АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
січня  2008 року                                                                      м. Хмельницький
Колегія  суддів  судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі : головуючої - судді Кізюн
суддів: Варвус Ю.Д., Карпусь С.А.
при секретарі  Липко А.Ю.
з участю:  сторін та їх представників
відкритому    судовому    засіданні
справу   № 22ц - 63  за
апеляційною скаргоюОСОБА_1на рішення Шепетівського міськрайонного суду
від 06 листопада 2007 року за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1про поділ майна
доповідача,  пояснення сторін та їх
представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,
в с т а н о в и л а:
В березні 2007 року ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом доОСОБА_1та ОСОБА_3про визнання недійсним договору
дарування, нотаріально посвідченого 23.06.2006 року, згідно якого ОСОБА_1
подарувала дочці - ОСОБА_3 квартируАДРЕСА_1
В цій же позовній заяві ОСОБА_2
просив визнати означену квартиру спільним майном подружжя , а саме: його
таОСОБА_1, посилаючись на те, що квартира була придбана ними в період
зареєстрованого шлюбу. Одночасно ним були заявлені вимоги про розподіл в натурі
майна, набутого ним таОСОБА_1 в період спільного проживання  в зареєстрованому шлюбі в період з 1986 року
по 2006 рік. Позивач вказував, що окрім трикімнатної квартири АДРЕСА_1, ринкова
вартість якої становить 118667 грн., до спірного майна подружжя належить
саме: меблева стінка вартістю 1200 грн., холодильник вартістю 350 грн., м'які
меблі вартістю 750 грн., телевізор вартістю 920 грн.,  три килими на суму 1200 грн., три  паласи на суму 1400 грн., - всього на суму
5820 грн. Оскільки загальна сума усього спірного майна складає 147487 грн.,
зв'язку із цим позивач просив розділити спірне майно в такому порядку: виділити
на його користь однокімнатну квартиру
118667 грн. та інше майно на суму 5820 грн. виділити на користь
відповідачкиОСОБА_1 Для досягнення рівності часток в спірному майні просив
________________________________________________________________________________
інстанції - Пічугіна Н.О.                                           Справа №22ц-63
Категорія № 62
ним судові  витрати в розмірі 1157,5 грн.
Рішенням Шепетівського
міськрайонного суду від 14 червня 2007 року
визнано недійсним договір дарування квартириАДРЕСА_1і, укладений між
ОСОБА_1та ОСОБА_3, посвідчений 23 червня 2006 року приватним нотаріусом
Шепетівського міського нотаріального округу.

Цим же рішенням зазначену квартиру
визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5.

Ухвалою цього ж суду від 14.06.2007
року позов ОСОБА_2про розподіл майна подружжя залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 20 серпня 2007 року рішення Шепетівського
міськрайонного суду від 14.06.2007 року залишено без змін, а ухвалу цього ж
суду від 14.06.2007 року  про залишення
без розгляду позову ОСОБА_2про розподіл майна подружжя - скасовано і справу в
цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді позивач ОСОБА_2
підтримав свої позовні вимоги про розподіл спільного майна подружжя. Проте, в
ході судового розгляду змінив свої вимоги і просив виділити йому однокімнатну
квартиру без стягнення з відповідачки на його користь грошової компенсації для
досягнення рівності часток в майні, а також просив стягнути судові витрати в
сумі 1000 грн.

Рішенням Шепетівського
міськрайонного суду від 06 листопада 2007 року ухвалено позов задоволити і
поділити в натурі майно, що є об'єктом спільної сумісної власності бувшого
подружжя ОСОБА_5. Згідно рішення суду у власність ОСОБА_2 виділено однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 20,0 кв.м., загальною площею 38,3 кв.м.,
вартістю 23000 грн.; у власністьОСОБА_1виділено трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
житловою площею 38,8 кв.м., загальною площею 63,2 кв.м. вартістю 118667
гривень. Цим же рішенням стягнуто зОСОБА_1на користь ОСОБА_2 1000 гривень
витрат на правову допомогу, і вказано Шепетівському бюро технічної
інвентаризації провести переоформлення правовстановлюючих документів.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 відмовити. Апелянт зазначає, що
незважаючи на те, що сторони не дійшли до спільної згоди щодо вартості спірних
квартир, суд на свій розсуд дав оцінку доказам щодо оцінки майна; вважає, що
постановляючи рішення щодо виділення у власність позивача квартири АДРЕСА_2,
суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не ставив питання про
визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю. Окрім того, суд не
прийняв до уваги, що дана квартира -кооперативна і визнання права власності на
неї та її поділ має законодавчі особливості. Так, в 1989 році її, а неОСОБА_2,
було прийнято в члени кооперативу і
спірна квартира  була
виділена  саме їй, оскільки в своїй заяві
про вступ до кооперативу вона не зазначала позивача як члена своєї сім'ї.
Згідно свідоцтва про право власності  від
11.11.1994 року  вона являється
власником  даної квартири, вартість якої
в розмірі 6147 крб.88 коп. були сплачені нею особисто за рахунок її заробітної
плати. Апелянт вважає, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду
України „Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні
кооперативи” суд повинен був вирішити питання щодо  визначення частки позивача в
паєнагромадженні, і лише потім вирішувати питання про поділ квартири у
відповідності з розміром вказаної частки.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню
з направленням справи на новий розгляд з наступних мотивів.

