справа № 2-680/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

3 березня 2008 року Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

при секретарі Гарбару І.О.,

з участю представників позивача Кондратюка В.В., Сохацької
Т.В.,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке вище професійне
училище» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,

встановив:

26 жовтня 2007
року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання договору
недійсним. Заяву мотивує тим, що 2 грудня 2003 року між ВПУ № 9 м. Луцька та
ОСОБА_1 укладено договір про пайову участь в реконструкції гуртожитку ВПУ № 9 під
житловий будинок. За змістом договору ВПУ № 9 зобов'язане надати відповідачу в
порядку дольової участі під реконструкцію квартиру АДРЕСА_1 загальною площею
42,2 кв.м. з подальшою передачею у власність. Будівля, в якій знаходить спірне
приміщення є гуртожитком. Рішення щодо зміни статусу гуртожитку та надання
частині гуртожитку статусу житлового будинку виконавчим комітетом Луцької
міської ради не приймалося. Крім того, листом № 1/11-3503 від 10 серпня 2001
року за підписом заступника міністра освіти Богомолова А.Г. для вирішення
житлової проблеми саме співпрацівників закладу дано згоду на перепланування
частини приміщення цього гуртожитку з відокремленим входом за рахунок коштів
майбутніх мешканців під квартири. Відповідач в трудових відносинах з ВПУ № 9 не
перебувала.

Договір про
пайову участь в реконструкції гуртожитку укладено всупереч вимогам ст. ст. 127,
128 ЖК України відповідно до яких гуртожитки - це зареєстрована в якості такого
в виконкомі місцевих рад народних депутатів, що відповідає певним нормам
житлова будівля, в якому громадянам, в зв'язку з трудовими відносинами або
навчанням в учбовому закладі, за плату по спеціальним ставкам представляються
(виділяються) по ордеру, що видає власник гуртожитку, в тимчасове користування
жила площа, меблі, інші предмети домашнього
вжитку, необхідні для проживання, навчання та відпочинку громадян, які в
них проживають. Гуртожитки не можуть бути об'єктом передачі їх у приватну
власність до зміни статусу будівлі гуртожитку на житловий будинок. ВПУ № 9 не є власником гуртожитку, це
майно є державною власністю, функції управління яким здійснює
Міністерство освіти і науки України. При укладенні договору порушено вимоги ст.
ст. 225, 227, 244 ЦК УРСР. Тому позивач просить суд визнати недійсним договір
про пайову участь у реконструкції гуртожитку ВПУ № 9 під житловий будинок від 2
грудня 2003 року між Вищим професійним училищем № 9 м. Луцька і ОСОБА_1

В судовому
засіданні представник позивача Кондратюк
В.В. позов підтримав, просить суд визнати договір недійсним та повернути
сторони у попереднє становище, стягнувши з позивача на користь відповідача
сплачені за договором кошти.

2

Представник позивача Сохацька Т.В. позов підтримала, просить суд визнати договір недійсним та повернути сторони у попереднє
становище, стягнувши з позивача на користь відповідача сплачені за
договором кошти.

Представник відповідача ОСОБА_2
позов не визнає.

Представник відповідача ОСОБА_3
позов не визнає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить
до наступного висновку.

Судом встановлено, що між вищим професійним училищем № 9, яке наказом Міністерства освіти і науки України від 27 липня 2006
року № 566 перейменоване у державний професійно-технічний
навчальний заклад «Луцьке вище професійне училище», і ОСОБА_1 2 грудня 2003
року укладено договір про пайову участь у реконструкції гуртожитку
ВПУ № 9 під жилий будинок, за умовами якого ВПУ № 9
зобов'язувалось надати ОСОБА_1 в порядку дольової участі під реконструкцію квартиру АДРЕСА_1 загальною площею
42,2 кв.м. з подальшою передачею її
у власність, а ОСОБА_1 зобов'язалася оплатити вартість загальної площі
будівлі гуртожитку, отриманої в порядку пайової участі у реконструкції
гуртожитку в сумі 13532 грн. (а.с. 5).

В серпні місяці 1993 року гуртожиток було передано на баланс ПТУ № 9 з балансу 28 Державного підшипникового заводу Мінмашпрому
України (а.с. 14).

