Справа №
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2008
року.  Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Білокур В.І.

при секретарі          Сірій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Прилуки справу за позовом:

ОСОБА_1
та ОСОБА_2 до виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської
області, ОСОБА_3, треті особи Комунальне підприємство «Прилукижитлобуд»,  прокуратура Чернігівської області, про  визнання
недійсним ордера  на житлове
приміщення  та визнання права на
користування  жилим приміщенням,

та
зустрічним позовом  виконкому Прилуцької
міської ради  до ОСОБА_1 та  ОСОБА_2, треті особи Комунальне підприємство
«Прилукижитлобуд», прокуратура Чернігівської області, ОСОБА_3                 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовною заявою, вимоги якої уточнила в судовому засіданні (в порядку
ст.НОМЕР_1 ЦПК України) вказуючи на те, що
із 12 грудня 1991  року вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі
із  ОСОБА_4., від якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_2.   У
ОСОБА_4.  була прабабуся ОСОБА_5. , яка
отримала на підставі рішення виконкому 16 лютого 1984 року квартиру  АДРЕСА_1 та проживала в ній до своєї смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2, після чого вона разом із чоловіком та неповнолітнім сином  почали проживати у даній квартирі, куди
прописався сам чоловік, а вона із сином залишилися прописаними  у  її
батьків.

ІНФОРМАЦІЯ_3
її чоловік  ОСОБА_4. загинув  у дорожньо-транспортній пригоді, після його
смерті залишилася квартира АДРЕСА_1, де позивачка проживає  із сином до даного часу, підтримує квартиру
за власні кошти та сплачує комунальні послуги, що змусило її звернутися до
Прилуцького МБТІ  для вирішення питання
із приватизацією. Однак їй повідомили про
неможливість оформлення права власності на дане нерухоме майно, оскільки
право власності на нього не зареєстроване, тобто воно є безхазяйним.

Посилаючись
на ст. 47 Конституції України і те, що вона (ОСОБА_1.) не знала про  відсутність приватизації даної квартири
чоловіком, просила суд визнати за нею
право на проживання у даній квартирі, як дружини померлого
квартиронаймача,  зазначаючи, що  до складу спадщини входять  усі права та обов»язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і
не припиняються внаслідок смерті.
А оскільки вона разом із сином користується усіма правами та обов»язками
щодо даної квартири, вважає, що  договір
найму з її чоловіком не був розірваний чи припинений, а вона як член сім»ї
наймача користується  усіма правами  та обов»язками щодо спірної квартири, ордер на яку
Виконкомом було видано ОСОБА_3. як працівнику Прилуцької міжрайпрокуратури, а
квартирі надано статус службової, що є порушенням її конституційних прав, а
тому просила суд  визнати недійсним ордер на вселення
у житлове приміщення -  квартиру
АДРЕСА_1  ОСОБА_3.. (а.с.3-4; 58-60).

ОСОБА_2, в ході судового розгляду даної
справи також звернувся до суду аналогічного змісту позовною заявою до
виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3,
треті особи Комунальне підприємство «Прилукижитлобуд»,  прокуратура Чернігівської області - про  визнання
недійсним ордера  на житлове
приміщення  та визнання права на користування  жилим приміщенням,  обгрунтовуючи свої вимоги тими-ж обставинами,
що викладені вище за позовом первісного позивача (його матері) ОСОБА_1.   (а.с.196-198).

Виконавчий комітет Прилуцької міської ради
звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та  ОСОБА_2, треті особи Комунальне підприємство
«Прилукижитлобуд», прокуратура Чернігівської області, ОСОБА_3 - про виселення,
посилаючись на ті обставини, що АДРЕСА_1 був переданий до комунальної
власності територіальної громади міста у зв»язку  із банкрутством ВАТ«Прилуцький м»ясокобінат»,
на балансі якого раніше даний будинок перебував,  та з»ясувавши що  квартира
НОМЕР_1 є вільною, оскільки вона не була приватизована, а  квартиронаймач помер і інших громадян там
не  прописано, було вирішено змінити її
статус   та надано Прилуцькій міжрайонній
прокуратурі, як службову і видано ордер на вселення до неї  ОСОБА_3. із її неповнолітньоюй донькою.
Вказує, що  ОСОБА_3. не змогла вселитися
до  даної квартири, оскільки  почали чинитися перешкоди  для вселення
зі сторони ОСОБА_1., яка не має права на дану квартиру, а тому, виконком
просить суд виселити  ОСОБА_1. та її сина
ОСОБА_1. із квартири НОМЕР_1 у АДРЕСА_1, як таких, що самоправно та
безпідставно  зайняли жиле
приміщення.

(а.с.27-30).

В судовому
засіданні сторони дали такі пояснення :

-
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник адвокат ОСОБА_6.
підтримали свої позовні вимоги, не визнали зустрічних вимог про виселення і
суду надали відповідні пояснення, зокрема те, що  із часу одруження ОСОБА_1.  проживала
разом із чоловіком  у належній
йому квартирі №НОМЕР_1, хоча у зв»язку із хворобою батьків вимушена була разом
із сином тимчасово жити  разом із
ними.  Останнім часом  у квартирі №НОМЕР_1 покійного ОСОБА_4. вони
(позивачі ОСОБА_1) проживають, займаються її доглядом та проводить оплату за
комунальні послуги, однак більшість часу проводять  у
квартирі батьків, яка належить їй (ОСОБА_1.) на праві  спільної сумісної  власності, оскільки така  була нею приватизована відразу після  вступу в дію
Закону «Про приватизацію …», а квартира №НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 не
була приватизована.

- Представник  Виконкому Прилуцької міської ради підтримав
зустрічний позов про виселення ОСОБА_1
та не визнав первинних позовних вимог обох позивачів. На обгрунтування
своєї позиції суду пояснив, що  рішення
про надання  квартири Прилуцькій
міжрайпрокуратурі та  зміни її статусу
вважає правомірним,  оскільки на  час його прийняття  будинок АДРЕСА_1 перебував у комунальній
власності територіальної громади, а тому виконком має законне право на
розпорядження ним.  Що стосується вимог
позивачів ОСОБА_1х про визнання за ними права
на користування квартирою  вважає,
що такі вимлги є безпідставними і не підлягають до задоволення, оскільки  вони (ОСОБА_1) не проживали у вказаній
квартирі та самоправно, без передбачених законом підстав  після
смерті квартиронаймача ОСОБА_4. (чоловіка і батька для первісних
позивачів) зайняли дане житло, а тому підлягають виселенню без надання іншого
житла, тим більше мають власне житло, в якому до цього часу проживали.

-
ОСОБА_3. в судове засідання не з”явилася, але будучи належним чином
повідомленою про час та місце судового розгляду, подала письмову заяву про
розгляд справи без її участі згідно вимог чинного законодавства. (а.с. 210).

-
Представник КП «Прилукижитлобуд»  в
судовому засіданні надав аналогічні пояснення, що вищевикладені представником
Виконкому.

-
Представник  прокуратури Чернігівскьої
області у судовому засіданні висловив думку про безпідставність вимог ОСОБА_1
та ОСОБА_2 яким просив відмовити у задоволенні позову, та повністю підтримав
вимоги Виконкому вказуючи на те, що
ОСОБА_1. Та її син ОСОБА_2. не
мають законних прав на користування квартирою, оскільки у  вказаній не проживали, а лише самоправно зайняли
її  після смерті чоловіка та батька.

Вислухавши
пояснення сторін, представників третіх осіб та свідків, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази у сукупності, суд вважає необхідним відхилити
позовні вимоги ОСОБА_1,ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов виконкому
Прилуцької міської ради з таких підстав :

Копією
свідоцтва про укладення шлюбу підтверджується, що 12 грудня 1981 року було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1, де  після укладення шлюбу
дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1. (а.с.6).

Згідно
копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_4. та  ОСОБА_1. є батьками ОСОБА_2, який народився  ІНФОРМАЦІЯ_4.
(а.с.6).

Копією
свідоцтва про смерть ОСОБА_4 підтверджується настання такої -
ІНФОРМАЦІЯ_3.  ( а.с.7).

Згідно
архівного витягу  з рішення  №96 від 10.02.1984 року вбачається, що  виконком міської ради прийняв рішення про
надання двокімнатної квартири №НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 на сім»ю із 2 чоловік та
зобов»язано  дирекцію м»ясокомбінату
оплатити ОСОБА_5.  вартість
будинковолодіння АДРЕСА_1, що підлягає знесенню у зв»язку з будівництвом 5-ти
поверхового  будинку м»ясокомбінату, та в
місячний строк розібрати будинок.
(а.с.26).

Згідно
копії ордеру №3792  від  16.02.1984 року, що виданий  ОСОБА_5 на квартиру НОМЕР_1 у АДРЕСА_1  на сім»ю в складі  2 осіб:
її та сина ОСОБА_7. (а.с.8).

Відповідними
копіями свідоцтв про смерть підтверджується, що
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_5. ( а.с.
9-10).

