Справа № 2-20/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

12 березня 2008
року
м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в
складі:

головуючого
судді:    Ротаєнко Д.С.,

при
секретарі:             Пугач В.І.

розглянувши  у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини боргу,

в и р і ш и в :

Позов задоволити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 частину боргу в сумі 1500 гривень, судові витрати в сумі 95
гривень, а всього 1595 (одна тисяча п»ятсот дев»яносто п»ять) гривень 00 коп.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення до апеляційного суду Черкаської області через
Монастирищенський районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного
суду Черкаської області через Монастирищенський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано.

Суддя
Д.С.Ротаєнко

Справа № 2-20/08

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

12 березня 2008
року
м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в
складі:

головуючого
судді:    Ротаєнко Д.С.,

при
секретарі:             Пугач В.І.

розглянувши  у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини боргу,

в с т а н о в и
в:

Позивач 8.01.2008 року звернулася в суд із позовом до відповідача,
третьої особи про визнання
договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на частину житлового
будинку, стягнення частини боргу. Підставою свої вимог вважає, те що 29 вересня
1994 року між нею і відповідачем укладений шлюб, що підтверджується актовим
записом № 4 у Владиславчицькій сільській раді Монастирищенського району
Черкаської області. В цьому шлюбі вона народила двох дітей: сина Гонтар
Олександра Миколайовича, 18 травня 1998 року народження, та дочку Гонтар
Мар'яну Миколаївну, 5 березня 2003 року народження. Під час спільного
проживання з відповідачем останній придбав у Логвинюк Катерини Василівни через
повіреного Логвинюка Івана Сергійовича за 4950 гривень житловий будинок,
розташований по вул. Набережній, 10, в с.Зюбриха Монастирищенського району
Черкаської області, що підтверджується розпискою Логвинюка І.С. від 13 травня
2004 року. Вони домовились про всі істотні умови договору купівлі - продажу і
повністю виконали його : Логвинюк І.С. передав відповідачу будинок і всі
документи на нього, а Гонтар М.М. сплатив йому обумовлену ціну. При цьому вони
домовились, що оформлення договору, в тому числі оплата послуг нотаріуса, буде
здійснена за рахунок покупця, що підтверджується змістом розписки Логвинюка
І.С. Після сплати вартості будинку, відповідач забрав собі всі документи на
нього, повідомивши, що він голова сім»ї і всі питання  буде вирішувати самостійно. Для газифікації
вказаного будинку були необхідні кошти, тому 9 жовтня 2006 року вона і
відповідач Гонтар О.М. поїхали до Трохимчук Людмили Олексіївни, в якої вона
позичили 3000 гривень, які зобов'язались повернути до 30 травня 2007 року.
Вказані кошти вона використала виключно на потребу сім»ї - на газифікацію
будинку, зокрема, на виготовлення проекту, придбання труб, редуктора, газового
лічильника і т.п. 29 січня 2007 року, після сварки, відповідач вигнав її із
будинку разом із дітьми і на даний час вона проживає окремо. При цьому він
заперечує її право спільної сумісної власності на будинок і наполягає, що він є
його єдиним власником. Від Логвинюка І.С. їй стало відомо, що відповідач до
цього часу нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу будинку не
здійснив, ухиляється від цього. Рішенням Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 5 квітня 2007 року шлюб між нею та відповідачем
розірваний. Реєстрація розірвання шлюбу підтверджується актовим записом № 60
від 25 травня 2007 року в Монастирищенському відділі РАЦС Черкаської області.
Після розірвання шлюбу неповнолітні діти знаходяться на її повному утриманні.
25 червня 2007 року вона за власний рахунок повернула Трохимчук Л.О. борг в
сумі 3000 гривень, що підтверджується її розпискою. Відповідач відмовляється
сплатити їй половину суми, яку вона повернула Трохимчук Л.О. у зв'язку із цим
вона змушена звернутися до суду для захисту її прав і обґрунтовує свій позов
слідуючим: 1. згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо
усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір
дійсним.  Оскільки, продавець будинку
Логвинюк І.С. і його покупець Гонтар М.М. домовились про всі істотні умови
договору і це підтверджується розпискою
Логвинюка І.С. від 13 травня 2004 року, але Гонтар М.М. ухилився від
нотаріального посвідчення договору, то цей договір має бути визнаним дійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 68 Сімейного кодексу України
встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної
власності  на майно, набуте за час шлюбу.
Отже, придбаний відповідачем у 2004 році будинок є їхньою з ним спільною
сумісною власністю і вона має право на Ѕ
частку в цьому будинку. Згідно ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України,
якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах  сім»ї, то гроші, які були одержані за цим договором,
є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 4 ст. 65
Сімейного кодексу України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя
в інтересах сім»ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Отже, кошти в сумі 3000
гривень, отримані від Трохимчук Л.О. були їхньою з відповідачем спільною
сумісною власністю, вони використані в інтересах сім»ї і у них виник солідарний
обов'язок щодо повернення цих коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України
боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу
(регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці за
вирахуванням частки, яка припадає на нього. Таким чином, вона має право на
зворотну вимогу до відповідача про відшкодування їй половини суми, сплаченої
нею Трохимчук Л.О. Просить визнати дійсним договір купівлі - продажу будинку по
вул. Набережній в с. Зюбриха Монастирищенського району Черкаської області,
укладений 13 травня 2004 року між Логвинюк Катериною Василівною в особі
Логвинюка Івана Сергійовича та Гонтарем Миколою Михайловичем, визнати за нею
право власності на Ѕ частку будинку № 10 по вул. Набережній в с. Зюбриха
Монастирищенського району Черкаської області, стягнути 1500 гривень у
відшкодування витрат, понесених нею у зв»язку із поверненням боргу Трохимчук
Л.О.

Ухвалою
Монастирищенського районного суду від 30.01.2008 року позовні вимоги в частині  до ОСОБА_2, третьої особи на стороні позивача
Логвинюка Івана Сергійовича про визнання договору купівлі - продажу житлового
будинку дійсним, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку
визнано неподаними та повернуто позивачу Кравченко Ірині Юріївні.

У
судовому засіданні позивач позовні вимоги про стягнення частини боргу
підтримала повністю, просить їх задоволити та пояснила, що вона їздила із
відповідачем у 2006 році позичати гроші до Трохимчук Людмили Олексіївни. На час
звернення у Трохимчук Л. коштів не було. Потім відповідач поїхав у м.Київ на
заробітки. 9.10.2006 року Трохимчук Л.О. позичила для газифікації будинку, який
вони придбали у шлюбі, 3000 гривень, про що вона повідомила відповідача по
телефону. Частину коштів було витрачено на проведення газифікації, а біля 500
гривень з них на лікування дітей. При поділі майна, коли була написана нею
розписка, вказаний борг не враховувався. Житловий будинок, придбаний під час
шлюбу, також не розділений. Кошти за придбання будинку сплачені. За позичені
кошти було придбано труби для проведення газифікації, редуктор, лічильник та
інше. Частину коштів перераховано нею у м.Київ фірмі, яка проводила газифікацію
та виготовляла проект. Надати квитанцію про перерахування коштів не може, так
як усі документи оформлялися на відповідача і залишились у нього. Борг віддала
вона з коштів, отриманих після розірвання шлюбу.

Відповідач
у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що майно між ними
розділено добровільно. Позивачка взяла майно для розрахунку з боргами, коли
написала розписку. Про те, що гроші позичені в сумі 3000 гривень позивачкою
знав, але заперечує, що вони були використані на газифікацію будинку, так як за
проведені роботи по його газифікації та інші витрати він оплатив у 2007 році,
про що надав квитанції та акт виконаних робіт. Вважає, що позивачка не має
права на будинок, так як написала розписку, що претензій не має. Придбаний редуктор
хтось із будинку викрав. Будинок придбаний під час шлюбу.

Представник
відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню, так як сторони розділили
спільне майно і позивачка вказала у розписці, що вона претензій до відповідача
не має.

Трохимчук
Людмила Олексіївна, допитана в якості свідка показала суду, що у 2006 році
до неї приїжджали позивач і відповідач, щоб позичити гроші на газифікацію
будинку. На час їх звернення, вільних коштів не було і тому вона привезла гроші
у сумі 3000 гривень позивачці 9.10.2006 року, про що позивачка надала їй
розписку. Гроші повертала позивачка, коли вже із відповідачем спільно не
проживала. Приблизно в кінці грудня 2006 року вона приїжджала до будинку сторін
та бачила, що у ньому знаходились труби для проведення газу.

Свідок Кравченко
Валентина Андріївна показала суду, що є матір»ю позивачки. Знає, що
позивачка позичала гроші на проведення газу до будинку і крім того, вона ще їй
дала 1000 гривень. Проживали сторони спільно до січня 2007 року.

Допитана
в якості свідка, Кравченко Наталія Юріївна, показала суду, що є рідною
сестрою позивачки. Знає, що Трохимчук Л.О. позичала їм кошти, а також давала
матір позивачки та вона особисто 500 гривень.

Вихватнюк
Надія Павлівна, допитана в якості свідка, показала суду, що є двоюрідною
сестрою відповідача та працює сільським головою с.Владиславчик. Коли сторони
розділялися майном, вона була присутня. При цьому позивачка заявляла, що їй
треба віддати борги. У 2007 році їй зателефонували із газового господарства та
повідомили, що у будинку позивачів, який до цього часу не переоформлений із
Логвинюк, проведені роботи  по
газифікації, але роботи не оплачені. Вона зв»язалася із відповідачем по
телефону і він оплатив кошти в сумі приблизно 1600 гривень. Хто оплачував
роботи Київській фірмі по газифікації будинку сторін і чи оплачені вони на
даний час вона незнає. Вважає, що позивачка не платила кошти, так як відповідач
їх оплачував сам. При розподілі майна була присутня вона, сторони та їх матері,
депутат районної ради. У акт розподілу записали лише речі, які позивачка
забрала. Забирала позивач худобу, речі домашнього вжитку. По всіх інших
питаннях розподілу, вона рекомендувала їм звернутися в суд, так як згоди по
інших питаннях сторони не дійшли.

