№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 грудня 2008 року
Іллічівський районний суд м.Маріуполя під головуванням судді Литвиненко Н.В.
при секретарі Степаненко Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
свідоцтва про право власності частково недійсним, визнання права власності на Ѕ
частину будинку, встановлення факту сумісного проживання, визнання права
власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2008
року ОСОБА_1 звернулася із даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина
у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1. Шлюб між ними був зареєстрований
28.10.1970р., від шлюбу вони мають двох дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Домоволодіння     АДРЕСА_1 вони будували
разом із чоловіком з 1977 по 2002 р.р. за спільні кошти та спільними силами, оскільки
вона за фахом будівельник, тому багато ремонтних робіт виконувала вона
особисто. Однак, свідоцтво про право власності на житло оформили на ім'я
чоловіка. В 1977 році, не припиняючи фактичних шлюбних відносин, вона розірвала
шлюб із ОСОБА_4 через те, що він зловживав алкоголем. При цьому їхня родина не
розпалася, вони жили разом, продовжували будувати будинок. Однак, повторно шлюб
не зареєстрували, оскільки не бачили в цьому потреби.

В теперішній час, в
зв'язку зі смертю чоловіка, вона бажає оформити свої спадкові права, що є
неможливим, оскільки шлюб між ними розірвано.

Просила визнати
свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, виданий на ім'я її
чоловіка ОСОБА_4 частково недійсним, визнати за нею право власності на Ѕ
частину будинку, встановити факт її спільного проживання з чоловіком ОСОБА_4,
визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування за
законом.

В судовому засіданні
позивачка змінила вимоги, просила визнати свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, виданий на ім'я її чоловіка ОСОБА_4 частково
недійсним, визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку, встановити факт
її спільного проживання з чоловіком ОСОБА_4, визнати за нею право власності на
житловий будинок в цілому.

Представник
позивачки ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов
задовольнити.

Відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували,
пояснили, що їхні батьки після розірвання шлюбу проживали разом без повторної
реєстрації шлюбу, разом будували будинок. Після смерті батька мати фактично
прийняла спадщину.

Суд, дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Житловий
будинокАДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 11 квітня 2005 року САА № 314575.

Встановлено, що
ОСОБА_4 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1970 року по
21 червня 1977 року та продовжували родинні відносини після розірвання шлюбу:
жили однією сім'єю, виховували дітей, за спільні кошти будували житловий
будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог
ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти
спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, і батьки.

Встановлено,
що діти померлого ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовилися
від прийняття спадщини на користь позивачки, а вона фактично прийняла спадщину:
продовжує жити в будинку, доглядає за ним та земельною ділянкою, обробляє
город, оплачує комунальні послуги, однак через розірвання шлюбу з ОСОБА_4 не
має можливості оформити спадкові права.

Суд вважає, що факт
спільного проживання позивачки з ОСОБА_4 знайшов підтвердження та може бути
встановлений судом.

Позивачка також
просить визнати частково недійсним видане на ім'я ОСОБА_4 свідоцтво про право
власності на житловий будинокАДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на Ѕ
частину будинку, оскільки вважає будинок загальною спільною власністю її та її
чоловіка ОСОБА_4

Відповідно до вимог
ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх загальною
спільною власністю. Якщо інше не встановлено законом. Частки кожного з
співвласників у праві загальної спільної власності є рівними, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними або законом.

Встановлено, що
житловий будинок ОСОБА_1 і ОСОБА_4 будували з 1977 року разом, за спільні
кошти, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

За таких обставин,
суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки, визнавши право власності за
нею на житловий будинок в цілому.

Керуючись ст.ст. 10,
60, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 376, 1261 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати
свідоцтво № 314575 від 11 квітня 2005 року про право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4, частково недійсним.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1.

Встановити
факт сумісного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_1.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на житловий будинокАДРЕСА_1 в цілому.

На рішення
може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через
Іллічівський райсуд м.Маріуполя з одночасним надсиланням копії апеляційної
скарги особою, яка її подає, в суд апеляційної інстанції.

Заява про
апеляційне оскарження може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подачі заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попередньої подачі заяви про апеляційне оскарження
у строк, передбачений для подачі такої заяви.

Суддя: