Справа №2-1261
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ                                               копія

26 вересня 2008 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської
області в складі:

головуючого - судді Потоцького В.В.,

при секретарі Олійник Ю.І.,

розглянувши у відкритому
попередньому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недісним та визнання права
власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить визнати договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_1 з одної сторони, та ОСОБА_2 з другої сторони, недійсним, і визнати
за ОСОБА_1 право власності на вказаний будинок, посилаючись на те, що в момент
укладання договору позивачка вважала, що укладає договір довічного утримання,
як і домовлялася з відповідачем, але тексту договору не читала.

Відповідач позов визнав і проти задоволення позову не заперечує.

Суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

ОСОБА_1, маючи похилий вік,
наприкінці 2007 року домовилася з відповідачем про те, що останній буде
надавати їй послуги по забезпеченню її доглядом та харчуванням, а також буде
утримувати належні їй житловий будинок та присадибну ділянку в належному стані.
ОСОБА_1 в свою чергу мала залишити ОСОБА_2 після своєї смерті вказане будинковолодіння.

10 грудня 2007 року сторони
оформили нотаріально договір, тексту якого ОСОБА_1 не читала, вважаючи, що в
ньому передбачені всі права та обов`язки, про які вони з відповідачем
домовлялися раніше.

Після підписання вказаного
договору відповідач в березні 2008 року перестав виконувати свої обіцянки
стосовно догляду ОСОБА_1та припинив забезпечувати її харчуванням, доглядати за
будинком. Після цього позивачка звернулася за допомогою до своєї сестри -
ОСОБА_3, яка погодилася доглядати за нею в обмін на укладення договору
довічного утримання. Під час оформлення документів, необхідних для укладання
договору, позивачка виявила, що її будинок зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 10.12.2007 року. Таким чином, позивачка дізналася,
що фактично між нею та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, а не довічного
утримання.

Входячи з вищенаведеного, вказаний договір дарування, укладений з метою
приховати дійсний правочин про довічне утримання, суд визнає удаваним
правочином. Згідно з ч.2 ст.235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин
був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Вказані обставини підтверджуються договором дарування, витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічною документацією на жилий
будинок.

Отже, суд визнає недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1.
При таких обставинах, за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на спірний
жилий будинок.

На підставі ст.ст. 235, 717 ЦК України, керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 213;
214; 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 10 грудня
2007 року між ОСОБА_1, з одної сторони, та ОСОБА_2, з другої сторони,
недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 Київської
області.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

СУДДЯ: