Справа № 2-213
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

24 січня 2008 року             Рівненський районний суд
Рівненської області

в
особі судді                                                       Остапчук Л.В.

при
секретарі                                                     Захарук Г.Л.

за
участю: адвокатів                                         ОСОБА_1,
ОСОБА_2

позивачки                                      ОСОБА_3

відповідачки                               ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Рівному

цивільну справу за позовом   ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка
діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про визнання такими, що втратили право
на житло,

в с т а н о в и
в :

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 і його неповнолітня дочка ОСОБА_6 є
зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_1, але фактично в цій квартирі не проживають
понад десять років, не надають допомоги по утриманню квартири і оплаті
комунальних послуг, їх реєстрація в квартирі позбавляє її можливості оформити субсидію,
в добровільному порядку відповідачі не бажають знятися з реєстраційного обліку,
позивачка звернулася до суду з позовом в просить на підставі ст.107 Житлового
кодексу України визнати ОСОБА_5 і його неповнолітню дочку такими, що втратили
право на житло у вказаній квартирі.

В
суді позивачка свій позов підтримала, пославшись на обставини, викладені вище.
Крім того пояснила, що вказана квартира була отримана її свекрухою ОСОБА_7 на
сім'ю із 3-х чоловік (вона і два її сини). Квартира є двохкімнатною, не приватизованою.
На даний час в квартирі зареєстровані 6 чоловік (вона, її чоловік ОСОБА_8, їх
дочка ОСОБА_9, а також свекруха ОСОБА_7, її син ОСОБА_5 і його неповнолітня
дочка ОСОБА_6). Фактично в квартирі на протязі останніх п'яти років проживає
лише її сім'я (вона, чоловік і дитина). Свекруха ОСОБА_7 виїхала до своїх батьків у
Білорусію, але претензій до неї немає.
Відповідач ОСОБА_5 вже більше 10 років проживає разом з матір'ю в
Білорусії. Після його розлучення з ОСОБА_4, ще до 1997 року, їх дочка ОСОБА_6
разом з матір'ю переїхала на інше постійне місце проживання в селищі Оржів. Відповідачі
не надають допомоги по оплаті комунальних послуг, їх реєстрація в квартирі
позбавляє її можливості оформити субсидію, тому вимушена звертатися до суду з
даним позовом і просить його задоволити.

Відповідач
ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився повторно, хоча
належним чином і в установлений строк був повідомлений про слухання справи. Він
суду не повідомив причину неявки, тому суд визнає її неповажною і вважає за
можливе справу слухати у його відсутності.

Відповідачка
ОСОБА_4 позов не визнала і суду пояснила, що вона з бувши чоловіком  ОСОБА_5 і дочкою ОСОБА_6 проживали у спірній
квартирі до 1996 року. В 1999 році вони з ОСОБА_5 розірвали шлюб і дитина
залишилась проживати з нею і бути на її утриманні. Проживає зараз вона у
свекрухи, а зареєстрована у своєї матері. Зареєструвати там дочку не може. Весь
цей час дочка проживає разом з нею. З вересня 2007 року вона навчається в
Костопільському обласному ліцеї-інтернаті спортивного профілю і проживає там у
гуртожитку, приїжджаючи додому лише на вихідні. Вони з чоловіком будують
будинок, але він ще не завершений, дана квартира їй не потрібна, вона вже б
давно зняла з реєстрації свою дочку, але свого часу свекруха ОСОБА_7 говорила,
що ОСОБА_6 буде мати свій “куток”. Ствердила, що ОСОБА_5 тривалий час проживає
в Білорусії. Допомоги по утриманню квартири вона особисто позивачці не надає,
та й ОСОБА_3 з таким проханням до неї не зверталась. Вважає, що дочка з
поважних причин не проживає у квартирі, тому просить в позові відмовити.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, суду показали, що дійсно відповідач ОСОБА_5 і
його неповнолітня дочка ОСОБА_6 у вказаній квартирі не проживають близько 10
років. Останніх п'ять років у квартирі проживає позивачка, її чоловік і їх
неповнолітня дочка. ОСОБА_5 переїхав проживати до своєї матері ОСОБА_7 у
Білорусію, а неповнолітня ОСОБА_6 проживає разом із своєю матір'ю в іншому будинку в селищі Оржів. До того, як в квартиру поселилась
позивачка і її сім'я, у ній проживали квартиранти.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що з серпня 1997 року ОСОБА_5, відповідач по
справі переїхав проживати до Білорусії. Після його розлучення з ОСОБА_4, їх
неповнолітня дочка ОСОБА_6 проживає разом зі своєю мамою, а останній рік вона
навчається в Костопільському обласному ліцеї-інтернаті спортивного профілю.
Ствердила, що в розмові чула, як ОСОБА_7 говорила ОСОБА_4, що у ОСОБА_6 буде
свій “куточок”. Ці слова її зрозуміла так, що у ОСОБА_6 буде частина квартири.

