У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 лютого 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Данчука В.Г.,

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до прокуратури та прокурора Гребінківського району Полтавської області,
прокуратури Полтавської області, Державного казначейства України про захист
честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою Державного казначейства України на рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 17 липня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2004 року ОСОБА_1 звернулася в суд з названим
позовом.

Зазначала, що працює начальником служби у справах
неповнолітніх Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської
області.

18 квітня 2003 року на ім'я голови державної
адміністрації надійшло подання прокуратури Гребінківського району Полтавської
області за підписом прокурора, в якому була викладена негативна і недостовірна
інформація щодо неї, як посадової особи.

Посилаючись на те, що цими діями була принижена її ділова
репутація та заподіяні моральні страждання, ОСОБА_1 просила суд визнати
викладені в поданні прокурора відомості щодо направлення нею двох позовних заяв
до суду, незнання діючого Закону України
"Про органи та служби у справах неповнолітніх та спеціальні
установи для неповнолітніх" та безвідповідального ставлення до своїх
обов'язків такими, що не відповідають дійсності, принижують її честь, гідність
та ділові репутацію; зобов'язати прокуратуру відкликати своє подання та
відшкодувати  моральну шкоду в сумі 10000
грн.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області
від 8 грудня                2005 року
позов задоволено частково: визнано викладені в поданні прокурора
Гребінківського району Полтавської області від 17 квітня 2003 року за № 399  відомості про те, що начальник служби у
справах неповнолітніх ОСОБА_1 не знає діючий Закон України “Про органи і служби
у справах неповнолітніх та спеціальні установи для неповнолітніх”,
безвідповідально ставиться до своїх службових обов'язків такими, що
відповідають дійсності та принижують честь, гідність і ділову репутацію
позивачки; зобов'язано прокурора в місячний термін відкликати в цій частині
подання; стягнуто з Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 2000
грн. на відшкодування моральної шкоди, а в решті вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 17
липня 2006 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким визнано такими, що не відповідають  дійсності
та  принижують  честь,
гідність  і   ділову
репутацію ОСОБА_1 відомості, викладені в поданні прокурора
Гребінківського району Полтавської області від 17.04.2003 р. за № 399  про те, що начальник служби у справах
неповнолітніх ОСОБА_1 не знає діючий Закон України “Про органи і служби у
справах неповнолітніх та спеціальні установи для неповнолітніх” та безвідповідально
ставиться до своїх службових обов'язків; зобов'язано прокурора району в
місячний термін відкликати з Гребінківської районної державної адміністрації
подання в цій частині; а також стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету
України на користь позивачки 5000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування касаційної скарги Державне
казначейство України посилається на неправильне
застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування
рішення апеляційного суду та ухвалення нового рішення по суті справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

При вирішенні справи суди виходили з того, що викладені в
поданні прокурора відомості щодо дій ОСОБА_1, як посадової особи, не
відповідають дійсності та порочать її честь, гідність і ділову репутацію.

Проте погодитись з таким висновком судів не можна,
оскільки вони зроблені з порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 7 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на
час виникнення спірних правовідносин, громадянин або організація вправі
вимагати по суду спростування відомостей, що не відповідають дійсності або
викладені неправдиво, які порочать їх честь і гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди їх інтересам, якщо той,
хто поширив такі відомості, не доведе, що вони відповідають дійсності.

Судами встановлено, що 17 квітня 2003 року прокурор
Гребінківського району Полтавської області направив голові Гребінківської
районної державної адміністрації Полтавської області подання про усунення
порушень вимог законодавства України, спрямованого на захист прав неповнолітніх
(а.с. 4).

У подані прокурор вказав на виявлені під час перевірки
недоліки в роботі служби у справах неповнолітніх, причини які, на його думку,
сприяли виникненню цих недоліків, зокрема, в зв'язку з неналежним виконанням
службових обов'язків  начальником служби
- ОСОБА_1.

Відповідно до п.п. 4) і 5) ч. 2 ст. 20 Закону України
"Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII (далі - Закон
№ 1789-XII) - при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах
своєї компетенції мають право давати приписи про усунення очевидних порушень
закону, вносити подання до державних органів, громадських організацій і
посадовим особам про усунення порушень закону та умов, що їм сприяли.

Статтею 23 Закону № 1789-XII визначено, що подання з
вимогами усунення порушень закону, причин цих порушень і умов, що їм сприяють,
вноситься прокурором, його заступником у державний орган, громадську
організацію або посадовій особі, які наділені повноваженням усунути порушення
закону, і підлягає невідкладному розгляду. Не пізніш як у місячний строк має
бути вжито відповідних заходів до усунення порушень закону, причин та умов, що
їм сприяють, і про наслідки повідомлено прокурору.

Частиною 3 ст. 22 Закону № 1789-XII передбачено, що орган
чи посадова особа можуть оскаржити припис вищестоящому прокурору, який
зобов'язаний розглянути скаргу протягом десяти днів, або до суду (частина третя статті 22 у редакції
Закону України від 12.07.2001 р. N 2663-III).

Колегія суддів вважає, що така процедура оскарження
припису прокурора поширювалася на час виникнення спірних правовідносин і на
інший акт прокурорського реагування, яким є подання прокурора.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28
вересня 1990 року № 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює
захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій"
роз'яснено, що у порядку цивільного судочинства не можуть розглядатися позови
про спростування відомостей, які містяться у вироках та інших судових рішеннях,
а також у постановах слідчих та інших відповідних органів, для оскарження яких
законом встановлено інший порядок.

Відповідно до ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове  рішення
підлягає скасуванню в касаційному порядку із  закриттям
провадження  у  справі
з підстав, визначених статтею 205 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1
ст. 205 ЦПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо справа  не  підлягає
розгляду   в   порядку
цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.
336, 340 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного казначейства України
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 17
липня 2006 року скасувати, а провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до
прокуратури та прокурора Гребінківського району Полтавської області,
прокуратури Полтавської області, Державного казначейства України про захист
честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди
закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

В.Г. Данчук

Є.Ф. Левченко

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін