Справа №
лютого  2008 року                                                                                                                  місто  Краматорськ
міський суд Донецької області
складі: головуючого судді Літовки  В.В.
при секретарі Ткаченко Т.Д.
з участю: позивача  ОСОБА_1., її
представника  адвоката  ОСОБА_2.,
відповідача ОСОБА_3., представника відповідача ОСОБА_4. - ОСОБА_5.,
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до  ОСОБА_3, ОСОБА_4про визнання  договору  займу недійсним, -
Позивачка звернулася до суду з
позовом до відповідачів  про
визнання  договору займу недійсним.
Відповідач ОСОБА_3.  у  судовому
засіданні  позов не визнав і суду
пояснив, що   з 1980 р. по  22.07.2003 р. він офіційно був зареєстрованому  у шлюбі
з позивачкою і проживав з нею та
сумісним сином   в трикімнатній  квартирі по АДРЕСА_1, де  йому, колишній дружині та   їх
сину належить по 1/3 частки квартири кожному.  З 2000 року
відношення  з позивачкою стали
погані  і вони вирішили  провести
розмін квартири, але
варіантів   відповідних не було.
Тоді ще у 2002 р. по усній домовленості з позивачкою, вирішили , що він  візьме у свого сина, від першого шлюбу,  який проживає в Москві,  гроші на
покупку двокімнатної квартири  для
позивачки ОСОБА_1.,  та  їх сумісного
сина,  а йому залишиться
трикімнатна  квартира,   з тією умовою, що позивачка і    син,  свої частки в трикімнатній квартирі передадуть
йому. Він за згодою колишньої дружини ОСОБА_1.,
зайняв у сина  4000 доларів США,
які  вони зобов'язалися повернути  до 23.02.2007р.  Про це
він  написав  розписку,
яку передав   сину - відповідачу,
та уклад договір  займу з ним.  Після
покупки спірної квартири,
позивачка з сином  переїхали у
спірну  двокімнатну квартиру і перестали
з ним  спілкуватися, свої частки  у трикімнатній квартири йому не передали  до теперішнього часу,  віддавати
борг відповідачу   ОСОБА_4.   позивачка
відмовляється.  Він  також до теперішнього часу   борг не віддав   ОСОБА_4.. Рішенням суду з нього та позивачки
стягнуто  суму боргу  на користь сина.
Представник  відповідача  ОСОБА_4.- ОСОБА_5. позов не визнала, так як
вважає, що договір позики 4000
доларів  США укладений між  відповідачами ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
відповідає  нормам  діючого законодавства, яке діяло на час його
укладення. При  цьому письмової згоди  позивачки не потребувалось.
Позивачка у судовому засіданні підтримала свої вимоги, та суду пояснила,
що   22.02.2003 року її колишній чоловік
-ОСОБА_3. ніби - то уклав зі своїм сином -ОСОБА_4. -відповідачем,  договір займу,  зайнявши
у свого  сина  4000 доларів США, які  зобов'язався
повернути  до 23.02.2007р.  Про це
їй стало відомо  в листопаді  2006 року. Вважає, що для укладення  такого договору необхідно була її письмова
згода, а  відповідач  ОСОБА_3. з нею  не погоджував
укладення  договору. Вважає  що договір
займу укладений  між  її колишнім
чоловіком, та   його сином з метою
отримати  від неї  кошти. Просить  визнати договір  займу від 22.02.2003 року  на
4000 доларів США  недійсним.
Вислухавши пояснення  сторін, проаналізувавши додані до справи
доказі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини сторін  виникли
під час дії Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року , та  ЦК України
Відповідно до ст. ст. 374
та 375 ЦК  України,  за договором позики одна сторона передає
іншій стороні у власність гроші або речі, а позичальник зобов'язується
повернути кредитору таку ж суму або
рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики на суму понад
50 гривень  повинен бути зроблений у
укладеним  з моменту передання
грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно розписки  та договору займу   відповідач
ОСОБА_3. 22.02.2003 р.  одержав
від відповідача ОСОБА_4.  гроші
в сумі 4000 доларів США, які зобов'язався повернути  до
23.02.2007р. а.с.-31-33.
Як установлено в судовому
засіданні, що з 1980 року по 22 липня 2003 року позивачка ОСОБА_1. та
відповідач ОСОБА_3. знаходилися у зареєстрованому шлюбі.
Сторони  це не оспорюють. Тобто  договір позики, який оспорюється   був укладений в період шлюбу.
Відповідно  ст. 23 К п ШС
України   при укладенні договорів  одним із подружжя  вважається, що він діє за згодою  другого з подружжя.
Діючим законодавством на  час укладення
договору  позики  не передбачено   узгодження
другого  подружжя  викладене в письмовій  формі.
Рішенням Краматорського  міського
суду  від 05.12.2007 року, яке  набрало законної чинності,  з ОСОБА_3 . та ОСОБА_1. на користь
ОСОБА_4.  було стягнуто суму боргу  за договором позики від 22.02.2003 року у
сумі 10100 грн. з кожного, тобто судом уже визнаний  договір
позики  від 22.02.2003 року , як
такий,  що відповідав діючому
законодавству.  а.с.-15.

Суд не бере до уваги  пояснення  позивачки, що  для укладення
такого договору необхідно  її
письмову
згоду,
а  вона відповідачу   ОСОБА_3 . такої згоди не давала, так як  вони
не  обґрунтовані  на законі.

Суд
приходить до  висновку, що при
укладенні  договору позики   від 22.02.2003 року  на суму 4000 доларів США між ОСОБА_4 .  та ОСОБА_3.
діюче на той час  сімейне та  цивільне законодавство не  було порушено, тому в задоволенні позову   ОСОБА_1 . відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 374,375  ЦК України
1963 р. , ст. 23  К п ШС України,
суд -,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні  позовних вимог  ОСОБА_1до
ОСОБА_3 , ОСОБА_4про визнання
договору  займу недійсним  відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд  шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом десяти днів  від дня  його проголошення; апеляційна скарга
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:

Рішення ухвалене й надруковано у
нарадчий кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя: