УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

18
лютого 2008 року                                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія
судців  судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої
судді                   Стефанів Н.С.

суддів                                     Пнівчук
О.В., Шишка А.І.

секретаря                               Самуляк О.М.

з участю
сторін                     ОСОБА_1,
ОСОБА_2

представників
сторін            ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні горищем та за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, договору дарування, усунення перешкод в користуванні мансардним
поверхом та відшкодування матеріальної і моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 06 грудня 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_5  пред'явив позов до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в

користуванні
горищем, мотивуючи його тим, що відповідачка самовільно зайняла частину горища,
що знаходиться над тією частиною будинку АДРЕСА_1, що належить йому на праві
власності за договором дарування, відповідачка звернулась із зустрічним позовом
до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, договору дарування, усунення перешкод в користуванні мансардним
поверхом житлового будинку та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
посилаючись на те, що укладений договір дарування є нечітким та незрозумілим за
змістом, а відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні мансардним

Справа
22-ц-23108                                       Головуюча
у 1 інстанції:Хоминець М.М.

Категорія   5                                                    Доповідач:
Стефанів Н.С.

поверхом,
успадкованим за заповітом після смерті батька, пошкодили двері і замок, завдали
моральних страждань.

Рішенням
суду від 06.12.2007 року позов ОСОБА_5 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 не
чинити йому перешкод в користуванні горищем житлового будинку АДРЕСА_1,
звільнивши вхід на горище.

В задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду та порушення судом норм матеріального і
процесуального права, вказує, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають
значення для справи, рішення суду побудоване на припущеннях, а не доказах, а
результат оцінки досліджених доказів є помилковим. Не враховано те, що на час
прийняття спадщини в будинку був наявним другий мансардний поверх, який не
ввійшов в первинну інвентаризацію, проведену ОБТІ, а горище відсутнє. Вважає,
що суд безпідставно не вніс зміни в свідоцтво про право на спадщину , видане
ОСОБА_2 та в договір дарування щодо переліку успадкованого та подарованого
майна.

Просить
скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення на її користь, яким визнати
недійсними свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 від 13.06.2001 року, договір
дарування від 16.12.2006 року, визнати за нею право на оформлення спадщини на
другий мансардний поверх в спадковому будинку, зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ч.1енів їх сімей не чинити перешкод у користуванні другим мансардним поверхом
та стягнути з ОСОБА_5 230 грн. матеріальної та 5000 грн. моральної шкоди.

В
судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги
підтримали повністю, просили скасувати рішення суду рішення з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі, та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних
позовних вимог, відповідачка ОСОБА_2, її представник та представник позивача
ОСОБА_5, заперечили доводам апеляції, просять рішення суду першої інстанції
залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь в апеляційному розгляді,
обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено, що згідно заповіту, який нотаріально посвідчений
21.07.1995 року, ОСОБА_6 заповів своїм донькам наступне майно - частину
житлового будинку: дві кімнати з окремим входом по правій стороні головного
фасаду, та 10 ар землі відповідачці ОСОБА_2, а решту майна - відповідачці-позивачці
ОСОБА_1

На час відкриття
спадщини спадкодавцю належав житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, жилою площею
53,9 м.кв., стайня та огорожа, що підтверджено свідоцтвом про право власності,
виданого Драгомирчанською сільською радою 25.09.2000 року.

При
оформленні спадщини 23.03.2001 року Івано-Франківським ОБТІ було проведено
розрахунок ідеальних часток в загальній власності на будинковолодіння,
відповідно до якого ідеальна частка ОСОБА_2 становила 29X100, а ОСОБА_1 -
71/100, на підставі яких ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

При
цьому, із технічного паспорта та експлікації внутрішніх площ до плану житлового
будинку по АДРЕСА_1, будинок складався із підвалу, загальною площею 67,9 м кв., в який входили чотири
приміщення, та приміщень на житловому поверсі загальною площею 198,8 м кв.

Доводи
апелянта стосовно того, що вона успадкувала за заповітом мансардний поверх
будинку, не відповідає фактичним обставинам справи.

Судом
правильно встановлено, що за законом спадкодавцю належав житловий будинок, який
складався з першого поверху та підвальних приміщень. Щодо мансардного поверху,
то право власності на нього не було оформлено спадкодавцем, тому і не могло
бути предметом спадкування в порядку, передбаченому законом. Колегія суддів
вважає, що цей висновок суду є законним і обґрунтованим.

Оскільки
в будинку було горище, яке ОСОБА_6 тільки мав намір обладнати як мансардний
поверх, то ним користувались обидві сторони по справі, які мали доступ до нього
зі сторони балкону, що розміщений над частиною будинку, успадкованою ОСОБА_2

Про те,
що вона забрала східці, що вели на горище та поміняла вхідні двері на метало
пластикові, не заперечила відповідачка ОСОБА_1

Судом
правильно встановлено, що горищем як допоміжним приміщенням, має право
користуватись ОСОБА_5, якому подарувала свою частину будинку ОСОБА_2, зокрема,
тією частиною, яка розміщена над його кімнатами.

Задовольняючи
первісний позов про усунення перешкод в користуванні горищем, суд першої
інстанції повно та об'єктивно дослідив надані докази та дійшов обґрунтованого
висновку про те, що внаслідок дій відповідачки, яка демонтувала вхід та закрила
існуючий вхід на горище будинку, співвласниками якого у відповідних частках
71100 та 29100 на даний час є вона та ОСОБА_5, вона неправомірно позбавила
його права на користування горищем як допоміжним приміщенням житлового будинку.

Судом
встановлено відсутність передбачених законом підстав для визнання свідоцтва про
право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 та договору дарування нею ОСОБА_5

успадкованої
частини житлового будинку недійсним, дано правильно оцінку зібраним та належно
дослідженим в судовому засіданні доказам і зроблено правильний висновок про
задоволення позов у ОСОБА_5 щодо усунення перешкод в користуванні горищем та
відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Доводи
апеляції ОСОБА_1 щодо порушення судом права власності., яке у неї виникло
незалежно від наявності правовстановлюючих документів, оскільки частка спадщини
в частині мансардного поверху залишилась відкритою є необгрунтованим.

Що
стосується вимоги апеляційної скарги про визнання за ОСОБА_1 права на
оформлення спадщини на другий мансардний поверх житлового будинку та
зобов»язання відповідачів та ч.1енів їх сімей не чинити їй перешкод в його
користуванні, то вони виходять за межі заявлених вимог в зустрічний позовній
заяві і не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

Таким
чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно та
об'єктивно досліджено всі обставини справи, дано їм правильну юридичну оцінку
та прийнято законне і обґрунтоване рішення. Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду, а оскаржене судове рішення ухвалено з
дотриманням норм процесуального та матеріального права.

На підставі
викладеного, ст. ст. 203, 204, 319, 321, 358, 361, керуючись ст. ст.218, 307,
308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення
Тисменицького районного
суду   від   06 грудня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
нею законної сили.