Справа
№ 2 - 3184/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2008
року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого
-  судді Ільченко Н.А.

при секретарях            Шнуровенко
В.А., Башкіровій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - фізична
особа - підприємець ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів і відшкодування
моральної шкоди ;

ВСТАНОВИВ :

Позивач вимагає
стягнути на її користь з відповідача аванс в сумі 17 500,00 грн. за Угодою про
намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості від 24 лютого 2007
року, укладеною між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а
також стягнути з відповідача на її користь 8 750,00 грн. у відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

Вона та її
чоловік ОСОБА_4 мали намір придбати у відповідача ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим 24 лютого 2007 року між її чоловіком ОСОБА_4 і ОСОБА_2, при
посередництві приватного підприємця - фізичної особи ОСОБА_3, була укладена
Угода про намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості, згідно з
якою ОСОБА_2 одержала від ОСОБА_4 у якості передоплати за вказану вище квартиру
аванс в сумі 17 500,00 грн. Відповідно до умов зазначеної Угоди про намір
укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості від 24.02.2007 року, датою
укладання договору купівлі-продажу квартири було визначено 26.03.2007 року.

Проте на початку
березня 2007 року вона та її чоловік ОСОБА_4 довідалися, що санвузол в квартирі
АДРЕСА_1 улаштований самовільно, наявний в квартирі каналізаційний стояк не
приєднаний до мережі міської
каналізації, внаслідок чого відбувається підмивання фундаменту будинку,
що, в свою чергу, загрожує обвалом, у зв'язку з чим вони втратили бажання
придбати цю квартиру, про що 26.03.2007 року її чоловік ОСОБА_4 повідомив
відповідачу.

Крім того,
31.03.2007 року її чоловік ОСОБА_4 через ПП-ФО ОСОБА_3 подав на ім'я ОСОБА_2
заву про відмову від укладення договору з нею, і одночасно в цій заяві виклав
вимогу до відповідача про повернення одержаної нею від нього суми авансу, але
відповідач відмовилася повернути суму авансу, посилаючись, що укладення
договору купівлі-продажу було зірвано з вини ОСОБА_4, а передана ним їй грошова
сума є завдатком та не підлягає поверненню.

Такими неправомірними діями відповідача їй
завдано моральну шкоду, яка полягає у її душевних стражданнях, пов'язаних з
неможливістю розпоряджатися власними грошима. До того ж, по-перше, грошова
сума, яку відповідач відмовляється повернути, є для неї значною, а відсутність
цих коштів порушує її нормальний життєвий уклад, і, по-друге, їй, як людині
похилого віку, яка ніколи не зверталася до суду, доставляє багато хвилювань
судовий процес, оскільки від рішення суду залежить чи отримає вона належні їй
гроші.

В
судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підтримали позов
своєї довірительки і наполягали на задоволені позовних вимог позивача в повному
обсязі.

Відповідач
ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не визнали позов, вказуючи, що
24.02.2007 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 була укладена угода про забезпечення
виконання зобов'язання щодо укладенні між ними договору купівлі-продажу
належної відповідачеві квартири, і відповідно до умов цієї угоди ОСОБА_4
зобов'язався у строк до 26.03.2007 року купити у відповідача квартиру АДРЕСА_1
та оформити такій договір купівлі-продажу належним чином. На підтвердження
свого зобов'язання і на забезпечення його виконання, ОСОБА_4 у рахунок належних
з нього за договором платежів була видана відповідачці грошова сума у розмірі
17 675 грн., що, в свою чергу, підтверджується угодою від 24.02.2007 року та
договором до цієї угоди від того ж дня, які разом за змістом формою становлять
собою правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, що  передбачений ч.1 ст.547 ЦК України. Умови,
передбачені укладеним між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 правочином про забезпечення
виконання зобов'язання, тотожні правовим наслідкам порушення або припинення
зобов'язання, забезпеченого завдатком, які передбачені ст.571 ЦК України. Проте
ОСОБА_4, не дивлячись на передбачену угодою відповідальність, відмовився від
виконання взятих на себе обов'язків, чим порушив своє зобов'язання щодо купівлі
належної відповідачеві квартири, що призвело до того, що відповідач понесла
значні матеріальні збитки, так як не змогла придбати собі іншу квартиру і
втратила переданий нею третій особі завдаток в сумі 22 725 грн.

Третя
особа приватний підприємець - фізична особа ОСОБА_3 повністю підтримала позов
ОСОБА_1 і просила розглянути справу за її відсутністю, про що подала суду свою
письмову заяву від 08.09.2008 року, яка приєднана до матеріалів справи.

Дослідивши
матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом
установлено, що подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_1 мали намір придбати у ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з чим 24.02.2007 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_2, при
посередництві ПП-ФО ОСОБА_3, було укладено в простій письмовій формі Угоду про
намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості.

Як вбачається з
цієї Угоди, ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 у рахунок вартості вказаної вище квартири
гроші в сумі 17 675, 00 грн. і зобов'язався виплатити відповідачеві решту суду
вартості квартири у розмірі 421 675 грн. в день нотаріального оформлення
договору, який за згодою сторін мав бути вчинений 26.03.2007 року. Факт
отримання ОСОБА_2 грошей в сумі 17 675,00 грн. від ОСОБА_4 повністю
підтверджується укладеним між ними при посередництві ПП-ФО ОСОБА_3 Договором до
Угоди про намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості від
24.02.2007 року

Проте в
подальшому подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_1 відмовилися від купівлі у ОСОБА_2 квартири
АДРЕСА_1, про що 26.03.2007 року ОСОБА_4 в усній формі повідомив відповідачу.

31.03.2007 року
ОСОБА_4 через ПП-ФО ОСОБА_4 подав заву про відмову від укладення договору з
відповідачем, виклавши в цій заяві вимогу про повернення ОСОБА_2 одержаної нею
від нього грошової суми за квартиру.

Але відповідач
відмовилась повернути ОСОБА_4 гроші, посилаючись, що укладення договору
купівлі-продажу було зірвано з вини ОСОБА_4, а передана ним їй грошова сума є
завдатком та не підлягає поверненню.

Вирішуючи даний спір,
суд виходить з того, що по-перше, згідно ст.657 ЦК України договір
купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, по-друге,
ч.1 ст.635 ЦК України встановлено, що попередній договір укладається у формі,
встановленої для основного договору, по-третє, згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору
такій договір є нікчемним і відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України визнання такого
правочину, тобто нікчемного, недійсним судом не вимагається, і, по-четверте,
відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що
видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, а
якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника
платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином,
договір про завдаток є невід'ємною складовою майбутнього договору і повинен
бути укладений у формі, встановленої для основного договору, а  договір авансу лише посвідчує факт передачі
грошей, і аванс підлягає обов'язковому поверненню у всіх випадках невиконання
сторонами майбутнього договору незалежно від вини сторін.

Виходячи з
викладеного, суд доходить висновку, що фактично між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 був
укладений не договір завдатку, а договір авансу, отже правові наслідки,
передбачені ст.571 ЦК України, не можуть бути застосовані до правовідносин за
укладеними між ними Угодою від 24.02.2007р. і Договором до Угоди від
24.02.2007р.

За таких
обставин, посилання відповідача та її представників на положення ст.547 ЦК
України є неспроможним.

Вирішуючи дану
справу, суд також бере до уваги, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 08.10.1988 року, а і згідно ст.22 КпШС УРСР та ст.60 СК
України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності. Крім того, згідно ст.23 КпШС УРСР і                ст.65 СК України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної власності подружжя, за
взаємною згодою. Відтак, аванс в сумі 17 675, 00 грн., який був переданий
ОСОБА_4 відповідачці ОСОБА_2 за Угодою про намір укласти договір
купівлі-продажу об'єкта нерухомості від 24.02.2007 року, є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_1

Одночасно судом установлено, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, а єдиним його спадкоємцем є його дружина - позивач ОСОБА_1, що
підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 травня 2008
року, виданим Сьомою одеською державною нотаріальною конторою за р.№ 3-1497,
зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно
20.05.2008 року.

Також суд ураховує, що згідно ч.1 ст.1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його
смерті.

Фактично
відповідач зобов'язана повернути ОСОБА_1 аванс в сумі 17 675,00 грн., але
позивач просить суд стягнути з відповідача аванс в сумі 17 500,00 грн., а
згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог, - отже суд не може виходити за межі заявлених
позивачем позовних вимог щодо розміру авансу.

Крім того,
оскільки одержана ОСОБА_2 від померлого ОСОБА_4 грошова сума у якості авансу за
Угодою про намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості від
24.02.2007 року є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_1, а
тому суд погоджується з доводами позивача
стосовно того, що через відмову відповідача повернути ці гроші їй
завдано моральну шкоду, яка полягає у її душевних стражданнях, пов'язаних з
неможливістю розпоряджатися власними грошима у значному розмірі, та стосовно
того, що, по-перше, відсутність цих коштів порушує її нормальний життєвий
уклад, і, по-друге, їй, як людині похилого віку, яка ніколи не зверталася до
суду, доставляє багато хвилювань судовий процес, оскільки від рішення суду
залежить чи отримає вона належні їй гроші.

Враховуючи
глибину і тривалість моральних страждань, які зазнала позивач ОСОБА_1, ступінь
вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу, на думку суду,
відшкодування моральної шкоди у розмірі 8 750 ,00
грн. буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості
та вимогам ч.3 ст.23 ЦК України.

Вирішуючи
дану справу, суд бере до уваги, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до відповідача
в частині стягнення авансу в сумі 17 500,00 грн. тотожні позовним вимогам в цій
частині, заявленим первісним позивачем у даній справі - померлим ОСОБА_4,
правонаступником якого є ОСОБА_1 Таким чином, і в первісному позові померлого
ОСОБА_4 і в позові ОСОБА_1 йдеться про одну і ту ж суму авансу.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1, суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені нею
і документально підтверджені судові витрати в сумі 213,50 грн., пов'язані зі
сплатою позивачем судового збору та оплатою витрат на ІТЗ судового розгляду
справи.

На
підставі викладеного і керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214-215 ЦПК України,
ч.2 ст.570, ст.1167 ЦК України, ст.22 КпШС УРСР, ст.ст.60,63 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

1)             аванс
в сумі 17 500 ( сімнадцять тисяч п'ятсот ) грн. 00 коп. за Угодою про намір
укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості від                  24 лютого 2007 року,
укладеною між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2)             у відшкодування моральної шкоди - 8
750 (вісім тисяч сімсот п'ятдесят ) грн. 00 коп.;

3)             і у відшкодування судових витрат -
213 ( двісті тринадцять ) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський
районний суд м.Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня складання повного
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції або в
порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя                                                                                              Н.А.Ільченко