Відповідно до п.
6.10 Статуту ВПУ № 9 майно училища, в тому числі і гуртожиток є державною власністю і закріплене за Міністерством освіти і
науки України, а ВПУ № 9 користується
цим майном. Отже, ВПУ № 9 вправі користуватися майном, яке знаходиться
на балансі училища і належить державі.

Із листа Міністерства освіти і науки України № 1/11-3503 від 10 серпня 2001
року вбачається, що училищу було надано згоду на перепланування
половини приміщення гуртожитку під житлові квартири для
працівників училища. Однак, згоди на відчуження квартир
Міністерство освіти і науки ВПУ № 9 не надавало.

Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків
примусового продажу, належить власникові.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого
будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо
хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу
жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради.

З матеріалів справи вбачається, що укладений сторонами 2 грудня 2003 року договір про пайову участь у реконструкції гуртожитку під
жилий будинок укладений у письмовій формі, однак нотаріально не посвідчений.

Також згідно із ст. 127 ЖК України приміщення гуртожитків можуть використовуватися для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або
навчання і не можуть бути об'єктами відчуження.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну
давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Оскільки строк позовної давності за позовом про визнання договору недійсним
не сплив до набрання чинності ЦК України, слід застосовувати правила ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня укладення оспорюваного
договору, оскільки саме тоді позивач міг
довідатися про порушення свого права.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою
до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає
захисту.

3

Представники позивача подали суду заяву про поновлення строку позовної давності, яку мотивують тим, що директор училища ОСОБА_4
перебувала на цій посаді до травня місяця 2005 року, а вона
як особа, що уклала незаконні договори була незацікавлена у зверненні до суду з позовом, тому до зміни керівництва
училище не мало можливості звернутися до суду з
позовом. Рішення виконавчого комітету про надання дозволу на реконструкцію прийнято 28 жовтня 2004 року, а відсутність такого
рішення свідчило про те, що реконструкція
будов гуртожитку не може проводитись, тому до прийняття рішення виконкому училище не мало можливості звернутись до суду з
позовом.

Представник відповідача ОСОБА_3 зробив заяву про застосування позовної давності.

З оспорюваного договору вбачається, що від імені ВПУ № 9 він підписаний директором ОСОБА_4 (а.с. 4 - зворот). Згідно наказу ВПУ №
9 від 31 травня 2005 року № 37-к ОСОБА_4 переведена на посаду
викладача, цього ж дня до тимчасового виконання обов'язків директора
приступив ОСОБА_5

Враховуючи наведені обставини суд приходить до висновку, що причини пропущення позовної давності слід визнати поважними, поновити
позивачеві строк звернення до суду та визнати
недійсним укладений сторонами договір.

На виконання договору відповідачем сплачено 20103 грн., і вказана сума сторонами не оспорюється, а тому відповідно до ч. 2 ст.
48 ЦК
УРСР слід застосувати наслідки визнання угоди недійсною та стягнути вказану грошову суму з
позивача на користь відповідача.

Крім того, при подачі позову до суду позивач сплатив 135,32 грн. судового
збору. Оскільки судом встановлено, що
відповідач сплатила за договором 20103 грн., тому відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь
позивача 135,32 грн. судового збору, а також
стягнути з відповідача 65,71 грн. (201,03-135,32) судового збору в
доход держави.

Керуючись ст.
ст. 10, 11, 15, 58, 60, 88, 209, 215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 47, 48, 71, 225, 227 ЦК УРСР, ст. ст. 257, 267, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України, ст. 127
ЖК України, суд,

ВИРІШИВ:

Поновити державному професійно-технічному навчальному закладу «Луцьке вище
професійне училище» строк звернення до суду.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про пайову участь у реконструкції гуртожитку ВПУ № 9 під житловий будинок від 2 грудня 2003 року між Вищим
професійним училищем № 9 м. Луцька і ОСОБА_1.

Стягнути з державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке
вище професійне училище» на користь ОСОБА_1 сплачені
нею за договором кошти в сумі 20103 (двадцять тисяч сто три)
грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке вище професійне училище» 135 (сто
тридцять п'ять) грн. 32 коп. судового збору
та 30 (тридцять) гривень витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави 65 (шістдесят п'ять) грн. 71
коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської шляхом подання заяви
про апеляційне оскарження рішення суду протягом
десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про

4

апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.