Справа
№ 2-28/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М     У К Р А Ї Н И

21 травня 2008
року

Приморський районний суд
м. Одеси у складі:

головуючуго - судді                                    Деруса А.В.

при секретарі                                               Брус Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Одесі цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту
проживання однією сім'єю у цивільному шлюбі та визнання права власності на Ѕ
частку спільного майна,

В С Т А Н О В
И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про
визнання факту проживання однією сім'єю у цивільному шлюбі та визнання права
власності на Ѕ частку 356/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому засіданні
позов підтримав та показала, що позивач перебував з відповідачкою у цивільному
шлюбі з 2002 року. Спільних дітей від цивільного шлюбу не має. Спільне життя з
відповідачкою не склалося, у зв'язку з різними характерами та різницею у
розумінні сімейного життя. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою
припинилися з жовтня 2005 року. Угоди про добровільний поділ майна, що є
спільною власністю подружжя, між позивачем та відповідачкою не досягнуто.
Позивач та відповідачка займалися спільним бізнесом.

За час проживання у цивільному шлюбі, позивачем та відповідачкою 09
квітня 2004 року, за спільні кошти було придбане слідуюче майно, а саме
356/1000 частин комунальної квартири АДРЕСА_1. Придбане майно оформлялось на
ім'я відповідачки. Відповідачка відмовляється проводити розподіл спільного майна,
яке було набуто за спільні кошти, під час спільного життя у цивільному шлюбі.

Відповідачка позов не визнала та показала суду, що з позивачем
познайомилася в 2003 році, але разом ніколи не проживали, ніколи не вели
сумісного господарства. Позивач ніколи нічого не мав, тому хоче збагатіти за її
рахунок. Квартиру, яку позивач бажає розділити, вона купувала частками в різний
час. Гроші у позивача не брала. Ремонтувала квартиру також сама, де і живе
зараз.

Вислухавши сторони, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, та дослідивши матеріали цивільної
справи, суд вважає позов не обґрунтованим та не підлягаючим задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що Дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2002
року по 2004 рік спільно проживали.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 8 дослідженої
в судовому засіданні (а.с. 200 - 201), сама відповідачка не заперечує, проти
того, що вона дійсно проживала з позивачем з 2002 року по 2004 рік АДРЕСА_2.

Вказані вище обставини підтверджуються і поясненнями ОСОБА_1 і
фотографіями, на яких зображені сторони по справі з ріднею.

09 квітня 2004 року ОСОБА_2 придбала по договору купівлі-продажу,
посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної
контори Савіною К.П., зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в реєстровій книзі №
523пр на стор. 82 за реєстровим № 693 від 04 травня 2004 року, 356/1000 частин
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.
74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання,
належить їм на праві сумісної власності.

Сім'я,
як видно із ст. 3 СК України, це не тільки спільне проживання, а ще і спільний
побут, взаємні права та обов'язки.

В даному випадку судом встановлено тільки проживання позивача з
відповідачкою з 2002 року по 2004 рік і позивачем не надано ні одного доказу,
що вони мали взаємні права та обов'язки і були пов'язані спільним побутом.

Спільний побут, суд вважає, це ведення спільного господарства, єдиний
бюджет. Як видно з матеріалів вищевказаної кримінальної справи (а.с. 12 - 18),
сам позивач дає пояснення від 15 вересня 2004 року, що він дійсно проживає з
відповідачкою з 2003 року, але не працює. Таким чином, яке може бути ведення
спільного господарства, коли людина не працює і займається пошуком роботи.

Ознакою сім'ї є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків,
які зумовлені їхнім спільним проживанням.

Сім'я - спільнота любові і солідарності.

Про те, що у позивача і відповідачки не було сім'ї свідчить вирок суду
від 17 травня 2007 року по відношенню до ОСОБА_1, де судом встановлено, що
дійсно позивач познайомився з ОСОБА_2 в 2002 році, яка займалася
підприємницькою діяльністю, після чого він допомагав їй в цій діяльності. В
подальшому у них виникли непорозуміння на підставі розрахунків, що привело до
конфлікту.

Цей вирок є ще одним свідченням того, що у сторін не було ніяких сімейних
стосунків.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені цією особою.

Таким чином, судом встановлено, що дійсно на момент придбання спірної
квартири сторони проживали разом, але не однією сім'єю, тому в позові суд
відмовляє.

В судовому засіданні були допитані свідки сторін ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, до показань яких суд
ставиться критично, та вважає їх необ'єктивними, оскільки вони носять
суб'єктивний характер.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які посилається, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на показання свідків, і на
допит як свідка в кримінальній справі ОСОБА_2, де вона не заперечує проти того,
що проживала з позивачем. Вказаним доказам судом дана належна оцінка.

Інших доказів суду надано не було.

Також матеріалами кримінальної справи № 8 спростовується
посилання позивача, що вони займались спільним бізнесом, де видно, що позивач
на період придбання спірної квартири займався працевлаштуванням, а не бізнесом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212,
214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 3, 62, 70, 74 СК України,

В И Р І Ш И В
:

У задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім'єю у
цивільному шлюбі та визнання права власності на Ѕ частку спільного майна -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції.

Суддя :
А.В. Дерус