Справа  №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11  грудня  2008
року    Широківський  районний
суд  Дніпропетровської  області

у  складі:
головуючого  судді:   Шевченко О.В.,

при
секретарі:                                Гетьманенко О.І.,

за  участі:

позивачів:
ОСОБА_1  ОСОБА_2,

ОСОБА_3,  ОСОБА_4,

представника
позивачів:           ОСОБА_5,

представника
відповідача:         Місечко В.О.,

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні в
залі  суду в  смт. Широке цивільну  справу
за  позовом    ОСОБА_1,
ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4
до  Відкритого  акціонерного
товариства  „Інгулецький  гірничо-збагачувальний  комбінат”,
третя  особа - Комунальне  підприємство
„Криворізьке  бюро  технічної
інвентаризації”,  про  надання
квартири,  стягнення  грошової
компенсації  за  частину
зруйнованого  домоволодіння,  відшкодування
моральної  шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В
2006  році  позивачі
звернулися  до  Широківського
районного  суду  Дніпропетровської  області
з  позовом  до
Відкритого  акціонерного  товариства
„Інгулецький
гірничо-збагачувальний
комбінат”,  третя  особа - Комунальне  підприємство
„Криворізьке  бюро  технічної
інвентаризації”,  про:

-  надання
кожному  з  позивачів  окремої
однокімнатної  квартири,

-
стягнення  грошової  компенсації
за  частину  зруйнованого
домоволодіння  у  розмірі
3350,80  грн.  на
користь ОСОБА_1,  у  розмірі
4467,67  грн. - ОСОБА_3,  у
розмірі  4467,67  грн. - ОСОБА_2,  у
розмірі  4467, 67  грн. - ОСОБА_4,

-  відшкодування
моральної  шкоди  у
розмірі  2500  грн.
кожному  з  позивачів,

-  стягнення на
користь ОСОБА_1  витрат  на
оплату  державного  мита
у  розмірі  280,55
грн.,  витрат  на
інформаційно-технічне
забезпечення  розгляду  справи
у  розмірі  37,50
грн,  банківські  послуги
у  розмірі  4
грн.,  оплати  юридичних
послуг  у  розмірі
250  грн.,  оціночних
послуг  у  розмірі
300  грн.,

-  стягнення
на  користь  ОСОБА_2
витрат  на  оплату
юридичних  послуг  у  розмірі             250  грн.,

-  стягнення
на  користь   ОСОБА_4
витрат  на  оплату
юридичних  послуг  у
розмірі  250  грн.

В
подальшому  позовні  вимоги
були  змінені  і
позивачі  просили  суд
про:

-  надання
кожному  з  позивачів
окремої  однокімнатної  квартири,

-
стягнення  грошової  компенсації
за  частину  зруйнованого
домоволодіння  у  розмірі
3350,80  грн.  на
користь ОСОБА_1,  у  розмірі
4467,67  грн. - ОСОБА_3,  у
розмірі  4467,67  грн. - ОСОБА_2,  у
розмірі  4467, 67  грн. - ОСОБА_4,

-  відшкодування
моральної  шкоди  у
розмірі  2500  грн.
кожному  з  позивачів,

-  стягнення на
користь ОСОБА_1  витрат  на
оплату  державного  мита
у  розмірі              280,55  грн.,
витрат  на  інформаційно-технічне  забезпечення
розгляду  справи  у
розмірі  37,50  грн,
банківські  послуги  у
розмірі  4  грн.,
оплати  юридичних  послуг
у  розмірі  250
грн.,  оціночних  послуг
у  розмірі  300
грн.,

-  стягнення
на  користь  ОСОБА_2
витрат  на  оплату
юридичних  послуг  у
розмірі             250  грн.,

-  стягнення
на  користь  ОСОБА_3
витрат  на  оплату
юридичних  послуг  у
розмірі             250  грн.,

-  стягнення
на  користь   ОСОБА_4
витрат  на  оплату
юридичних  послуг  у
розмірі  250  грн.

30.07.2007  року
ОСОБА_2  доповнив  свої
позовні  вимоги  вимогою
щодо  стягнення  з
відповідача на  його  користь
витрат,  пов'язаних  із
явкою  до  суду,
у  розмірі  450
грн.

01.08.2007  року
ОСОБА_2  доповнив  свої
позовні  вимоги  вимогою
щодо  стягнення  з  відповідача на
його  користь  витрат,
пов'язаних  із  явкою
до  суду,  у
розмірі  423  грн.
і  всього  просив
стягнути  873  грн.