Згідно  витягу з рішення №40 від 27.02.1987 року про
обмін квартир  вбачається, що  задоволено заяву  ОСОБА_4., наймача двокімнатної квартири  АДРЕСА_2
про  обмін  частини житлової площі із ОСОБА_8, що мешкає
у кв.НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1, сім»я із 1 особи. ОСОБА_8.  вселяється у квартиру  АДРЕСА_2, як член сім»ї.  (а.с.61).

Копією
свідоцтва про смерть ОСОБА_8. Підтверджується настання такої - ІНФОРМАЦІЯ_7. (
а.с.11).

Із
поквартирної картки та картки прописки вбачається,  що  до
квартири №НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1
03.04.1985 року   була
прописана  ОСОБА_8, яка виписалася
26.03.1987 року,  а  19.03.1987 року  згідно прийнятого рішення про обмін
прописався  ОСОБА_4., який прибув  до даного житла  із АДРЕСА_2 та  був прописаний за даною адресою до 11.05.2007
року, коли був виписаний у зв»язку зі смертю. Окрім нього  у даній квартири  за час його життя  інші громадяни, члени сім»ї не були
прописані. ОСОБА_4. же в сою чергу із заявою про  поселення та прописку на дане житло  дружини та сина не звертався, що
підтверджується  довідкою паспортного
відділення  Прилуцького МРВ УМВС. ( а.с.
39, 87).

Технічний паспорт  будинок 104 по вулиці Жовтневій в м.Прилуках
підтверджує перебування даного  будинку
на балансі ВАТ «Прилуцький м»ясокомбінат», а відповідно до Акту
приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність (а.с.НОМЕР_1-34),
комісія, створена відповідно до розпорядження міського голови, 16 травня 2007
року провела обстеження житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
що перебуває на  балансі ВАТ «Прилуцький
м»ясо комбінат»,  де  ВАТ «Прилуцький м»ясокомбінат» передав, а
виконком Прилуцької міської ради прийняв документацію на даний будинок.

Рішенням
№389 від 25.06.2007 року  виконкомом
Прилуцької міської ради, відповідно до
Закону України «Про місцеве самоврядування», рішення «Про прийняття
житлового фонду у комунальну власність територіальної громади м.Прилуки» та
інших нормативних актів затверджено акти приймання-передачі у комунальну
власність територіальної громади АДРЕСА_1 та передано його на баланс та
обслуговування комунальному підприємству «Прилукижитлобуд».

Згідно
рішення виконкому  від 24.07.2007 року №
435  квартирі НОМЕР_1 у будинку
АДРЕСА_1  надано статус службової
квартири Прилуцької міжрайонної прокуратури та
видано службовий ордер  ОСОБА_3.
(помічнику міжрайонного прокурора), на склад сім»ї із 2 осіб: ОСОБА_3. та її
неповнолітня донька  ОСОБА_9. (
а.с.41-43).

Рішенням  виконавчого комітету Прилуцької міської ради
від 03.08.2007 року №475   оформлено  право власності за територіальною громадою  м.Прилуки
на житловий будинок  по АДРЕСА_1.
(а.с.36).

Згідно
розпорядження №289 від 09 серпня 2007 року
міською радою   було утворено
відповідну комісію по зверненню  ОСОБА_3.
щодо усунення перешкод по вселенню у службову квартиру.  Актом даної комісії від 09.08.2007 року  було встановлено, що  ОСОБА_1., яка є дружиною померлого,  мешкає не на постійній основі, періодично
з»являється у даній квартирі. Останній раз сусіди її бачили  3-4 дні до проведення обстеження житла. (
а.с.46-49).

Допитана
в судовому засіданні  свідок   ОСОБА_10. пояснила,   що її син та невістка (ОСОБА_4. та ОСОБА_1.)
постійно проживали  разом, як сім»я, хоча
невістка іноді  проживала у  своїх батьків, оскільки вони мали хворобливий
стан здоров»я. Однак, суд зважує на те, що цей свідок є заціпленою особою по
справі, а тому необхідно критично оцінювати її покази.

