Справа 22ц - 447/ 2008 р.          Головуючий в 1-ій інстанції Артюх
Категорія цивільна.                    Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 лютого 2008 року.              Апеляційний суд Чернігівської
області

в складі : головуючого - судді Бойко О.І.,

суддів Смаглюк Р.І., Мамонової
О.Є.,

при секретарі Штупун О.М.,

з участю сторін,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові
апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 10 січня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства /далі - ВАТ/ „Чернігівське АТП - 17462” про стягнення
заборгованості, проведення індексації сум, сплачених з порушенням строків
виплати, -

в с т а н о в и
в :

В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої
інстанції від 10 січня 2008 року через неповне з”ясування обставин справи,
невідповідність його встановленим обставинам і порушення норм матеріального та
процесуального права та постановити нове рішення про задоволення позову з таких
підстав.

В жовтні 2007 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про  стягнення з відповідача заборгованості по сплаті
втраченого заробітку, індексації суми заборгованості, утриманого податку за
весь час здійснення платежів, моральної шкоди в сумі 3000 грн., збитків в сумі
648 грн. 71 коп., витрат за надану юридичну допомогу в сумі 90 грн. та витрат
по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи.

27 листопада 2007 року вказані позовні вимоги позивачем були уточнені таким
чином: стягнути з відповідача заборгованість по сплаті втраченого заробітку та
утриманого податку за весь період здійснення платежів в сумі 5904 грн. 96 коп.,
індексацію суми заборгованості в сумі 1027 грн. 99 коп., моральну шкоду в сумі
3000 грн., збитки в сумі 923 грн. 42 коп., за надану юридичну допомогу 110
грн., зобов”язати відповідача здійснювати
щомісячні виплати за поточні місяці в поточних місяцях.

Позовні вимоги обгрунтовані наступним. Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 12 травня 2004 року на його користь з відповідача
стягнуто одноразову суму втраченого заробітку в розмірі 4582 грн. 72 коп.,
щомісячно - по 121 грн. 36 коп. з подальшим здійсненням перерахунку в разі
зміни мінімальної заробітної плати з застосуванням коефіцієнту 1,48, а також
стягнуто на його користь 400 грн. за надану юридичну допомогу. Вказане рішення
відповідачем не виконується належним чином, щомісячні суми він отримує
нерегулярно, з затримкою, нерівномірними сумами. На час пред”явлення позову
відповідач заборгував позивачу щомісячні суми втраченого заробітку. Відповідно
до ст. 34 Закону України „Про оплату праці” в зв”язку з порушенням строків
виплати цих сум вказана заборгованість повинна бути йому виплачена з
врахуванням індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Оскільки
відповідач порушував строки виплати як одноразової допомоги, так і щомісячних
платежів, просить витребувати від відповідача бухгалтерську документацію щодо
розміру заборгованості та періодичної їх виплати.

Перерахування сум на банківський рахунок привело до утримання з нього
вартості банківських послуг, відповідно до ст. 44-1 Закону України „Про
виконавче провадження” за рахунок стягувача здійснюється тільки поштовий
переказ стягнених сум.

В рішенні суду відсутнє посилання на утримання з стягнутих сум будь-яких
платежів, але бухгалтерією підприємства неправомірно утримується з цих платежів
податок з доходів фізичних осіб. Тому ця сума утриманого податку підлягає
поверненню позивачу.

В уточнених вимогах позивач визначив ці суми:  заборгованість по сплаті втраченого заробітку
з утриманим податком становить 5904 грн. 96 коп., індексація за затримку виплат
- 1027 грн. 99 коп., заподіяні збитки в сумі 923 грн. 42 коп., які складаються
з витрат на медикаменти.

Вказаними неправомірними діями відповідач заподіяв йому моральну шкоду,
оскільки він є інвалідом 1 групи, нерегулярні виплати належних сум погіршують
стан його здоров”я, приводять до нервових стресів, тому на відшкодування
моральної шкоди він просить стягнути 3000 грн.

Виходячи з викладеного, позивач просить задовольнити його позовні вимоги
щодо стягнення вказаних сум, зобов”язати відповідача платежі за поточний місяць
сплачувати в поточному місяці, стягнути витрати по сплаті ІТЗ, за надану
юридичну допомогу витрати в сумі 110 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2008 року
в позові відмовлено з таких підстав. Рішення Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 12 травня 2004 року набрало законної сили і звернуто до
виконання. Постановою цього ж суду від 24 січня 2006 року не встановлено
порушення закону при утриманні податку з нарахованих сум. Платіжним дорученням
№ 5163 від 3 листопада 2004 року позивачу перерахована одноразова сума 4982
грн. 72 коп., в подальшому щомісячні платежі здійснювалися відповідачем на
користь позивача через відділення ощадбанку та за місцем проживання. Твердження
позивача про нерегулярність цих виплат спростовується таблицями, складеними
відповідачем, з яких не вбачається порушення строків виплат або їх
затримка.  Повернення перерахованих сум
мало місце в зв”язку з відмовою позивача отримувати ці суми як в поштовому
відділенні за домашньою адресою, так і в відділенні банку. Тому за таких
обставин відсутня вина підприємства в неотриманні позивачем нарахованих сум.

Збитки від придбання ним медикаментів пов”язані з захворюванням позивача
від інвалідності, причиною якої є травма при виконанні військового обов”язку, а
не з вини відповідача. Крім того, позивач безпідставно посилається на ст. 22 ЦК
України як на підставу задоволення цих вимог. Відсутня вина підприємства і щодо
заподіяння моральної шкоди, тому вона не може бути стягнута відповідно до ст.
23 ЦК України.

