справа №2-778/2008р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

03 листопада 2008 року
смт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді -Тетеревятникова А.П., при секретарі - Мартиновій Н.В.,

за участю сторін та представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду сел. Томаківка цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства
„Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства”
про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И
В :

Позивач
ОСОБА_1  звернулася до суду з
позовом до відповідача про стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 1500
грн., мотивуючи наступним.

З 1998 року по теперішній  час вона проживає в житловому будинку  її покійної
матері за адресою: АДРЕСА_1

В січні 2003 року  між її матір'ю ОСОБА_2 та Комунальним
підприємством „Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного
господарства” було укладено договір про надання послуг водопостачання.

Протягом строку дії цього договору її
матір своєчасно, добросовісно виконувала умови договору, і зокрема в частині
оплати послуг з водопостачання.

Але у вересні 2004 року відповідачем було
пред'явлено повідомлення про виниклу заборгованість  за надання послуг з водопостачання та
відключено домоволодіння від питного водопостачання.

В ході
розгляду  даної  справи рішенням суду від 26 вересня 2005 року
вищезазначений договір про надання послуг з водопостачання визнано не дійсним
та зобов'язано відповідача підключити домоволодіння  до питного водопостачання.

Проте рішення суду, зокрема в частині
підключення до водопостачання, відповідачем своєчасно виконано так і не було.

Позивач зазначає, що пройшовши з
ініціативи відповідача всі судові інстанції, зазначене рішення залишилось без
змін, а вона близько трьох років прожила без води.

За цей час, будучи представником своєї
матері, вона відвідала багато інстанцій: бухгалтерію та адміністрацію
відповідача, прокуратуру, органи місцевого самоврядування, суди. Справа
призначалася до слухання більше десяти разів. Все це призводило до постійних
хвилювань моральних страждань та погіршення стану свого здоров'я.

Таким чином, позивач  зазначає, що незаконними діями відповідача їй
було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона
зазнала внаслідок незаконного безпідставного відключення її домоволодіння від
водопостачання внаслідок неналежного недбалого виконання трудових обов'язків
працівниками підприємства відповідача.

Завдану
їй моральну шкоду вона оцінює в 1500 грн.

До вирішення справи по суті представник
позивача додатково надав суду позовну заяву про збільшення розміру позовних
вимог до 20 000 грн.  та крім
вищевикладеного зазначив й  обґрунтував
тим, що рішення Томаківського районного
суду від 26.09.2005 р.
відповідачем своєчасно виконано так і не було, - а лише після спливу
трьох років.

Зазначав, що коли вищевказане
домоволодіння було безпідставно відключене від питного водопостачання, матір
позивачки - ОСОБА_2 людина похилого віку, учасник Великої Вітчизняної війни,
пенсіонер, була прикута до ліжка і тяжко хворіла. А її дочка, ОСОБА_1 - єдина
дочка, позбавлена можливості  належним
чином доглянути її, оскільки безпідставне нарахування плати за питне
водопостачання, призвело до обмеження користування джерелом питного
водопостачання, що є істотним порушенням права на гарантоване забезпечення
питною водою та санітарного благополуччя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянка ОСОБА_2 померла, і позивач не виключає
можливості, що в разі належного виконання відповідачем обов'язків щодо
водопостачання, вона могла прожити ще деякий період.

Пройшовши з ініціативи відповідача всі
судові інстанції, зазначене рішення залишилось без змін, а ОСОБА_1 зі своєю
хворою матір'ю  близько трьох років
прожила без води.

За цей час, будучи представником
своєї матері, вона  відвідала багато
інстанцій.  Справа призначалася до
слухання більше десяти разів. Все це призводило до постійних хвилювань,
моральних страждань та погіршення стану її здоров'я.

Представник позивача також зазначає,
що  незаконними діями відповідача
позивачці було завдано моральну шкоду.

Постійні погрози в адресу людини
пенсійного віку з боку спеціалізованих установ, пов'язані зі стягненням
незаконно нарахованої заборгованості, призводили до повсякденних психічних
страждань, коли фізичний стан і так в незадовільному стані.

Представник позивача зазначає, що
душевні страждання позивача полягають в неможливості впродовж тривалого часу
забезпечити себе, членів своєї сім'ї та в цілому домогосподарство питною водою.
Постійними приниженнями через „добування води”. Постійно доводилось ходити по
сусідам з безглуздими проханнями набрати води.
Неодноразово замовляти доставку води в сусідські басейни, що коштує
немало, щоб в подальшому нею користуватися. А окрім того, на її повному
утриманні в цей час перебувала в безпорадному
стані матір. Не складе труднощів, аби порахувати яку  кількість води необхідно використати, щоб
доглянути людину, прикуту до ліжка.

У судовому засіданні позивач  та його представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі й підтвердили вищевикладене.

