Справа № 2-2460
листопада 2008р. Печерський районний суд м. Києва
складі : головуючого - судді Рейнарт І.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Печерської
районної у м. Києві ради, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві
- про встановлення належності
заповіту, встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на
позивачі звернулися до суду з
позовом, в якому просять встановити факт належності ОСОБА_1 заповіту,
складеного 23 травня 2006р. ОСОБА_3., а також встановити факт, що ОСОБА_3.
проживала однією сім'єю з ОСОБА_4, вела з ним спільне домашнє господарство с 25
січня 1977р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 та є спадкоємицею першої черги відповідно до ст. 529
ЦК УРСР, визнати за ними в рівних частках право на спадкування квартири
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3., посилаючись на те, що відсутність необхідних
документів не дозволяє їм оформити спадщину після ОСОБА_3.
свої вимоги позивачі зазначають, що їх тітка ОСОБА_3. померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
залишивши заповіт на їх користь, однак у даному заповіті прізвище ОСОБА_1
зазначено, як "ОСОБА_1", що не відповідає паспортним даним, тому
державний нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину.
стверджують, що ОСОБА_3. на праві власності нале-жить квартира АДРЕСА_1, яку
вона приватизувала разом із чоловіком ОСОБА_4, з яким перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 25 січня 1977р. Однак після смерті ОСОБА_3.
з'ясувалося, що шлюб з ОСОБА_4 був розірваний 12 січня 1984р., хоча ОСОБА_3.
постійно проживала разом із чоловіком, доглядала його, піклувалася про нього до
вважають, що так як ОСОБА_3. та ОСОБА_4 і після розірвання шлюбу продовжували
проживати однією сім'єю, мали спіль-ний бюджет, вели сумісне господарство, то
ОСОБА_3. є спадкоєми-цею ОСОБА_4. першої черги, і прийняла спадщину у
встановлений законом спосіб, так як проживала разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, у подальшому розпоряджалася спадковим майном, тому ОСОБА_3.
належить на праві власності вся вищевказана квартира.
наявність заповіту ОСОБА_3. на їх користь та прийняття ними спадщини, шляхом
подачі заяв до нотаріальної контори у встановлені законом строки, позивачі
вважають, що вони мають право на спадкування всієї квартири АДРЕСА_1.
та їх представник у судовому засіданні позов та його підстави підтримали.
відповідача у судовому засіданні проти позову заперечи-ла, посилаючись на те,
що шлюб між ОСОБА_3. та ОСОБА_4 був розірваний, тому відповідно до
законодавства, яке діяло на момент відкриття спадщини ОСОБА_4., ОСОБА_3. не
входила до кола його спадкоємців, тому не набула права власності на 1/2 частину
Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, про
день розгляду справи був повідомлений належним чином, перший заступник
начальника управління направив до суду листа про розгляд справи у відсутність
представника управління.
сторони, свідків, вивчивши надані документи, судом вста-новлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (с.с.7), яка залишила заповіт, посвідчений 23
травня 2006р. державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної
контори, на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках кожному (с.с.6).
заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі (с.с.30 зворот) і на день смерті
ОСОБА_3. є чинним (с.с.33 зворот).
до копії спадкової справи до майна ОСОБА_3., направленої суду Шостою київською
державною нотаріальною конторою, 13 лютого 2008р. із заявами про прийняття
спадщини за заповітом ОСОБА_3. звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (с.с.22, 23).
до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту
належності правовстановлюючих документів особі, пріз-вище, ім'я, по батькові
якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем
особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті.
свідоцтві про народження, яке складено на російській мові, прізвище ОСОБА_1
зазначено через російську літеру "и" (с.с.47), у паспорті прізвище
позивача зазначено, як ОСОБА_1 (с.с.12), а заповіт ОСОБА_3. складено на користь
що у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_3.,
що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження ОСОБА_3. та ОСОБА_6
(с.с.68, 145), про шлюб між ОСОБА_7. та ОСОБА_6 (с.с.143), що особа на прізвище
ОСОБА_1. до нотаріальної контори із заявою про прийняття спад-щини за заповітом
ОСОБА_3. не звернулася, відсутність заперечень ОСОБА_2., суд вважає можливим
встановити факт належності пози-вачу ОСОБА_1 заповіту, складеного ОСОБА_5 23
травня 2006р. і посвідченого державним нотаріусом Шостої київської державної
нотаріальної контори.
свідоцтва про право власності на житло від 4 червня 1997р. квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_3. та ОСОБА_4 в рівних долях (с.с.10).
Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєст-рації права власності
на об'єкти нерухомого майна підтверджено, що станом на 9 квітня 2008р. вказана
квартира зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3. та ОСОБА_4 (с.с.9).
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (с.с.8) і заповіту не залишив, що підтверджено витягом із
Спадкового реєстру (с.с.37)
Відповідно до повідомлення Шостої київської державної нотаріальної контори
від 29 серпня 2008р. спадкова справа до майна ОСОБА_4. не заводилася, що також
підтверджується витягом із Спадкового реєстру (с.с.21, 38).
Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини ОСОБА_4,
при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках,
діти, дружина і батьки померлого.
З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_4. та ОСОБА_3. зареєстрували
шлюб 25 січня 1977р. (с.с.27). Однак, рішенням Печерського районного народного
суду м. Києва від 21 червня 1982р. за позовом ОСОБА_3. шлюб з ОСОБА_4 був
розірва-ний (с.с.152-153), а 12 січня 1984р. розірвання шлюбу було
зареєстровано у відділі Печерського РАГС та ОСОБА_4 видано свідоцтво про
розір-вання шлюбу (с.с.134).
Таким чином судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4 він не перебував
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3., і вона не входила до кола його спадкоємців
першої черги, як дружина.
Посилання позивачів та їх представника на те, що після розірвання шлюбу
ОСОБА_3. та ОСОБА_4 продовжували проживати однією сім'єю, вели сумісне
господарство, мали спільний бюджет, ОСОБА_3. доглядала за ОСОБА_4, який був
інвалідом і пот-ребував стороннього догляду, тому ОСОБА_3. на момент смерті
ОСОБА_4 була його  фактичною дружиною і є
спадкоємицею першої черги, не ґрунтується на законодавстві, яке діяло на момент
відкриття спад-щини ОСОБА_4, оскільки ст. 529 ЦК УРСР було передбачено, що
спадкоємцем першої черги є дружина, тобто особа, яка перебувала у
зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем.
Твердження позивачів та їх представника про те, що ОСОБА_3. є спадкоємцем
ОСОБА_4. відповідно до ст. 1264 ЦК України, так як вона проживала з ним однією
сім'єю не менше, як п'ять років до часу відкрит-тя спадщини, суд вважає
безпідставним, так як норми ст. 1264 ЦК України набрали чинності з 1 січня
2004р., а спадщина ОСОБА_4 відкрилася
ІНФОРМАЦІЯ_2 і строк її прийняття закінчився 20 березня 2003р., тому
норми законодавства, які набрали чинності з 1 січня 2004р. не можуть засто -
Вказане також зазначено і у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 30 травня 2008р. "Про судову практику у справах про
спадку-вання", згідно якого у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004р.
застосо-вується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила
Цивіль-ного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання
чинності ЦК і строк її прийняття не закінчився до 1 січня 2004р., спадкові
відносини регулюються цим Кодексом.
Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_3. не була спадкоємцем ОСОБА_4.
першої черги, не приймала спадщину ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги. і
відсутні законні підстави вважати, що вона набула права власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, як спадкоємець першої черги ОСОБА_4.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про
вста-новлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, ко-ли
цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Оскільки встановлення факту проживання ОСОБА_3. та ОСОБА_4 однією сім'єю не
менше як п'ять років до часу відкриття спадщини останнього не породжує юридичних
наслідків, суд відмовляє у встановленні даного факту.
Враховуючи, що у судовому засіданні не було доведено, що ОСОБА_3. набула
права власності на всю квартиру АДРЕСА_1, у суду відсутні законні підстави
визнавати за позивачами, як спадкоємцями ОСОБА_3., право на спадкування всієї
вищезазначеної квартири, а для встановлення права на спадкування частини
квартири, яка належить ОСОБА_3. судового рішення не потрібно, так як дане право
позивачів визначено у заповіті ОСОБА_3.
У судових дебатах представник позивачів просив суд задовольнити по-зов та
встановити  факт, що ОСОБА_3. проживала з
ОСОБА_4 однією сім'єю з 25 січня 1977р. до часу відкриття спадщини останнього,
як непрацездатна особа, що була на утриманні померлого не менше року до його
смерті, і має право на обов'язкову частку в спадщині, як непрацездатна дружина
згідно ст.ст. 531, 535 ЦК УРСР.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.
Позивачі не зверталися до суду із позовною заявою відповідно до вимог
ст.ст. 118-119 ЦПК України, в якій би просили встановити, що ОСОБА_3., як
непрацездатна особа, перебувала на утриманні ОСОБА_4. не менше року до його
смерті і має право на обов'язкову частку в спадщині, як непрацездатна дружина
згідно ст.ст. 531, 535 ЦПК України. Ні протягом попереднього розгляду справи,
ні протягом судового розгляду справи ні позивачами, ні їх представником не
змінювали позовні ви-
моги та їх підстави, які просив
задовольнити представник позивачів у судових дебатах, та позивачі не подавали
суду доказів у підтвердження цих вимог.
того, чинне процесуальне законодавство не передбачає права позивача змінювати
підстави позовних вимог на стадії судових дебатів, тому суд вважає, що вони
розгляду не підлягають і рішення по даним позовним вимогам суд не постановляє.
На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 529 ЦК УРСР, ст.ст.11, 60, 212, 214, 215, 223, 256 ЦПК
України, суд
позов задовольнити частково.
факт належності ОСОБА_1 заповіту, складеного ОСОБА_5 23 травня 2006р. і
посвідченого державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної
контори за № 6-1497.
іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення
набирає законної сили, якщо протягом десяти днів з дня його проголошення не
було подано заяву про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення набирає законної
сили після закінчення цього строку.

СУДДЯ