Справа №2-87/08
РІШЕННЯ

іменем України

28 лютого
2008 року
Володимирецький районний суд Рівненської області

під
головуванням судді  Іванків О.В.

при
секретарі  Басик Г.Т.,

з участю
позивача - відповідачаОСОБА_1,

представника
відповідача-позивача ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2. про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування
та за зустрічним позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1 про визнання права власності на
житловий будинок як на майно колгоспного двору, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання
за нею права власності  на Ѕ частину
житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування.  Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після
смерті її матері ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина у
вигляді Ѕ частини житлового будинку в с.Суховоля, яку позивачка вважає своєю.
Оскільки брат - відповідач ОСОБА_2. оформляє весь будинок на себе, вирішила
захистити своє право в суді.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні
вимоги, пояснила суду, що спірний житловий будинок згідно довідки Рівненського
ОБТІ зареєстрований за її покійною матір'ю
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько позивачки ОСОБА_4, який був
другим чоловіком матері, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки і мати, і батько померли,
також померли і інші спадкоємці, а саме два брати, залишилось двоє спадкоємців
- вона та відповідач. В 2006 році, коли в спірному будинку була пожежа, вона
допомагала брату її гасити, дала свою плівку, щоби накрити дах, а також збирала
по селу гроші для ремонту будинку. У зв'язку з викладеним, просила задоволити
позов та визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку в порядку
спадкування.

Відповідач ОСОБА_2. проти позову заперечив, заявив
зустрічний позов про визнання за ним права власності на будинок в цілому. В
судовому засіданні представник відповідача-позивача  в обґрунтування своїх заперечень пояснила
суду, що ні після смерті матері, ні після смерті батька позивачка не приймала
спадщини і спадкування взагалі не відбувалось. Дійсно після пожежі ОСОБА_1.
збирала гроші на ремонт, однак гроші належали не їй, а були зібрані в селі та
на хуторі для допомоги саме ОСОБА_2 як власнику будинку. Також ОСОБА_1.
позичала декілька метрів плівки для накриття хати та допомагала білити хату
після ремонту, це робилось як родинна допомога.

В обґрунтування зустрічного позову представник
ОСОБА_2. пояснила суду, що спірний будинок був побудований батьками ОСОБА_2. -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 20-х роках і належав до суспільної категорії «колгоспний
двір». Після смерті ОСОБА_5. мати повторно вийшла заміж за ОСОБА_4., і від
цього шлюбу народила доньку - позивачку ОСОБА_1. ОСОБА_3. померла в 1972 році,
і після її смерті в будинку залишились проживати ОСОБА_4. та ОСОБА_2., оскільки
всі інші діти ОСОБА_3 на той час роз'їхались і проживали окремо. В 1974 році
ОСОБА_4. також виїхав з будинку і переїхав до будинку своєї доньки ОСОБА_1., де
і проживав до дня своєї смерті. Станом на квітень 1991 року ОСОБА_2. залишався
єдиним членом колгоспного двору, який утримував господарство, доглядав його.
Просила у зв'язку з цим задоволити зустрічний позов ОСОБА_2., визнавши за ним
право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому.

ОСОБА_1. зустрічні позовні вимоги визнала
частково, пояснила, що батько дійсно в 1974 році переїхав до неї на постійне
місце проживання, однак до цього близько 30 років жив в спірному будинку. Вона
має своє господарство, в спірному будинку не проживає з 1968 року, коли вона
вийшла заміж і перейшла жити в сім'ю чоловіка. Батько і мати дійсно працювали в
колгоспі, спільно дбали про господарство. В 1987 році ОСОБА_2. вибув
м.Кузнецовськ і там прописаний. Не заперечує, що &frac12; частина будинку належить братові, однак на &frac12;
частину претендує вона на
підставах, що вказані в її позові.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та
оцінивши інші докази приходить до висновку, що первісний позов є
необґрунтованим і не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, з оглянутих у судовому засіданні свідоцтва
про шлюб НОМЕР_1, свідоцтва про народження НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 є батьками позивачки, на час її народження перебували у шлюбі між
собою.

З довідки №232 від 29.11.2007 року, виданої
Рівненським ОБТІ вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 згідно
погосподарської книги особовий рахунок належить ОСОБА_3, реєстрація права
власності цього будинку та його інвентаризація не проводились.

Свідок ОСОБА_6. пояснила суду, що ОСОБА_1 разом з
нею збирала гроші в с.Олізарка та в с.Лозки для ремонту будинку ОСОБА_2. після
пожежі

Аналогічні пояснення дала в суді свідок ОСОБА_7

Проаналізувавши вказані докази, суд приходить до
висновку, що право власності на спірний будинок з тих підстав, на які посилається
позивачка, не виникло ні в ОСОБА_4., спадкоємицею якого є ОСОБА_1, ні в неї
особисто, оскільки участь у відновленні будинку після пожежі не тягне за собою
набуття права власності на нього.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі поданих
сторонами доказів.

Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то
відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких доказів, заслуговуючих на увагу і спростовуючих висновки суду,
первісний позивач суду не надала.

Таким чином суд переконаний, що права ОСОБА_1, які стосуються даного спору,
не порушені, а тому не потребують судового захисту, оскільки її вимоги є
безпідставними і не ґрунтуються на законі.

Що стосується зустрічного позову, то він підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з довідки Лозківської сільської ради
№110 від 14.01.2008 року, а також оглянутих у судовому засіданні книг
погосподарського обліку Суховільської та Лозківської сільських рад за 1971-1995
рр, господарство ОСОБА_3 належало до суспільної групи «колгоспний двір» і дана
група до 1991 року не змінювалась.

З огляду цих же книг, а саме книги №1 за 1971-1973
рр., №1 за 1974-1977 рр., №1 за 1977-1979 рр., №1 за 1980-1982 рр., №1 за
1983-1985 рр., №2 за 1986-1990 рр., №3 за 1991-1995 рр. вбачається, що ОСОБА_4
з 1974 року вибув в інше господарство,
відповідач-позивач ОСОБА_2.Ф. проживав в даному господарстві щонайменше
з 1971 року і до 1987 року.

Як пояснив в судовому засіданні  свідок ОСОБА_5., його батько в 1987 році
виписався з хут.Олізарка і прописався в м.Кузнецовськ, однак фактично продовжив
переважно проживати в спірному будинку, утримував його, обробляв земельну
ділянку, тримав худобу, птицю.

Цей факт підтвердили також свідки ОСОБА_6.,
ОСОБА_7., не заперечувала його і відповідачка ОСОБА_1.

У відповідності до Прикінцевих та Перехідних
положень Цивільного Кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2004
року, і застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним
чинності. Разом з тим, як вбачається зі змісту зустрічних позовних вимог, та
доказів, наданих позивачем ОСОБА_2., правовідносини, пов'язані із володінням та
власністю спірного житлового будинку, виникли до набрання чинності Цивільним
Кодексом України 2004 року, у зв'язку з чим, на думку суду, вказаний спір має
бути розв'язаний виходячи із положень Цивільного Кодексу України 1963 року.

Як вбачається зі змісту ст.126 Цивільного Кодексу
України 1963 року, п.п.1-3 Постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХП від
26.03.1991 р. «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»,
пп..а) п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року
«Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної
власності», право на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили  права на частку в його
майні. Такими що втратили таке право, вважаються працездатні члени двору, які
не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та
коштами у веденні спільного господарства двору.

Проаналізувавши та оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2.., який з 1974 року залишився
єдиним членом господарства,  станом на 15
квітня 1991 року не втратив права на частку в майні колгоспного двору, що
збереглось, оскільки на протязі трьох років до цієї дати своїми коштами та
працею вів господарство двору. Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_2.Ф. має право на майно колишнього колгоспного двору, що
збереглось станом на 15.04.1991 року, а саме на житловий будинокАДРЕСА_1.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник
вправі пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не
визнається або оспорюється іншими особами.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15, 130,
174, 208, 209 ЦПК України, ст..ст.120-126 ЦК України 1963 року, ст.ст.392  ЦК України, п.п.1-3 Постанови Верховної Ради
Української РСР №885-ХП від 26.03.1991 р. «Про введення в дію Закону
Української РСР «Про власність»,  п.6
Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

в  и
р  і  ш
и  в :

У задоволенні позовуОСОБА_1 про визнання за нею
права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Позов ОСОБА_2 задоволити. Визнати за ОСОБА_2 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому.

Звільнити сторони від сплати судового збору на
підставі п.18) ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду
Рівненської області через районний суд. Заяву про апеляційне оскарження рішення
суду може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний строк,
рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

Головуюча: