Справа № 2-0328-2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

19 листопада 2008 року Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої
судді                                                                     Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Рожко Я.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної
внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2007 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій
просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача матеріальну шкоду в
сумі 3 500 грн., моральну шкоду в сумі 1 500 грн. та судові витрати по справі.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 11.04.2007 року о 18.40 годині
водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ГАЗ», державний НОМЕР_1, на прилеглій до
стадіону «Метеор» території у м. Дніпропетровську, на перехресті рівнозначних
доріг, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з його автомобілем
«Шевроле», державний НОМЕР_2, який стояв перед перехрестям. Автомобіль
«Шевроле», державний НОМЕР_2, належить ОСОБА_1, який керував ним під час ДТП.
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2007 року
провадження по адміністративному правопорушенню, передбаченому ст. 124 КпАП
України, у відношенні ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного
правопорушення. Внаслідок ДТП автомобіль «Шевроле», державний НОМЕР_2, був
пошкоджений, розмір матеріальної шкоди складає суму      3 500 грн., в яку входять затрати
позивача на ремонт автомобіля - 2 970 грн. та вартість правого крила автомобіля
- 530 грн. Крім того, під час ДТП в автомобілі позивача знаходилась його
малолітня дочка - ОСОБА_3 у віці 4 років, яка в результаті ДТП сильно
перелякалась, довго плакала, у неї порушився сон, вона досі лякається дороги та
машин. Всі ці душевні страждання негативно сприяють на її нервово-психологічний
розвиток. Позивач переніс душевні хвилювання з приводу здоров'я своєї дитини після ДТП. Також, позивач багато часу
приділяв оформленню необхідних документів, пов'язаних з ДТП, пережив стрес в
процесі розгляду матеріалів ДТП. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в сумі 1
500 грн. У зв'язку з цим, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав.

У судове засідання позивач не з'явився, але надав до суду заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги та
просив розглянути справу за його відсутності, а у разі неявки у судове
засідання відповідача, не заперечував проводити розгляд справи у заочному
порядку.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений
засобами масової інформації, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди
позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У судовому засіданні встановлено, що згідно постанови Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 24.04.2007 року по справі № 3-5456/2007
провадження по адміністративному правопорушенню, передбаченому ст. 124 КпАП
України, у відношенні ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного
правопорушення. (а.с. 5). Із змісту цієї постанови суду вбачається, що подія -
дорожньо-транспортна пригода сталася 11.04.2007 року о 18.40 годині на
прилеглій до стадіону «Метеор» території у м. Дніпропетровську, на перехресті
рівнозначних доріг, за участю ОСОБА_1, який керував автомобілем «Шевроле»,
державний НОМЕР_2, та ОСОБА_2, який керував автомобілем «ГАЗ», державний
НОМЕР_1.

Відповідно до положень абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ
за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Враховуючи наведене, суд робить висновок, що на момент ДТП ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 були володільцями вказаних автомобілів.

За змістом ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно,
має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 386, глави 29 ЦК України власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Оскільки постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від
24.04.2007 року по справі № 3-5456/2007 вина позивача - ОСОБА_1 у скоєні даного
ДТП не встановлена, то суд вважає за необхідне перевірити чи відповідали дії
відповідача - ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України.

Так, з постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від
24.04.2007 року по справі № 3-5456/2007 вбачається, що вина позивача - ОСОБА_1,
який керував 11.04.2007 року о 18.40 годині автомобілем «Шевроле», державний
НОМЕР_2, на прилеглій до стадіону «Метеор» території у м. Дніпропетровську, на
перехресті рівнозначних доріг, в тому, що він не дав дорогу автомобілю «ГАЗ»,
державний НОМЕР_1, під керуванням відповідача - ОСОБА_2, який наближався з
права, не встановлена. Внаслідок цього ДТП автомобілю «Шевроле», яким керував позивач,
спричинені механічні пошкодження.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача - ОСОБА_2 не відповідали абз. 1
п. 1.5 Правил дорожнього руху України, за змістом якого дії або бездіяльність
учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи
перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати
матеріальних збитків. Ці дії знаходяться в причинному зв'язку з настанням події
ДТП.

Як слідує з матеріалів справи, 24.04.2007 року ОСОБА_1 придбав у ПП ОСОБА_4
праве крило у кількості 1 шт. за ціною 530 грн., що підтверджено товарним чеком
ПП ОСОБА_4 (а.с. 12). Згідно замовлення-наряду від 24.05.2007 року фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, який має право на здійснення діяльності з технічного
обслуговування автотранспорту (свідоцтво про сплату єдиного податку НОМЕР_3),
вартість робіт, необхідних для відновлення автомобіля «Шевроле», державний
НОМЕР_2, складає 2 970 грн.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до
реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання
робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в
сумі 3 500 грн., яка складає витрати на ремонт автомобіля «Шевроле» із заміною
його правого крила.

Таким чином, оскільки відповідач - ОСОБА_2 на час скоєння ДТП був
володільцем автомобіля «ГАЗ» та між його протиправною поведінкою, яка
виразилась у порушенні п. 1.5 Правил дорожнього руху України, і шкодою,
заподіяної позивачу, є безпосередній причинний зв'язок, а також приймаючи до
уваги те, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від
24.04.2007 року вина позивача в скоєні даного ДТП не встановлена, то суд
приходить до висновку, що на відповідача необхідно покласти обов'язок по
відшкодуванню матеріальної шкоди, яка полягає у витратах позивача на ремонт
автомобіля «Шевроле», в сумі 3 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини. В судовому засіданні встановлена вина
відповідача у скоєнні ДТП, а також те, що внаслідок порушення прав позивача на
керування та розпорядження автомобілем «Шевроле», у зв'язку з його
пошкодженням, порушилися нормальні життєві зв'язки позивача, він пережив
душевні страждання через неможливість користуватися автомобілем. Тому, з
урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення
прав позивача та глибину його душевних страждань, суд приходить до висновку, що
необхідно частково задовольнити вимоги позивача щодо відшкодування моральної
шкоди та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди - 500
грн.

Що стосується посилань позивача на те, що в його автомобілі під час ДТП
знаходилась малолітня дочка - ОСОБА_3 у віці 4 років, яка в результаті ДТП
сильно перелякалась, довго плакала, у неї порушився сон, вона досі лякається
дороги та машин, що спричинило позивачу душевні хвилювання, то дані посилання
являються безпідставними, оскільки нічим не підтверджені.

Відповідно до ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь
позивача також слід стягнути сплачений судовий збір за матеріальну шкоду в сумі
51 грн. та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в сумі 30 грн., а всього 81 грн.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок
його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п. п.
д) п. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 7-93
«Про державне мито», із позовних заяв немайнового характеру судовий збір
сплачується у розмірі 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (8 грн.
50 коп.).

Оскільки з відповідача на користь позивача стягнено моральну шкоду в сумі
500 грн., то з відповідача на користь держави необхідно стягнути суму
недоплаченого судового збору за подачу позову про відшкодування моральної шкоди
у розмірі 8 грн. 50 коп.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 386, 396, 1167, 1187, 1192 ЦК
України, ст. ст. 10, 57-61, 79, 81, 88, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 3
500 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн., судові витрати за
подачу позову у розмірі 81 грн., а всього 4 081 грн.

Стягнути з  ОСОБА_2 на користь
держави суму недоплаченого судового збору за подачу позову про відшкодування
моральної шкоди у розмірі 8 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя                                                                                                               Т.
О. Дубіжанська