Справа 2-18/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

19 травня 2008 року                  Садгірський районний суд
м. Чернівці

в складі:  головуючого судді          Плавана В.О.

при
секретарі                    Вержак І.В.

за
участю адвокатів ОСОБА_9, ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за
позовною заявою  Садгірської районної у
м. Чернівці ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третіх осіб: ОСОБА_7  та  ОСОБА_8 про знесення самовільно встановленого
навісу до сараю на прилеглій території до будинку АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач Садгірська районна у м. Чернівці рада звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб:
ОСОБА_7  та  ОСОБА_8 про знесення самовільно встановленого
навісу до сараю на прилеглій території до будинку АДРЕСА_1

В позові посилається на те, що в 2006 році
відповідачем ОСОБА_1 без відповідного дозволу, самовільно встановлено навіс до
сараю на прилеглій території до будинку АДРЕСА_1. На неодноразові звернення мешканців
будинку АДРЕСА_1 до ОСОБА_1, з проханням
знести самовільно встановлений навіс до сараю, оскільки навіс є перешкодою для
облаштування заїзду до квартири АДРЕСА_1, власником якої є  ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не
реагував.

Вказує в позові на те, що 05.07.2006 року
ОСОБА_7, який є власником АДРЕСА_1,
звернувся в Садгірську районну у м. Чернівцях раду із скаргою на ОСОБА_1,
який навісом до сараю перекрив йому прохід та проїзд до квартири АДРЕСА_1, чим створив
ОСОБА_7перешкоди в користуванні власністю. Вказують на те, що у  ОСОБА_7
немає можливості належним чином забезпечити звичайні життєві умови, щодо проведення ремонту в квартирі, заміни
побутової техніки, заміни меблів та інше. За необхідності викликати
швидку допомогу, лікарі вимушені заходити до квартири АДРЕСА_1 через сусіднє
будинковолодіння.

В позові вказує на те, що в ході розгляду
скарги встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 вищевказаного будинку ОСОБА_1 здійснено самовільне будівництво
добудови навісу до сараю, відповідача
письмово було попереджено про необхідність знесення самовільного будівництва в
термін до 12.08.2006 року. Вказане питання було розглянуте 16.11.2006 року на засіданні міжвідомчої комісії
районної ради, щодо самовільного влаштування
навісу  ОСОБА_1 на території житлового
будинку АДРЕСА_1. Відповідно
до висновків міжвідомчої комісії вказаний навіс підлягає знесенню (протокол засідання міжвідомчої комісії № 11)., також  відповідач ОСОБА_2 вдруге попереджений про необхідність знесення самовільного
будівництва, останньому було роз'яснено, що в разі невиконання даного припису до нього будуть прийняті міри,
передбачені чинним законодавством України.

Посилається в позові на
те, що керуючись ст. 376 Цивільного кодексу України,
п.1.12. рішення III сесії Чернівецької міської ради V скликання
від 30.06.2006 року № 48 „Про визначення обсягів і меж повноважень, які здійснюють районні у місті ради та їх виконавчі органи
в інтересах територіальних громад
міста”, а також згідно висновків міжвідомчої комісії, виконкомом Садгірської районної
ради прийнято рішення від 28.02.2007 року № 23/2 „Про знесення самовільно
влаштованого навісу на АДРЕСА_1”, яким відповідача ОСОБА_1 було зобов'язаний
знести самовільно влаштований навіс на території житлового будинку АДРЕСА_1 в
термін до 01.04.2007 року.

Станом на 05.06.2007 року відповідач ОСОБА_1
вищевказане рішення не виконав. Такі дії відповідача ОСОБА_1 змусили Садгірську районну у                      м. Чернівцях раду
звернутися з позовом в суд.

Просять знести самовільно встановлений навіс до сараю на прилеглій
території до будинку АДРЕСА_1 за рахунок відповідача ОСОБА_1.

В процесі розгляду справи були притягнуті до участі у справі в якості
співвідповідачів співвласники кв.3 буд. АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та третіх осіб: ОСОБА_7
та  ОСОБА_8

Представник Садгірської районної у м. Чернівці ради ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов підтримала в повному об'ємі та дала аналогічні пояснення згідно
позовної заяви. Просить знести самовільно встановлений навіс до сараю на
прилеглій території до будинку АДРЕСА_1 за рахунок відповідача ОСОБА_1.

