Справа №2-38а/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01
лютого 2008 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у
складі: головуючої судді Ротар М. М. ,
при секретарі Попенко О.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2006
року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача
ОСОБА_2про відшкодування збитків. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,  позивач зазначив,  що вироком Вознесенського міськрайонного суду
від 23.03.2005 року відповідач визнаний винним у скоєнні злочину,  передбаченого  ст.  128 КК України. Посилаючись на вимоги ч.1  ст. 1195 ЦК України,  у зв'язку
з тим,  що позивачу неправомірними діями
відповідача були несені тяжкі тілесні ушкодження,  він звернувся до суду з позовом в якому
просив стягнути з відповідача додаткові витрати,  які він поніс в зв'язку з проходженням ним
санаторно-курортного лікування у розмірі 2000 гривень,  крім цього просив стягнути вартість медичних
послуг,  які були надані йому у ТОВ
«Міжнародний центр нейрохірургії» у розмірі 2 780 гривень. А також,  оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем
і внаслідок каліцтва він був позбавлений можливості працювати,  він просив стягнути з відповідача втрачений
ним заробіток(дохід) у розмірі 165 205 гривень.

В
судовому засіданні позивач та його представник неодноразово уточняли свої
позовні вимоги,  остаточно просили
стягнути з відповідача ОСОБА_2суму витрат,
здійснених позивачем у зв'язку з лікуванням у розмірі 4 780
гривень,  не отриманий дохід у розмірі
165 205 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень.

ВідповідачОСОБА_2
та його представники в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися
повністю,  посилаючись на їх
необґрунтованість та недоведеність.

Вислухавши
пояснення позивача,  відповідача,  представників сторін,  заслухавши пояснення свідків,  дослідивши та оцінивши матеріали справи в
межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів,  з врахуванням вимог  ст.  60
ЦПК України,  суд встановив,  що вироком Вознесенського міськрайонного суду
від 23.03.2005 року відповідачОСОБА_2 був визнаний винним в скоєнні
злочину,  передбаченого  ст.  128 КК
України,  а саме заподіяння необережно
тяжких тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_1 В результаті зазначених дій позивачу
були спричинені тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення правого
передпліччя з кістки до 10 см. ,
дефектом мишці,  розгибателів
пальців та кістки,  пошкодження сухожилій
розгібників та кістки,  які відносяться
до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя. Відповідно до
дослідженої в судовому засіданні довідки Вознесенської НОМЕР_4,  яка міститься у матеріалах кримінальної
справи № 1-70/05 позивачу ОСОБА_1 20.02.2004 року

була встановлена
друга група інвалідності на строк до 01.03.2005 року,  крім цього комісією було зроблено висновок
про умови та характер праці,  відповідно
до якого позивач був визнаний непрацездатним.

Прикінцевими
та перехідними положеннями ЦК
України (2004 року) передбачено що ЦК
(2004 року) застосовується до цивільних відносин,  що виникли після набрання ним чинності. Щодо
цивільних відносин,  які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що виникли або продовжують існувати після
набрання ним чинності.

Так,  статтею 1195 ЦК (2004 року) передбачено,  що фізична або юридична особа,  яка завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров»я фізичній особі,
зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток(дохід),  втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення
професійної або загальної працездатності,
а також відшкодувати додаткові витрати,
викликані необхідністю посиленого харчування,  санаторно-курортного лікування,  придбання ліків,  протезування,
стороннього догляду.

Статтею
1198 ЦК України передбачено порядок визначення доходу,  втраченого внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров»я фізичної особи-підприємця,
відповідно до якого розмір доходу фізичної особи-підприємця,  втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва
або іншого ушкодження здоров»я,  що
підлягає відшкодуванню,  визначається з
її річного доходу,  одержаного в
попередньому господарському році,
поділеного на дванадцять. Якщо ця особа отримувала дохід менш як
дванадцять місяців,  розмір її втраченого
доходу визначається шляхом визначення сукупної суми доходу за відповідно
кількість місяців.

Відповідно
до ч.2  ст.  1198 розмір доходу від підприємницької
діяльності,  втраченого фізичною
особою-підприємцем внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров»я,  визначається на підставі даних органу
державної податкової служби.

Вищезазначений
розмір доходу обчислюється виходячи з розміру доходу,  який потерпілий мав до каліцтва або іншого
ушкодження здоров»я ,  у сумах,  нарахованих до вирахування податків.

Відповідно
до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця
серіїНОМЕР_3 позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та
здійснював вид підприємницької діяльності - торгівельна діяльність
непродовольчими товарами ( в т.ч. вугіллям),
що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами постачання
вугілля.

Згідно
довідки Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській
області про доходи ОСОБА_1  за останній
звітний період за № 17191/10/17-215 від 22.12.2006 року (Т.1 а.с.  23) позивачем за період з 01.01.2003 року по
31.12.2003 року було отримано доходів в сумі 165205 гривень ( в тому числі за
01.10.2003 року по 31.12.2003 року було отримано доходів в сумі 95592 гривень -
довідка ОДГП від 19.02.2007 № 2638/10/17-111). Крім цього факт здійснення ним
підприємницької діяльності в 2003 році підтверджується укладеними позивачем
договорами поставки вугілля,  які є в
матеріалах справи.

Згідно
довідки Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській
області про доходи ОСОБА_1  за останній
звітний період за № 17224/10/17-215 від 25.12.2006 року(ТЛ а.с.  24) позивачем за період з 01.01.2004 року по
31.12.2004 року було отримано доходів в сумі 0 гривень. Крім цього
підтвердженням тієї обставини,  що
позивач не міг здійснювати підприємницьку діяльність у 2004 році є висновок
Вознесенської МСЕК про його непрацездатність та встановлення йому другої групи
інвалідності.

Заперечення
відповідача ОСОБА_2з посиланням на те,
що позивач є директором ПП «Ідеал» і це підприємство здійснювало свою
господарську діяльність не можуть бути взяті судом до уваги,  оскільки правовою підставою позовних вимог
позивача є стаття 1198 ЦК України,  яка
передбачає визначення розміру доходу фізичної особи-підприємця,  втраченого фізичною особою внаслідок
каліцтва,  якою також є ОСОБА_1

Не
можуть бути взяті судом до уваги і заперечення відповідача з посиланням на
те,  що позивач ОСОБА_1 та його
дружина,  яка також є фізичною
особою-підприємцем,  працювали за
встановленою ними схемою рік через рік,
і саме в 2004 році працювала дружина позивача та отримували дохід,  оскільки на думку суду це є припущення
відповідача,  а відповідно до ч.4  ст. 60 ЦК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Що
стосується аудиторського висновку про достовірність оборотів (рух грошових
потоків) на поточному банківському рахунку приватного підприємця ОСОБА_1  за період 01.10. по 31.12.2003 р. та з 01.01.2004-30.09.2004
року,  то суд його також не бере до
уваги,  так як враховуючи вимоги  ст.  59
ЦК України
обставини справи,  які за законом мають
бути підтверджені певними засобами доказування,
не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування,  а певними засобами доказування в даному
випадку відповідно до  ст. . 1198 ЦК України є дані податкових органів.

Таким
чином,  суд вважає доведеною ту
обставину,  що позивач в 2004 році
втратив дохід від підприємницької діяльності внаслідок каліцтва і враховуючи
дані державної податкової служби,  розмір
доходу від підприємницької діяльності,
втраченого позивачем внаслідок каліцтва становить 165 205 гривень (
отриманий дохід за 2003 рік =165 205 гривень : 12 місяців =13 767 гривень; не
отриманий дохід за 2004 рік становить 13 767 х 12 місяців =165 205 гривень.)

Позовні
вимоги в частині стягнення з відповідача суму витрат,  здійснених на лікування в розмірі 4780
гривень задоволенню не підлягають,  при
цьому суд виходить з наступного.

Стаття
1195 ЦК України
зобов'язує відповідача відшкодувати позивачу додаткові витрати,  викликані необхідністю посиленого
харчування,  санаторно-курортного
лікування,  але позивачем не надані суду
докази,  які б могли б свідчити про
необхідність санаторно-курортного лікування позивача у зв'язку з заподіяним
йому каліцтвом,  крім цього не надані
також докази які б свідчили що саме у зв'язку з даним ушкодженням здоров'я
позивач поніс вищезазначені майнові втрати по санаторному лікуванню.

Що
стосується медичних послуг на суму 2780 гривень,  які були надані позивачу ТОВ «Міжнародний
центр нейрохірургії»,  то в даному
випадку суд вважає недоведеним ту обставину,
що позивачем дійсно були оплачені медичні

послуги,  оскільки відповідно до укладеного договору №
520 від 04.08.2006 року оплата вищезазначених послуг повинна була здійснюватися
через касу або банк,  при цьому в
матеріалах справи відсутні будь-які чеки або платіжні доручення про оплату.

Відповідно
до  ст. .88 ЦПК України стороні на
користь якої ухвалено рішення,  суд
присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивач з відповідача
підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 1944 гривні ( 97% -
процент задоволених позовних вимог; 2000 грн. х 97% : 100% = 1944 грн.)

Відповідно
до ч.3  СТ. 88 ЦПК України якщо
позивача,  на користь якого ухвалено
рішення,  звільнено від сплати судового збору,  він стягується з відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з
відповідача на користь держави підлягає стягненню 49 гривень судового збору та
29 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись  ст.
ст.  10, 11, 60, 61,  88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,  суд,  -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2про відшкодування збитків задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 втрачений дохід від підприємницької діяльності в
розмірі 165 205 (сто шістдесят п'ять тисяч двісті п'ять) гривень.

Стягнути
з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1 944 (одна
тисяча дев'ятсот сорок чотири) гривні.

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2про стягнення додаткових витрат на
лікування в розмірі 4 780 гривень - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2сорок дев'ять гривень судового збору на користь держави в особі
Вознесенського міськфінвідділу (НОМЕР_1)

Стягнути
з ОСОБА_2витрати на інформаційно-технічне забезпечення на користь держави в
особі державного бюджету м.  Вознесенська
НОМЕР_2в сумі двадцять дев'ять гривень.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через
міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10
днів після проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів
після подачі заяви про апеляційне оскарження.