Відповідно до положень п.4,5 ст.311
ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали
участь у справі; суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути
усунений ухваленням додаткового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
громадяни ОСОБА_2 таОСОБА_1 01.02.1986 року зареєстрували шлюб, а 09 листопада
2006 року цей шлюб було розірвано. 20 вересня 1989 року відповідачкаОСОБА_1
стала членом Житлово - будівельного кооперативу №14 м. Шепетівка і почала
сплачувати пайові внески за однокімнатну квартиру АДРЕСА_2. У період з 1989
року до 1994 року  весь пайовий внесок за
спірну квартиру було сплачено, в зв'язку з чим 11 листопада 1994 рокуОСОБА_1
отримала свідоцтво про право власності на це житло.

При вирішенні поділу наявного у
сторін спірного житла, суд першої інстанції всупереч роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду  України, даних в п/п „з”
п. 6 постанови №9  від 18.09.1987 року
„Про практику застосування судами законодавства про житлово -будівельні
кооперативи”, не залучив до участі в справі в якості третьої особи ЖБК №14 м.
Шепетівка.

Зі змісту позовних вимог вбачається,
що окрім поділу спірних квартир, позивачем заявлялись вимоги про розподіл
іншого рухомого майна на загальну суму 5820 грн. Проте ці вимоги судом першої
інстанції залишились не розглянуті.

В матеріалах справи на аркуші 79
(т.1) є заяваОСОБА_2, датована ним 20 квітня 2007 року, про відмову від
позовних вимог в частині розподілу означеного рухомого майна на стадії до
судового розгляду. Проте всупереч вимогам ч.4 ст.130 ЦПК України дана заява не
була належним чином розглянута судом першої інстанції і ухвала про закриття
провадження у справі щодо цієї частини позовних вимог судом першої інстанції не
постановлялася.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, даних в п.9 постанови №16 від 12.06.1998 року „Про застосування
судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України”, які діяли на час
вирішення судом справи і які знайшли своє відтворення й в п.22  постанови №11 Пленуму Верховного Суду України
від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та
поділ спільного майна подружжя”, вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи
з дійсної його вартості під час розгляду справи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду, даних в п.6 постанови № 7 від 04.10.1991 року „Про практику
застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності
громадян на житловий будинок”, під дійсною вартістю будинку розуміється грошова
сума, за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості.
Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Ці нормативні положення судом першої
інстанції належним чином не були враховані.

Як видно з матеріалів справи сторони
не дійшли згоди щодо вартості спірних квартир - квартири АДРЕСА_2та квартири
АДРЕСА_1. Для визначення дійсної вартості цих квартир експертиза судом першої
інстанції не призначалась.

При вирішені спору суд першої
інстанції виходив із вартості спірних квартир, які були надані суду позивачем,
а саме: із звіту про незалежну оцінку вартості трьохкімнатної квартири загальною
площею 63,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, згідно якого ринкова
вартість об'єкта станом на 01.03.2007 року становить 118667 грн.; та довідки
Шепетівського БТІ № 197 від 27.02.2007 року про те, що вартість однокімнатної
квартириАДРЕСА_2, згідно довідки ЖБК від січня 1993 року з урахуванням діючої
індексації становить 23000 грн.

Проти такої оцінки квартир
відповідачка заперечувала, посилаючись на те, що трьохкімнатна квартира, в якій
вона проживає, спеціалістом ОСОБА_4, який склав звіт про оцінку цієї квартири,
не оглядалася. З пояснень свідка ОСОБА_4, який допитувався судом в судовому
засіданні 17.05.2007 року, вбачається, що квартири він не оглядав, а оцінку
провів на підставі даних технічного паспорта та зі слів замовника ( а.с. 143 зворот
т.1).

Зазначеним обставинам суд першої
інстанції належної правової оцінки не дав, також не зважив на ту обставину, що
позивач, який проживає в однокімнатній квартиріАДРЕСА_2, не надав суду поряд зі
звітом про оцінку трьохкімнатної квартири рівноцінної оцінки однокімнатної
квартири, а послався лише на довідку БТІ.

З огляду на викладене, суду першої
інстанції при новому розгляді слід виконати всі вимоги цивільного судочинства і
з врахуванням усіх доводів та заперечень сторін вирішити справу згідно із
законом.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у
х в а л и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1задоволити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду від 06 листопада 2007 року
скасувати і справу направити на новий розгляд до того ж суду першої інстанції в
іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді:
/підписи/

Копія вірна: суддя                                      О.Ю.
Кізюн