Суд не може
прийняти до уваги як достовірними пояснення в судовому засіданні ОСОБА_1. та її
представника адвоката ОСОБА_6. в тій частині, що  виконавчий комітет Прилуцької міської
ради  не мав права  розпоряджатися     квартирами у будинку  АДРЕСА_1, а саме,  змінювати
статус квартир  та  приймати рішення про надання їх  іншим особам,
так як його власником став лише у
серпні 2007року, оскільки відповідно до Закону України «Про передачу
об»єктів державної та комунальної власності» передача
об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням у тому
числі і органів, уповноважених управляти
державним майном, самоврядних організацій - щодо об'єктів, визначених  цим законом. Передача об'єктів з
державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських,
селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у
спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди
районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.  Передача об'єктів з комунальної у державну
власність здійснюється за рішенням сільських, селищних, міських, районних у
містах рад - щодо об'єктів права комунальної власності відповідних
територіальних громад; районних, обласних рад -
щодо об'єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ,
міст, що перебувають в управлінні районних, обласних рад.

Як було встановлено у судовому засіданні,  19 грудня 2002 року було прийнято рішення про прийняття житлового фонду у комунальну власність, а  29 грудня 2006 року  та 28 квітня 2007 року  було прийнято рішення про надання згоди на  передачу майна у комунальну власність територіальної громади міста.

Передача
об'єктів здійснюється комісією з питань передачі об'єктів, до складу якої
входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів
виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном,
самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів
підприємств, майно яких підлягає передачі. Відповідно до ст.7 даного Закону з державної у комунальну власність передаються
безоплатно  в тому числі  і  житлові будинки (разом із вбудованими та прибудованими
нежилими приміщеннями). Передача
оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами
комісії.  Право власності на об'єкт
передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі. Зважаючи на
ті обставини, що  акт приймання-передачі
відомчого житлового фонду у комунальну власність ( а.с.НОМЕР_1-34), комісія
підписала 16 травня 2006 року,  а
25.06.2007 року   виконкомом Прилуцької
міської ради затвердив  дані акти, суд
вважає правомірними  дії виконкому  по
зміні статусу  квартир  у цьому будинку  та видачі ордерів на вселення до неї
громадянам.

Суд
вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні не довели  факт
постійного проживання  у спірній
квартирі, бо і сам квартиронаймач ОСОБА_4. як на момент поселення до квартири
№НОМЕР_1 так і в наступний час, хоча і перебував у шлюбі із ОСОБА_1. та маючи
сина -  не ставив питання про
вселення  їх до квартири разом із собою
як членів сім»ї, як і не звертався з цього приводу до самої смерті.        Тому,
подані ОСОБА_1. квитанцій про оплату вартості
комунальних послуг також не можуть бути прийняті судом як доказ їх
постійного проживання, оскільки: із квитанцій не вбачається, що їх оплату
проводила саме вона, а  згідно  повідомлення КП «Прилукитепловодопостачання»
особовий рахунок по даній квартирі відкрито
на ОСОБА_4 і нарахування за надані послуги проводилися лише на одну
особу; по сплаті даних послуг із  квітня
2007 року мається заборгованість. (а.с.82).

Фактичне-ж
не проживання позивачів ОСОБА_1. та ОСОБА_2. у спірній квартирі №НОМЕР_1
підтверджує також і  той  доказ, що із червня 2007 року  спірна квартира взагалі  відключена від електропостачання за борги
(а.с.77), унаслідок чого суд вважає ці обставини спростовують їх (ОСОБА_1. та
ОСОБА_2.) покази  про вільне проживання у
даній квартирі, користування
холодильником  та іншими електроприладами.

Суд  також вважає, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. не
довели  факт  спільного проживання та ведення спільного
господарства, оскільки, окрім наявних у матеріалах справи копій свідоцтва
про  реєстрацію шлюбу та про народження
сина, інших доказів не було надано на підтвердження їх постійного проживання у
спірній квартирі.  Крім того суд
враховує, що сама ОСОБА_1. не заперечувала про основне місце проживання разом
із батьками, оскільки  вони мали
хворобливий стан здоров»я, а незнання нею у
якому статусі знаходиться  спірна
квартира -  в черговий раз підтверджує ті
обставини, що вона не проживала разом із своїм чоловіком та не вела спільне
господарство. Квартиру ж, у якій  вона
проживала разом із  батьками та
сином  було  приватизовано відразу  після прийняття відповідного закону, хоча
ОСОБА_1. не змогла пояснити чому таким правом не скористався її чоловік. Суд
також не може прийняти до уваги пояснення ОСОБА_1. про те, що у даному будинку
взагалі не приватизовувались квартири і нібито цей будинок не мав власника чи
балансоутримувача, оскільки такі
пояснення  спростовуються  наведеними вище
доказами про належність даного будинку Прилуцькому м»ясокомбінату і
довідкою  Прилуцького МБТІ
підтверджується,  що з моменту прийняття
Закону України «Про приватизацію…»  у
даному будинку було приватизовано понад 100 квартир. (а.с.92).