27.10.2008  року
викладено  останній  варіант
усіх  позовних  вимог
усіх  позивачів,  а
саме  позивачі  просили
суд  зобов'язати  відповідача:

-  надати
кожному  з  позивачів
окрему  благоустроєну
однокімнатну  квартиру,  що
відповідає  вимогам  ст.
50  ЖК  України,
вартістю  91960  грн.,

-
сплатити  кожному  позивачеві грошову  компенсацію
за  частину  зруйнованого
домоволодіння:  у  розмірі
3350,80  грн.  на
користь ОСОБА_1,  у  розмірі
4467,67  грн. - ОСОБА_3,  у
розмірі  4467,67  грн. - ОСОБА_2,  у
розмірі  4467, 67  грн. - ОСОБА_4,

-  відшкодувати
моральну  шкоду  у
розмірі  2500  грн.
кожному  з  позивачів,

-  сплатити на
користь ОСОБА_1  витрат  на
оплату  державного  мита
у  розмірі               280,55  грн.
та  1700  грн.,
витрати  на  інформаційно-технічне  забезпечення
розгляду  справи  у
розмірі  37,50  грн,
банківські  послуги  у  розмірі
04  грн.,  оплату
юридичних  послуг  у
розмірі  250  грн.,
оціночних  послуг  у
розмірі  300  грн.,

-  сплатити
на  користь  ОСОБА_2
витрат  на  оплату
юридичних  послуг  у
розмірі             250  грн.,
витрати  пов'язаних  із
явкою  до  суду,
у  розмірі  873
грн.,

-  сплатити
на  користь  ОСОБА_3
витрат  на  оплату
юридичних  послуг  у
розмірі             250  грн.,

-  сплатити
на  користь   ОСОБА_4
витрат  на  оплату
юридичних  послуг  у
розмірі  250  грн.

В  обгрунтування  позову
позивачі  посилаються  на  те,  що
18.02.2005  року  ОСОБА_1
отримала  у  спадок
за  законом  &frac12;  частину  житлового
будинку  з  господарськими  будівлями,
загальною  вартістю  13403
грн.,  де  9953
грн.  - вартість  житлового
будинку,  за  адресою:
АДРЕСА_1.  14.04.2005  року ОСОБА_1
подарувала  по  4/30
частини  цього  домоволодіння
(або  4/5  належної
їй  частини  домоволодіння)  кожному
з  своїх  дітей -ОСОБА_3,  ОСОБА_4,
ОСОБА_2,  тому  вартість
кожної  з  часток
складає  4467,67  грн.
Вказане  домоволодіння  знаходилося
в  санітарній  зоні
відповідача.  Під  час
відсутності  позивачів  на
території  домоволодіння,  без
отримання  їх  дозволу,
без  надання  іншого
помешкання,  без  сплати
компенсації  відповідачем  ІНФОРМАЦІЯ_1
року  були  здійснені
дії  по  зруйнуванню вказаного  домоволодіння.  Підтвердженням  цього
також є  висновок  Широківського
РВ  за  заявою ОСОБА_1  від.
30.03.2006  року,  де
сказано,  що даний  будинок
був  помилково  зруйнований
бульдозером  ВАТ  „ІнГЗК”.
Внаслідок  вказаних  дій
відповідача  вартість  домоволодіння
зменшилася  до  0  грн.
0  копійок.  Неправомірними  діями
відповідача  позивачам  була
заподіяна  також    моральна
шкода,  яка  заподіяна
в  тому  числі
і відвертим  глузуванням  відповідача
з  позивачів,  що
виявилося  пропозиції  відповідача
придбати  майно  у
позивачів  за  0
грн.  Позивачі  відчули
несправедливість,  зневіру  в
існування  дійсно  правові
відносини  у  нашій
державі,  почуття  образи
та  приниження.  Відповідач
у  добровільному  порядку
не  бажає  поновити
порушені  права  позивачів.

Виступаючи  у  судовому
засіданні, позивачі,  свої  позовні
вимоги  та  їх
обгрунтування,  викладені  в
позовній заяві,  підтримали,  просили
суд  їх  задовольнити.
Додатково  позивач  ОСОБА_2
пояснив,  що  відповідач
зруйнував  домоволодіння   по АДРЕСА_1,
в  квітні  2005
року.  Моральна  ж
шкода,  яка  була
йому  заподіяна,  полягає
у  витратах  на
бензин  через  поїздки
до  суду.  В
цьому  домоволодінні  він
проживав  з  квітня
2005  року.  Точну
дату  не  пам'ятає.
В  цей  будинок
він  переїхав,  щоб
одержати  квартиру.  На
даний  час  має
будинок  у  АДРЕСА_2.
Договір  дарування  він
уклав,  щоб  одержати
квартиру.  На  час
укладення  договору  дарування
будинок  НОМЕР_1  було
вже  зруйновано.  14.04.2005
року  цей  будинок
був  цілий  чи
ні  він  не
пам'ятає.

Позивачка
ОСОБА_3  в  судовому
засіданні  додатково  пояснила,
що  в  будинку                  НОМЕР_1   вона,
сестра,  брат  та
матір  проживали  з
листопада  2004  року
по  березень  2005
року.  В  кінці
квітня  2005  року
вони  приїхали  в
ІНФОРМАЦІЯ_2  і  побачили,
що  їхнє  домоволодіння
АДРЕСА_1  зруйновано.  Її
моральні  страждання - шкода  її
здоров'ю,  яка  заподіяна
діями  відповідача.  В
неї  піднімається  тиск,
не  може  вона
довго  ходити  через
перенесену  операцію.  У
неї  немає  власного
житла,  але  вона
проживає  з  дитиною,
у  якої  є
будинок  в  АДРЕСА_2.

Позивачка
ОСОБА_4  в  судовому
засіданні  додатково  пояснила,
що  заподіяна  їй
моральна  шкода  полягає
в  затратах  здоров'я,
стресі,  нервовості,  підвищеному
тиску,  поганому  сні,
затратах  на  транспорт,
юридичні  послуги.  Виїхали
вони  з  будинку
АДРЕСА_1 в  кінці  квітня
2005  року  і
всі  стіни,  дах
будинку  були  цілі.
Зараз  вона  проживає
у  будинку,  який
їй  подаровано  батьком.

Представник
позивачів,  виступаючи  в
судовому  засіданні,  позовні
вимоги  та  їх
обгрунтування,  викладені  в
позовній заяві,  підтримав,  просив
суд  їх  задовольнити.   Крім
того,  зазначив,  що
вина  відповідача  повністю
доведена  в  судовому
засіданні,  підтверджується  показаннями
свідків  ОСОБА_6, яка,  як
фахівець  у  галузі
будівництва,  підтвердила,  що
зруйновано  домоволодіння  НОМЕР_1 було
за  допомогою  технічних
засобів-бульдозера.  Допитані  у
якості  свідків  ОСОБА_7
та  ОСОБА_8  підтвердили
факт  зруйнування  домоволодіння
бульдозером,  що  належить
ВАТ  „ІнГЗК”.  Свідок
ОСОБА_7  підтвердив,  що
процесом  зруйнування  будинку
керувала  жінка -
співробітник  відповідача.  Як
згодом  було  встановлено,
це  була  ОСОБА_9.
Свідок  ОСОБА_8  не
могла  повідомити  суду
прізвище  даної  особи,
проте  в  ході
судового  засідання  представником
відповідача  було  підтверджено,
що  це  була
саме  ОСОБА_9.  Свідок
ОСОБА_10  підтвердив,  що
в  квітні  2005
року  приймав  участь
в  обслідуванні  домоволодіння
НОМЕР_1  і  зазвичай
такі  обстеження  проводяться
перед  здійсненням  знесення
домоволодіння.
Обґрунтованість  позовних  вимог
також  підтверджується   висновком
по  заяві ОСОБА_1  Широківського
РВ  УМВС  України
в  Дніпропетровській  області
від  30.03.2006  року,
де  сказано,  що
даний  будинок  був
помилково  зруйнований  бульдозером
ВАТ  „ІнГЗК”,  матеріалами
перевірки  за  заявою
ОСОБА_11 та  заявою ОСОБА_1

Представники
відповідача,  які  приймали
участь  в  судових
засіданнях, позов  не  визнали
через  його  необґрунтованість.   Представник
відповідача  Місечко В.О.  в
судовому  засіданні  пояснила,
що  факт  зруйнування
відповідачем  будинку  АДРЕСА_1
спростовується  актом  від
28.03.2005  року,  згідно
якого  цей  будинок
на  час  обстеження
був  наполовину  зруйнованим,
для  мешкання  не
придатний.  Відповідно  до
акту  технічного  огляду
цього  будинку  від
22.04.2005  року  виявлено,
що  ділянка  домоволодіння
у  занедбаному  стані,
конструкції  будинку  зруйновані,
кухня,  сарай  теж
зруйновані,  стіни  частково  розібрані,
кам'яна  кладка  стін
місцями  сягає  1
метру  у  висоту,
подвір'я  поросло  бур'яном
та  кущами,  на
протязі  тривалого  часу
в  будинку  відсутні
проживаючі.  Свідок  ОСОБА_10,
який  приймав  участь
в  огляді,  підтвердив
викладене  в  акті.
Спростовуються  твердження  позивачів
та  їх  представника
також  показаннями  свідка
ОСОБА_9.,  яка  в
судовому  засіданні  показала,
що  вона  не
зносила  і  вказівок
щодо  знесення  будинку АДРЕСА_1  від
відповідача  не  отримувала.  В
дорожніх  листах  бульдозерів
цеху  технологічного  автотранспорту  відповідача,
які  приймають  участь
у  знесенні  будинків,
за  березень-квітень  2005
року відсутні  відмітки  про
їх  направлення  для
знесення   будинків  в
ІНФОРМАЦІЯ_2.  Будинок  може
бути  знесений  завчасно,
якщо  відповідач  узгодить
з  власником  будинку
передачу  права  власності
та  розмір  компенсації,
оформить  право  власності
на  цей  будинок,
а  його  мешканців
відселить.  Спірний  же
будинок  до  санітарно-захисної  зони
відвалу  № 2  не
входив,  право  власності
відповідач  на  цей
будинок  не  отримало,
з  власниками  розмір
компенсації  не  погоджував.
Відповідно  до  графіку
знесення  спірного  будинку
було  заплановано  на
2012  рік.  Згідно
листа
НОМЕР_2  від  21.02.2005
року,  який  було
адресовано  голові  Миколаївської
селищної  ради,  про
заплановане  знесення  будинку
АДРЕСА_1  не  йшлося.
Позивачі  в  судовому
засіданні  не  змогли
вказати  ані  дату,
коли  було  на  їх
думку  зруйновано  будинок,
ані  свідків,  які  це  можуть
підтвердити.

Третя  особа,  сповіщена
в  установленому  порядку
про  час  та
місце  судового  засідання,
в  судове  засідання
свого  представника  не
направила,  однак  на
адресу  суду  надійшов
від  неї  лист
про  розгляд  справи
за  відсутності  її
представника.

Суд,
вислухавши  пояснення  позивачів, представників  сторін,
показання  свідків,
дослідивши  матеріали  справи
в  сукупності,    приходить
до  висновку,
що   позовні  вимоги
не підлягають  задоволенню.

В  судовому  засіданні
судом  встановлено,  що,
згідно  витягу  з
реєстру  прав  власності
на  нерухоме  майно
від  10.03.2005  року
(Т. 1,  а.с.  97),
позивачка  ОСОБА_1  на
підставі  свідоцтва  про
право  на  спадщину
від  18.02.2005  року
набула  право власності  на  &frac12; частини  домоволодіння
(далі - спірне
домоволодіння),  яке  розташоване
за  адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно  до  Договору
дарування  від  14.04.2005
року  (Т. 1,  а.с.
98)  ОСОБА_1  передала
безоплатно  у  власність
ОСОБА_2, ОСОБА_3,  ОСОБА_4  в
рівних  долях,  а
вони  прийняли  як
дарунок  4/10  частини
житлового  будинку  А-1,
загальною  площею  77,8
кв. м,  з  відповідною
частиною  надвірних  будівель:
літня  кухня Б,  кухня В,
погріб Г,  сарай Є,  погріб Д,
літній  душ З,  вбиральня И,
сарай К,  № 1-паркан,  № 2 - паркан,
№ 3 - паркан,  №  4 - ворота, 1 - водоколонка, 11 -
замощення,  вбиральня Л, № 5 -
паркан,  які  розташовані
за  адресою: АДРЕСА_1.

Кожен  з  позивачів -
ОСОБА_2, ОСОБА_3,  ОСОБА_4 -
на  підставі  вищевказаного
договору  дарування  набули
право  власності  на
4/30  частини  спірного
домоволодіння,  що  підтверджується  витягами
про  реєстрацію  права
власності  на  нерухоме
майно  (Т. 1,  а.с.
100,  101,  102).

Згідно  Акту  про
фактичне  проживання  мешканців
в  ІНФОРМАЦІЯ_2 та  стан
домоволодіння,  складений  депутатом
Чапленко А.Р.,  інспектора  Юрчик Н.Г.,             Іщенко Л.П.,  станом
на  28.03.2005  року
було  обстежено  будинок
АДРЕСА_1  та  встановлено,
що  будинок  напівзруйнований,  для
проживання  не  придатний
(Т. 1,  а.с. 189).

Як  випливає  зі
змісту  Акту  комісійного
технічного  огляду  будинку
АДРЕСА_1  від  22.04.2005
року,  в  результаті
огляду  було  виявлено,
що  ділянка  домоволодіння
в  занедбаному  стані,
конструкції  будинку  зруйновані,
кам'яна  кладка  стін
в  деяких  місцях
сягає  1 м,  допоміжні
будівлі  (літня  кухня,
сарай)  у  зруйнованому
стані,  стіни  зруйновані,
на  протязі  тривалого
часу  відсутність  проживаючих
осіб  (Т. 2, а.с. 59-60).  Допитані
в  судовому  засіданні
свідки  ОСОБА_10  та
ОСОБА_9.  підтвердили  факт
складання  цього  акту
та   підтвердили,  що
викладене  в  ньому
відповідає  дійсності.  Їм
вказівок  на  руйнацію
будинку  НОМЕР_1  не
давали,  їм  не
відомо  хто  його
зруйнував.

В  судовому  засіданні
встановлено,  що  будинок
НОМЕР_1  було  зруйновано
в  першій  половині
2005  року,  що
не  оспорюється  сторонами.
Однак,  позивачі,  їх
представник  не  змогли
вказати  точну  дату
руйнування  житлового  будинку
в  спірному  домоволодінні.  Так
в  тексті  позовної
заяви  від  11.07.2006
року   (Т. 1,  а.с. 2),
від  17.08.2006  року
(Т. 1,  а.с.  11),  від  12.02.2007
року  (Т. 1,  а.с.
92)   позивачами,  їх
представником  вказується,  що
саме  ІНФОРМАЦІЯ_1  року
було  зруйновано  будинок
НОМЕР_1.  В судовому  засіданні
позивач  ОСОБА_2  повідомив
суду,  що  відповідач
зруйнував  будинок  НОМЕР_1
в  квітні  2005
року.  Позивачка   ОСОБА_4.
в  судовому  засіданні
показала,  що  вона
виїхала  з  цього
будинку  в  кінці
квітня  2005  року
і  всі  стіни,
дах  у  будинку
були  цілі.  В
той  же  час
це  спростовується  свідченнями
позивачки  ОСОБА_3,  яка
пояснила,  що  вона
та  інші  позивачі
проживали  в  будинку
з  листопада  2004
року  по  березень
2005  року.  В
кінці  квітня  2005
року  вони  приїхали
до  спірного  домоволодіння
і  побачили  зруйнований
будинок  НОМЕР_1.  В
той  же  час
позивач   ОСОБА_2  в
судовому  засіданні  показав,
що  будинок  був
цілий  на  час
укладання  договору  дарування,
а  потім  заявив,
що  станом  на
14.04.2005  року  (на
час  укладення  цього
договору)  вже  не
пам'ятає  був  будинок
зруйнований  чи  ні.

Представник
позивачів  посилається  в
обгрунтування  позовних  вимог
на  показання  свідка
ОСОБА_7,  однак  суд
ставиться  до  показань
цього  свідка  критично,
оскільки  він  не
зміг  повідомити  суду
коли  саме  і  при  руйнуванні
якого  саме  будинку
в  ІНФОРМАЦІЯ_2  він
був  присутній,  як
він  стверджував  в
квітні-кінці  травня  2005
року  по  АДРЕСА_1
він  бачив  руйнування
чи  то  будинку
НОМЕР_3,  чи  то
будинку  НОМЕР_1.  Цей
свідок  не  зміг
пригадати  і  імені
жінки,  яка,  начебто,
керувала  руйнуванням  будинку.
Не  пригадав  свідок
і  того,  чи
був  на  бульдозері
напис  „ІнГЗК”  чи  ні,  номерів
бульдозера  не  пам'ятає.
Водія,  який  керував
бульдозером,  не  знає.
Припускає,  що  бульдозер
належав  відповідачеві.  Рішення
суду  не  може
ґрунтуватися  на  припущеннях,
висловлених  свідком.  Суд
робить  висновок,  що
свідок  ОСОБА_7  достовірно
не  знає  хто
та  коли  зруйнував
будинок  позивачів.

