У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Охрімчук
Л.І.,

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Калінінському районі м. Горлівки про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2007 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що в 1990
році та з 1996 року по грудень 2005 року працював на підприємствах вугільної
промисловості, у зв'язку зі шкідливими умовами праці захворів на професійне
захворювання, крім того, 29 червня 2005 року з ним стався нещасний випадок на
виробництві й за висновком МСЕК від 6 листопада 2006 року йому було встановлено
65% втрати професійної працездатності за сукупністю трудового каліцтва та
професійного захворювання, визнано інвалідом 3 групи; ушкодженням здоров'я йому
заподіяно моральну шкоду.

Позивач просив стягнути
з відповідача 80000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Микитівського
районного суду м. Горлівки від 22 травня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2007 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове рішення
про задоволення його позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що згідно пункту 27 ст.
77 Закону України “Про Державний бюджет України на        2006 рік” та пункту 22 ст. 71 Закону
України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” зупинено дію абзацу четвертого статті 1 (в частині  відшкодування моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку), підпункту “е”
пункту 1 частини першої статті 21, частини
третьої статті 28; частини третьої статті 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”. Крім того, Законом України “Про внесення змін до Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” від 23 лютого 2007 року, який набрав чинності з 20 березня 2007
року, виключено частину третю статті 34 цього Закону; зазначене є підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Закон України “Про Державний
бюджет України на 2006 рік” набрав чинності з               1 січня 2006 року.

Закон України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” набрав чинності з               1 січня 2007 року.

Закон
України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого 2007 року
набрав чинності з 20 березня 2007 року.

Положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності” в редакції, що діяла до прийняття Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” та Закону України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік”, а також Закону України “Про
внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності” від 23 лютого 2007 року, передбачали
обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст.
ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає
в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше
висновком МСЕК.

Судом встановлено, що втрата 50%
професійної працездатності в зв'язку з трудовим каліцтвом була вперше
встановлена позивачу висновком МСЕК від 24 жовтня 2005 року; в подальшому
висновком МСЕК від 6 листопада 2006 року ОСОБА_1 встановлено загальний ступінь
втрати працездатності в 65% по сукупності трудового каліцтва (50%) та
професійного захворювання (15%).

Таким чином,
право на відшкодування моральної шкоди саме в зв'язку з трудовим каліцтвом
виникло у позивача ще до набрання чинності як Законом України “Про Державний
бюджет України на 2006 рік”, так і Законом України “Про Державний бюджет
України на 2007 рік” та Законом України “Про внесення
змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності” від 23 лютого             2007 року.

Згідно ст. 58
Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Також відповідно до ч.
ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли
він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Норми Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладення на відділення Фонду обов'язку по сплаті такої
страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

Суд першої інстанції в порушення вимог
ст.ст. 214, 215 ЦПК України належним чином не перевірив доводи позивача, у
достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, часом їх
виникнення й правовою нормою, що їх регулює, та безпідставно застосував до
спірних правовідносин у повному обсязі зворотну дію в часі норм Закону України
“Про Державний бюджет України на 2007 рік”, відмовивши виключно з цих підстав у
задоволенні позову.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303,           315 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги й залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

Посилання апеляційного суду на
положення Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, Закону
України “Про внесення змін до Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
від 23 лютого             2007 року також не можна визнати
обґрунтованим із наведених вище підстав.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Микитівського районного
суду м. Горлівки від 22 травня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької
області від 25 липня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін