справа №2-1290 /08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя
22 жовтня 2008 року

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

Головуючого судді:                                     Артемової
Л.Г.,

при секретарі:                                           Вайнраух Л.А.,

за участю представника:                             ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ВАТ „АвтоЗАЗ”, третя особа Головне управління статистики Запорізької обласної
державної адміністрації, про стягнення шкоди спричиненої каліцтвом та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом
до ВАТ „АвтоЗАЗ” про стягнення:

- одноразового збільшення розміру відшкодування шкоди завданої каліцтвом;

- щомісячного,  починаючи  з 01.12.2007р. стягнення  шкоди
завданої  каліцтвом  в
розмірі  524,97 грн. безстроково;

- витрат завданих каліцтвом в розмірі 4 341,72 грн., на придбання путівки
на санаторно-курортне лікування;

- моральної шкоди в розмірі 3 000 грн.;

- витрат завданих шкодою каліцтвом у розмірі 2 532,00 грн., понесених   на лікування.

В обґрунтування своїх вимог позивачка пояснила, що у результаті продажу
відповідачем її чоловіку неякісного автомобіля „Таврія-1102” через магазин, 9
лютого 1991 року відбулася дорожньо-транспортна пригода під час якої їй було
заподіяно тілесні ушкодження. Внаслідок травмування за висновком  судово-медичної експертизи їй було
встановлено 40% втрати працездатності.

Також висновком СМЕ показане санаторно-курортне лікування, прийом
протизапальних та знеболюючих ліків у моменти загострення болю, комплекс
лікувально-фізкультурних заходів та процедур.

Рішенням Комунарського районного суду від 18.02.2002 року з відповідача
були стягнуті щомісячні платежі в розмірі 210,47 грн. на відшкодування втрати
40% працездатності,  до 20.09.2003 року.

Виплати закінчилися в 2003 році
зв'язку з чим вона просить суд стягнути з відповідача: одноразово 18 810,96
грн. відшкодування шкоди з урахуванням збільшення розміру мінімальної
заробітної плати та підвищення вартості життя за період з 01.10.2003 року по
31.11.2007 року; безстроково щомісячно починаючи з 01.12.2007р. на
відшкодування шкоди завданої каліцтвом у розмірі 524,97 грн.; витрати за
санаторно-курортне лікування у вересні 2007 року в розмірі 4 341,72 грн.;
моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.; витрати понесені нею на придбання ліків в
розмірі 2 532 грн.

Позивачка в судове засідання не з»явилася, подавши заяву про слухання
справи на її відсутність.

Представник
відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, погодившись зі
стягненням відшкодування шкоди з урахуванням збільшення розміру мінімальної
заробітної плати та підвищення вартості життя за період з 01.10.2003 р. по
31.11.2007 р. в розмірі 18 810,96 грн. та безстроковим щомісячним
відшкодуванням шкоди завданої каліцтвом у розмірі 524,97 грн. починаючи з
01.12.2007р.,  пояснивши, що не оспорюють
розрахунку зробленого позивачкою.

Однак заперечував проти стягнення витрат за санаторно-курортне лікування у
вересні 2007 року в розмірі 4 341,72 грн., моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.
та витрат на придбання ліків в розмірі 2 532 грн. Свої заперечення обґрунтував
наступним:  судово-медичною експертизою
позивачці показано санаторно-курортне лікування, однак нічого не вказане про
періодичність такого лікування. В зв'язку з тим, що за санаторно-курортне
лікування у травні 2004 року з ВАТ „АвтоЗАЗ” рішенням Комунарського суду  від 11.05.2005 р. було стягнуто 1 959,01
грн., за санаторно-курортне лікування у вересні 2005 року з ВАТ „АвтоЗАЗ”
рішенням Комунарського суду  від 24.01.2006
р. було стягнуто 2 429,34 грн., за санаторно-курортне лікування у вересні 2006
року з ВАТ „АвтоЗАЗ” рішенням Комунарського суду  від 20.12.2006 р. було стягнуто 3 865,46 грн.
і беручи до уваги те, що позивачка не є інвалідом першої групи і не має права
на щорічне відшкодування витрат за санаторно-курортне лікування, вважає  вимоги про стягнення за санаторно-курортне
лікування у вересні 2007 року в розмірі 4 341,72 грн. безпідставними.

Також відповідач заперечуючи проти стягнення моральної шкоди вказав, що
моральна шкода в зв'язку отриманою позивачкою травмою вже стягувалася з ВАТ
„АвтоЗАЗ” рішенням Комунарського суду від 04.11.1995 року.

Відносно витрат на придбання ліків в
розмірі 2 532 грн. відповідач вказує на недоведеність понесених позивачкою
витрат у зв'язку саме з травмою. Позивачка вимагаючи стягнення суми 2 532 грн.
понесених нею витрат на  лікування додає
до позову лише деякі рецепти та чеки із яких неможливо стверджувати про
необхідність та фактичне придбання цих ліків. Треба звернути увагу на те, що
необхідність прийому ліків і яких саме повинно бути вказано у висновках
судово-медичної експертизи. Копії чеків та рецептів додані до позову різних
років (2005 рік.,  2006 рік, 2007рік).
Більша частина чеків за той період, за який вже
постановлене рішення Комунарського суду від 12.10.2006 року.

Суд вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи вважає,
що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що в результаті проданого чоловіку позивачки неякісного
автомобіля „Таврія-1102” 09 лютого 1991 року була скоєна дорожньо-транспортна
пригода, в результаті якої позивач керуючи вказаним автомобілем отримала значні
тілесні ушкодження, зазначений факт не потребує доведення, оскільки вже
встановлений судовим рішенням.

Рішеннями
Комунарського суду стягувалися суми за санаторно-курортне лікування позивачки у
травні 2004 року, у вересні 2005 року, у вересні 2006 року.

Закон
України „Про захист прав споживачів” не містить положень про щодо відшкодування
втраченого заробітку і тому у відповідності до ст. 8 ЦПК України суд застосовує
до спірних правовідносин  Закон України „
Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
від 23.09.1999 р.,  який саме врегульовує
подібні відносини.

За змістом цього Закону, інваліди 3 групи забезпечується путівкою до
лікувально - профілактичного закладу один раз на три роки.

Проте позивачка вимагає відшкодування за санаторно - курортне
лікування  кожного року, однак  ОСОБА_1. є інвалідом  3 - ї групи
та відповідно  право має на
відшкодування  витрат на санаторне
лікування один раз на три роки.

З огляду на вищенаведене суд дістає висновку, що в задоволенні вимоги про
стягнення витрат на санаторно - курортне лікування позивачці необхідно
відмовити.

Згідно
п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. з
подальшими змінами, при вирішенні вимог про відшкодування витрат на ліки,
потреба в яких має підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи,
розмір витрат визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або
рахунків про їх вартість.

Проте позивачка не надала суду документів, які б можна вважати допустимими
доказами.

Так жодний з чеків не містить інформації, що дійсно ліки придбані саме
ОСОБА_1., за рекомендацією лікарської установи, придбання та прийом таких
ліків, як «Моваліс»,  «Мілдранат»,
«Предуктал», «Фестал», та багатьох інших суперечать висновкам судово-медичної
експертизи та не відповідають призначенням.

Крім того позивачка посилається на консультації лікарів які відбувалися в
2005 та 2006 роках, а за цей період ви трати на лікування вже стягувалися.

За висновком судово - медичної експертизи від 04.072003 року, у зв'язку з
отриманою травмою ОСОБА_1 показано фізіотерапевтичне лікування та періодичні,
на момент загострення болю у правому кульшовому суглобі, ін'єкції
«диклофенака», прийом анальгетиків, однак визначити з наданих нею касових
чеків, які саме ліки вона купувала у зв'язку з отриманою травмою, можливості
немає.

Необхідність
придбання зазначених у рецептах ліків для лікування хвороб, що перебувають у
причинному зв'язку з ДТП, не підтверджена висновком судово-медичної експертизи,
відсутній розрахунок вимог, не вказаний період за який позивачка вимагає
стягнення суми за лікування, крім того чеки та рецепти  теж датовані 2005 - 2006 роками, за цей
період витрати стягнені судовим рішенням
і тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги
про стягнення витрат на придбання ліків.

Рішенням Комунаського районного суду від 04.11.1995 р., яке постановлене по
спору між тими самими сторонами, про той же предмет та по тим же підставам вже
стягнена моральна шкода спричинена відповідачем позивачці.

Згідно змісту заяви вбачається, що
позивачка зазнала моральної шкоди через те, що не отримала відповіді на своє
звернення від 10.12.2007 року,  тобто
порушення з боку відповідача вимог Закону України «Про звернення громадян»
спричинили шкоду, яку  вона оцінює в
3000,00 грн.,  однак суд залишає вимогу
про стягнення моральної шкоди без задоволення, оскільки вона не пов'язана із
шкодою спричиненою каліцтвом.

Суд залишає без задоволення вимогу про
стягнення  суми в зв'язку з підвищенням
«вартості життя», оскільки вона не ґрунтується на Законі України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”

Згідно Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
, та згідно ст. 463 ЦК України, перерахування сум щомісячних виплат проводиться
у разі підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідач визнав вимогу ОСОБА_1. про
стягнення збільшеного розміру відшкодування шкоди завданої каліцтвом  в сумі 18810,96 грн., оскільки розрахунок
ґрунтується на  встановленому розмірі
мінімальної заробітної плати за кожний рік, згідно розміру мінімальної
заробітної плати за зазначений період.

Також відповідач погодився з тим, що
повинен щомісячно, починаючи з 01.12.2007 року виплачувати суму шкоди завданої
каліцтвом  в розмірі 524,00 грн.,
безстроково, оскільки втрата працездатності є безстроковою.

В цій частині позовні вимоги, які
знайшли підтвердження в судовому засіданні задовольняються судом в повному
обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 6,
8, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, Постановою № 6 Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992року, Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства „АвтоЗАЗ” на користь ОСОБА_1
:

- відшкодування шкоди завданої каліцтвом  з урахуванням збільшення розміру мінімальної
заробітної плати за період з 01.10.2003р. по 31.11.2007р. в розмірі 18
810,96 грн.;

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства „АвтоЗАЗ” на користь ОСОБА_1
:

- безстроково щомісячні платежі у відшкодуванням шкоди завданої каліцтвом у
розмірі 524,97 грн. починаючи з 01.12.2007 року.

В
задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької
області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Г. Артемова