Справа № 2-2290 2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

13  листопада 2008 року Шевченківський районний
суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді
-Гончарової І.М.

При секретарі -
Вельничук О.А.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, департаменту житлово-комунального господарства
Чернівецької міської ради, третя особа - Шевченківський райвиконком  м. Чернівці про визнання розпорядження органу
приватизації частково недійсним, визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності та усунення перешкод в
користуванні, -

В с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з
позовом до відповідачів, зазначивши в ньому, що вона проживає у двоквартирному
будинку АДРЕСА_1, займає перший поверх будинку.

В листопада 2005 року вона
виявила бажання приватизувати квартиру та звернулась у відповідні органи для
того щоби розпочати процес приватизації. Саме тоді  їй стало відомо, що її сусіди приватизували
свою двокімнатну квартиру та коридор загального користування, який вони
приватизували як кухню. Даний коридор розташований на мансардному поверсі
будинку, має площу 4, 4 кв.м..

Вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
розпорядження органу приватизації Департаменту житлово-комунального
господарства Чернівецької міської ради від 11.06.1994 року було видано
свідоцтво про право власності на житло від 12 липня 1994 року.

Вважає розпорядження органу
приватизації  незаконним, оскільки
приміщення загального користування не можуть бути об»єктом приватизації.

В 2007 році вона хотіла розпочати ремонт
стелі в кімнаті, над якою знаходиться горище,
однак відповідачі не допустили її на горище, повідомивши, що горище і
сходова клітина належать їм.

Такими діями відповідачі позбавили її права
користування приміщеннями загального користування, а саме коридором через який
можна попасти на горище і самовільно захопили горище та не дають можливості
його використовувати для задоволення власних потреб, зокрема для ремонту.

Вважають, що допоміжні приміщення  є об»єктами права спільної власності
співвласників багатоквартирного будинку,
тобто їх спільним майном. На даний момент відповідачі одноособово використовують
горище для задоволення своїх власних потреб та перешкоджають у користуванні цим
допоміжним приміщенням. Просить визнати недійсним розпорядження органу
приватизації Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької
міської ради № 10012 від 11.06.1994 року в частині передачі у приватну
власність приміщення площею 4.4 кв.м.. Зобов»язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити
приміщення площею 4.4 кв.м. та привести його у попередній стан. Зобов»язати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні горищем шляхом його
звільнення.

В судовому засіданні представник позивача
позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердивши обставини, які в ньому
викладені.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник позовні вимоги не визнали і пояснили, що дійсно проживають
АДРЕСА_2. кухню на площі коридору вони побудували в 1970 році, провели туди
газ. В 1991 році рішенням Ленінського райвиконкому м. Чернівці  була визнана непридатною та списана кв.№ 4  в їх будинку, списана з балансу житлового фонду
та передана їм під підсобне приміщення. Від цього підсобного приміщення вони
відмовилися на прохання позивачки ОСОБА_1 і воно було виділено їй, а вона
пообіцяла зробити для себе окремий вихід на горище і не користуватись виходом
через обладнану ними кухню. Такі відносини продовжувались до 2005 року -
позивачка не користувалась горищем, однак відокремленого входу на горище не
зробила.

В 1994 році вони приватизували квартиру,
отримали свідоцтво про право власності на житло. У позивачки не було жодних
претензій щодо обладнання кухні та з приводу користування горищем.

Вважають, що вимоги позивачки є
необґрунтованими, просять застосувати наслідки пропуску строків позовної
давності.

Представник департаменту  житлово-комунального господарства Чернівецької
міської ради позовні вимоги не визнала і пояснила, що приватизація квартири
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була проведена у відповідності до вимог чинного
законодавства та на підставі наданих ЖРЕПом та ОБТІ документів. Спірне
приміщення за даними ОБТІ обліковується з 1971 року як приміщення кухні до
квартири № 3.

Представник Шевченківського
райвиконкому  м. Чернівці надав суду
заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 а ОСОБА_3 є
власниками квартири АДРЕСА_2, яка складається з 2 кімнат житловою площею 30. 2
кв.м. та кухні площею 4.4 кв.м., що стверджується свідоцтвом про право власності
на житло від 12 липня 1994 року, виданого згідно розпорядження органу  приватизації № 100012 від 11 липня 1994 року.

Квартира
розташована  на 2 поверсі в мансардному
приміщенні, що вбачається з  копії по
поверхового плану.

Облаштування кухні на території горища
відбулось  в 1970 році, про що свідчить
відмітка про реєстрацію поточних змін ОБТІ від 24.04.70 року. Та наявний в
дослідженій судом інвентарній справі на будинок акт поточних змін  від 24.04.70 року, з якого вбачається,
що  в квартирі № 3 облаштована кухня
2х2.22 м.

За змістом частини першої
статті 1 в редакції Закону України “Про приватизацію державного житлового
фонду”, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це
відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках,
де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і
приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь
громадян України.

За змістом пункту 2 ст.10
Закону, допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно офіційного
тлумачення, що дане в рішенні Конституційного Суду України N 4-рп/2004 від
02.03.2004 р. у справі за конституційним зверненням ОСОБА_4 та інших громадян
про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про
приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60
народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього
Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних
будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і
т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.

Суд вважає, що даний спір
виник не стосовно приміщень, перерахованих у Законі та рішенні Конституційного
Суду України. Позивачка  звернулась до суду
з позовом, зокрема, про визнання  частково недійсним  розпорядження про приватизацію ОСОБА_2 та
ОСОБА_3  приміщення загальною площею 4.4
кв.м., в якому протягом тривалого часу знаходиться  частина квартири відповідачів , тобто житлове
приміщення, яке  було передано рішенням  органу приватизації від 12.07. 1994 року  у
власність  відповідачів.

Набуте громадянами право на
квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є
непорушним ( стаття 41 Конституції України) забезпечується державою і
захищається судом ( ст.. 55 Конституції України).

На думку суду приватизацію жила
проведено органами приватизації у відповідності з чинним законодавством, а тому
позовні вимоги позивачки щодо визнання приватизації частково недійсною
задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_1  проживає в квартирі АДРЕСА_1,
яка  нею не приватизована, однак власники
неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 протягом 38 років користуються облаштованою ними кухнею, через яку
здійснюється вихід на горище, яке є спільною власністю їх та позивачки.

Виходячи з того, що підстав
для визнання приватизації спірного приміщення недійсною судом не встановлено,
відповідно відсутні підстави для приведення спірного приміщення бувшої сходової
клітини в попередній стан, що створює для позивачки перешкоди в користуванні
допоміжним приміщенням - горищем, суд вважає, що позивачка може  вимагати встановлення сервітуту щодо
користування нерухомим майном, однак такої позовної вимоги вона не ставить., а
відповідачі стверджують, що ніколи не перешкоджали позивачці у користуванні
горищем, однак вона ніколи туди не піднімалась.

Щодо позовної вимоги про
звільнення горища, суд вважає, що позивачкою не надано суду доказів того  що горище чимось зайнято, які саме речі і
яким чином перешкоджають їй користуватись горищем. Відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 пояснили, що на горищі знаходяться їх пожитки, однак вони  як і позивачка є співвласниками горища і
можуть утримувати там власні речі. За таких обставин позовні вимоги в цій
частині задоволенню також не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.41,55 Конституції України, ст.. 1
Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду”, Рішенням Конституційного
Суду України N 4-рп/2004 від 02.03.2004 р. у справі за конституційним
зверненням ОСОБА_4 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2
статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового
фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про
офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права
співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків),  ст..ст. 10, 11,
209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, третя
особа - Шевченківський райвиконком  м.
Чернівці про визнання розпорядження органу приватизації частково недійсним,
визнання  частково недійсним свідоцтва
про право власності та усунення перешкод в користуванні, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через
Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі в 10-ти денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ :