Справа  № 2 - 223
Р І Ш Е Н Н Я

І МЕНЕ М                У К Р А Ї Н И

15 лютого    2008 року

Ніжинський
міськрайонний суд

Чернігівської
області

В складі:
головуючої-судді Пантелієнко В.Г.

при
секретарі   Філоненко О..В.

З участю  позивачки
її  представника,  представника
відповідача  та  третьої
особи  на  стороні
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ніжині справу за
позовом  ОСОБА_1  до Військової
частини   А2574   про
поновлення  на  роботі
та стягнення  заробітної  плати
за  час  вимушеного
прогулу -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка  звернулася  з позовом
до  в/ч А 2574,  в
якому  просила  скасувати
наказ  командира  військової
частини   про  звільнення
її  з посади завідуючої  сховищем четвертого  відділу
забезпечення  у зв'язку  з
невідповідністю  займаній посаді, стягнувши на її  користь   середній
заробіток  за  час
вимушеного  прогулу.   Свої
вимоги  позивачка  обґрунтувала
тим,  що  вона
працювала  у  відповідача
на  посаді  завідуючої
сховищем, та  була  звільнена згідно  наказу
№249 від 29.12.2007 року  за  п.2 ст.40 КЗпП України  по невідповідності  займаній посаді. Наказ вважає  незаконним так  як
її  посада  не
вимагає  наявність  спеціальної
освіти,  а   атестаційна
комісії   рівень  її
професійної  здатності  не
перевіряла.   Вона  відмовилася
виконати  наказ  про
прийняття  на  зберігання
складну  інженерну  техніку, чого
вимагав   командир  в/ч
так  як  відсутні
сховища  для  її
зберігання.

В  судовому  засіданні
позивачка  підтримала  позов,
уточнивши  свої  вимоги та
просила  стягнути  за
час  вимушеного  прогулу
на  її  користь
1836 гривень, пояснивши,  що  була
прийнята  на  посаду
завідуючої   сховищем четвертого  відділу
зберігання у  військову  частину
А 2574.  У  жовтні
2007 року  був прийнятий  наказ командира військової  частини про
передачу  їй  на
зберігання складної
інженерної  техніки на  відкритому
майданчику. Даний  наказ  вона
виконала  частково,  оскільки
до  її  посадових
обов'язків  не  входить
приймання   на  зберігання
техніки на  відкритих  майданчиках. Крім того,  складну
інженерну  техніку вона  відмовилася
приймати на  зберігання , так  як
не  має  відповідної
освіти у даному  напрямку та  навиків
роботи з інженерною  технікою.
Свою  відмову  та
причини  вона  відобразила
в  заяві, де  зазначила,
що  за  наказом
командира  вона дасть  згоду
на  прийняття  техніки.
Відкритий  майданчик  де
зберігається  техніка  огорожений
сіткою,  але  на
ньому  зберігається  техніка
всієї  військової  частини
і  доступ  до
нього  мають  всі
завідуючі  складами.

Представник  відповідача  в
судовому  засіданні  позовні
вимоги  не  визнала
та  пояснила,  що ОСОБА_1
працювала  на
посаді  завідуючої  четвертого
складу  зберігання   з 25.07.2005 року.  Наказом
командира  в/ч  остання
була  звільнена  з
посади,  у  зв'язку
з  невідповідністю  працівника
займаній посаді, або
виконуваній  роботі.  Посилання
відповідачки  на  відсутність
освіти  є  неправомірним,  оскільки
штатним  розписом  наявність спеціальної   освіти
для   зав. складом  не
передбачена.   Відмова  від
прийняття  на  зберігання
техніки  на  відкритих
майданчиках  є  одним
із  способів  зберігання майна.  Згідно
положення  про  зберігання
автомобільної  техніки
передбачено  зберігання  майна
на  відкритих  майданчиках,     а
під   складом  слід
розуміти  всі  типи
сховищ, навіси, відкриті майданчики.
Тому  ОСОБА_1   неправомірно
відмовилась  від  виконання
своїх  посадових  обов'язків
по  прийманню  техніки.

Третя  особа  на
стороні  відповідача,
командир  військової  частини
позов  не  визнав
та  пояснив,  що ОСОБА_1
відмовилась  виконати  його
наказ  по  прийманню
у  своє  розпорядження
майна  з  посиланням
на  відсутність   освіти
та  навиків  роботи.
Тому  її  було
наказом  звільнено  з
посиланням  на   причини,
які  вона  сама
зазначила  в  заяві.
Наказ  про  звільнення він  видав
після  того,  як  ОСОБА_1  передала
все  майно, що  знаходилось
у  її  розпорядження
іншій  особі.

