Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ              УКРАЇНИ

№ 2-163108р.

24 листопада    2008 року

Лубенський
міськрайонний суд Полтавської області,

в складі головуючого судді ЯЦЕНКО
В.В.

при секретарі : БІЛИК Т.П.

розглянувши у відкритому  судовому
засіданні в залі суду в м. Лубни, цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи КП
"Лубенське МБТІ" , ВДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції
про поділ майна  подружжя шляхом визначення
ідеальних часток в спільній частковій власності , та звільнення майна з під
арешту,

В С Т А Н О В И В
:

Позивачка  ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 треті
особи КП "Лубенське МБТІ", ВДВС Лубенського міськрайонного управління
юстиції про поділ майна  подружжя шляхом
визначення ідеальних часток в спільній частковій власності , та звільнення
майна з під арешту.

Позовні вимоги мотивувала
тим, що  25.11.1995 року вона
зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, в м. Лубни актова запис № 516.

Від шлюбу мають
неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час шлюбу  за спільні сімейні кошти 29.08.2000 року
придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу  АВН № 656816. Договір був
зареєстрований  в КП "Лубенське МБТІ
" за реєстровим № 2361. 20 липня 2005 року вони розлучилися. Через
неможливість спільного проживання  з
відповідачем в одному помешканні ,  вона
вимушена була шукати інше житло та найняти квартиру.

Крім того,  05.05.2005 року постановою державного
виконавця ВДВС Лубенського МРУЮ було відкрито виконавче провадження про
примусове виконання виконавчого листа № 2-848, виданого Лубенським
міськрайонним судом 26 квітня 2005 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь
аліментів в розмірі ј частини доходів.

Під час здійснення
виконавчого провадження в зв'язку з заборгованістю відповідача та з метою
забезпечення виконання вказаного виконавчого листа своєю постановою державний
виконавець наклав арешт на все майно відповідача,  в тому числі і на вищезазначену квартиру  , та заборонив його відчуження .

Прохає суд постановити
рішенням, яким поділити спільно нажите майно подружжя , визнати  за нею право власності на 1/ 2 частину
квартири АДРЕСА_1 , та зняти  арешт на
належну їй Ѕ частину зазначеної квартири .

В
судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав
повністю, прохав їх задовольнити.

Відповідач по справі
ОСОБА_2, та його представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги позивачки
ОСОБА_1 не визнали, і пояснили, що
дійсно позивачка та відповідач знаходились в шлюбі, який розірвали  20.07.2005 року. Під час сумісного проживання
вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Сторони розірвали шлюб  20.07.05 року. Після розірвання шлюбу
позивачка залишила відповідача та виїхала з квартири. Починаючи з 2005 року
позивачка не платила комунальні послуги, в квартирі не проживала, а тому вважає
, що вона втратила право на проживання в вищезазначеній квартирі. Крім того до
суду звернулася після спливу трирічного терміну . Тобто втратила строк позовної
давності, коли могла звернутися до суду про поділ майна.  Прохають в задоволенні позову позивачки
відмовити внаслідок пропущення строку позовної давності.

Суд заслухав сторони по
справі, перевірив та дослідив матеріали
справи , вважає  що  позовні вимоги підлягають задоволенню
повністю.

Згідно ст. 22 Кодексу
України  "Про шлюб та сім'ю"
майно,  нажите подружжям під час
шлюбу  є їх сумісною власністю, кожен із
подружжя має рівні права , володіння, користування і розпорядження цим майном .

Згідно ст. 28 Кодексу
України "Про шлюб та сім'ю" в разі розподілу майна ,що є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Судом встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2. перебували в зареєстрованому шлюбі  з 25.11.1995 року . В шлюбі мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3, 1997 р.н. Під час сумісного проживання сторони на
підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2000 року придбали квартиру
АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані позивачка , відповідач та їх
малолітній син. 20.07.2005 року сторони розірвали шлюб та позивачка із-за
поведінки відповідача вимушена була залишити квартиру та наймати інше житло.

Згідно рішення Лубенського
міськрайонного суду  з відповідача
ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_3, 1997 р.н.  в розмірі ј
частини заробітку щомісячно, що підтверджується виконавчим листом № 2-848,
виданим Лубенським міськрайонним судом 26 квітня 2005 року, на підставі якого
Лубенським МРУЮ було відкрито виконавче провадження. З метою виконання рішення
суду державним виконавцем було накладено арешт
на квартиру , що підтверджується постановою про арешт майна від
02.11.2006 року.

Судом достовірно
встановлено, що спірна квартира придбана під час коли сторони знаходились в
шлюбі, тобто майно нажите подружжям , а тому вони мають рівні права на
володіння цим майном, користування та розпорядження.

З викладеного вбачається,
що з моменту придбання квартири на підставі договору купівлі-продажу, позивачка
набула право власності  на Ѕ частину
спірної квартири, а тому має право на розпорядження та володіння спірною
квартирою  в розмірі Ѕ частини.

Суд не може погодитися з
ствердженнями представника відповідача ОСОБА_5 стосовно того, що позивачка  втратила право на володіння спірним майном
,  внаслідок пропущення строку позовної
давності, оскільки вона залишила помешкання внаслідок неможливості проживання в
одній квартирі  з відповідачем . Крім
того власник не може бути позбавлений права володіння та розпорядження своїм
майном  внаслідок спливу строків позовної
давності .

При таких обставинах  суд визнає за позивачкою ОСОБА_1 право
власності на спірну квартиру в розмірі Ѕ частини, що розташована за адресою
АДРЕСА_1.

Постільки на спірну
квартиру , згідно постанови державного виконавця Лубенського МРУЮ від
02.11.2006 року накладений арешт , суд вважає за можливе  скасувати арешт  на Ѕ частину спірної квартири, яке належить ,
згідно закону позивачці.

Керуючись ст.
ст. 10, 15, 60, 61, 84, 88, 212-214 ЦПК України, ст. ст. 22, 28 КпШС (1969
року), ст. 16 Закону України "Про власність" , ст. ст. 60, 63, 69, 70
СК України , ст. ст. 368 ч.3, 372 ЦК України, ст. 59 ЗУ "Про виконавче
провадження " ,  п. Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про  судову практику у справах за позовами про
захист права приватної власності ", п. 15, п.19, п.25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства  при
розгляді  справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна
подружжя",  суд -

ВИРІШИВ:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1.

Зняти арешт з Ѕ частини зазначеної
квартири , який накладений державним виконавцем,  згідно постанови ВДВС Лубенського
міськрайонного управління юстиції від 02.11.2006 року.

Стягти  з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові
витрати по сплаті судового збору в розмірі 59 гривень 50 коп. , 30 гривень
витрат на ІТЗ розгляду справи в суді, та за надання юридичних послуг в розмірі
1000 гривень.

На рішення суду може бути подана
заява на апеляційне оскарження протягом десяти днів з моменту проголошення та
апеляційна скарга протягом двадцяти днів з моменту подачі заяви на апеляційне
оскарження до  Полтавського апеляційного
суду.

Головуючий                                                        В.В.ЯЦЕНКО