Cправа №
11 грудня 2008 року Бережанський
районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді                      Сташків
при секретарі                                  Павлюс Н.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бережанах справу за позовом    ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання особи     такою, що втратила право користування
Позивачка, вказуючи,  що відповідачка її племінниця, яка
разом із неповнолітньою дочкою, хоч значаться прописаними, але з 2003 року без
поважних причин не проживають у належному їй на праві особистої власності
житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1, звернулась до суду з позовом про визнання
їх такими особами, що втратили право на користування належним їй житлом.
В судовому засіданні представник позивачки її позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити.
Відповідач ОСОБА_2  у судове засідання  не з'явилася,
хоч належним чином була повідомлена
про день і час розгляду справи про що свідчить оголошення в
засобах масової інформації, а
поскільки відповідачка
не повідомила  суд про причини своєї неявки і не надіслала суду заяви про розгляд справи у її відсутності, то суд вважає, що вона не з'явилася до суду без поважних причин, що
дає суду підстави для розгляду справи заочно у її відсутності по наявних матеріалах
справи.
Суд, розглянувши матеріали справи і вислухавши пояснення представника
позивачки та свідків і дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.
відповідності до ст.ст. 71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців;
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в
судовому порядку.
Судом встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 серпня 2001 року на її ім'я
(а.с. 5), також встановлено, що в житловому будинку позивачки з 26 вересня 2000
року значиться прописаною відповідачка - племінниця позивачки ОСОБА_2 та її
неповнолітня дочка ОСОБА_3, що підтверджується будинковою книгою (а.с. 7-10) та
встановлено, що хоч відповідачка з неповнолітньою дочкою і зареєстрована в
житловому будинку позивачки, однак в ньому не проживає понад п'ять років без
поважних причин, тобто вона втратила право на користування цим житлом.
Цей факт підтверджується показами представника позивачки, яка пояснила, що
відповідачка на початку 2003 року зібрала всі свої речі і разом зі своєю дочкою
виїхала від позивачки і з цього часу в її будинку ні вона, ні її дочка не
проживає, хоч по даний час значаться зареєстрованими в ньому. На неодноразові
прохання позивачки виписатись з її будинку відповідачка ОСОБА_2 не реагує, а
через реєстрацію відповідачки у її житловому будинку, вона не має можливості
скористатися своїм правом на житлові субсидії, що ставить її сім'ю у скрутне
матеріальне становище.
Із пояснення свідка ОСОБА_4 видно, що відповідачка на початку 2003 року
залишила житловий будинок, в якому проживала разом зі своєю малолітньої дочкою
і з цього часу вона в будинку позивачки без поважних на те причин не проживає,
і не появляється там навіть періодично.
Таким чином, поскільки відповідачка, будучи зареєстрованою у житловому
будинку належному позивачці, понад встановлені Законом строки без поважних на
те причин там не проживає, то вона
втратила право на користування цим житлом, а тому позовні вимоги
позивачки в цій частині слід визнати підставними
Що стосується позовних вимог в частині визнання ОСОБА_3 особою, що втратила
право користування жилим приміщенням, то вони є безпідставними.
У відповідності до ст. 52 Конституції України, ст.ст. 3,4,18 Закону України
від 7 березня 2002 року «Про охорону дитинства» всі діти на території України,
незалежно від раси, кольору шкіри, статі мають рівні права і свободи. Держава
гарантує і розробляє систему заходів щодо основних правових, екологічних,
організаційних, культурних та соціальних засад щодо охорони дитинства,
удосконалення законодавства про правовий і соціальний захист дітей.
В ст. 3 Конвенції від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» зазначено,
що діти мають право на особливе піклування та допомогу і суди, в усіх діях щодо
дітей мають першочергову увагу приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів
Враховуючи, що ОСОБА_3 є неповнолітньою, на даний час відсутні відомості
про наявність у неї іншого житла і позбавлення її права користування житлом
істотно порушить її законні права та інтереси, а тому підстав для визнання її
особою, що втратила право користування жилим приміщенням не має.
На підставі наведеного,
керуючись ст. 10,14, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд,-
Позов задоволити частково.
Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування належним позивачці
ОСОБА_1 житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1.
Відмовити в позові про визнання неповнолітньої ОСОБА_3 особою, що втратила
право користування жилим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження
даного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Тернопільської області через Бережанський районний суд  протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне
оскарження або без попередньої подачі такої заяви, але в строк на його
оскарження.

Суддя Бережанського

районного
суду                                                       Сташків
Б.І.