Відповідач в судовому засіданні  заперечує проти позову,  мотивуючи наступним.

Він вважає, що позивач ОСОБА_1не має
права вимагати від КП „Марганецьке ВУВКГ” відшкодування моральної шкоди з тих
підстав, що вона не перебуває у жодних відносинах з КП „Марганецьке ВУВКГ”, а
саме: договір про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення
від 24 січня 2003 року було укладено між ОСОБА_3 та КП „Марганецьке ВУВКГ”.
Крім того, Договір № 25 про надання населенню послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення від 11 квітня 2007 року також укладено між
ОСОБА_3 та КП „Марганецьке ВУВКГ”. Звідси витікає, що згідно п. 18-1 Постанови
Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” при вирішенні  справ даної категорії повинні враховуватись
відповідні роз'яснення, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду
України  від 27.03.1992 р. № 6 „Про
практику розгляду судами цивільних  справ
за позовами про відшкодування шкоди” та від 12.04.1996 р. № 5  „Про практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів”. Так, згідно п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 р. „Про практику розгляду цивільних
справ за позовами про захист прав споживачів” питання про характер
правовідносин між споживачем та продавцем (виготівником, виконавцем), про
наявність підстав  і умов їх виникнення,
про права і обов'язки сторін, мають  бути
враховані норми Закону України „Про захист прав споживачів” і прийнятих згідно
з ним актів законодавства, так і з відповідних норм Цивільного кодексу України
та іншого законодавства, що регулюють ті ж питання і не суперечать Закону. Якщо
положення нормативних документів суперечать чинному законодавству, суд
застосовує норми цього законодавства.  У
тих  випадках, коли в чинному
законодавстві немає спеціальної норми щодо укладеної угоди про обслуговування,
суд застосовує загальні положення про зобов'язання. Так згідно  ч.2 ст. 11 ЦК України підставами  виникнення зобов'язання є договори або інші
угоди. Згідно ст. 19 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання”
послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного
водопостачання на підставі договору. Крім того, п.10 Договору № 25 про надання
населенню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 11
квітня 2007р.  передбачено, що споживач
зобов'язаний в місячний термін заявити у Водоканал про зміни кількості
мешканців. До теперішнього часу до КП „Марганецьке ВУВКГ” ніхто не звертався.

Відповідач також зазначив  на те, що позивачем були приховані відомості
перед ним про те, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 з 1997 року, тому
право  на вимогу моральної шкоди належить
до особистих прав особи, яка її зазнала.

Відповідачу стало відомо про
смерть ОСОБА_3 із наданої позивачем копії свідоцтва про смерть  серії НОМЕР_1 а/з НОМЕР_2 від 19.09.07.
Згідно ч.3 ст. 1230 ЦК України „до спадкоємця переходить право на відшкодування
моральної  шкоди, яке було присуджено
судом спадкодавцеві за його життя”. Право вимагати компенсації моральної шкоди
пов'язане з особою потерпілого і має особистий характер, тому дане право не
може передаватися у спадщину. Тобто правовідносини щодо відшкодування моральної  шкоди не передбачають спадкування, оскільки
зазначені немайнові права не входять до складу спадщини.

Відповідач також зазначає, що позивач
ніякого відношення до спору, який виник між відповідачем та померлою матір'ю не
мала, стороною  по справі про визнання
договору недійсним за позовом прокурора Томаківського району Дніпропетровської
області в інтересах ОСОБА_3 до КП „Марганецьке ВУВКГ” не була, крім того,
спірні правовідносини не допускають правонаступництва у справі, а фізична
особа, яка була однією із сторін у
справі, на яку посилається позивач, померла.

Також відповідач зазначає, що посилання
позивача у позовній заяві „на постійні погрози в адресу людини похилого віку з
боку спеціалізованих установ, пов'язані зі стягненням незаконно нарахованої
заборгованості...” є також необґрунтованим та нічим не підтвердженим. Згідно
п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної  (немайнової) шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку
між шкодою і протиправним діянням заподіювача та настання негативних наслідків,
які складають суть моральної шкоди. Також повинно з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних  страждань або втрат немайнового характеру, за
яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій
сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення
спору. З викладеного  витікає, що лише
при сукупній наявності всіх зазначених
обставин позивач має право вимагати у відповідача стягнення моральної
шкоди. Позивачем не надано доказів щодо наявності шкоди.

Посилання позивача на те, що „ постійні
хвилювання призводили до моральних страждань та погіршення стану її здоров'я” є
нічим не підтвердженим та необґрунтованим також, оскільки відсутній будь-який
медичний висновок, який підтвердив би, що безпосередньо знаходження без послуг
водопостачання став причиною погіршення її стану здоров'я.

Відповідач також вважає, що для стягнення моральної шкоди на користь
позивача немає правових підстав, так  як
пунктом 5 ч.1 ст. 22 Закону України „Про захист прав споживачів” передбачено,
що споживач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної
небезпечною  для життя і здоров'я людей
продукцією у випадках, передбачених законодавством, а позивачем не надано
доказів, що була завдана будь-яка шкода її здоров'ю.

Позивачем також не надано доказів щодо
підтвердження настання небезпечних наслідків психологічному здоров'ю  позивача, а саме не надано ніяких  висновків
експерта щодо такого стану позивача, так як у справах про відшкодування
моральної шкоди доказом є висновок фахівців (експертів).

Позивачем не надано жодного
обґрунтування та доказу безпосереднього причинного зв'язку між діями
відповідача та докази настання неминучості причинних наслідків, тобто шкоди,
тому з викладеного витікає, що позовні вимоги позивача є незаконними,
необґрунтованими та не відповідають чинному законодавству України, регулюючому
підстави та порядок відшкодування моральної шкоди.

Свідок НОМЕР_3 пояснила суду, що коли
мати позивача - ОСОБА_2 8 років  була
паралізована, її домоволодіння відключили від водопостачання в 2003-2006 р.р й
куди вона не зверталася водоканал їй не підключав. ДочкаОСОБА_1 коли везла воду
на велосипеді, впала й поламала руку, таким чином і мати лежала і ОСОБА_1
нічого не могла робити.

Свідок ОСОБА_2пояснила суду, що в
листопаді 2003 р. їм дійсно відключили воду за полив, хоч вони не поливали, а
через 3 роки їм підключили воду. Все це проходило через страждання ОСОБА_1, яка
не все розповідала своїй матері НОМЕР_4

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши сторони,  свідків, вважає , що
в задоволенні даного позову позивачу слід відмовити  з наступних підстав:  позивачем не надано обгрунтованого та
підтвердженого розрахунку своїх позовних вимог стосовно розміру моральної
шкоди, що суперечить п.п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України, а також не надано жодних
підтверджень своїх розрахунків, понесених ним за весь  період на який вона посилається  у своїй позовній заяві, не надано доказів
погіршення стану здоров'я позивачки за вищевказаний  період з моменту відключення від
водопостачання. Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду
України № 4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди” обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної  (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та
настання негативних наслідків, які складають суть моральної шкоди. Позивачем не
надано доказів щодо наявності шкоди, а вимагати
у відповідача стягнення моральної шкоди позивач має право лише при
сукупній наявності всіх зазначених
обставин.

Згідно ч.2 ст. 11 ЦК України
підставами  виникнення зобов'язання є
договори або інші угоди. Відповідно до
ст. 19 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання” послуги з
питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного
водопостачання на підставі договору, а такий договір було укладено між ОСОБА_3
та КП „Марганецьке ВУВКГ”, тобто позивач ОСОБА_1не має права вимагати від КП
„Марганецьке ВУВКГ” відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що вона не
перебуває у жодних відносинах з КП „Марганецьке ВУВКГ”, й відповідно до
Договору від 11.04.2007 р. споживач зобов'язаний в місячний термін заявити у
Водоканал про зміни кількості мешканців, але як стверджує відповідач ніхто з
цього приводу не звертався.

Позивач ніяких самостійних вимог до
відповідача щодо предмету спору  раніше
не заявляла та не була стороною по по справі про визнання договору недійсним за
позовом прокурора Томаківського району в інтересах ОСОБА_2 до КП „Марганецьке
ВУВКГ”.   З матеріалів доданих до
позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Тобто відсутній
необхідний зв'язок між визначеним позивачем предметом  спору і подіями на які позивач посилається.
Як з'ясувалося під час розгляду даної справи позивач по вищевказаній
справі  була лише представником матері
ОСОБА_3

Згідно ч. 3 ст. 1230 ЦК України до
спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було
присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Доводи позивача про погіршення стану
її здоров'я та про її моральні страждання є
нічим не підтверджені та необґрунтованими, оскільки відсутній будь-який
медичний висновок, який підтвердив би, що безпосередньо знаходження без послуг
водопостачання став причиною погіршення її стану здоров'я.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 7, 60,  209, 212, 214-215 ЦПК України,  ст.ст. 16, 23, ч.1 ст. 1167,  ЦК України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31 .03.1995 р. № 4 „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної  (немайнової)
шкоди”, Постановою Пленуму Верховного Суду України  від 27.03.1992 р. № 6 „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_1 про  стягнення
з Комунального підприємства „Марганецьке виробниче управління
водопровідно-каналізаційного господарства” на її користь завдану  їй моральну шкоду в сумі 20 000,00 гривень.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти
днів після подачі заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Томаківський районний суд.

Суддя :