Позивачем не доведені позовні вимоги, доведення яких відповідно до ст.60
ЦПК України покладено на сторін, тому відсутні підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення
суду, мотивуючи наступним. Суд не звернув увагу на те, що замість суми 4982
грн. 72 коп. фактично перерахована сума 4932 грн. 90 коп., щомісячні платежі
повинні були здійснюватися з 1 січня 2004 року, а фактично виплачувалися з 20
вересня 2004 року., в червні, липні, серпні 2004 року вони взагалі не
проводилися. Тому висновок суду, що він отримав всі належні суми, не відповідає
встановленим обставинам.

Такий же неправильний висновок зроблено судом відносно збитків від
придбання медикаментів, тим більше, що суд повинен був сам визначити правову
норму, що підлягала застосуванню, якщо ст. 22 ЦК України вказана невірно.

Невірно встановлено судом
відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, адже з вини підприємства він
не одержував своєчасно визначені суми і від цього страждав морально.

Необґрунтовано відмовлено йому в стягненні індексації, оскільки
заборгованість по виплатам існує і суд повинен був її застосувати відповідно до
ст. 34 Закону України „Про оплату праці”, незаконно відмовив суд в стягненні
сум утриманого податку.

Відповідно до ст. 40 Закону України „Про загальнообов”язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності” суд повинен був зобов”язати
відповідача в поточному місяці сплачувати належні платежі за поточний місяць.

Незаконною є відмова в стягненні з відповідача витрат за надану юридичну
допомогу і судових витрат.

Крім того, судом порушувалися його процесуальні права: його зобов”язали
надати копії документів для відповідача, сплатити витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, деякі документи були
вилучені зі справи, деякі - замінені копіями поганої якості. Представником
відповідача була людина, чия особа не була встановлена за паспортом чи документом,
що його замінює, ним було пред”явлено посвідчення водія. Тому позивач просить
скасувати рішення суду першої інстанції і постановити нове про задоволення
позову.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції від 12 травня
2004 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача одноразову суму втраченого
заробітку в розмірі 4582 грн. 72 коп. та щомісячні платежі в розмірі 121 грн.
36 коп., з перерахунком в разі зміни мінімальної заробітної плати з урахуванням
коефіцієнту 1,48, набрало законної сили / справа  2-572/ 2004 р., л.с.  193-194, 243, 260-262/.

На
виконання вказаного рішення сума 4582 грн. 72 коп. відповідачем перерахована
Новозаводському відділу державної виконавчої служби на відшкодування втраченого
заробітку ОСОБА_1 / л.с. 25/.

Щомісячні
платежі позивачу відповідачем нараховуються регулярно, але поверталися
відповідачу в зв”язку з небажанням їх отримувати як за місцем проживання, так і
в відділеннях Ощадного банку та банку „Аваль”, що підтверджено листами
державного виконавця /л.с. 23, 70/, ВАТ „АТП-17462” /л.с. 24/, копіями платіжних
доручень / л.с. 26-56/, таблицями нарахування платежів та повернення
нарахованих платежів відповідачу / л.с. 16-20/, матеріалами справи 2-а-15/2006
р.

Вказаними
доказами спростовуються доводи позивача щодо нерегулярного, зі значними
затримками, нерівномірними сумами нарахування належних йому платежів та
утримання за його рахунок поштових та банківських послуг.

За
таких обставин посилання позивача на порушення відповідачем ст. 34 Закону
України „Про оплату праці” щодо компенсації втрати частини заробітку в зв”язку
з порушенням строків її виплати є необґрунтованим.

Доводи
позивача відносно незаконного утримання з нарахованих сум податку з доходів
фізичних осіб і повернення йому цієї суми також є необґрунтованими.

Відповідно
до Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” від 22 травня 2003
року, який вступив в силу з 1 січня 2004 року, сума втраченого заробітку є
доходом, який оподатковується на загальних підставах, тому утримання цього
податку з нарахованих платежів ОСОБА_1 з часу введення в дію закону, відповідає
вимогам закону і підтверджено матеріалами справи 2-а-15/ 2006 року.

Вимоги
щодо стягнення витрат на придбання медикаментів судом першої інстанції також
вирішені правильно. Інвалідність позивача пов”язана  з виконанням військового обов”язку / л.с. 10,
62, 71/, витрати на лікування не пов”язані з виконанням рішення суду від 12
травня 2004 року тому, вартість цих ліків на суму 923 грн. 42 коп. не підлягає
відшкодування відповідачем.

Відповідно
до ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особі внаслідок
порушення її прав, при наявності вини особи, що заподіяла цю шкоду.

З
наведених вище доказів не вбачається вини відповідача в заподіянні моральної
шкоди позивачу, тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для
відшкодування цієї шкоди відповідає встановленим обставинам.

Вимоги
позивача про покладення зобов”язання на відповідача перераховувати платежі за
поточний місяць в поточному місяці ВАТ „АТП-17462” виконує належним чином, без
примусового покладення такого обов”язку
рішенням суду.

Наведені
обставини свідчать про обґрунтовану відмову позивачу в задоволенні його вимог.
В зв”язку з цим і понесені ним витрати по наданій юридичній допомозі та по
інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи судом першої інстанції
вирішено правильно, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Таким
чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої
інстанції, рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

За
таких обставин апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 січня 2008 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий:
Судді: