Справа № 2 - 70 / 2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М                  У К Р А Ї Н И

17 квітня 2008 року                                              Маньківський
районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого-судді                                                                     В.Л. МАРЕНЮКА

при секретарі                                                                                                          Н.В.
ФІЛІПЧАК

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.
Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „УМАНЬГАЗ”, м. Умань,
Черкаської області про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по
заробітній платі за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з
позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по
заробітній платі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На підставу своїх вимог
спирається на те, він працював у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1997 року. Після
реорганізації ДП „Газовик” у ВАТ „Уманьгаз” він, згідно наказу № 165-К від 01
липня 2004року, був прийнятий на роботу до відповідача на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1.
Так як робота ІНФОРМАЦІЯ_1 відноситься до переліку робіт з підвищеною
небезпекою, то він щорічно проходить перевірку знань з питань охорони праці.
Таку перевірку знань він здавав 19.08.2004р., про що відображено в протоколі
відповідача за № 34 та отримав відповідне посвідчення заНОМЕР_1. 26.08.2005року
він повторно, у відповідача, здав перевірку знань з питань охорони праці, однак
йому не видали після цього відповідне посвідчення і він далі працював за
спеціальністю до 28.11.2005р. так як йому сказали, що все нормально.
02.11.2005р., після того як позивач змінився із нічного чергування, йому
повідомили, що цього дня буде перевірка знань з питань охорони праці, однак він
відмовився, так як його завчасно про це ніхто не попередив. 16.11.2005р. з
метою, як позивач вважає, його звільнення, керівництво відповідача наполягло на
тому, щоб він та інші працівники знову ж таки здавали перевірку знань з питань
охорони праці. За наказом відповідача № 298 А від 16.11.2005р. він був
звільнений з посади, як такий, що виявив незадовільні знання при повторній
перевірці знань з питань охорони праці. В п. 2 цього ж наказу інспектору
відділу кадрів зобов'язано його працевлаштувати на іншу роботу. З даним наказом
він був ознайомлений лише 28.11.2005р. про що свідчить його підпис на ньому.

Дії відповідача позивач
вважає незаконними, що і змусило його звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач та його представник
позов підтримали.

Представники відповідача,
заперечували на задоволення позовних вимог позивача.

Суд, вивчивши матеріали
справи, вислухавши пояснення сторін та свідків, вважає, що в задоволенні
позовних вимог позивачу слід відмовити виходячи із того, що як дійсно було
встановлено в судовому засіданні, позивач дійсно працював у відповідача
ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1997 року. Після реорганізації ДП „Газовик” у ВАТ „Уманьгаз”
позивач, згідно наказу № 165-К від 01 липня 2004 року, був прийнятий на роботу
до відповідача на посаду ІНФОРМАЦІЯ_1, а за наказом відповідача № 298 А від
16.11.2005р. він був звільнений з посади, як такий, що виявив незадовільні
знання при повторній перевірці знань з питань охорони праці. Робота позивача
пов'язана з небезпечними умовами праці, тому у відповідності до наказу № 279
від 28 жовтня 2005 року виданого згідно до вимог ”Положення про навчання
працівників ВАТ „УМАНЬГАЗ”, затвердженого наказом по підприємству за № 61 від
25 березня 2005 року і розробленого на основі типового „Положення про порядок
проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці” позивач двічі
проходив позачергову перевірку знань з питань охорони праці в період з
04.11.2005 року по 16.11.2005 року, а саме 04.11.2005 р. та 16.11.2005 р. і
згідно з протоколом засідання комісії по перевірці знань з питань охорони праці
№ 23 від 04.11.2005 року (а.с.36) та протоколом засідання комісії по перевірці
знань з питань охорони праці № 24 від 16.11.2005 року (а.с.35), які ні
позивачем ні його представником не були оскаржені ні раніше ні в даному
судовому процесі, позивач виявив незадовільні знання, що і потягло його
звільнення на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України у відповідності з наказом № 139-К
від 28.11.2005 року, як працівника який виявив незадовільні знання при
повторній перевірці знань з питань охорони праці (а.с.25). У відповідності п.
21 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами
трудових спорів” від 06.11.1992 року № 9, у випадках, коли згідно з діючим
законодавством виконання певної роботи допускається після надання в
установленому порядку спеціального права, і позбавлення цього права є підставою
для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або
виконуваній роботі з додержанням правил п. 2 ст. 40 КЗпП України, що в даному
випадку і було зроблено відповідачем по справі, оскільки саме допуск до роботи
з газом та газовим обладнанням, є спеціальним правом, яке передбачає належне
знання правил по охороні праці з даними небезпечними умовами праці. Що також
підтверджується п. 1.2.9. Правил безпеки систем газопостачання України
від15.05.1998 р. №318/2758. Крім того у відповідності п. 21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів” від
06.11.1992 року № 9, відповідачем було додержано порядок звільнення працівників
на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, а саме його було звільнено тільки після
того як було встановлено, що на момент звільнення немає можливості
працевлаштувати позивача на посаду, яка не пов'язана з виконанням робіт
підвищеної небезпеки, в зв'язку з відсутністю зайвих вільних посад по
Маньківській дільниці ВАТ ”УМАНЬГАЗ”, згідно штатного розпису. Даний факт
підтверджується службовою запискою (а.с.39), тому підстав для поновлення на
роботі позивача суд не вбачає, а відповідно і у стягненні середнього заробітку
за час вимушеного прогулу до поновлення на роботі та стягненні моральної шкоди,
оскільки у відповідності до ст. 2371 КЗпП України стягнення
моральної шкоди провадиться тільки при наявності факту порушення прав
працівника, що в даному випадку не відповідає дійсності, що також стосується і
позову в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 220 грн. 47 коп., оскільки
відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України відшкодовується матеріальна шкода яка
завдана неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, що як зазначалось вище
в даному випадку не відповідає дійсності і спростовується письмовими доказами
по справі, тому даний позов не підлягає до задоволення.

Посилання позивача на те,
що йому відповідач не створив належних умов для проходження перевірки знань з
питань охорони праці в судовому засіданні спростовуються показами свідків
ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, оголошеними в судовому засіданні та ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які показали, що на Маньківській дільниці ВАТ ”УМАНЬГАЗ” були
прийняті всі міри до підготовки працівників до перевірки, а саме було проведено
лекції по темах з охорони праці з належним повідомленням працівників про час та
місце їх проведення. Також даний факт підтверджується витягом з журналу
проведення занять по підготовці ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_1-ІНФОРМАЦІЯ_2 САВР
(а.с.43-46), витягом з журналу обліку видачі інструкцій САВР Маньківської
дільниці ВАТ”УМАНЬГАЗ” (а.с.51-52) а також програмою тематичного плану
проведення навчання (перепідготовки) працівників служби АВР ВАТ „УМАНЬГАЗ”.
Крім того доказом створення належних та необхідних для успішної здачі повторних
іспитів умов відповідачем є те що спеціалістами відповідача проводились
навчання осіб, що не здали першого іспиту в період з 07.11.2005р. по
15.11.2005р. в кількості 18 годин відповідно до Журналу проведення занять з ОП
перед черговою перевіркою знань підрозділу САВР ( а.с. 156-159 ), що свідчить
про дотримання відповідачем п.п. 3.8, 3.16 Типового положення про порядок
проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці затвердженого
наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005р. № 15 зареєстрованого
міністерством юстиції України 15.02.2005р. № 231/10511.

Суд критично оцінивши
покази свідка ОСОБА_8 не може прийняти їх до уваги, оскільки згідно до рішення
Маньківського районного суду від 22.03.2006р. № 2-15-2006р. (а.с. 163 ) свідок
звертався з аналогічним позовом в суд до відповідача і в задоволенні його позову
свідку було відмовлено, що може свідчити про певну зацікавленість свідка.

Крім того суд не може
покласти в основу рішення покази свідка ОСОБА_9, про те, що повторні заняття не
проводились, оскільки він в цих заняттях не приймав та повинен був приймати
участь з урахування своєї специфіки роботи, а лише перебував на території
дільниці і міг бачити факт проведення навчань, оскільки це на пряму не
пов'язано з його прямими обов'язками.

Нічого не доводить той
факт, що свідок ОСОБА_5 не приймав участі в начитці лекцій перед повторною
здачею іспитів в період з 07.11.2005р. по 15.11.2005р., оскільки відповідно до
Журналу проведення занять з ОП перед черговою перевіркою знань підрозділу САВР
(а.с. 159 ) він дійсно не був включений до числа осіб, що проводили заняття з
працівниками.

Посилання позивача на те,
що його не ознайомили з наказом про звільнення, спростовується актом про
ознайомлення з наказом від 02.12.2005 року (а.с.40), згідно якого вбачається
факт відмови позивача від підпису про ознайомлення з даним наказом, а також
довідкою Уманського вузлу зв'язку Черкаської області від 19.01.2006 року № 16,
яка засвідчує факт надсилання позивачу 29.11.2005 року простого листа на його
адресу (а.с.41, 42).

В зв'язку з тим, що як
вбачається з матеріалів справи позивача згідно запису в трудовій книжці
(а.с.28) звільнили на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за невідповідність
займаній посаді у відповідності до наказу №139-К від 28.11.2005 року, суд
вважає за необхідне у відповідності до ст. 235 ч.3 КЗпП України змінити формулювання
причини звільнення і вважати позивача звільненим в зв'язку з виявленою
невідповідністю працівника займаній посаді на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у
відповідності до наказу № 326 від 28.11.2005 року, оскільки цим наказом
відмінено дію п. 1 наказу №298а від 16.11.2005 року, як помилково виданого
(а.с.37) на підставі якого і було видано наказ №139-К від 28.11.2005 року про
звільнення позивача і в зв'язку з цим зобов'язати ВАТ”УМАНЬГАЗ” внести
відповідні зміни в трудову книжку гр. ОСОБА_1, на що не заперечував представник
відповідача в судовому засіданні.

Судові витрати пов'язані
інформаційно-технічним забезпеченням розгляду цивільної справи у
відповідності до ст. 88 ЦПК України, сплачені позивачем відповідно до
виконавчого листа № 2-14-2006р. (а.с. 133, 134) зарахувати як стягнуті з
позивача.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 58-60, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 40, 231, 232, 235,
236, 2371 КЗпП України, ст. 1166, 1167 ЦК України, п.21 Постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів”
від 06.11.1992 року № 9, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1
до ВАТ „УМАНЬГАЗ”, м. Умань, Черкаської області про поновлення на
роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу,
відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Зарахувати витрати за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 7 грн. 50 коп., внесені ОСОБА_1 як сплачені.

Зобов'язати ВАТ
„УМАНЬГАЗ”, м. Умань, Черкаської області внести зміни в формулювання
причини звільнення в трудову книжку ОСОБА_1, згідно яких вважати його „звільненим
в зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді на підставі п.
2 ст.40 КЗпП України у відповідності до наказу № 326 від 28.11.2005 року”.

Заява про апеляційне
оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення подається в апеляційний суд
Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ                                            В.Л.
МАРЕНЮК