Справа № 2-1/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 лютого 2008 року                                                  м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської
області

в складі головуючої-судді :        Мазай Н.В.

при секретарі :               Возній В.В.

з участю адвокатів :       ОСОБА_1, ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Монастирище цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до вуличного кооперативу по газифікації житлових
будинків по вул. І. Франка в м. Монастирище, ВАТ «Уманська СПМК-2», третя особа ВУЖКГ м.
Монастирище про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої
незаконними діями, -

в с т а
н о в и в :

Позивач 14.07.2004 року звернувся в суд із позовом
до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Підставою
своїх вимог вважає те, що в жовтні 2001 року вона разом із своєю сім”єю
придбали будинок  по АДРЕСА_1 м.Монастирище
Черкаської області. На присадибній ділянці біля будинку знаходиться колодязь,
іншого джерела постачання води до будинку немає. У червні 2002 року вуличний
кооператив по газифікації житлових будинків по вул. І.Франка в м. Монастирище не узгодивши дії
по виконанню земельних робіт з органами влади та комунальними службами міста,
знаючи про місцезнаходження водопроводу і про те, що він перебуває в приватній
власності, навмисне під час їх відсутності, переслідуючи корисливі мотиви і
пропонуючи написати письмовий відказ від користування водопроводом, знищив
трубопровід по якому подавалася вода до колодязя, чим привів його в непридатний
стан. Цими діями вуличний кооператив умисно знищив 130 м трубопроводу, вартість
якого становить 1495 грн і яку вона просить стягнути із відповідача. Крім цього,
знищенням водопроводу її та членам її сім”ї заподіяно моральну шкоду, яку вона
оцінює в сумі 3000 грн.,  оскільки не могла в зв”язку із відсутністю
води проживати у будинку, завершити будівельні роботи, жити у нормальних
умовах. Просить стягнути матеріальну шкоду в сумі 2536,77 грн. та
моральну шкоду в сумі 3000 грн. з вуличного кооперативу в особі голови
кооперативу ОСОБА_4. Судові витрати віднести на відповідача.

Ухвалою
Монастирищенського районного суду від 19.07.2004 року в якості третьої особи у справі
притягнуто ВУЖКГ м. Монастирище  Черкаської області.

Ухвалою
Монастирищенського районного суду від 10.09.2007 року в
якості співвідповідача у справі притягнуто ВАТ
“Уманська СПМК - 2” м. Умань.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_3. позов підтримала повністю та
пояснила, що в 2001 року вони придбали будинок
по АДРЕСА_1 м. Монастирище
Черкаської області. При укладенні договору купівлі-продажу колишній власник
повідомив, що існує водогін, який вони також отримують. Вони заплатили власнику
400 доларів США додатково за водогін. При цьому про купівлю водогону в них з
колишнім власником була усна угода і вона на той час була впевнена, що водогін
належить їй. По цьому водогону подавалася вода в сусідні будинки, а в їх
колодязі був перекритий кран. Колишній власник ОСОБА_5 до будинку ще воду не
підвів, труба була в гаражі. Одна труба від колодязя на її садибі вела в гараж
інша до будинку ОСОБА_6. ОСОБА_5 за власні кошти поставив колодязь, але їй не
відомо, які були у ОСОБА_5 дозволи на проведення вказаних робіт. Будинок, який
вони придбали був незавершений будівництвом. На момент придбання будинку вони
повинні були в установленому порядку оформити документи на водопровід. Вона
особисто звернулася до ОСОБА_7, щоб підключити воду, однак вуличний кооператив
почав проводити газ, було враховано, що водопровід існує. Вона отримала
документи на водопровід, технічні умови до початку робіт по прокладання
газопроводу. Далі вона не мала можливості оформляти документи, оскільки діями
відповідача водопровід було знищено. ОСОБА_7. сам протрасірував водопровід, а
газопровід повинен був пройти на 2, 10 м по твердому покриттю. Кооперативу було
добре відомо, що існує водопровід. Не зважаючи на це під час проведення
газопроводу водопровід було пошкоджено. У червні 2002 року вуличний кооператив по газифікації
житлових будинків по вул. І.Франка
в м. Монастирище
не узгодивши дії по виконанню земельних робіт з органами влади та комунальними
службами міста, знаючи про місцезнаходження водопроводу і про те, що він
перебуває в приватній власності, навмисне під час їх відсутності, знищив
трубопровід по якому подавалася вода до колодязя, чим привів його в непридатний
стан. Цими діями вуличний кооператив умисно знищив 130 м трубопроводу, вартість
якого становить 1495 грн і яку вона просить стягнути із відповідача. Вона за власні кошти змушена була провести водогін, яким зараз і
користується її сім'я. Крім
цього, знищенням водопроводу її та членам її сім”ї заподіяно моральну шкоду,
яку вона оцінює в сумі 3000 грн.,  оскільки вона з сім'єю не могла нормально проживати в будинку. В неї двоє
неповнолітніх дітей, які були позбавлені нормальних умов прживання в зв”язку з
відсутністю водопостачання.  Просить стягнути матеріальну
шкоду в сумі 2 536,77
грн та моральну шкоду в сумі 3000 грн. з вуличного кооперативу в особі голови
кооперативу ОСОБА_4 та стягнути судові витрати.