Наведені
вище обставини свідчать про те,  що
ОСОБА_1. та її син ОСОБА_2.   не
проживали разом із ОСОБА_4. як сім»я, не вели спільне господарство, не   зазначили та не довели в судовому
засіданні  час і умови  вселення
до спірної квартири, оскільки, як установлено судом  першочергово до квартири вселився сам  ОСОБА_4., а сам по собі факт перебування у
шлюбу не може бути визнаний судом  як
підставою для визнання права на користування житлом,  квартиронаймачем якого був померлий  чоловік.          права та обов»язки   по договору найму житлового приміщення
(квартири №НОМЕР_1 буд.№АДРЕСА_1 в м.Прилуки) припинилися  у зв»язку зі смертю квартиронаймача -
ОСОБА_4, яка наступила
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд
не може  прийняти  як доказ набуття права  на користування житлом  лише періодичне  перебування позивачів І у даній квартирі, а
також їх посилання на ст. 1218 ЦК України, яка
визначає  склад спадщини  усі права та обов»язки, що належали  спадкодавцеві на момент відкриття спадщини,
оскільки  в даному  випадку спірна квартира  №НОМЕР_1 не належала  померлому на праві приватної власності, а він
був  лише її наймачем.

Наведені
вище обставини дають суду всі підстави
вважати, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. не набули права на користування  даною квартирою, а оскільки в судовому
засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 має ключі від квартири та  після смерті квартиронаймача ОСОБА_4.
періодично  там проживає, хоча має у
власності інше житло суд вважає, що вона та її син ОСОБА_2. підлягають до
виселення, без надання іншого жилого приміщення.

Вирішуючи-ж
питання в частині позовних вимог ОСОБА_1х про визнання  недійсним ордеру на  вселення
ОСОБА_3. та її неповнолітньої доньки, суд керується положеннями   ст. 58 ЖК України відповідно з цією нормою
закону - ордер є єдиною підставою  для
вселення  у надане жиле приміщення   та видається
виконавчим комітетом відповідної ради
на підставі  рішення.  Ордер може бути виданий  лише на вільне   жиле приміщення. Як було встановлено в
судовому засіданні, приймаючи рішення
про видачу ордера помічнику
прокурора  ОСОБА_3. Із малолітньою
дочкою,  виконкомом Прилуцької міськради
не допустив жодних порушень закону, оскільки, як доведено вище ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. не були зареєстровані у спірній квартирі №НОМЕР_1, не проживали в ній,
і відповідно не набули права на користування
даною квартирою.    Крім того, як
установлено в судовому засіданні, ОСОБА_3.разом із малолітньою дочкою отримавши
ордер на квартиру №НОМЕР_1 - не змогла поселитися через перешкоди, які чинилися
невідомими особами у квартирі, і лише по збігу певного часу після  видачі ордеру
було встановлено, що у квартиру самовільно поселилися та періодично  мешкають
гр.ОСОБА_1. разом із сином, що і змусило виконком звертатися до суду  із позовом
про їх виселення. Однак,  як
пояснила в судовому засіданні
представник третьої особи: КП “Прилукижитлобуд” на  обслуговування якого був переданий даний
будинок, що дане жило отримало статус
службового Прилуцької міжрайпрокуратури та надано  ОСОБА_3. у зв»язку з виконанням  нею
трудових відносин.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що при прийнятті рішення про надання ордеру ОСОБА_3., виконком  Прилуцької міськради не допустив
порушень  порядку  і умов надання жилих приміщень, унаслідок
чого ОСОБА_1. та ОСОБА_2. необхідно відмовити у задоволенні і цієї частини
вимог - про визнання ордеру  недійсним.

На
підставі наведеного та  ст. ст.58,109 ЖК
України, керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 88, 213-215, 294  ЦПК України, суд -

В
И Р І Ш И В :

У
задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до  виконавчого комітету
Прилуцької міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним  ордера № 1493
від 24 липня 2007 року, виданого виконавчим комітетом  Прилуцької міської ради ОСОБА_3 на квартиру
№НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 Чернігівської області та про визнання за ними права
на користування цим житловим приміщенням - відмовити.

Позовні
вимоги виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області -
задовольнити.  ОСОБА_1 та ОСОБА_2
виселити із квартири №НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 Чернігівської області без
надання іншого жилого приміщення.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської
області через Прилуцький міськрайонний суд
шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня
його проголошення і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної  скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Головуючий
суддя                                                                                 Білокур В.І.