РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 січня 2008 р.                                                                               справа
№ 2-249108

Приморський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого
- судді Турецької І.О.,

при
секретарі - Скоріній Т.С.

за
участю представників сторін від:

позивачки  ОСОБА_1
- адвокат ОСОБА_2

відповідачки
ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових
коштів, сплачених за посередницькі послуги та по зустрічному позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за
надані послуги

ВСТАНОВИВ:

Правова позиція відповідачки  ОСОБА_3
по первісному позову та позивачки по зустрічному позову.

Відповідачка,
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, посилаючись на неналежне виконання
позивачкою, укладеного між ними договору про надання інформаційно -
консультативних послуг щодо купівлі - продажу нерухомого майна.

По її
ствердженню, позивачка лише частково виконала вимоги цього договору,
сплативши  замість 17 624 грн. лише  4 040 грн..

Розповідаючи  про обставини
справи  ОСОБА_3 суду пояснила наступне.

Вона є
суб'єктом підприємницької діяльності, отримала дозвіл на надання послуг,  сплачує єдиний податок.

ЇЇ
підприємницька діяльність полягає в тому, що вона надає послуги щодо здійснення
угод із нерухомим майном.

Приблизно, наприкінці  листопада або
на початку грудня до неї звернулася позивачка з бажанням придбати квартиру.

12.12.2006 р. вони уклали договір про надання  інформаційно -консультаційних послуг,
відповідно до умов якого, вона,  діючи як,
виконавець взяла на собі обов'язки, щодо надання таких послуг, а ОСОБА_1, як
замовник,  у випадку згоди на придбання у
власність пропонованого виконавцем об'єкта нерухомості, сплатити послуги
виконавця в розмірі 17 624 грн., що складає еквівалент - 3 490 доларів США..

Позивачка погодилася з умовами даного договору, підписала його та надала
згоду на придбання квартири, яку вона її
пропонувала.

Вартість інформаційно -консультаційних послуг визначалася в розмірі 5% від
вартості об'єкта, якій  придбавався.
Так,  позивачці була пропонована квартира
АДРЕСА_1 вартістю 352 490 грн., еквівалент - 69 800  доларів США.

В
обґрунтуванні вартості надаваних послуг,
відповідачка послалася на практику, яка існує в інших агентствах
нерухомості та надала суду відповідні довідки.

Однак, позивачка сплатила лише 4040 грн., що складає еквівалент 800 доларів
США, посилаючись на відсутність грошей.

Вона надала позивачці
розстрочку  платежу до кінця
грудня 2006 р. і також  погодилася  на те, що остання пізніше підпише акт прийому  - передачі виконаних робіт, якій повинен був
бути підписаний одночасно з договором про надання послуг.

В той же день, між позивачкою та
продавцем квартири ОСОБА_5 була оформлена умова про аванс, згідно до якої,
ОСОБА_1, як покупець передала ОСОБА_5, як
продавцю  13 786 грн., еквівалент
- 2 730 доларів США.

Сторони
домовилися в строк до 15.01.2007 р. укласти договір купівлі - продажу.

ОСОБА_3
пояснила, що відповідно до прийнятих на себе зобов'язань, стосовно
ОСОБА_1,  вона за власний рахунок замовила
в органах ОМТІ та РОН  витяг із реєстру
прав власності на нерухоме майно, вартістю 380 грн..

Угода
купівлі - продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у назначений день не відбулася, так як
із телефонної розмови з позивачкою її стало відомо, що у позивачки тяжко захворів
отчим і вона терміново виїжджає за межи м. Одеси.

Відповідачка та її представник, вважають, що на підставі ст. 901 ЦК
України  у позивачки не має правових
підстав, вимагати сплачені за договором гроші
в розмірі 4 040 грн., так як із її сторони, мало місце неналежне його
виконання.

Відповідачка,
яка виступала за договором виконавцем, свої зобов'язання повністю виконала, а
позивачка, що була замовником, порушила
вимоги ст. ч. 1 ст. 903 ЦК України, відмовившись  від виконання договору.

Виходячи, з викладених обставин
справи, ОСОБА_3 заявила зустрічний позов, в якому просила стягнути з ОСОБА_1
заборгованість по оплаті послуг її у розмірі 13 584 грн., витрати на юридичні
послуги  - 2000 грн., сплату судового
збору 156 грн. та  витрати з інформаційне
- технічного забезпечення справи   - 30
грн..

Зустрічний
позов ОСОБА_3 мотивується тим, що зобов'язання, відповідно до положень

ст. 526
ЦК України повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов
договору  та вимог Цивільного Кодексу, за
неналежне виконання або невиконання зобов'язань по договору, порушник  буде нести майнову відповідальність.

Правова позиція позивачки ОСОБА_1 по
первісному позову та відповідачки по зустрічному позову.

В
лютому 2007 р., позивачка  звернулася до
суду з вимогами до ОСОБА_3 про стягнення
витрат, сплачених на посередницькі послуги в розмірі - 4040 грн. та про
стягнення з  ОСОБА_5  авансу
в розмірі - 13 785 грн.

ЇЇ
вимоги, мотивувалися наступним.

На початку грудня 2006 р. в
«Одеській газеті оголошень»  вона
прочитала інформацію про продаж квартири АДРЕСА_1 вартістю - 69 800  доларів США..

Подзвонив за телефоном, якій був указаний
вона з'ясувала, що продажем квартири займається відповідачка, із якою
вони домовилися оглянути  об'єкт продажу.

Квартира
її підійшла, у зв'язку з чим, 12.12.2006 р. було укладено два договору: про
надання підприємцем ОСОБА_3 інформаційно - консультативних послуг та передачі
авансу продавцю  ОСОБА_5  у розмірі - 3 500 доларів США.

Дана
сума була нею сплачена, що підтверджується додатком №1 к договору про
інформаційні  консультативні послуги.

Угода купівлі - продажу була призначена на
15.01.2007 р..

Наприкінці
грудня тяжко захворів її отчим і вона повинна була виїхати за межі місця Одеси,
про що заздалегідь повідомила ОСОБА_3 та попросила її у зв'язку з надзвичайними
обставинами,  перенести угоду.

ОСОБА_3
її у цьому відмовила, а також відмовилася надати телефон продавця для того,
щоб  повідомити ОСОБА_5 про ці обставини
та спробувати уговорити  її перенести
угоду.

15.01.2007
р. в день, коли повинна була відбутися угода, її отчим - помер.

Після
похорон, вона звернулася до відповідачки з проханням укласти угоду купівлі -
продажу, однак, остання  заявила, що
квартира вже продана іншим особам. На її вимоги повернути  сплачені гроші, відповідачка  відмовила.

У
процесі розгляду справи, позивачка відмовилася від позовних вимог до ОСОБА_5, у
зв'язку з добровільним поверненням останньою, отриманої суми авансу. Відмова
від позову була прийнята судом та провадження в даній частині було закрите.

Позивачка
наполягала на тому, що відповідачка не надавала її  інформаційних послуг, які вказані в договорі.
Більш того, вона їх не замовляла. Вищевикладені обставини вона обґрунтовує тим,
що в день, коли був підписаний даний договір, одночасно відбулася угода про надання
авансу.

Даючи
оцінку зустрічному позову ОСОБА_3, ОСОБА_1
зауважила, якщо інформаційна
послуга нею була замовлена наприкінці листопада або на спочатку грудня і
була оговорена її вартість, то договір про надання такої послуги, повинен був
бути укладений раніше і в ньому виконавець повинен був зазначити перелік робіт,
якій він повинен був зробити, а також вартість кожної з послуг.

Так, по
її ствердженню, підготовчі дії по придбанню квартири зі сторони ОСОБА_3
складалися в тому, що її помічник показав об'єкт нерухомості.

12 грудня 2006 р. вона як покупець та
продавець ОСОБА_5  прибули  в офіс ОСОБА_3 для оформлення авансу та
визначення дати укладання угоди.

Враховуючи,
що все було проведено в один  день,
позивачка вважала, що сума, яку вона сплатила ОСОБА_5 у розмірі 13 785 грн.
була авансом, а  сума в розмірі -  4 040 грн., яку вона сплатила ОСОБА_3,  була сплатою за надання посередницьких
послуг.

На
підтвердження даних заперечень, ОСОБА_1 послалася на п. 2 додатка №1 к договору
про надання інформаційно - консультативних послуг, згідно яким, вона як
замовник, здійснивши огляд об'єкту нерухомості, сплачує послуги виконавця у
розмірі 4040 грн..

На її
думку, якщо б угода відбулася, то дані гроші залишилися б у сторін, а так як,
не з її вини сторони відмовилися в інший день укладати угоду, то вони повинні
повернути гроші.

По ствердженню позивачки, доказами про
можливість пізніше укласти договір купівлі - продажу даної квартири є
опубліковані після 15 січня 2007 р. оголошення у пресі про продаж даної квартири
тільки вже за більш великою ціною.

Тобто,
ствердження ОСОБА_3, про неможливість укладання угоди з причин, що квартира вже
продана, були неправдиві.

Також,
заперечуючи проти  зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_1  пояснила, що всі
документи для здійснення угоди вона готувала та сплачувала витрати  самостійно.

Вона
згодна, що  ОСОБА_3 сплатила за отримання
витягу з реєстру ОМТІ та РОН - 380 грн., тому зменшує суму позову до 3 360
грн..

Також,
ОСОБА_1 та її представник звернули увагу на п. 5.1. спірного договору,
якій  передбачає наявність акту прийому -
передачі виконаних робіт, як доказ належного виконання наданих послуг.  Відсутність, на їх, думку даного акту,
свідчить про невиконання сторонами договору.

Мотивувальна частина рішення.

Суд,
з'ясувавши обставини справи та, перевіривши їх доказами, вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі - 3 660 грн., сплачених
за посередницькі послуги, а також вимоги про стягнення судових витрат  підлягають задоволенню, а зустрічні
позовні  вимоги ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за надані послуги в сумі 13 583 грн. а також про стягнення
судових витрат  у розмірі 2 186 грн.
задоволенню - не підлягають.

Судовим
розглядом встановлено, що  ОСОБА_3 є  підприємцем - фізичною особою, яка сплачує
державі єдиний податок і займається діяльністю по наданню послуг.

Як,
стверджує ОСОБА_3 її діяльність направлена на надання послуг, пов'язаних із
здійсненням угод із нерухомим майном.

В
підтвердженні даних доводів, відповідачкою за первісним позовом надані
відповідні свідоцтва.

У
грудні 2006 р. к  ОСОБА_3 за телефоном,
вказаним в оголошенні про продаж квартири, звернулася ОСОБА_1. Іншою особою,
не  ОСОБА_3, ОСОБА_1 була представлена
квартира для огляду і вперше сторони зустрінулися 12 грудня 2006 р. для
підписання угоди про задаток та визначення дати нотаріального посвідчення
договору купівлі - продажу квартири.

В той
день, сторони домовилися, що угода відбудеться 15 січня 2007 р. і покупець  в особі ОСОБА_1 сплатив  продавцю аванс - 13 785 грн., а посередникові
за вказані послуги - 4 040 грн.

Сторони
домовилися, що в строк до 15 січня 2007 р. вони підготовлять всі необхідні для
здійснення угоди документи, а посередник взяв на собі обов'язок отримати в
органах технічної інвентаризації витяг із реєстру нерухомого майна, вартістю -
380 грн..

При
аналізі судом, підписаних сторонами документів, встановлено наступне.

Договір
про надання інформаційно - консультативних послуг був підписаний сторонами 12
грудня 2006 р. і в той же день, по ствердженню ОСОБА_3, був виконаний, тому
замовник за даним договором повинен був
сплатити вартість наданих йому послуг та скласти акт прийому - передачі
виконаних робіт.

З
даними доводами ОСОБА_3 та її представника, суд не погоджується.

Частина
1 оскаржуваного договору визначає його предмет наступним чином.

«Виконавець
надає Замовнику інформаційно - консультативні послуги о наявності квартир або
будинків у м. Одесі або в Одеської області в порядку передбаченим даним
договором, а замовник приймає дані послуги та сплачує їх відповідно з  умовами даного договору. Інформаційно -
консультативні послуги надаються виконавцем із метою підбору замовникові
об'єкта нерухомості для його  подальшого
придбання у власність замовником».

Частина
4 передбачає, що «даний договір починає дію та набирає повну юридичну силу
після його підписання обома  сторонами і
діє до повного виконання прийнятих на собі обов'язків».

З даних
положень договору можливо зробити висновок, що 12.12.06 р. замовник доручила
виконавцю виконання  робіт, що зазначені
в частині першої і строк виконання цього договору почався з дня його
підписання.

Однак,
вищевикладені положення договору. не відповідають фактичним обставинам справи,
тому що, ОСОБА_1 не замовляла таких послуг, враховуючи, що об'єкт нерухомого
майна, якій вона вважала придбати на момент укладання договору вже, був
визначений.

А,  ОСОБА_3 їх не виконувала тому, що  в цьому не було необхідності.

Суд,
погоджується з доводами представника ОСОБА_3 про те, що за умовами договору
послуг, згідно зі ст. 901 ЦК України, виконавець зобов'язується за завданням
замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Однак,
на думку суду, в даному випадку між сторонами по справі виникли  правовідносини не з приводу надання ОСОБА_3
інформаційної послуги, а з приводу
здійснення останньою посередницької діяльності.

Діяльність ОСОБА_3, по розумінню суду, не підпадає під ознаки діяльності
суб'єктів, які забезпечують споживача
інформаційною продукцією (Інтернет, засоби масової інформації…) і її
діяльність не може регулюватися  Законом
України «Про інформацію».

Крім
того, відповідно до ст. 903 ЦК України послуги сплачуються замовником,  в залежності від діяльності виконавця та
понесених ним витрат, а  ОСОБА_3
обґрунтовуючи розмір вартості інформаційної послуги, вважала, що вона складає
5% від вартості відчуженого об'єкта.

При
цьому, вона посилалася, як на доказ, на надані суді довідки з інших агентств
нерухомості про те, що вартість посередницьких послуг визначається у відсотках
від вартості угоди з нерухомим майном.

Суд,
звертає увагу на те, що посередницька діяльність, пов'язана з нерухомим майном,
не передбачена актами цивільного законодавства.

Президент
України, ще в 1999 році пропонував прийняти Закон України «Про ріелторську
діяльність», однак, він не був затверджений Верховною Радою.

Стаття
7 ЦК України передбачає регулювання цивільних відносин звичаєм ділового
обороту. Дана стаття визначає, що звичаєм є правило поведінки, яке не
встановлено актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері
цивільних відносин.

Суд,
згоден із доводами ОСОБА_3 та її представника, що всі агентства нерухомості,
які працюють в Одесі, отримають за виконання посередницьких послуг проценти від
вартості угоди.

Тому,
можливо вважати, що у сфері посередницької діяльності, щодо нерухомого майна
цивільні відносини регулюються звичаєм і оплата послуг посередника виконується
на договірної основі у вигляді комісійної винагороди у відсотках.

Однак,
суд вважає, що обов'язковою умовою оплати
посередника, є - кінцевий результат роботи по укладанню угоди.

К
такому висновку, суд прийшов проаналізував ст. 626 ЦК України, яка встановлює,
що договір повинен бути спрямований на встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Якщо,
на думку суду, таких наслідків не наступило,
договір  - не  відбувся.

Пункт
2.2.5. договору, якій склали сторони свідчить, що «у випадку надання згоди
Замовником на придбання у власність пропонованого виконавцю об'єкта
нерухомості, замовник зобов'язується сплатити послуги виконавця».

Суд,
враховуючи вищевикладені засади цивільного права, переконаний, що даний текст
під «згодою Замовника на придбання у власність пропонованого виконавцем об'єкта
нерухомості»  має на увазі  здійснення договору купівлі - продажу
нерухомого майна і після цього отримання винагороди виконавцем.

Якщо
вважати, що посередник отримує винагороду тільки за те, що пропонує об'єкти
нерухомості, то це буде не логічним, тому, що посередник може пропонувати
велику кількість об'єктів, однак, якщо угода не відбулася, навіть і з  вини замовника, гроші тільки за показ
об'єктів нерухомості, він не отримує.

Обставини
справи, а також вимоги норм матеріального права, переконали суд, що  ОСОБА_3, не має право на  комісійну винагороду, як посередник, тому, що
угода не відбулася.

Суд, вважає, що з'ясування питань про поважність причин із яких не відбувся
договір купівлі - продажу, а також про вартість посередницьких послуг ОСОБА_3
не має правового значення, тому, що судом, встановлений факт правомірності
вимог ОСОБА_1 щодо повернення сплачених
на посередницьку мету коштів та незаконне їх утримання  ОСОБА_3.

Враховуючи
законність позовних  вимог ОСОБА_1, суд
вважає необхідним задовольнити її вимоги щодо стягнення судових витрат із
відповідачки. Стягненню, на  думку суду,
підлягає судовий збір у розмірі 51 грн., а також витрати з інформаційного
забезпечення справи - 30 грн..

На
підставі викладеного і відповідно до вимог
ст. ст. 10, 11, 208, 209, 212, 214-215, 218  ЦПК| України,     суд,

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, сплачених за посередницькі
послуги  - задовольнити.

Стягнути
із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 660 ( три тисячі шістсот шістдесят)  грн..

Стягнути
із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 81 (вісімдесят одна)
грн..

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за надані послуги в розмірі 13 583 грн., про стягнення судових витрат у
загальної сумі 2 186 грн. - відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення 10 денного строку на подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана в  20 денний строк, рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду
Одеської області через Приморський районний суд.

Суддя