Представник позивача адвокат
ОСОБА_2. ( діє на підставі  ордеру №
30-07 від 17.10.2007 року) в судовому засіданні пояснив, що він вважає, що
позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено всі
чотири умови, для його задоволення, а саме протиправна поведінка, заподіяна
шкода, причинний зв”язок між протиправною поведінкою та заподіянням шкоди,
вина. Будинок в експлуатацію здано не було так само як і водопровід. Позивачка
та її чоловік пояснили, що купівля водопроводу була оговорена. Вони перевірили
цю інформацію. Свідок ОСОБА_8. пояснив, що ОСОБА_5 вкладав в будівництво
водопроводу свої кошти. Після придбання будинку було вирішено, що водопровід
має право на існування. Свідок ОСОБА_7. дав покази, що технічні умови були
виготовлені до пошкодження водопроводу. Позивач мала право на матеріали, які
затрачені на будівництво водогону. Начальник ВУЖКГ визнав право власності на
водогін. Вважає, що довідка ВУЖКГ, яка міститься в матеріалах справи про те, що
позивач не являється власником водогону викликає дуже великий сумнів, оскільки
з показів ОСОБА_7 ( а.с. 77) встановлено, що водогін існував. Видано ордер на
проведення земляних робіт. В ньому вказано, що при проведенні земляних робіт
необхідно викликати представника ВУЖКГ, що зроблено не було. В засіданні не
вдалося встановити хто відповідав за проведення земляних робіт, що призвело до
безконтрольності. Встановлено наявність негативних наслідків.  Позивач мала можливість користуватися
будинком, але була відсутня вода, неможливі побутові умови при наявності двох
малолітніх дітей. Позивач витратила власні кошти щоб зробити водогін. Причинний
зв'язок, протиправна поведінка є, не дотримання приписів призвело до руйнації.
Члени кооперативу не знали, а повинні були знати про існування водогону. В
порушення припису не викликали представника ВУЖКГ, а потай провели дію -
прорили траншею. Просить суд критично віднестись до показів свідка ОСОБА_6.,
оскільки її покази відрізняються від показів, які вона давала раніше в судовому
засіданні, один раз говорила, що водопровід прокладено в обхід, а інший, що
через садибу ОСОБА_5. Вказаний свідок зацікавлений, оскільки була присутня на
всіх судових засідання, активно коментувала судові засідання та впливала на
свідків.

Представник відповідача ОСОБА_4. позов
не визнала та пояснила, що в 2004 році вирішили провести по
вул. І. Франка в м. Монастирище газ. Її було обрано головою вуличного кооперативу по прокладці газопроводу, який як юридична особа зареєстрований не був та не мав печатки.  Їм сказали робити врізку від вул. Шевченка до
ЦСУ. При  проведенні газопроводу, кооперативом було
узгоджено проект із усіма службами і організаціями. Вона
особисто при виконанні земельних робіт присутня не була. Водопровід позивачки не був
в установленому законом порядку узаконено і тому при прокладці газопроводу його місце розташування не було відоме. Будівельні роботи проводила спеціалізована
організація, а не вона особисто. Земляні роботи проводили люди,
яких кооператив наймав окремо, будівельна організація земляні роботи не
виконувала. Від проекту вони не відступали тому, що газопровід було здано в
експлуатацію без зауважень.
Просить в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачка не надала суду доказів
права власності на водопровід.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_1 ( діє на підставі ордеру № 123 від 01.08.2007 року) в
судовому засіданні пояснив,  що згідно
довідки на а.с. 30 за підписом начальника ВУЖКГ право власності ОСОБА_3. на
водопровід оформлено не було. Згідно п. 2 “ Правил користування системами
комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України”
громадяни, які бажають під»єднатися до водопровідної мережі подають заяву,
ВУЖКГ видає технічні умови, потім виготовляється проектна документація.
Погоджений проект діє протягом трьох років. В п. 2.17 Правил оговорено
визначення самовільного підключення. В п. 2.22. Правил роз'яснено дії після
виконання будівельних робіт. Позивачка отримали лише технічні умови. Посилання
на те, що право власності було визнано помилково, а позивачка являється
власником будівельних матеріалів, безпідставне. Позивачка стверджує, що  за даний водопровід вони доплатили 400
доларів США. Правочини, що вчиняються на суму, яка в 20 і більше разів
перевищує неоподатковуваний мінімум вчиняються у письмовій формі. Позивачка
стала власницею тільки будинку, готовність якого складала 60 %. Позивачем не
надано доказів того, що за будівельні матеріали вона сплатила кошти. Пояснення
свідка ОСОБА_6. не суперечать матеріалам справи, вона показала, що провела за
власний рахунок водопровід і користувалась ним, платила кошти за нього тільки
вона. Відповідно до ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною
з моменту її державної реєстрації. Вуличний кооператив по газифікації будинків
по вул. І. Франка в м. Монастирище як юридична особа не зареєстрований.
Позивачка посилається на те, що отримавши технічні умови вона має право на
водопровід, згідно ж матеріалів справи позивачка стала абонентом в 2007 році. В
проекті не вказується, що є водопровід, тому представника ВУЖКГ запрошувати
було не обов'язково. Відступлення в проекті
не є суттєвими, мінімальний розмір повинен складати 1 м. Відповідно до
ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна надати докази, позивачем не доведено
факту узаконення належним чином водогону, вуличний кооператив не є юридичною
особою, а тому не може бути відповідачем.
Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ВУЖКГ м.
Монастирище Коломієць С.М. ( діє на підставі доручення № 427
від 10.09.2007 року) в судовому засіданні пояснив, що пошкоджений водопровід
являв собою самовільну врізку. Ніяких заяв від ОСОБА_5 про узаконення
водопроводу до ВУЖКГ м. Монастирище не надходило. Абонентом ВУЖКГ ОСОБА_5 не
був, відповідно ніяку плату за користування водогоном не сплачував. ОСОБА_5
говорив, що самовільно здійснив врізку до центральної системи
водопостачання.  Вказаний водопровід
позначено ніде не було і він був самовільним. Сім'я ОСОБА_6. були абонентами
ВУЖКГ і вони сплачували за користування водою. На планах водопровід позначений
не був. В технічних умовах, які видані позивачу відсутні суми. Йому відомо, що
станом на 2002 рік вода подавалась до крайнього колодязя, якщо вона подавалась
до садиби позивача то це незаконно. На момент придбання житлового будинку
позивачем, діяли Правила користування системами водопостачання та
водовідведення. Отримавши технічні умови людина мала право продовжити далі
роботи по влаштуванню водопроводу.
Вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Представник
третьої особи ВУЖКГ
м. Монастирище Миронець Н.В. ( діє на підставі доручення № 541 від 22.11.2007 року)
вважає, що позов не підлягає до задоволення,
оскільки водопровід побудований самовільно, не узаконений в установленому
законом порядку. Позивачка стала абонентом ВУЖКГ м. Монастирище в 2007
році, до цього часу право власності на водопровід не мала, а тому позов не підлягає до
задоволення.

Представник
співвідповідача ВАТ “Уманська СПМК - 2” м. Умань в судове засідання
не з'явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у
встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили.

Суд
вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України розглянути справу у
відсутності представників співвідповідача ВАТ “Уманська СПМК - 2” м. Умань.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що коли проводили газопровід він був головою кооперативу по
вул. Будьонного та Садовій. Перш ніж розпочати роботи він узгодив питання з
усіма необхідними організаціями в тому числі і з ВУЖКГ, оскільки газопровід
проходив по вул. Будьонного. Їм показали де по цій вулиці водопровід і вони
рили траншею в ручну, а по вул. Франка механічним способом. Він відповідав за
роботу по прокладенню газопроводу по вул. І. Франка до ЦСУ, а далі по цій
вулиці цим питанням займався інший кооператив де головою була ОСОБА_4. Він для
свого кооперативу наймав трактор і він виконував земляні роботи і йому не
відомо чи той самий тракторист виконував роботи в іншому кооперативі.

ОСОБА_6, допитана в якості свідка,  показала суду, що вона підійшла до колишнього
начальника ВУЖКГ м. Монастирище
ОСОБА_10 з проханням надати дозвіл на проведення водопроводу до свого будинку. При цьому вона зобов'язувалась всі витрати по будівництві водопроводу
взяти на себе.
Вона отримала усний дозвіл без видачі технічних умов і будувала водопровід
за свої особисті кошти. Пластикові труби купувала вона особисто. Вона пропонувала
сусідам разом будувати водопровід, але вони відмовились. ОСОБА_5. не має ніякого
відношення до прокладення даного водопроводу. Вони
сплачували за користування водою на рахунки ВУЖКГ. В 1996 році водопровід вже
не працював.

Свідок ОСОБА_11 показав
суду, що ОСОБА_6. вирішила провести водогін і винайняла його для копання
траншеї. Замовлення вона робила в організації де він працював. Він особисто рив
траншею під водопровід, яка йшла по узбіччю дороги. Розраховувалась з ним
ОСОБА_6. особисто.

Свідок ОСОБА_12 показав суду, що він працював у ВУЖКГ з 1960 по 2004 рік, розрахувався в
жовтня місяці 2004 року. Водопровід існував від вул. Садової до ЦСУ, далі
водопроводу не було, на ЦСУ він закінчувався. Він присутнім 5 років назад, коли
рили траншею на газопровід по вул. І. Франка, не був. Трасу він не трасірував
та не вказував де бити кілки по трасі на газопровід, роботою по трасуванню він
не керував.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що працював начальником ВУЖКГ м. Монастирище. Приблизно у 1992 році до нього
підійшла громадянка ОСОБА_6 з проханням надати дозвіл на будівництво
водопроводу до її будинку від ЦСУ.
Всі витрати по будівництву водопроводу вона брала на себе
і сама купувала трубу під нього. Він їй дав усний дозвіл на проведення
водопроводу, потім поставив його на облік, відкрили розрахункові рахунки і
сім'я ОСОБА_6 сплачувала за користування водою. Водопровід існував можливо  приблизно до
1999 року. Потім водопроводом ніхто не користувався. Ніхто з сусідів не
приймав участь у будівництві цього водопроводу і пізніше ніхто з них не виявив
бажання до нього підключитись. Водопровід був лише на сім'ї ОСОБА_6. Технічні умови на
прокладення даного водопроводу не були виготовлені, в установленому законом
порядку його не передано на баланс ВУЖКГ. Даний водопровід не було введено в
експлуатацію, оскільки ОСОБА_6. продала будинок. ОСОБА_5 даний водопровід не
прокладав і не має до нього ніякого відношення. З його згоди ОСОБА_6. провела
водопровід по його садибі за умови, що в подальшому він буде мати
можливість до нього підключитись.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що в 1988-1989 році він допомагав ОСОБА_5
будувати будинок. В 1991- 1992 роках вони будували  водопровід. Він разом з ОСОБА_5 їздили в с.
Княжа Криниця де ОСОБА_5 вибирав труби для водопроводу. Коли труби забирали та
за них розраховувались він присутнім не був. Водопровід на території
будинковолодіння ОСОБА_5 був, чи дотримувався ОСОБА_5 при його будівництві
установленого порядку йому не відомо. Про те, що труби прокладені в траншеї під
водопровід були саме тими трубами, які вибирав ОСОБА_5 він здогадався по кінцях
труб, які були виведені. Йому не відомо чи був в подальшому водопровід
підключений.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що зі слів її чоловіка їй відомо, що він
допомагав будувати водопровід ОСОБА_5 по вул.. І.Франка м. Монастирище.
Розповідав, що вони клали пластикові труби в траншею, яка йшла від ЦСУ. Вона
особисто до них не ходила і їй не відомо, чи була вода.

Свідок ОСОБА_14 показав суду, що при
купівлі-продажу житлового будинку у ОСОБА_5, було обумовлено купівлю і
водопроводу. Даний водопровід сторонами було оцінено в сумі, яка еквівалентна 400 доларів
США. Продавець ОСОБА_5. сказав, що водопровід належить йому, але документів він не
встиг виготовити та повідомив, що водогін погоджено зі всіма
організаціями.
Він особисто виясняв у ВУЖКГ, суді і у виконавчій службі чи немає будь-яких
позовів по даному питанню, але отримав негативну відповідь і купив будинок
разом із водопроводом.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, думку третьої особи, покази
свідків, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав:

При вирішенні спору суд керується нормами ЦК
України в редакції 1963 року, так як спірні правовідносини виникли до введення
в дію ЦК України в редакції 2003 року, що передбачено та регулюється п. 4
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003
року.

позов в частині відшкодування матеріальної шкоди не
підлягає
до задоволення виходячи з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна  особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись
до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних
прав, свобод чи
інтересів;

Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до вимог позовної заяви позивачка посилається на  те, що у її власності знаходиться трубопровід довжиною 130 м,
який вона придбала
разом із будинком, має на нього право, як на власне майно.

Згідно до ч. 2 ст. 41 Конституції
України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За текстом договору купівлі продажу
від 24 жовтня 2001 року зареєстрованого Монастирищенською державною нотаріальною
конторою в реєстрі за № 2111 продавець
продав, а покупець купив незакінчений будівництвом житловий будинок, який розміщений за адресою м. Монастирище АДРЕСА_1 Черкаської області. В договорі відсутній
предмет продажу - трубопровід або будівельні матеріали, по
будівництві водопроводу;

Посилання представника позивача на
те, що право власності на пошкоджений водопровід ( будівельні матеріали) у
позивача виникло до пошкодження водопроводу, що підтверджується отриманням нею
Технічних умов на проектування водопроводу № 33, спростовується тим, що в
технічних умовах відсутня вказівка на дату їх отримання ( а.с. 12).

Крім цього, відповідно до п. 1.6.
Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України (( далі Правила) затверджені наказом Державного
Комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 року № 65,
зареєстровані в Міністерстві юстиції України 22.07.1994 року за № 165/374) на
приєднання абонентів до міських мереж водопостачання та водовідведення
Водоканал видає технічні умови, які повинні містити заходи, спрямовані на
підвищення стійкості роботи систем водопостачання та водовідведення (
будівництво насосних станцій, резервуарів, пунктів регулювання та інших споруд
й обладнання) відповідно до діючих нормативних актів. Приєднання об'єктів до
комунальних водопроводів і каналізацій може бути здійснено лише після виконання
технічних умов Водоканалу ( п. 1.7 Правил).

Відповідно з п.2.8. Правил після
закінчення робіт, з влаштування вводу та виконання вимог п. 2.22 Правил  складається акт про його технічну готовність.
Об'єкт може бути прийнятий в експлуатацію за умови виконання абонентом усіх
пунктів технічних умов Водоканалу, узгодженого проекту та підписання
двостороннього акта про приймання-здачу цього об'єкту ( п. 2.27 Правил).

Самовільним приєднанням до
комунального водопроводу вважається : приєднання здійснене без письмового
дозволу Водоканалу і не оформлене в абонентному відділі Водоканалу; тимчасове
приєднання до водорозбірної колонки; приєднання, виконане без участі технагляду
з боку Водоканалу або за участю останнього, але ще не здане в експлуатацію
згідно з порядком передбаченим цими правилами.

Отримання лише технічних умов не
посвідчувало право власності позивача на водогін.

Позивачем, документів про
оформлення водопроводу у встановленому порядку до його пошкодження, суду не
надано.

Таким чином, з пояснень сторін, показів
свідків судом встановлено, що будівництво водопроводу проведено без належно
оформленого проекту та дозволу, що фактично є самовільним будівництвом, на яке
згідно діючого законодавства може бути визнане право власності в спеціальному
порядку.

Із
пояснень позивачки та показів свідка ОСОБА_14. слідує, що водопровід вони придбали за
суму еквівалентну 400
доларів США, вартість труб 1 495
грн.

Згідно ст. 44 ЦК України угоди громадян між собою
на суму понад 100 крб.
повинні
укладатись у письмовій формі;

наслідок
недодержання простої письмової форми, що вимагається законом, позбавляє сторони
права у разі спору посилатися для підтвердження укладення
угоди на
показання свідків (стаття 46 ЦК України).

