Справа № 2-1115/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14
листопада 2008 року
м. Чернігів

Новозаводський
районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого
- судді          Овсієнко Ю.К.

при секретарі                     Скугоревій Н.О.

з
участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4.,

третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання
договору недійсним, визнання правочину удаваним,
визнання права власності та скасування реєстрації права власності, -

встановив:

26
лютого 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, визнання правочину
удаваним, визнання права власності та скасування реєстрації права
власності,  мотивуючи свої вимоги тим, що
27 червня 2001 року подарувала ОСОБА_3 свій житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться в місті Чернігові по АДРЕСА_1. На той час позивачці
було більше вісімдесяти років. Єдиний сини позивачки мешкав в АР Крим в
Саксаганському районі в військовому гарнізоні і відвідувати позивачку часто не
мав змоги. Сусіди ОСОБА_3 в цей час як лікарі та сусіди виявили до позивачки
співчуття та розуміння. Допомагали їй ліками та пригощали гостинцями. Як
стверджує позивачка подружжя ОСОБА_3 умовило її поїхати до нотаріуса та
підписати якісь документи, але значення своїх дій вона не усвідомлювала.
Звертаючись до суду позивачка просить визнати правочин, який вчинено 27 червня
2001 року, а саме договір дарування, яким вона подарувала ОСОБА_3 житловий
будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Чернігові поАДРЕСА_1.

11 липня 2008 року представник позивача надав уточнення
до позовних вимог де зазначив, що підписуючи 27 червня 2001 року договір
дарування стосовно свого житлового будинку, що розташований у м. Чернігові по
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_1 мала на увазі і вважала, що це є договір
довічного утримання, з наданням їй, крім того, однокімнатної квартири у
багатоквартирному будинку, оскільки дарувати свій будинок вона не збиралась
чужим людям, бо у неї є син і двоє онуків. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що її
ввели в оману. І навіть обіцянки, а саме: купити однокімнатну квартиру,
поставити зуби, довічно доглядати її, так і не виконуються. Подаючи позовну
заяву позивачка мала на увазі скасувати угоду, а саме"договір дарування",
як таку, що укладена внаслідок оману. Позивачка стверджує, що договір їй не
давали читати і цей договір їй ніхто не читав, та не роз'яснили їй права й
обов'язки, не попередили її про наслідки нотаріальних дій, що вчинялись для
того, щоб вона, як юридично необізнана особа, могла правильно усвідомити
наслідки правочину. Не було надано їй можливості самій ознайомитись з
матеріалами і прочитати сам зміст договору. Звертаючись до суду з уточнюючими
вимогами позивач просить визнати удаваним правочин, який вчинено 27 червня 2001
року, а саме: договір дарування житлового будинку, яким ОСОБА_1 відчужила свій
житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Чернігові на ім'я ОСОБА_6. Визнати право
власності на відчужений 27 червня 2001 року по договору дарування житловий
будинок АДРЕСА_1 у м. Чернігові заОСОБА_1. Скасувати реєстрацію права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Чернігові за ОСОБА_3.

08 жовтня 2008 року ОСОБА_1 через канцелярію суду надала
заяву про доповнення до позовних вимог, де зазначила, що 30 вересня 2008 року
вона надала заяву про закриття провадження у справі в частині розгляду справи
про визнання правочину недійсним з підстав її недієздатності. Суттєвими
підставами щодо визнання договору недійсним є укладення удаваної угоди з метою
приховати іншу угоду, а саме: договір дарування житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться в місті Чернігові поАДРЕСА_1. Звертаючись до суду з
заявою про доповнення позовних вимог позивачка просить визнати удаваним  та недійсним правочин, який вчинено 27 червня
2001 року, а саме: договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями,
що знаходиться в місті Чернігові поАДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач та її представник позов
підтримали. Позивач ОСОБА_1 пояснила що до неї
приходив ОСОБА_6 ОСОБА_3 і запропонував відписати йому свою хату. Вона
відповіла що в неї є син та онуки. ОСОБА_3 сказав щоб вона не хвилювалась і
нікому не казала. Пропонували їй якусь квартиру, вона вже не пам'ятає.
Підсунули їй документи щоб вона підписала. Де лежали ті документи вона не знає
і до цього часу ніяких документів не бачила. Просить повернути їй хату та
землю, так як вона не могла відписати хату чужим людям. Сім'я ОСОБА_3 їй не
допомагала, вони чекали її смерті.