Допитаний  в  судовому
засіданні  голова  профспілкової
організації  ОСОБА_2  пояснив
суду,  що  10 жовтня
2007  року  було
проведено  засідання   профспілки
на  якому  пропонувалось
перевести  ОСОБА_1    на
іншу  посаду,  12
жовтня  2007  року
профспілковий  комітет  дав
згоду  на  звільнення
ОСОБА_1,  так  як   у  зв'язку
із  скороченням  чисельності
штату  військової  частини,
вакантні  місця  були
відсутні.

Заслухавши  пояснення  позивачки,
представника відповідача,
третьої  особи,  свідка дослідивши  письмові
докази,  що  є
в  матеріалах  справи,
суд  приходить  до слідуючих
висновків.

Наказом  № 135  від
25.07.2005  року  ОСОБА_1
була  прийнята  на
роботу  на  посаду завідуючої  сховищем четвертого  відділу зберігання  військової
частини  А 2574.

Наказом  № 249   від
29.12.2007 року  вона  була
звільнена  з  роботи по ст.. 40 п.2 КЗпП України у
зв'язку  з  невідповідністю  займаній посаді.

Як  встановлено  в
судовому  засіданні  позивачка,
працюючи завідуючою сховищем
четвертого  відділу  відмовилась
від  прийняття  інженерної
техніки  та  майна,
що  перебуває  на
відкритих  майданчиках військової  частини
у  зв'язку  з  відсутністю  освіти та
навиків роботи  із  складною
інженерною технікою.

Представник відповідача  та  третя особа - командир військової  частини,
в судовому засіданні
пояснили,  що  посада
завідуючої  сховищем  не
потребує  спеціальної  освіти, ця
обставина  була  врахована
при  прийнятті  позивачки на роботу.  ОСОБА_1 більше  двох років
бездоганно  виконувала   свої
службові  осов'яки, які  передбачені
інструкцією завідуючого  сховищем,
і  претензій  щодо
неналежного  виконання обов'язків  не
мала, від неї не вимагалась
спеціальна  освіта.

Фактичними  данними,  що
підтверджують  недостатність  кваліфікації
працівника і  наявність  підстав
для  його  звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України  може
бути  рішення  атестаційної
комісії.  Однак  проведення
атестацій завідуючим
складами  не  передбачено ні нормативною  базою ні
штатним  розписом.

Протокол  засідання
тарифно-кваліфікайної
комісії,  який  наданий
відповідачем  як  доказ
невідповідності  працівника  займаній
посаді (а.с.20),   не  може
бути  розцінений  судом,
як  факт  перевірки
кваліфікації  професійного  рівня
ОСОБА_1,  так  як
на  засіданні  не
вирішувалось  питання  недостатньої
кваліфікації  позивачки, а
вирішувалось організаційні  питання  про
прийняття  техніки до необхідної  100% наповненості  сховищ.

Відмова позивачки  виконати  наказ
лише  з  посиланням
на  відсутність  освіти,
не  може  бути
підставою  для  звільнення
за  п.2 ст.40 КЗпП України,  у
зв'язку  з  невідповідністю,  бо
наявність  освіти  для
посади   зав. сховищем  не
передбачена.

Тому
в  даному  випадку
відмова  від  прийняття техніки могла  бути
розцінена як  невиконання  службових
обов'язків,  за  що
КЗпП України  передбачені  заходи
дисциплінарного  стягнення,
які  передують  звільненню за п.3 ст.40 КЗпП.

Однак профспілкова організація
та  керівництво  військової
частини   розцінили  дії
позивачки  як  невідповідність  займаній
посаді.

В  судовому  засіданні
також  було  встановлено,
що  позивачка  відмовилась
приймати техніку з підстав її зберігання   на
відкритому  майданчику, до  якого
мали  доступ  інші
посадові  особи  військової
частини,      встановлена  також
та  обставина,  що позивачка мала намір прийняти техніку,
коли б   командування   в/ч зобов'язало її    наказом зробити це,    підтвердженням  чого
є  заява  ОСОБА_1
(а.с. 35).

Однак  командування  військової
частини,  проігнорувало заяву   позивачки
і  замість  наказу
про  зобов'язання  прийняти
складну інженерну  техніку  на
відкритий  майданчик,  винесло
наказ  про  звільнення
ОСОБА_1,  у  зв'язку
з  невідповідністю займаній  посаді.

Дії  ОСОБА_1  що-до
невиконання  чи  неналежного
виконання  службових  обов'язків
не  є  предметом
розгляду даної   справи,  оскільки
позивачка  була  звільнена
у зв'язку з невідповідністю
займаній  посаді,  жодна
із  сторін   не
вимагала  змінити  формулювання
причини  звільнення,    тому
давати  оцінку  про
правомірність  чи  неправомірність  виконання
службових  обов'язків  суд
не  може, так  як  це  буде
виходити  за  межі
позовних  вимог.

Згідно  ст.. 43 КЗпП  України
ч.8  власник або  уповноважений
ним  орган  має
право  розірвати  трудовий
договір  не  пізніше як
через  місяць  з дня
одержання  згоди виборного органу
первинної профспілкової
організації.  В  судовому
засіданні  встановлено,  що
Протоколом  від  12.10.2007 року  за  №59
профспілкова  організація  дала
згоду на  звільнення  ОСОБА_1
за  п.2 ст.40 КЗпП України,    наказ
про  звільнення  було
прийнято  лише  29.12.2007 року,  тобто
більше  ніж  через
два місяці.

Посилання  представника  відповідача
на  пропуск  зазначеного
строку  з  причин
зайнятості  адміністрації  скороченням
чисельності  штату  та
перебування  позивачки  на
лікарняному,  не  заслуговують на  увагу
бо  спростовуються  матеріалами
справи.  Згідно довідки   (а.с. 29)
ОСОБА_1  перебувала  на
лікарняному  у  листопаді 2007 року  8 робочих
днів  у  грудні 2007 року   лікарняних
вона  не  мала.
Таким  чином  адміністрація
мала  можливість  прийняти
рішення  на  підставі
засідання   профспілкової  організації
не  порушуючи  передбачений
законом  термін,  однак
цього  зроблено  не
було.

Дане  порушення  трудового
законодавства  є  суттєвим
і  враховується  судом
при  прийнятті  рішення
про  правомірність  і
законність  наказу  про
звільнення  ОСОБА_1

Враховуючи  вищевикладене  суд
вважає  ОСОБА_1  має бути
поновлена  на роботі  з
виплатою  середнього  заробітку
за  час  вимушеного прогулу.

Відповідно  до  вимог ст..235 КЗпП України стягнення  середнього
заробітку   на  користь позивача  підлягає
з  відповідача.  Середній
заробіток  ОСОБА_1    становить
1146,40.       А  так
як  вона  не
працювала   з 29.12.2007 року  по день розгляду справи,   то
виплаті  підлягає   1 739,15 гривень  (
повний  місяць  січень
- тобто 1146,40  та   п'ятнадцять днів лютого  1146,4 : 29 днів у лютому  х 15 днів вимушеного прогулу за лютий  = 592,75гривень.  1146,4+592,75=1739,15)

Згідно  ст. 237 КЗпП України  суд
покладає  на  посадову
особу  винну  в
незаконному  звільненні,  обов'язок
покрити  шкоду,  заподіяну
підприємству .  Тому  сума
1739,15 гривнів підлягає  стягненню  з
командира  в/ч    ОСОБА_3

Керуючись ст. ст.202, 203 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну  заяву   ОСОБА_1
задовольнити.

Поновити  ОСОБА_1   на
посаді  завідуючої  складом
четвертого  сховища  військової
частини  А 2574

Стягнути  з   військової
частини  А 2574  на
користь  ОСОБА_1  1 739,15(одну тисячу сімсот тридцять дев'ять)
гривень заробітної  плати  за
вимушений  прогул  та
на  користь  держави
51 (п'ятдесят одну) гривню
судових  витрат    07(сім) гривень  50 коп. витрат  на
інформаційно-технічне
забезпечення  розгляду  справи.

Стягнути  з  командира
військової  частини А2574
ОСОБА_3   на  користь
військової  частини  А 2574
1 739,15(одну тисячу сімсот тридцять дев'ять)  гривень
шкоди  заподіяної  незаконним
звільненням з роботи  ОСОБА_1  та   51
гривню  судових  витрат
і 7,5гривень  витрат  на
інформаційно технічне
забезпечення  в  повернення.

Рішення  в  частині
поновлення  ОСОБА_1   на
роботі  підлягає  негайному
виконанню.

Рішення   може  бути оскаржено  в
апеляційному  порядку  до
апеляційного  суду  Чернігівської
області  через  суд
першої  інстанції  шляхом
подачі  в  10-ти денний
строк  з  дня
проголошення  рішення  заяви
про  апеляційне  оскарження
і  поданням  після
цього  протягом  20-ти днів
апеляційної  скарги,  або
в  порядку   передбаченому  ч.4  ст.
295   ЦПК  України.

Суддя                                                                                        В.Г.
Пантелієнко