Відсутність належним чином
узаконеного водопроводу до будинку позивача підтверджується і проектною
документацією на будівництво газопроводу низького тиску , де відсутнє
зазначення про знаходження водопроводу.

Позивачем не надано суду інших
доказів, крім показів свідка ОСОБА_14. про укладення угоди про купівлю
водопроводу та сплату за нього коштів в сумі 400 доларів США.

З показів свідків ОСОБА_8. та
ОСОБА_13. вбачається, що ОСОБА_5. будував водопровід, але жоден з вказаних свідків
не підтвердив факту понесених витрат особисто ОСОБА_5. на будівельні матеріали
( свідок ОСОБА_8. “... я особисто не був присутнім коли ОСОБА_5 забирав труби
та розраховувався за них, свідок ОСОБА_13. про будівництво водопроводу
дізналася зі слів чоловіка, особисто на місці не була).

Суд приймає покази свідка ОСОБА_6.
оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦПК України розгляд справ у всіх судах
проводиться усно і відкрито. Клопотань про закритий судовий розгляд справи до
суду не надходило, а тому в залі судових засідань мали право бути присутніми
будь-хто, в тому числі і свідок ОСОБА_6., після її допиту в якості свідка. Крім
того, клопотань про прийняття мір чи офіційних заяв від свідків про здійснення
на них тиску до суду не надходило, зауважень стосовно порушення порядку
судового засідання свідок ОСОБА_6. не отримувала.

За довідкою від 26.02.2004 року (
а.с. 116, копія) виданою Монастирищенським виробничим управлінням
житлово-комунального господарства в тім, що платником за користування водою
рахувався ОСОБА_6 Валерій Степанович по особовому рахунку НОМЕР_1 з 1995 року
по вул. Франка, 35. Рахунки за використану воду , при діючому водопроводі,
проведені повністю по липень місяць 1997 року. Сторонами довідка не ос порена
та під сумнів не ставилася.

Згідно договору про надання послуг з
централізованого постачання холодної води і водовідведення від 05.07.2007 року
позивач стала “Споживачем” лише з 05.07.2007 року ( а.с. 195). Крім цього
вказана обставина підтверджується і
довідкою № 460 від 27.09.2007 року виданою Монастирищенським ВУЖКГ,
згідно якої будинок по АДРЕСА_1 м. Монастирище як користувач з водопостачання
перебуває на абонентському обліку в Монастирищенському ВУЖКГ з 05.07.2007 року
( а.с. 198).

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що позивачка не надала суду доказів свого права на звернення з позовом
до суду, не довела права на відшкодування шкоди, як власниця майна (
водопроводу, будівельних матеріалів), яке пошкоджено.

На виконання ухвали апеляційного
суду Черкаської області від 17.01.2005 року до участі у справі залучено в
якості співвідповідача ВАТ “Уманська СПМК - 2” м. Умань.

Суд вважає, що позов про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди до ВАТ “Уманська СПМК - 2” м.
Умань не підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні з пояснень
сторін, та показів свідків встановлено, що ВАТ “Уманська СПМК - 2” земляні
роботи не виконувала, хоча у відповідності з наданою документацією і проводила
будівництво газопроводу. Вказані обставини підтверджуються і довідкою № 162 від
17.08.2004 року виданою ВАТ “Уманською СПМК - 2” м. Умань про те, що ВАТ
“Уманська СПМК - 2” виконувала роботи по газопостачанню вулиці І.Франка в м.
Монастирище. Відривку і засипку траншеї виконував “Замовник” - вуличний
кооператив вул. І. Франка в м. Монастирище ( а.с. 32), ордером на проведення
земляних робіт, який  видано на ОСОБА_4.
( а.с. 33).

Відповідно до ст. 57 ЦПК
України  доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань
свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

У вказаній статті наведено
вичерпний перелік способів встановлення даних, які є доказами у справі.

Факт пошкодження труб підтверджено
показами свідка ОСОБА_14., актом від 30.06.2002 року ( а.с. 14).

Згідно ухвали апеляційного суду
Черкаської області від  17.01.2005 року
вказано, що суд першої інстанції за встановлених обставин у справі повинен був
призначити відповідну експертизу.

За клопотанням представника
позивача до участі у справі ухвалою суду від 26.11.2007 року залучено
спеціаліста та дана вказівка по виготовленню висновку спеціаліста.

Згідно висновку спеціаліста
від  07.12.2007 року: 1. роботи по
будівництву газопроводу низького тиску по вул. Франка в м. Монастирище виконані
на ділянці від ПК1 до ПК2 з відхиленням від вимог робочого проекту газопроводу
низького тиску по вул. Франка в м. Монастирище № 33.6-2002. Відхилення від проекту,
що складають в точці А згідно доданої до висновку схеми 0,5 м, в точці В по
схемі 0,2 м, були допущені під час проведення земляних робіт, ордер на
проведення яких виданий представнику вуличного кооперативу по вул. Франка
ОСОБА_4., тобто і відповідальність за проведення земляних робіт покладається на
представника вуличного кооперативу. 2. Відхилення від вимог робочого проекту
газопроводу газопроводу низького тиску по вул. І Франка в м. Монастирище
виконані на ділянці від ПК1 до ПК2 по вул. Франка в м. Монастирище, з
урахуванням того, що траншея під газопровід копалась механічним способом і
ширина її складала від 0,4 м. до 0,6 м, могли бути причиною руйнування інших
підземних комунікацій, які знаходились в зоні відхилень від проекту, у тому
числі і знищення водопроводу на підключення будинку по АДРЕСА_1 в м.
Монастирище.

В судовому засіданні спеціаліст
ОСОБА_15.  повністю підтримав свій
висновок від 07.12.2007 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 ЦПК
України допомога спеціаліста технічного характеру під час вчинення
процесуальних дій не замінює висновку експерта.

Згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Заяви про призначення експертизи
від сторін на адресу суду не надійшло, відповідно суд не призначав у вказаній
справі експертизу.

Таким чином, судом встановлено, що
водопровід( труби) були пошкоджені під час проведення газопроводу по вул.
І.Франка в м. Монастирище покзами свідків та актом від 30.06.2002 року, однак
враховуючи те, що водопровід  у
встановленому законом порядку не оформлено, укладення угоди купівлі будівельних
матеріалів позивачка не довела, тому суд вважає, що у позивача відсутнє право
звернення з позовом до суду, відповідно позов до вуличного кооперативу по
газифікації по вул. І. Франка в м. Монастирище про стягнення матеріальної шкоди
також не підлягає до задоволення.

Позов
в частині стягнення моральної шкоди безпосередньо пов'язаний зі спричиненням
матеріальної шкоди, а в зв'язку з відмову в задоволення позову про стягнення
матеріальної шкоди, не підлягають до задоволення і позовні вимоги в частині
моральної шкоди та стягнення судових витрат.

На підставі викладеного ст. 41
Конституції України, ст. ст. 44, 46, 440,
440-1 ЦК
України (1963 р.), Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року “ про
практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди” та керуючись
ст.  ст.
3, 5-8, 10, 11,
14, 60, 81, 88, 169, 208, 209, 213-215, 223,  294, 319
ЦПК
України, суд

в и р і
ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до вуличного кооперативу по
газифікації житлових будинків по вул. І. Франка в м. Монастирище, ВАТ «Уманська СПМК-2», третя
особа ВУЖКГ м. Монастирище про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Черкаської області через районний суд  шляхом подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано.

Суддя
Н.В. Мазай

Відсутність права власності у позивача на водопровід та
будівельні матеріали знайшло своє підтвердження і в повідомлені направленому на
адресу Монастирищенського районного суду за підписом Начальника ВУЖКГ м.
Монастирище ОСОБА_7 ( а.с. 30-31), згідно якого ОСОБА_3. не являється власником
водопровідної мережі поАДРЕСА_1. Право власності на зазначену мережу нею не
оформлялось відповідно до вимог “ Правил користування системами водопостачання
та водовідведення”. Суд приймає вказане повідомлення як доказ на підставі ст.

Судом дійсно встановлено, що згідно
довідки № 33 від 06.04.2004 року виданої Виконавчим комітетом Монастирищенської
міської ради головою вуличного кооперативу по газифікації житлових будинків по
вул. І Франка обрано ОСОБА_4. згідно протоколу зборів членів кооперативу від
10.08.2001 року. Статут кооперативу затверджений рішенням виконавчого комітету
міської ради від 30.08.2001 року № 278 ( а.с. 9).