На запитання свого представника позивач
пояснила що сім'я ОСОБА_3 обіцяла їй купити квартиру, багато чого обіцяли.

На запитання представника відповідача позивач пояснила що нічого не казала своєму сину 10 років,
оскільки не знала що в неї забрали хату. Заяв в правоохоронні органи не писала.
Чи давала сину довіреність на ведення справи не знає.

На запитання третьої особи
приватного нотаріуса пояснила що ОСОБА_3 їй
нічого не допомагала.

Представник позивача в
судовому засіданні пояснив, що будинок неможна подарувати чужим людям тим
більше, що ці люди там не проживали. Укладений договір позивачу не давали
читати і договір складений шляхом обману. Після підписання договору позивач
продовжувала сплачувати комунальні послуги. Всі ці обставини з'ясувались коли
він приїхав до м.Чернігова.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнала,
стосовно дарування їй будинку пояснила що це була воля і бажання ОСОБА_1, які
вона висловлювала неодноразово. Будували свій будинок на сусідній ділянці з
1997 року, три роки, за цей час здружились з ОСОБА_1,
яка була беззахисна і самотня, жили з нею однією сім'єю. Сина ОСОБА_1, за ці роки вона не бачила. Він приїхав у 2003 році і його
все влаштовувало. Потім ОСОБА_1 казала, що син дорікає їй, що вона
подарувала будинок чужим людям.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення позову заперечувала, пояснила що позивачу було
відомо в 2001 році що вона подарувала будинок, просила застосувати строк
позовної давності. Довіреність у справі позивача ОСОБА_2. складена у 2008 році без допомоги сторонніх осіб, і також підтверджує
її дієздатність. Про те що укладений договір є удаваним не доведено.

В
судовому засіданні третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_5 пояснила що твердження позивача про те що вона не могла чути не
відповідає дійсності. Перед посвідченням договору дарування вона довго
розмовляла з ОСОБА_1, остання добре її чула, сурдоперекладача не вимагала, на
питання реагувала адекватно. Вона зобов'язана роз'яснити сторонам наслідки
укладання договору дарування, що і робила і детально розповідала ОСОБА_1 про те
що вона позбавить сина майна. Зі слів ОСОБА_1 її син не заперечував проти
відчуження будинку. Текст просвічуваного договору зачитувала доки не
впевнилась, що людина розуміє що робить. Особа яка не обмежена у дієздатності
має право подарувати будинок будь-якій особі. Оригінал укладеного договору
видається обдарованому, ще вона видала дві копії договору, якими сторони можуть
розпорядитись на їх розсуд.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7. показала,
що їй відомо про те, що в 2001 році ОСОБА_1 подарувала свій будинок сім”ї ОСОБА_3. До неї як голови вуличного комітету зверталась
ОСОБА_3, вона спитала ОСОБА_1 і та пояснила їй
що хоче подарувати свій будинок ОСОБА_3, це хороші люди. Оскільки ОСОБА_1 не
заперечувала, то свідок як голова вуличного комітету видала довідку про
прописку. За договір утримання мови не було. Про те що сім'я ОСОБА_3 обіцяла
ОСОБА_1 квартиру і про ще якісь умови, вставити зуби,  остання свідку не казала, про це свідок
почула лише в 2008 році від сусідів.

На питання представника позивача ОСОБА_2
свідок показала, що не казала йому в 2002-2004 роках про дарування будинку,
оскільки він там тоді не проживав. Прописаний ОСОБА_2 був в будинку тимчасово
на підставі домової книги, яку він приніс.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_8. показала, що її мати та ОСОБА_1 були
подругами, тривалий час працювали разом у психіатричній лікарні. В 2001 році
вона чула як ОСОБА_1 казала її матері, що сім'я ОСОБА_3 пропонує їй
однокімнатну квартиру і догляд. Деякий час ОСОБА_3 покупали ОСОБА_1 продукти та
ліки. Такий висновок свідок робить із того, що бачила у ОСОБА_1 продукти та
ліки. Уходу ОСОБА_1 не потребувала, оскілки сама себе обслуговувала, лише дуже
погано чула. ОСОБА_2 не знав про те, що його мати
відписала будинок, оскільки він бува вав Чернігові наїздами. Свідок
вирішила що угода не відбулась, оскільки ОСОБА_1 залишилась жити в своєму
будинку до цього часу.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_9. показала, що в 2001 році ОСОБА_1 трохи не
при пам'яті, бо не впізнавала свідка. Коли впізнала то повідомила що хоче
відписати своїм майбутнім сусідам будинок, які обіцяють їй квартиру. Ці слова
ОСОБА_1 сприйняла не серйозно.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_10. показала, що ОСОБА_1 в 2001 році казала
що їй люди пропонують щоб вона їм подарувала хату і що їй куплять нову хату та
поставлять зуби. Свідок думала, що це не відбулось. В 2008 році дізналась від
ОСОБА_1 що вона подарила ОСОБА_3 хату і тоді пішла в свідки.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_11. показала, що в 2008 році син ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 знайшов в серванті договір дарування будинку та покликав її. Вона
прийшла до будинку і знайшла в серванті постанову про притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності, вважає, що ОСОБА_3 забула цю постанову.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків, дослідивши
матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін, суд приходить до висновку,
що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 червня 2001 року укладено договір дарування за
яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 належний їй житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1 в м.Чернігові. (т.1 а.с.11). Вказаний договір був
посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу
Музикою Л.І. і містить застереження про те, що на прохання сторін текст
договору прочитаний вслух нотаріусом до його підписання.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦК УРСР (від 18 липня 1963 року) угода, укладена
внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї
сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти
на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути
визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи
громадської організації.

Відповідно до ст.58 ЦК УРСР (від 18 липня 1963 року) недійсною є угода,
укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима
угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то
застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

Як  вбачається  з
матеріалів   справи  позивач
подала до  суду позовну  заяву, з наступними уточненнями і
доповненнями в якій, з посиланням на ст.ст.203, 215, 216, 235 ЦК України,   просить
визнати   удаваним та
недійсним   договір  купівлі - продажу  спірного будинку.  При цьому позивачем не зазначено яку саме
угоду приховує укладений правочин. В судовому засіданні позивач та її
представник пояснили, що вважають договір дарування недійсним як укладений
внаслідок обману.

Позивачем належними доказами не доведено факт обману його при укладанні
оспорюваного договору, а також те, що угода укладена з метою приховати іншу
угоду щодо довічного утримання.

Дійсність укладеного договору підтверджується нотаріально посвідченим
текстом цього договору, особистими підписами сторін на тексті цього договору,
застереженням про те, що його текст на прохання сторін прочитаний нотаріусом
вголос, і не спростовується показаннями допитаних свідків про наміри сторін
оспорюваного договору.

Відповідно до п.7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до позовів
про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1
січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних
позовів законодавством, що діяло раніше.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР (від 18 липня 1963 року) загальний строк для захисту
права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється
в три роки.

Згідно ст.  75 ЦК УРСР (від 18 липня
1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським
судом незалежно від заяви сторін.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР (від 18 липня 1963 року) закінчення строку позовної
давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає
поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає
захистові.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст. 258 ЦК України позовна давність у п'ять років
застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом
насильства або обману.

Відповідно до ч.3 , 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив
позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає захисту.

Поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не зазначено.
Ті обставини, що представнику позивача про укладений договір стало відомо
пізніше юридичного значення не мають.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем пропущений
строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Враховуючи те, що відсутні підстави для
визнання недійсним укладеного договору, суд приходить до висновку, що
відповідачем правомірно було набуто право власності на спірний будинок тому
позовні вимоги про визнання удаваним правочину, який вчинено 27 червня 2001
року, а саме: договір дарування житлового будинку, яким ОСОБА_1 відчужила свій
житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Чернігові на ім'я ОСОБА_6; визнання право
власності на відчужений 27 червня 2001 року по договору дарування житловий
будинок АДРЕСА_1 у м. Чернігові заОСОБА_1 та скасування реєстрації права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Чернігові за ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61,
88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 235, 257, 258,
267, 717-728, 744- 756 ЦК України, -

вирішив:

В
задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду  Чернігівської області  через Новозаводський районний суд м.
Чернігова шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення протягом
десяти днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом
двадцяти днів, після подання заяви  про
апеляційне оскарження рішення. Апеляційна скарга  може бути подана без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга  буде подана у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.  Рішення суду
набирає законної сили  після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було  подано.

Суддя Новозаводського районного

суду міста Чернігова
Ю.К. Овсієнко