворіє, з дитинства страждає психічними розладами, потребує допомоги,  цим скористалась відповідачка його сестра і
обманним шляхом спонукала його до того, що він 15 січня 2004 року подарував їй
цю квартиру. Однак остання допомоги йому не надає, тому на підставі ст. 226 ЦК
України просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 5 березня 2007 року
залучено до участі в справі як третю особу ОСОБА_6.

Під час розгляду справи ОСОБА_2.
уточнив свої вимоги та просив визнати договір дарування спірної квартири
недійсним на підставі ст. 230 ЦК України, оскільки відповідачка ввела його в
оману.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 27 грудня 2007 року постановлено визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 15 січня 2004 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_1.,  та зобов'язано ОСОБА_1 повернути вказану
квартиру ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить  його скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у позові. Вона посилається на неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм процесуального права, вважає, що висновки суду
не відповідають обставинам справи та зроблені всупереч зібраним доказам.  При ухваленні рішення суд не врахував положення
ст. 230 ЦК України та не прийняв до уваги

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції
-Дворнік О.С.                                              Справа № 22ц- 539

Доповідач - Карпусь С.А.                                                                                Категорія №  13

роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, викладені у п. 12 Постанови від 23.04.1978 року №3 „Про судову
практику у справах про визнання угод недійсними”. Висновки суду про те, що
розумовий стан позивача не дозволяв йому усвідомлювати свої дії та керувати
ними, а вона, відповідачка, скористалася цим та ввела його в оману є
помилковими, оскільки згідно висновку судово-психіатричної експертизи
недостатність у сфері психічної діяльності у позивача не настільки вагома та не
супроводжується значним порушенням інтелекту, тобто давала  можливість усвідомлювати значення своїх дій.

Судова
колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з ухваленням нового рішення.

Підставою
для цього у відповідності з п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2., суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування
спірної квартири між братом та сестрою був укладений при умові здійснення
сестрою догляду за братом. Фактично після його укладення відповідачка такої
допомоги позивачу на надавала і догляду за ним не здійснювала, тим самим ввела
його в оману щодо обставин, які мають істотне значення для укладення такого
договору.

Проте з
такими висновками суду погодитися не можна.

Встановлено,
що ОСОБА_4., ОСОБА_1 та ОСОБА_2.  є
рідними між собою. ОСОБА_2. проживав в квартирі АДРЕСА_1. Ця квартира належала
йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на
житло, виданого відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому 23 серпня
2002 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою
Хмельницькою державною нотаріальною конторою 21 квітня 2003 року за реєстром №
1 -759,  та зареєстрованого в
Хмельницькому БТІ 21 грудня 2003 року за реєстраційним № 505371. 15 січня 2004
року він добровільно подарував зазначену квартиру своїй сестрі ОСОБА_1.

Відповідно
до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша ст.
229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце,
якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 1
ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись
до суду з вимогою про визнання згаданого договору дарування недійсним, ОСОБА_2.
та його представник посилались на те, що правочин було вчинено недієздатною
особою, а пізніше на те, що відповідачка обманним шляхом спонукала позивача до
укладення цього правочину.

Проте
доказів на підтвердження своїх вимог не надали і такі не знайдені судом.

Між тим,
згідно договору дарування квартири, посвідченого 15 січня 2004 року приватним
нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, ОСОБА_2. перебуваючи
при здоровому глузді та ясній пам'яті, повністю розуміючи значення своїх дій та
діючи добровільно подарував ОСОБА_1. зазначену квартиру без будь-яких умов та
обов'язків з боку обдарованої. Нотаріусом було роз'яснено сторонам вимоги
законодавства щодо змісту й правових наслідків договору, що укладається, а
сторони підтвердили, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного
правочину. Нотаріусом також було перевірно дієздатність сторін та належність
відчужуваної квартири ОСОБА_2

Свідок
ОСОБА_7., яка перебувала с позивачем у фактичних шлюбних відносинах,  показала, що ОСОБА_2. сам вирішив подарувати
квартиру своїй сестрі, оскільки брат Петро претендував на частку у цій квартирі
або грошову компенсацію за неї. Аналогічні показання дала свідок ОСОБА_8.

Сам позивач
в судовому засіданні підтвердив, що мав намір подарувати квартиру своїй сестрі.

Відповідачка
заперечила факту будь-якого обману зі свого боку по відношенню до позивача при
укладенні даного правочину.

Згідно
висновку стаціонарної
судово-психіатричної експертизи № 142 від 7 листопада 2007 року ОСОБА_2.
виявляє легку розумову відсталість, невисокий інтелект, конкретне мислення,
легке зниження функцій пам'яті поряд з достатньою  орієнтацією в життєвих ситуаціях,
адаптованістю в житті. У нього виявлено недостатність пізнавальної діяльності в
помірній степені, ослаблення вольових процесів. Проте ці недостатності в сферах
його психічної діяльності не настільки вагомі, не супроводжувались та не
супроводжуються значним порушенням інтелекту, критичних можливостей, іншою
психопатологічною симптоматикою, а тому не залишали на період укладення
договору квартири тобто станом на 15 січня 2004 року, можливості усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, тобто він є дієздатним.

З матеріалів
справи також вбачається,  що даною
квартирою розпорядився представник позивача, вселивши в неї свою дочку,  та з власної ініціативи сплачуючи кошти за
комунальні послуги та квартиру плату, після завершення стаціонарного лікування
у Хмельницькому обласному протитуберкульозному диспансері він же забрав
ОСОБА_2. до себе в с. Лісоводи Городоцького району.

Показання
свідків  ОСОБА_9 та ОСОБА_10. суд не
приймає до уваги, оскільки їм невідомі обставини щодо укладення оспорюваного
правочину.

При таких
обставинах, враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду
підлягає скасуванню, а  позов залишенню
без задоволенню.

Керуючись
ст. 230 ЦК України, ст. ст. 60, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України,
судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Хмельницького міськрайонного суду від 27 грудня 2007 року скасувати і ухвалити
нове рішення

В
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири
недійсним відмовити.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  однак може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного
Суду України.

Головуюча /підпис/

Судді /підпис/

Копія вірна: суддя апеляційного суду                                С.А.Карпусь