Посилання
представника  позивачів  на
те,  що  руйнацією
будинку  НОМЕР_1 керувала  безпосередньо
на  місці  працівник
відповідача  ОСОБА_9.,  спростовуються  її
показаннями  в  судовому
засіданні  у  якості
свідка,  відповідно  до
яких  вона  не
руйнувала  і  не
одержувала  від  відповідача
вказівок  щодо  знесення
будинку  НОМЕР_1.  Суд
ставиться  критично  до
показань  свідка  ОСОБА_8,
оскільки  вона  не
тільки  не  змогла
конкретно  вказати  хоча
б  на  місяць
2005  року,  коли
вона  стала  свідком
знесення  будинку  НОМЕР_1,
зазначивши  лише,  що  ці  події
мали  місце  навесні
2005  року,  а
й  не  змогла
повідомити   кому  належав
бульдозер,  чи  був
водій  бульдозера  працівником
відповідача  їй також  не
відомо,  як  і
його  особа.  Щодо
жінки,  яка,  начебто
керувала  знесенням  будинку,
свідок  ОСОБА_8  повідомила,
що  її  ім'я
ОСОБА_9  і  вона
представник  відповідача,  однак
при  цьому  ніяких
документів,  які  посвідчують
особу  цієї  жінки
та  її  трудові
відносини  з  відповідачем,
свідок   не  бачила,
прізвище  цієї  жінки
їй  достовірно  не
відоме.

Крім  того,  свідчення
свідка  ОСОБА_6,  яка
висловила  думку,  що
будинок                 НОМЕР_1  було
знесено  за  допомогою
бульдозера, однак  особиста  думка
свідка,   не  може
підмінювати  висновків  експертів,
яким  у  встановленому
законом  порядку  надані
повноваження  на  проведення
судових  експертиз,  і
навіть  висновки  таких
осіб  не  мають
для  суду  наперед
встановленої  сили,  тому
суд  показання  свідка
в  цій  частині
вважає  особистими  припущеннями
свідка.  Припущення  у
якості  доказів  судом
не  беруться  до
уваги.

В
обгрунтування  позовних  вимог
та  на  підтвердження
факту  руйнації  будинку
НОМЕР_1 позивачі,  їх  представник
посилаються  на  Висновок
за  заявою ОСОБА_1  від
30.03.2006  року,  складений ОСОБА_12  (Т. 1,
а.с. 105).  Однак,  зі
змісту  даного  висновку
не  випливає,  що
факт  руйнації  будинку
НОМЕР_1 саме  відповідачем  був
безперечно  встановлений.  Крім
того,  як  випливає
з  показань  свідка
ОСОБА_12,  даних  в
судовому  засіданні,  він
дійсно  перевіряв  заяву ОСОБА_1 щодо  пошкодження
будинку АДРЕСА_1,  однак   внаслідок
проведеної  ним  перевірки
цієї  заяви,  не
було  встановлено  хто
саме  зруйнував  вказаний
будинок.  Сам  він  не  знає
яким  саме  способом
було  зруйновано  будинок
позивачів.  Заяву ОСОБА_1  було
розглянуто  ним  в
порядку,  визначеному  Положенням
про  порядок  роботи
зі  зверненнями  громадян
і  організації  їх  особистого  прийому
в  системі  МВС
України.

Даний
Висновок  за  заявою ОСОБА_1  від
30.03.2006  року,  складений ОСОБА_12  (Т. 1,
а.с. 105),  є  недопустимим
доказом  у  справі,
оскільки  його  було
складено  з  грубим
порушенням  вимог  ст.  ст.  97,
99  КПК  України,
п. 2.1  Положенням  про
порядок  роботи  зі
зверненнями  громадян  і
організації  їх  особистого
прийому  в  системі
МВС  України,  затвердженого
наказом  МВС  України
10.10.2004  року  №
1177,  п.п.  1.1,
4.2  Інструкції  про
порядок  приймання,  реєстрації
та  розгляду  в
органах  і  підрозділах
внутрішніх  справ  України
заяв  і  повідомлень
про  злочини,  що
вчинені  або  готуються,
затвердженої  наказом  МВС
України  від  14.04.2004
року  №  400.
Так,   згідно  супровідного
листа  від  20.03.2006
року  за  підписом
прокурора  Широківського  району
до  Широківського  РВ
в  порядку  ст.
97  КПК  України
було  направлено  для
розгляду  заяву ОСОБА_1  (Т. 1,
а.с.  161).  На
цьому  листі  проставлено
штамп,  який  свідчить
про  реєстрацію  цієї
заяви  в  журналі
реєстрації  заяв  і
повідомлень  про  злочини,
що  вчинені  або
готуються.  Однак  замість
розгляду  заяви ОСОБА_1  в
порядку  ст. 97  КПК
України,  вона  була
розглянута  як  звернення
громадянина  і  тому
замість  постанови  про
відмову  в  порушенні
кримінальної  справи  оформлено
висновок.    Факт  відмови
в  порушенні  кримінальної
справи  за  заявою ОСОБА_1  можна
підтвердити  лише  постановою
про  відмову  в
порушенні  кримінальної  справи, яка
не  може  бути
підмінена  висновком.  ОСОБА_12
чинним  законодавством  не
уповноважений  надавати  за
результатами  розгляду  заяв
про  злочини  письмові
висновки  зацікавленим  особам.

Що  ж  стосується
посилань  представника  відповідачів
на  постанови,  винесені
за  результатами  розгляду
скарги  ОСОБА_11,  то
постановою старшого
помічника  прокурора  Широківського
району  від  03.11.2006
року  (Т. 1,  а.с.
210)  остаточно  відмовлено
в  порушенні  кримінальної
справи  за   фактом
зловживання  службовим  становищем
особами  ВАТ  „ІнГЗК”,
за  розпорядженням  яких
в  кінці  березня
2005  року  незаконно
було  знесено  домоволодіння
за  адресою:  АДРЕСА_1.

Судом
встановлено,  що  будинок
НОМЕР_1,  розташований  за
адресою:  АДРЕСА_1  не
підлягав  зносу  відповідачем
у  2005  році,
що  підтверджується  Графіком
зносу  жилих  будинків
ІНФОРМАЦІЯ_2  (Т. 2,  а.с.
64,  87),  списком
будинків  ІНФОРМАЦІЯ_2,  які
підлягали  зносу,  серед
яких  відсутній  будинок
АДРЕСА_1  (Т. 2, а.с. 54,  57, 58),
робочим  проектом  обгрунтування
та  організації  санітарно-захисної  зони
комбінату  від  2001
року  (Т. 2,   а.с.
65-87).  Твердження  позивачів,
їх  представника  щодо
входження  зруйнованого  будинку
до  санітарно-захисної  зони
спростовується  викопіюваннями  з
генплану  ВАТ  „ІнГЗК” із
зазначенням  меж  санітарно-захисної  зони
станом  на  20.02.2006
року  і                                 АДРЕСА_1  до
неї  не  входить (Т. 2,  а.с.
61,  Т. 5,  а.с
45),  робочим  планом
обгрунтування  та  організації
санітарно-захисної  зони  комбінату
від  2001  року
(Т. 2,  а.с.  62-87).

Крім  того,  відповідно
до  листа,  службових
записок  АТЦ  та
ЦТА  ВАТ  „ІнГЗК”
від  03.11.2006  року
(Т. 1,  а.с. 207-209)  автотехніка
ВАТ  „ІнГЗК”  щодо
зносу  будинків  в
ІНФОРМАЦІЯ_2  29-30  березня
2005  року  не
працювала. Щодо  зносу  будинків
в
ІНФОРМАЦІЯ_2   в  березні-квітні  2005
року автотехніка  ВАТ  „ІнГЗК”
не  працювала,  що
також  підтверджуються  Дорожніми
листами  вантажного  автомобіля
за  вказані  місяці
(Т. 2, а.с. 88-249,  Т. 3,   а.с.
1-128,  153-250,  Т. 4,
а.с.  1-225).

Відповідно  до  ст. 1166
ЦК  України  майнова
шкода,  завдана  майну
фізичної  особи,  відшкодовується  в
повному  обсязі  особою,
яка  її  завдала.

Позивачі,
виступаючи  в  судовому
засіданні,  не  змогли
точно  вказати  час
зносу  будинку,  а
навпаки  зазначали  різний
час,  який  коливається
в  межах  березень-квітень  2005
року.  Позивачами,  представником
позивачів  суду  не
надано  доказів  руйнації
будинку  НОМЕР_1 спірного  домоволодіння саме  за
допомогою  техніки,  в
тому  числі  бульдозерів.
Позивачами  та  їх
представником  не  надано
суду  докази  на
підтвердження  їх  доводів
про  те,  що
вказаний  будинок  було
зруйновано  саме  бульдозером,
який  належав  саме
відповідачу  саме  на  час  знесення
будинку.  Не  доведено
стороною  позивачів  і
факт  керування  бульдозером
на  час  знесення
будинку  НОМЕР_1 саме  особою,
яка  перебувала  у
трудових  відносинах  з
відповідачем,  і  діяла
за  вказівкою  останнього.
Позивачами  та  їх
представником  не  надано
доказів  того,  що
руйнацією  саме  будинку
НОМЕР_1 керувала  саме  працівник
відповідача  ОСОБА_9.  Обґрунтування
позовних  вимог  позивачами
та  їх  представником
ґрунтується  виключно  на
припущеннях,  суду  не
надано  жодного  прямого
доказу  на  підтвердження
будь-яких  неправомірних  дій  з  боку
відповідача  по  відношенню
до  позивачів,  на  які  посилаються
позивачі  та  їх
представник,  в  тому
числі  і  щодо
виселення  позивачів  з
будинку  НОМЕР_1.

Позивачами  та  їх
представником  не  надано
суду  докази  на
підтвердження  того,  що
земельна  ділянка  по
АДРЕСА_1  в  першій
половині  2005  року
була  вилучена  для
державних  або  громадських
потреб  (ст.  171
ЖК  України),  або
відповідачем  в  порядку
ст.  350  ЦК
України.

Правові
підстави  для  задоволення
вимог  позивачів  щодо
надання  кожному  з
них  окремої  однокімнатної
квартири,  грошової  компенсації
за  частину  зруйнованого
домоволодіння  АДРЕСА_1  відсутні.

Стаття 3
Конституції  України  визначає,
що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно  до  ст.
23   ЦК  України
особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої  внаслідок порушення її прав.

Ст. 1167  ч. 1  ЦК
України  передбачає,  що
моральна  шкода,  завдана
фізичній  або  юридичній
особі  неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю, відшкодовується  особою,
яка її завдала,  за наявності  її
вини,  крім  випадків,
встановлених частиною другою цієї статті.

Суд  на  підставі
викладеного  приходить  до
висновку,  що  позивачами,
представником  позивачів  не
доведено  факт  порушення
ВАТ  „ІнГЗК”  прав
позивачів шляхом  самовільного  знесення
будинку  АДРЕСА_1  та
завдання  такими  діяннями майнової  і моральної
шкоди  позивачам, як  і
не  доведено  наявність
причинно-наслідкового
зв”язку  між  поганим
самопочуттям  позивачів  та
знесенням  у  2005
році  будинку  НОМЕР_1
у  спірному  домоволодінні, тому  позовні
вимоги  позивачів,  в
тому  числі  і
щодо  відшкодування  моральної
шкоди,  не  підлягають
задоволенню  через  необґрунтованість.

Судові
витрати  в  порядку
ст.  88  ЦПК
України  позивачам  не
відшкодовуються.

На  підставі  викладеного,
керуючись ст.ст.  109,  111,
113,  171  ЖК
України,          ст. ст.  23,
350,  351,  1166,
1167  ч. 1  ЦК
України,   ст.ст. 59, 88,
212,  213 ЦПК  України,
суд

ВИРІШИВ:

Відмовити  ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3,  ОСОБА_4  повністю в
позові  до  Відкритого
акціонерного  товариства  „Інгулецький
гірничо-збагачувальний  комбінат”,  третя
особа - Комунальне
підприємство  „Криворізьке  бюро
технічної  інвентаризації”,  про
надання  квартири,  стягнення
грошової  компенсації  за
частину  зруйнованого  домоволодіння,  відшкодування
моральної  шкоди.

Рішення  може
бути  оскаржене   в
апеляційному  порядку  через
суд  першої  інстанції
шляхом  подачі  в
10-денний  строк  з
дня  проголошення  рішення
заяви  про  апеляційне
оскарження  і  подання
після  цього  протягом
20  днів  апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження  не було подано.  Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,  але
апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк, встановлений  статтею  294
ЦПК  України,  рішення
суду набирає законної сили
після  закінчення  цього
строку.  У  разі
подання апеляційної  скарги  рішення,
якщо  його  не
скасовано,  набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ                                                   О.В.ШЕВЧЕНКО