Справа №2-434/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008
року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого -
судді                                                           Лівандовської-Кочури
Т.В.

при секретарі                                                                       Гуляй
О.М.

з участю
позивача                                                               ОСОБА_1

представника
позивачів                                                     ОСОБА_3

представника
відповідача                                                   Оніщука
О.Ф.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Луцької
філії Львівського УВП УТОС про вселення,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2007 року
позивачі звернулись в суд з позовом до відповідача про вселення. Свої позовні
вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_1., яка є інвалідом 2 групи по зору,
закінчила технікум для інвалідів в Кам'янець-Подільському, Хмельницької
області, проте, повернувшись до матері- ОСОБА_1, яка проживає у кімнатіАДРЕСА_1
не може здійснити офіційної реєстрації в дане помешкання, на підставі того, що
в цьому їй відмовляє відповідач. ОСОБА_4 який проживає у цьому ж приміщенні,
також дає згоду на вселення у жиле приміщення дочки позивача ОСОБА_1 Покликаючись на
викладене, просять вселитиОСОБА_1 в квартируАДРЕСА_1

В судовому
засіданні позивачі позовні вимоги, з підстав зазначених в позовній заяві,
підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник
позивачів в судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснивши, що
повнолітні діти, які не мають своїх дітей, мають право прописатись та проживати
разом з батьками. Житло було надане сім'ї, а, тому, вони можуть проживати усі
разом. В статуті зазначено, що це можливо за згоди організації, проте, організація,
всупереч Закону, не дає на це згоди. Окрім того, відповідно до ст.65 ЖК України
наймач вправі за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які з ним проживають
вселити у займане житло свою дружину, дітей, батьків, а згідно з п.п. «в» п.1  Постанови Ради Міністрів СРСР «Про деякі
прописки» від 28.08.1974 року, повнолітні діти, які не мають своїх дітей
прописуються незалежно від розміру житлової площі на житлове площу батьків.

Представник
відповідача позов не визнав, додатково пояснивши, що гуртожиток, в якому
проживає ОСОБА_1 не є
сімейним. Адміністрація, враховуючи те, що були вільні місця, йшла назустріч
людям та селила сім'ї. ОСОБА_5. поселявся, як одинокий. Позивач ОСОБА_1. є повнолітньою,
і ніколи не проживала в гуртожитку. Окрім того, вона не перебуває у родинних
стосунках з ОСОБА_6

Заслухавши
пояснення сторін та дослідивши представлені по справі докази, суд приходить до
висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до
п.17 Примірного положення про гуртожиток, затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року №208 та п.15 Положення по
гуртожитки Українського товариства сліпих, затвердженого постановою президії
Центрального правління УТОС від 12.01.1988 року №1-6-р громадяни, які проживають
у приміщенні, що перебувають у їх відособленому користуванні вправі вселити в
дане приміщення своїх неповнолітніх дітей.

Судом
встановлено, що ОСОБА_5. з 1989 року зареєстрований у відомчому гуртожитку УВП
для одиноких. В 1999 році, у зв'язку з одруженням, з метою поліпшення умов
проживання, їх було переселено в окрему кімнату житловою площею 10,75 кв.м.
двокімнатної квартири НОМЕР_1, де він проживає на даний час з позивачем ОСОБА_1
Дана обставина стверджується довідкою, виданої Луцьким учбово-виробничим
підприємством (а.с.10).

З свідоцтва про
народження серія НОМЕР_1 вбачається, що позивач ОСОБА_1., ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, тобто є повнолітньою, а її батьком зазначений ОСОБА_3 Таким чином,
ОСОБА_1. не є членом сім'ї ОСОБА_7. Окрім того, в вищезазначених пунктах
йдеться про сімейні гуртожитки, а позивач з чоловіком проживає в окремій
кімнаті гуртожитку для одиноких робітників, які працюють в УВП УТОС, і
являються інвалідами 1 та 2 групи по зору.

Згідно з п.11
Примірного положення про гуртожиток жила площа в гуртожитках надається в
розмірі не менше 6 кв. метрів на одну особу.

Враховуючи те,
що площа кімнати, яку займають позивач ОСОБА_1
та її чоловік складає 10,75 кв.м., суд приходить до висновку, що вона не
відповідає діючій санітарній нормі навіть на сім'ю з двох осіб.

Окрім того,
посилання позивачів на ст.65 ЖК України є безпідставними, оскільки, дана стаття
регулює відносини в будинках державного і громадського житлового фонду, а,  в даному випадку,  позивачі
звернулись з позовом  про вселення
в гуртожиток. Також безпідставними є посиланням позивачів на положення
Постанови Ради Міністрів СРСР „Про деякі правила прописки" у зв'зку з тим,
що вони поширюються на громадян, які одержали в користування жилі приміщення в
будинках державного або громадського житлового фонду та уклали договір найму
жилого приміщення. В гуртожитку для одиноких робітників договір найму жилого
приміщення не укладався.

Таким чином,
враховуючи те, що суду не було представлено доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1. підлягає вселенню
в гуртожиток на законних підставах, приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись
ст.ст.3, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 215,218 ЦПК України та на підставі ст.ст.
127-131 ЖК України, Примірного положення про гуртожиток, Положення про
гуртожитки Українського товариства сліпих, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Луцької
філії Львівського УВП УТОС про вселення-відмовити за безпідставністю.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання заяви про
апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його
проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в
строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.