Свідок Цимбаленко
Валентина Михайлівна показала суду, що працює бухгалтером у кооперативі по
газифікації. Кошти, які повертали члени кооперативу, які вступили у нього
пізніше, у 2006 році отримала позивач. Хто оплачував роботи у м.Київ вона
незнає.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача,
показання свідків, суд важає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи
із наступного:

- у
відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень;

- згідно
ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір
в інтересах  сім»ї, то гроші, які були
одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності
подружжя;

- згідно показань
свідка Трохимчук Л.О., розписки  Гонтар
(Кравченко) Ірини Юріївни ( а.с.12) позивач Кравченко І.Ю. позичила у Трохимчук
Л.О. 3 000 гривень для проведення газифікації будинку;

- відповідно до
ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України - договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім»ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане
за договором, використане в інтересах сім»ї;

- відповідач
факту укладення договору не заперечує, про що пояснив, що дружина телефонувала
йому, що вона позичила ці кошти, а також те, що він також їздив для їх займу
для газифікації будинку;

- факт
витрачання вказаних коштів в інтересах сім»ї сторін підтверджується показаннями
свідків Трохимчук Л.О., Кравченко В.А., Кравченко Н.Ю.,

- показання
свідків, які хоч і є родичами позивача, показаннями свідків відповідача не
спростовуються, так як свідки відповідача не показали, що вказані кошти були
використані не в інтересах сім»ї сторін, а думки та припущення свідка Вихватнюк
Н.П., що вони не використані на газифікацію будинку, не можуть бути доказом
використання грошей не в інтересах сім»ї;

- також
відповідач не надав суду доказів підтвердження
розміру витрат, понесених на газифікацію будинку у цілому, розмір
доходів сім»ї та розмір понесених витрат для ведення господарства, утримання
двох дітей та інше, а тому суд вважає, що самі по собі квитанції про оплату
виконаних робіт відповідачем не можуть свідчити про використання вказаних
коштів не в інтересах сім»ї;

- крім цього, у
відповідності до ч.2 ст.65 СК України, при укладені договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право
на звернення до суду з позовом про визнання договором недійсним як такого, що
укладений другим з подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового;

- відповідач не
заперечує факту, що він знав про укладення договору позики у розмірі 3000
гривень, разом  з тим, про визнання його
недійсним у відповідності до ч.2 ст.65 СК України, ч.4 ст.369 ЦК України  не звернувся;

- виходячи із
вище викладеного, судом у відповідності до наданих доказів встановлено, що
позичені кошти в сумі 3000 гривень
використані в інтересах сім»ї і у позивача та відповідача виник
солідарний обов'язок щодо їх повернення;

- відповідно до
ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право
на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній
частці за вирахуванням частки, яка припадає на нього;

- тому суд
вважає, що стягненню із відповідача на користь позивача підлягають кошти в сумі
1500 гривень - половина суми, сплаченої нею Трохимчук Л.О.;

- факт виконання
солідарного обов2язку позивачем підтверджується розпискою, виданою Трохимчук
Л.О., що відповідає вимогам ч.2 ст.545 ЦК України;

- у
відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із
відповідача в повному обсязі ( витрати з ІТЗ - 30 грн.,  судовий збір - 51 грн,  витрати за банківські послуги при сплаті
судових витрат в сумі 14 грн);

- суд
вважає, що розписка, надана позивачем (а.с.34) не може бути підставою відмови у
задоволенні позову, оскільки, судом не розглядається спір про поділ майна
подружжя. Сторонами доказів поділу всього майна, яке є їх спільною сумісною
власністю, за договором чи за рішенням суду не надано ( оцінки вартості майна,
яке підлягало розподілу та відповідності такого поділу вимогам ч.1 ст.70 СК
України чи наявності договору, укладеного між сторонами чи шлюбним договором).
Про цей факт свідчать і показання свідка Вихватнюк Н.П., яка показала, що
розподіл всього майна подружжя 29.01.2007 не відбувся у зв»язку із виникненням
спірних питань між подружжям з приводу його поділу та вказівкою позивача, що у
неї є ще борги, які необхідно повертати.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст. . 3, 5, 6, 7, 8, 10, 11, 14,
57, 58, 60, 88, 158-159, 213-215, 291-292, 294-296 ЦПК України, ст.ст.61,65, 70
СК України, ст.ст.544,545 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити
повністю.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину боргу в сумі 1500 гривень, судові витрати в сумі
95 гривень, а всього 1595 (одна тисяча п»ятсот дев»яносто п»ять) гривень 00
коп.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення до апеляційного суду Черкаської області через Монастирищенський
районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного
суду Черкаської області через Монастирищенський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано.

Суддя
Д.С.Ротаєнко