Справа №
РІШЕННЯ

Іменем    України

19 лютого 2008
року     Бердянський міськрайонний
суд   Запорізької області в складі:    головуючого - судді Пустовіт З.П. при
секретарі - Гоноболіній О.І.,

з участю
позивача ОСОБА_1  представника позивача
адвоката ОСОБА_2,  представника
відповідача адвоката ОСОБА_6.,  третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до закритого акціонерного товариства "Азовавтосервіс",  третя особа ОСОБА_3  про поновлення на роботі та стягненні
заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
у серпні 2007 року звернувся до суду з позовом до ЗАТ «Азовавтосервіс»,  в якому просив скасувати наказ №38 від 31
липня 2007 року про його звільнення за п.4
ст. 40 КЗпП України,  поновити
його на роботі на посаді майстра агрегатної ділянки ЗАТ «Азовавтосервіс» з
31.07.2007 року та стягнути з відповідача на його користь середню заробітну
плату з моменту незаконного звільнення по день винесення рішення. В позові
зазначав,  що він працював на станції
технічного обслуговування,  на базі якого
створено ЗАТ «Азовавтосервіс»,  з 26 липня
1982 року,  в тому числі з 17.06.1995
року по день звільнення майстром агрегатної ділянки. В його обов'язки входило
забезпечення автослюсарів роботою,
запасними частинами,  контроль за
виконанням ними роботи. В процесі роботи він мав право відлучатися за територію
для придбання запасних частин,  перевірки
відремонтованої техніки. З появою нового керівника акціонерного товариства
ОСОБА_3 у голови правління до нього з незрозумілої причини виникли неприязнені
стосунки і він неодноразово пропонував йому звільнитися за власним
бажанням.  Оскільки він на підприємстві
відпрацював майже 25 років,  не мав
зауважень,  то підстав для звільнення за
власним бажанням не бачив. 31 липня 2007 року був виданий наказ №38 про його
звільнення за п.4  ст. 40 КЗпП України -
за прогул,  в якому зазначено,  що він нібито був відсутній на робочому місці
24 та 27 липня в перебігу часу більше трьох годин. Ознайомитися з наказом йому
не дали,  так само як і написати
пояснення. З наказом про своє звільнення він не згодний,  оскільки в ці дні,  як і в інші,
він постійно знаходився на роботі,
фактично ніхто не перевіряв його знаходження на роботі,  тому вважає своє звільнення незаконним.

У
судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю,  доповів суду по суті позову та додатково
пояснив,  що 24.07.2007 року він
знаходився на роботі повний робочий день,
можливо,  з 8-00 год. до 16-00 год. В той день з
Осипенківської

лікарні
приїхав автомобіль «Нива»,  у зв'язку з
чим йому було доручено провести діагностику. Ця робота зайняла приблизно 2
години: з 12-30 год. до 15-30 год.,
тому піти з роботи в обід він ніяк не міг. А 27.07.2007 року у
другій половині дня,  приблизно о 14-00
годині,  за телефонним дзвінком клієнта
він виїжджав до автомагазину,  що розташований біля заправочної станції,  та до магазину на вул.  Орджонікідзе,
повернувшись на роботу через півтори-дві години. Попередити про це
інженера він не зміг,  бо не
знайшов,  тому сказав про свій від'їзд
охоронцю. Акти від 24.07.2007р. та від 27.07.2007 року були підписані ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4. та ОСОБА_5,  проте він точно пам'ятає,  що голови правління 27 липня 2007 року не
було на роботі. Як такого контролю на підприємстві щодо своєчасності явки
працівників на робочі місця немає. 25 та 28 липня йому не пропонувалось
написати пояснення,  а 31 липня 2007 року
на засіданні правління йому зачитали якісь документи,  пояснення про те,  що він на роботі був в нетверезому
стані,  потім зачитали наказ,  але на руки не видали. Потім 01.08.2007 року
в бухгалтерії йому пропонували забрати наказ про звільнення,  але він його не підписав та не став забирати.

Представник
позивача-адвокат ОСОБА_2. додатково пояснив,
що в наказі №38 від 31.07.2007 року конкретно не зазначено,  на протязі якого робочого часу ОСОБА_1 був
відсутній на роботі. Крім цього,  в
самому акті від 24 липня 2007 року зазначено,
що о 12-30 годині ОСОБА_1 залишив територію,  але згідно наказу про режим робочого дня з
12-00 до 13-00 години на підприємстві встановлено обідню перерву. Все це в
сукупності викликає сумніви в об'єктивності актів. Те ж само дублюється і в
протоколі засідання правління від 31.07.07р. Обидва акта підписані головою
правління ОСОБА_3  та інженером
ОСОБА_4.,  який є його рідним сином,  тобто особами,  які перебувають у близькому родстві,  та в яких до ОСОБА_1 виникли неприязнені
стосунки. Свідки,  які були допитані в
судовому засіданні,  нічого конкретного
не змогли пояснити. Крім цього,  статтею
149 КЗпП України передбачено,  що при
обранні виду дисциплінарного стягнення повинно бути враховано ступінь тяжкості
проступку,  попередню роботу,  негативні наслідки,  які наступили для підприємства. Позивач
відпрацював на підприємстві майже 25 років,
не маючи письмових доган та зауважень,
проте керівництво,  на його думку,  безпідставно зразу застосувало найтяжчий вид
дисциплінарного покарання-звільнення. Вважає,
що факт відсутності позивача на роботі більше трьох годин відповідачем
безспірно не зафіксований,  просив суд
критично поставитись до актів та поновити ОСОБА_1 на роботі,  стягнувши з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу.

Представник
відповідача за дорученням ОСОБА_6.
позов не визнала та пояснила,  що
позивач,  оскаржуючи наказ про звільнення
його за прогули,  разом з тим в судовому
засіданні давав в суді суперечливі пояснення. Зазначаючи в позові,  що 24 та 27 липня 2007 року він повний
робочий день був на робочому місці,  в
судовому засіданні пояснив,  що
27.07.07р. відлучався з роботи після обіду за дзвінком клієнта на 1, 5-2
години,  однак не зміг пояснити
конкретно,  які запчастини,  на який автомобіль він дивився в
автомагазінах. Однак це не входить в його посадові обов'язки купувати
запчастини для клієнтів. В обґрунтування позовних вимог посилався на показання
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_17  які зможуть підтвердити його присутність на робочому
місці після обіду у зазначені дні. Проте,
допитаний судом свідокОСОБА_17 підтвердив,  що
ОСОБА_1 24.07.07 року був присутнім в малярному цеху при розпитті спиртних
напоїв. Але після обіду самого свідка було відсторонено від роботи і він
залишив підприємство,  так само сталося і
27.07.07р. Свідок ОСОБА_6

заявлений позивачем,  теж не зміг в суді підтвердити присутність
ОСОБА_1 на роботі,  бо ці дні йому нічим
не запам'яталися. Таким чином,  доказів
своєї присутності на роботі після обіду 24 та 27 липня 2007 року позивач суду
не надав. Позивача було обгрунтовано звільнено з роботи за прогули: 24 та 27
липня 2007 року були написані доповідні та складені акти про відсутність на
робочому місці більше трьох годин. Свідки-працівники підприємства підтвердили в
судовому засіданні,  що після обіду і до
кінця робочого дня ОСОБА_1 на робочому місці не з'явився. Свідок  ОСОБА_7 показав в суді,  що він разом з керівництвом ЗАТ неодноразово
обходив територію підприємства,  шукаючи
майстра. 28 липня 2007 року позивачу пропонувалось написати пояснення з приводу
відсутності на роботі 24 та 27 липня,
проте він цього не зробив,  тому
було складено відповідний акт. Дані обставини були підтверджені показаннями
свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9  яка взагалі не є працівником їх товариства.
Просила в задоволенні позову відмовити.

Третя
особа ОСОБА_3  в судовому засіданні позов
не визнав та пояснив,  що з 10.11.2003
року він працює головою правління закритого акціонерного товариства
«Азовавтосервіс». З того часу почав на підприємстві наводити порядок та
вимагати від працівників дотримання трудової дисципліни. Проте ОСОБА_1 звик
працювати по-старому,  допускаючи
порушення. Так,  24.07.2007 року до них
на підприємство,  приблизно о 9-00
годині,  заїхав автомобіль з
Осипенківської лікарні,  який потрібно
було продіагностувати,  для чого
автомобіль поставили на підйомник,  але
тривалий час на машині ніхто не проводив ніякі роботи,  у зв'язку з чим головний лікар почав
висловлювати невдоволення. Вони разом з ним знайшли ОСОБА_1 і слюсаряОСОБА_17а в малярному
цеху,  де вони розпивали спиртні напої.
Обмежився з ним бесідою,  ОСОБА_1 сказав,
що напише пояснення. В 12-30 годині
позивач покинув територію підприємства і більше на роботі до кінця дня не
з'явився. Він разом з інженером та представником трудового колективу декілька
разів обходили всю територію підприємства. Ввечері було складено акт.
Наступного дня він вдруге йому нагадав,
щоб він написав пояснення. Однак в п'ятницю,  27.07.2007 року,  знову надійшла доповідна від інженера про
те,  що ОСОБА_1 немає на роботі. Тому
повторно разом з представником трудового колективу ОСОБА_7 вони обходили
територію і зафіксували його відсутність з 13-00 години до кінця дня,  про що був складений акт. Наступного
дня,  28.07.07р. в присутності свідків ОСОБА_8 і Островської
він сказав ОСОБА_1  щоб до 14-00 години
написав пояснення за відсутність на роботі 24.07.07р. та 27.07.07р.,  але він цього не зробив,  тому було складено акт про відмову від
написання письмових пояснень. 31.07.07р. в своєму кабінеті він скликав
правління,  на засідання якого було
запрошено ОСОБА_1  де знову йому було
запропоновано дати пояснення,  яке він
відмовився написати та пояснити свою поведінку усно. Він доповів на правлінні
по суті справи,  повідомили йому,  що буде звільнений. Першого серпня 2007 року
в кабінеті бухгалтера він був ознайомлений з наказом про звільнення,  який він прочитав,  проте підписувати відмовився,  кинув його і повідомив,  що буде судитися. Тому були запрошені свідки
ОСОБА_10,  ОСОБА_11, ОСОБА_12,
які засвідчили відмову ОСОБА_1 від підпису наказу. А
03.08.2007 року ОСОБА_1 прийшов на роботу і на зворотному боці наказу
написав,  що трудову книжку отримав.

Свідок
ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснив,  що він з 01.05.2007
році працює в товаристві охоронцем,  але
за 24 та 27 липня 2007 року пояснити нічого не може,  бо ці дні йому не запам'яталися. На протязі дня
робітники можуть виїжджати з території тільки на обід.

Свідок
ОСОБА_5 пояснив,  що 24.07.07р. та
27.07.07р. ОСОБА_1 після обіду на робочому місці не оказалось. Вони разом з
головою правління,  інженером тричі
робили обхід по території та цехам,
після чого були складені акти,
які він підписав. На засіданні правління 31.07.07г. ОСОБА_14доповів про
прогули ОСОБА_1  але останній відмовився
що-небудь пояснювати.

Свідок
ОСОБА_11. в судовому засіданні показала,
що вона була свідком того,  коли
ОСОБА_1головою правління ЗАТ «Азовавтосервіс» приблизно 0 12-00 годині було
запропоновано до 14-0 години написати пояснення з приводу прогулу. Проте в
15-00 годин сказали,  що письмове
пояснення ОСОБА_1 не написав,  про що
було складено акт,  який вона підписала.
Ще в кабінеті бухгалтера при ній,  при
ОСОБА_10 ОСОБА_1було зачитано наказ,  від
підпису якого він відмовився.

Свідок
ОСОБА_15. пояснив,  що в його присутності ОСОБА_14спочатку спитав
у ОСОБА_1,  чи він написав
пояснення,  а потім сказав йому написати
його до 14-00 години. А ввечері приблизно о 16-00 годині він підписав акт про
те,  що ОСОБА_1 відмовився написати
письмові пояснення. Пам'ятає,  що
24.07.07р. у нього питали,  чи не бачив
він ОСОБА_1  його цілий день шукали.
27.07.07р. він теж працював в свою зміну,
ОСОБА_1 теж на роботі не було.

Свідок
ОСОБА_4. в судовому засіданні пояснив,
що 24.07.07р. перед обідом він помітив,
що ОСОБА_1 був в нетверезому стані,
на що він зробив останньому зауваження і сказав,  щоб після обідньої перерви написав пояснення,
проте працівники з охорони йому
повідомили,  що ОСОБА_1 уїхав на своєму
автомобілі і в той день до кінця робочого дня більше не з'явився. Тоді він
написав керівництву доповідну записку. Разом з ОСОБА_5 вони 3-4 рази обходили
територію і в кінці робочого дня склали акт про те,  що ОСОБА_1 з 12-30 год. до 17-00 год. був відсутній на
роботі. Наступного дня його директор знову попросив написати пояснення,  але він цього не зробив. 27.07.2007р. ОСОБА_1
знову з 13-20 год. до кінця
робочого дня був відсутній на роботі,
про що була написана ним доповідна,
а в кінці дня складено відповідний акт. 31.07.07 в кабінеті голови
правління з ОСОБА_1 була проведена бесіда,
запропоновано написати пояснення,
але він сказав,  що ви нічого не
доведете. Було прийнято рішення про звільнення його за прогули. Майстер
знаходиться у безпосередньому його підпорядкуванні,  і в обов'язки майстра не входить придбання
запчастин для клієнтів.

Свідок ОСОБА_16. пояснив,  що 24.07.07р. приблизно о 9-00 годині або
10-00 год. до них на
підприємство заїхала машина «Нива» з села,
яку потрібно було оглянути на предмет поломок. Вони загнали її на
підйомник і пішли відмічати день народження в малярний цех. Пізніше зайшов
ОСОБА_3 ,  нагримав на них,  що машина чекає і вони пішли її дивитися.
Потім в обід ОСОБА_4. почув від нього запах алкоголю і відправив додому.
27.07.07р. він теж з обіду після сварки з інженером більше на роботу не
виходив.

Заслухавши
позивача,  його представника,  представника відповідача,  третю особу,
свідків,  вивчивши матеріали
справи,  суд приходить до наступного
висновку.

Встановлено,  що на підставі наказу №38 від 31 липня 2007
року ОСОБА_1 був звільнений з посади майстра на підставі п.4  ст. 40 КзпП України за відсутність на роботі
більше трьох годин без поважних причин на підставі матеріалів перевірок від
24.07.2007р. та 27.07.2007р.,  що
підтверджується копією наказу №38 від 31.07.2007р.,  копією трудової книжки позивача.

Із
показань свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_16.,  пояснень третьої особи
ОСОБА_3 ,    документів,    що
оголошені   в   судовому
засіданні,    встановлено,    що

ОСОБА_1
24 та 27 липня
2007 року був відсутній на робочому місці з 13-00 години до 17-00 годин,  що підтверджується копіями актів від
24.07.2007р. та від 27.07.07р.,  копіями
доповідних від 24.07.07р. та від 27.07.07р.

З
пояснень позивача слідує,  що він
24.07.07р. знаходився на роботі повний робочий день,  однак допитані за його клопотанням свідки
ОСОБА_13 та ОСОБА_16. не
підтвердили його пояснень. Крім цього,
зазначаючи в позові,  що
27.07.07р. він повний робочий день перебував на роботі,  в судовому засіданні позивач сам
пояснив,  що з 14-00 години відлучався з
підприємства до автомагазинів в пошуках запасних частин за телефонним дзвінком
клієнта приблизно на 1, 5-2 години,
проте згадати,  для кого
конкретно,  на який автомобіль та які
саме запчастини він дивився в магазинах,
пояснити суду не зміг.

Таким
чином,  суд вважає,  що з 13-00 години до 17-00 години 24-го та 27
липня 2007 року слід вважати прогулом і згідно п.4  ст. 40,
ст.  147 КЗоТ України на
ОСОБА_1 могло бути накладене стягнення за порушення трудової дисципліни,  у тому числі і звільнення.

Згідно
п.4  ст. 40 КЗоТ України трудовий
договір,  укладений на невизначений
термін,  а також строковий трудовий
договір до закінчення терміну його дії можуть бути розірвані власником або
уповноваженим їм органом у разі прогулу (зокрема відсутність на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно  ст.
148 КЗоТ України
вказане дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим їм
органом безпосередньо за виявленням провини,
але не пізніше одного місяця з дня його виявлення,  не рахуючи часу звільнення працівника від
роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у
відпустці,  але не пізніше шести місяців
з дня вчинення проступку,  тобто судом
встановлено,  що строки накладення
дисциплінарного стягнення не порушені.

Відповідно
до  ст.
43 КзоТ України розірвання трудового договору по підставах,  передбачених пунктом 4  ст.  40
цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

В суді
встановлено та не заперечувалось сторонами,
що профспілкова організація ЗАТ «Азовавтосервіс» припинила свою діяльність
з 20.12.2005 року,  що підтверджується
довідкою №42 від 05.104.07р.,  копією
протоколу №8 від 20.12.2005 року.

До
видання наказу про звільнення,
відповідно до  ст.  149 КЗпП України,  від ОСОБА_1 було затребуване письмове
пояснення,  однак від його написання він
відмовився,  про що свідчить акт від
28.07.2007 року. Крім цього,  обставини
щодо пропозиції майстру ОСОБА_1надати пояснення з приводу прогулів за 24 та 27
липня 2007 року підтвердили свідкиОСОБА_15.,  ООСОБА_11.

Те,  що ОСОБА_1,
можливо,  відлучався з роботи у
зв'язку з пошуком запасних частин на автомобіль,  який до того ж не знаходився у них на
ремонті,  суд не вважає обставиною,  що підтверджує факт виконання трудових
обов'язків,  оскільки це не передбачено
посадовою інструкцією майстра цеху та суворо заборонено керівництвом
акціонерного товариства. Крім цього,
дані обставини позивачем ніяким чином не були доведені в судовому
засіданні.

При
таких доказах суд вважає,  що наказ №38
від 31 липня 2007 року про звільнення ОСОБА_1 за  ст. 40 п.4 КзоТ України є законним і
обґрунтованим,  виданим з дотриманням
вимог  ст.  ст.  40
п.4,  147-149 КЗпП України,  тому суд дійшов висновку,  що в задоволенні позову слід відмовити.

На
підставі викладеного,  керуючись  ст.
ст. 10,  11,  58-60,
62-64,  212-215 ЦПК України,   ст.
ст.  40 п.4,  147-149, 232 КЗпП України,  суд

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до закритого акціонерного    товариства    „Азовавтосервіс»,     третя
особа    ОСОБА_2   про
поновлення  на роботі та стягненні
заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський
міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги,  з подачею її копій
до апеляційної інстанції або в порядку ч.4
ст.  295 ЦПК України.