Судом
встановлено, що квартира АДРЕСА_1, загальною площею 50,9 кв.м., жилою площею
29,2 кв.м. на даний час не приватизована. В цій квартирі зареєстрованими є
шість чоловік, а саме: позивачка ОСОБА_4, її чоловік ОСОБА_8, їх неповнолітня
дочка ОСОБА_9, свекруха позивачки ОСОБА_7, а також відповідач ОСОБА_5 і його
неповнолітня дочка ОСОБА_6, що підтверджується відповідними довідками
Оржівського ВУЖКГ, які долучені до справи. Дану квартиру свого часу отримала
ОСОБА_7 на сім'ю із трьох чоловік (вона і два сини ОСОБА_8 і ОСОБА_5), що підтверджується
поясненнями сторін і показами свідків. Із пояснень сторін  і показань свідків також вбачається, що
відповідач ОСОБА_5 вже понад десять років проживає в Білорусії, а його
неповнолітня дочка ОСОБА_6 проживає разом із матір'ю в будинку АДРЕСА_2, а з вересня 2007 року вона навчається в
Костопільському обласному ліцеї-інтернаті спортивного профілю, проживає там у
гуртожитку і не знаходиться на повному державному утриманні.

Згідно
ч.2 ст.107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму житлового приміщення не розривається, а член сім'ї,
який вибув, втрачає право користування цим житловим приміщенням з дня вибуття.

За
таких обставин, суд вважає, що відповідач ОСОБА_5 втратив право на користування
квартирою з моменту його вибуття, тобто з
1997 року.

Що
стосується його неповнолітньої дочки ОСОБА_6, то суд вважає, що оскільки вона
разом із матір'ю вибула на постійне проживання в інше жиле приміщення в цьому ж населеному
пункті, то вона також втратила право на користування вказаною квартирою.

Не
може суд прийняти до уваги посилання представника відповідачки адвоката ОСОБА_2
на те, що оскільки ОСОБА_6 навчається в ліцеї-інтернаті спортивного профілю, то
відповідно до п.3 ч.3 ст.71 Житлового кодексу України жиле приміщення
зберігається за нею понад шість місяців. Як встановлено судом, відповідачка
ОСОБА_4 після розлучення з ОСОБА_5 добровільно залишила вказану вище квартиру,
в якій проживала, зареєструвалась у своїх батьків, а після одруження з ОСОБА_13
фактично проживає у будинку його батьків. Дочка ОСОБА_6 після розлучення
залишена проживати з матір'ю і її місцем
проживання є місце постійного проживання її матері.

Дійсно п.3 ч.3 ст.71 ЖК України передбачає, що жиле приміщення зберігається
понад шість місяців у випадках поміщення дитини на виховання в дитячий заклад,
до родичів, опікуна чи піклувальника протягом усього часу їх перебування в
цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, але якщо в будинку,
квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. В даному ж
випадку, ні ОСОБА_5, батько неповнолітньої ОСОБА_6, ні її мати ОСОБА_4 у
вказаній квартирі не залишились проживати, вони добровільно залишили квартиру і
проживають відповідно в іншому населеному пункті іншої держави і в іншому місці
в цьому ж населеному пункті. Вважати ж неповнолітню ОСОБА_6 членом сім'ї
позивачки чи бабусі ОСОБА_7 немає підстав. Крім того, ОСОБА_6 не була поміщена
на виховання в дитячий заклад, а вона лише є ученицею обласного ліцею-інтернату
спортивного профілю як особливо обдарована дитина і навчається вона там лише з
вересня 2007 року, а з квартири вибула більше десяти років тому.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушення права позивачки,
за захистом якого спрямоване її звернення до суду, а тому позов підлягає до
задоволення.

Керуючись ст.ст. 57, 59, 213-215, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.72, 107
Житлового кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про визнання такими, що втратили право на
житло задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і
його неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на
житло, зокрема такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 з  дня вибуття, тобто з 1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд
протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський
районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: