Справа № 22-183                                     Головуючий у 1-й інстанції:
2008р.                                                             Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12
лютого 2008 року                                                                                        М.Запоріжжя

Колегія
суддів    судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого          Бондара В.О.

суддів  Маловічко С.В. Прокопенка О.Л.

при
секретарі         Бабенко Т.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2006 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький
завод «Перетворювач» про визнання незаконними наказів, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні
2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ВАТ «Запорізький завод
«Перетворювач» про визнання незаконними наказів та відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.

В позові
вказувала, що працювала у зазначеному товаристві директором з організації
керування виробництвом й адміністративно-соціальних питань. 11 травня 2006р.
головою правління товариства підписано наказ № 227 «Про проведення службового
розслідування», відповідно до якого створена комісія для проведення службового
розслідування її діяльності, та вона була відсторонена від виконання функцій з
керівництва діяльністю, пов»язаною з корпоративним керуванням, і від керування
адміністративним відділом на час проведення розслідування. Комісії було
доручено провести інвентаризацію документів, пов»язаних із корпоративним
керуванням товариством. Проведення службового розслідування головою правління
було вмотивовано тим, що вона нібито неодноразово ухилялась від виконання вимог
внутрішніх нормативних документів товариства, а також через інші порушення.

22
травня 2006р. на додаток до зазначеного наказу головою правління ВАТ підписано
наказ № 248 «Про проведення службового розслідування», яким доручено комісії
провести інвентаризацію документів за період діяльності ОСОБА_1 з 1 липня
2003р. по 11 травня 2006р. на посаді директора та з 13.03.1997р. по 01.07.2003р.
на посаді начальника ВАЦП, а також провести аналіз роботи з усіх видів її
діяльності на підприємстві з моменту призначення на посаду директора.
Враховуючи, що зі змісту наказів не видно, які саме порушення трудового
законодавства були допущені нею при виконанні своїх службових обов»язків,
унаслідок яких її могли відсторонити від роботи, і

чи взагалі
мались які-небудь порушення з її боку, просить визнати обидва накази
незаконними та зобов»зати відповідача скасувати їх, а також стягнути з
відповідача суму заподіяної їй незаконними діями матеріальної і моральної
шкоди.

Рішенням
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2006р. в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не
погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати його з підстав неналежної оцінки
судом усіх доказів, невідповідності висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з»явились у судове засідання,
дослідивши доводи скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На
момент видання оспорюваних наказів ОСОБА_1 займала посаду директора з
організації управління та адміністративно-соціальних питань ВАТ «Запорізький
завод «Перетворювач».

11
травня 2006р. Головою правління товариства - Генеральним директором видано
наказ № 227 «Про проведення службового розслідування», відповідно до якого
створена комісія для проведення службового розслідування діяльності ОСОБА_1 на
посаді директора, та вона була відсторонена від виконання функцій з керівництва
діяльністю, пов»язаною з корпоративним керуванням, і від керування
адміністративним відділом на час проведення розслідування. Комісії було
доручено провести інвентаризацію документів, пов»язаних із корпоративним
керуванням товариством.

22
травня 2006р. на додаток до зазначеного наказу Головою правління ВАТ
-Генеральним директором підписано наказ № 248 «Про проведення службового
розслідування», яким доручено комісії провести інвентаризацію документів за
період діяльності ОСОБА_1 з 1 липня 2003р. по 11 травня 2006р. на посаді
директора та з 13.03.1997р. по 01.07.2003р. на посаді начальника ВАЦП, а також
провести аналіз роботи з усіх видів її діяльності на підприємстві з моменту
призначення на посаду директора.

Ствердження
апелянта про те, що накази видано без достатніх підстав, а відсторонення її від
роботи не грунтується на вимогах трудового та цивільного законодавства, а є
прерогативою органів досудового слідства згідно до вимог ст.ст. 102, 113 КПК
України, не можуть бути прийнятими до уваги як безпідставні в зв»язку з наступним.

Відповідно
до п. 4 ст. 11 Статуту ВАТ «Запорізький завод «Перетворювач», голова правління
має право давати вказівки, обов»язкові для виконання всіма працівниками
Товариства, а отже видавати накази по підприємству. Згідно з п. 4 ст. 15
Статуту, всі інші відносини, не врегульовані Статутом, регулюються нормами
відповідного законодавства.

Згідно
до п. 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно державних
службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 13.06.2000р. № 950,
службове розслідування може бути проведено, зокрема, у разі невиконання або
неналежного виконання державними службовцями службових обов»язків.

Проведення
службового розслідування не врегульовано Статутом ВАТ «Запорізький завод
«Перетворювач», проте не мається ніяких застережень та заборон щодо можливості
проведення створеною комісією на підставі наказу керівника будь-яких перевірок
діяльності працівників підприємства, зокрема, директора, а також не мається
будь-яких застережень   щодо   форми
такої  перевірки.   Тому,
за  аналогією  з
вищезазначеною

Постановою КМУ
можна вважати, що службове розслідування може бути проведено і відносно
будь-яких працівників підприємств різних форм власності за умов невиконання або
неналежного виконання ними своїх функціональних обов»язків.

Як
вбачається зі змісту наказу № 227, проведення службового розслідування головою
правління було вмотивовано тим, що ОСОБА_1 неодноразово ухилялась від виконання
внутрішніх нормативних документів ВАТ та допустила інші порушення, пов»язані з виконанням
службових обов»язків директора.

Тому, на
думку судової колегії, підстави для проведення службового розслідування
діяльності ОСОБА_1 на посаді директора мались, про що безпосередньо було
зазначено в наказі.

Крім
того, з доповідної записки, складеної за попередніми результатами службового
розслідування, вбачається, що за період знаходження на посаді директора ОСОБА_1
допустила неодноразові порушення п. 2.2.2 Контракту та п. 1.3 «Положення про
директора з організації управління та адміністративно-соціальних питань». Отже,
при наявності таких порушень, які могли бути виявлені лише в ході перевірки, є
безпідставним ствердження апелянта про необґрунтованість призначення службового
розслідування її діяльності на посаді директора.

Апелянт
наголошує також на незаконне відсторонення її від роботи оскаржуваними
наказами.

Однак,
як вбачається з тексту наказу № 227, ОСОБА_1 не була відсторонена від роботи в
цілому, а тільки від виконання своїх функцій на період службового розслідування
на тих ділянках, які підлягали перевірці, а саме: від керівництва діяльністю,
пов»язаною з корпоративним управлінням, та від керівництва адміністративним
відділом.

Інші
функції, які були покладені на ОСОБА_1 в силу посади, яку вона обіймала, вона
повинна була виконувати, за що їй нараховувалась заробітна плата за весь цей
час.

Враховуючи,
що незаконності оскаржуваних наказів та порушення ними прав позивача суд не
встановив, він обґрунтовано відмовив в задоволенні позову як в частині основних
вимог про визнання наказів незаконними, так і в похідних вимогах про стягнення
матеріальної і моральної шкоди.

Таким
чином, жоден з доводів апеляційної скарги не спростовує рішення суду, яке
постановлено з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального
права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається і
воно у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.
307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 -відхилити.

Рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2006 року по цій справі
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом двох місяців.