Треті особи, на стороні позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні
позов підтримали в повному об'ємі та дали аналогічні пояснення згідно позовної
заяви. Просять знести самовільно встановлений навіс до сараю на прилеглій
території до будинку АДРЕСА_1 за рахунок відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідачі
проживають в АДРЕСА_2 тривалий час. Відповідно до інвентарної справи, виготовленої Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації з
реєстрацією поточних змін від 27.02.2004 року, земельна ділянка
будинковолодіння АДРЕСА_1, користувачами
якої є власники 4-х квартир, становить площу 0,1086 га. Вказана земельна
ділянка, розділена огорожею на чотири частини
таким чином, що мешканці квартири АДРЕСА_2, квартири АДРЕСА_3,АДРЕСА_4 -
заїздами з вул. Д. Вишневецького, мешканці квартири АДРЕСА_1 користуються
проходом з боку будинковолодіння АДРЕСА_5.

Посилається в поясненнях на те, що до  спірної квартири, власниками якої є треті
особи, був постійний проїзд через територію буд. АДРЕСА_5.  Вказує на те, що власник  будинковолодіння АДРЕСА_5 самовільно, без
законних підстав, загородив проїзд до спірної квартири, чим перешкоджає третім
особам користуватися їх земельною ділянкою.

В поясненнях посилається на те, що за роки проживання у
вказаному будинку склався відповідний порядок користування спільною земельною
ділянкою та заїздом до квартир. Фактично власники квартир розділили
користування земельною ділянкою та заїздами.
Під'їзд до АДРЕСА_1 був через територію будинковолодіння АДРЕСА_5 та зі
сторони квартири АДРЕСА_3, з їхньої сторони проходу та заїзду до спірної
кв.АДРЕСА_1 ніколи не було, що підтверджується огорожею, збудованим спорудами
сараєм та вбиральнею. Що стосується листа Садгірської
районної у м. Чернівці ради від 14.11.2005 року та план-схеми до нього, про
проїзд через їх територію до спірної квартири, то вказаний план не відповідає
дійсності, оскільки на ньому відсутні будь-які реквізити ЧКБТІ. На сьогоднішній
день неможливо зробити заїзд до спірної квартири, оскільки там знаходиться
літня кухня, яка прийнята в експлуатацію згідно рішення Садгірської районної
ради у м. Чернівці від 28.04.2004 року 345/4., до літньої кухні зроблено під
навіс, для відпочинку ОСОБА_1, який страждає важкими захворюваннями.  Крім того через їхню територію земельної
ділянки проходить магістральна газова труба середнього тиску на висоті від
землі 1,5 метра, що є перешкодою для влаштування відповідного заїзду, дозволу
від відповідних служб, на демонтаж та перенесення  вказаної туби, представник позивача до суду
не надав.  Що
стосується вказаного навісу, то даний навіс не відноситься до самочинної будівлі.
Крім того, згідно постанови № 1464 від 11.01.2007 року, ОСОБА_1 було визнано
невинним в скоєнні адміністративного правопорушення, провадження по справі було
закрито із-за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, щодо
самовільного влаштування господарської споруди - навісу біля АДРЕСА_1. Вважає
позовні вимоги Садгірської районної у м. Чернівці раді до них надуманими
та небгрунтованими.

Просить в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
позові Садгірської районної у м. Чернівці ради про знесення самовільно
встановленого навісу до сараю на прилеглій території до будинку АДРЕСА_1,
відмовити за безпідставністю.

Суд заслухавши  пояснення сторін,
дослідивши письмові докази  по справі,
вважає, що позов не обґрунтований, а тому в позові слід відмовити за
безпідставністю.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію прав власності на
нерухоме майно від 17.10.2003 року за відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_1 ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності
кв.3 АДРЕСА_1. Треті особи, на стороні позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають
кв.2 АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що на спірній земельній ділянці АДРЕСА_1, зі сторони
відповідачів розташована літня кухня, до літньої кухні прибудовано дощатий під
навіс без фундаменту, вказана споруда прийнята в експлуатацію, згідно рішення
Садгірської районної ради у
м. Чернівці від 28.04.2004 року 345/4., для відпочинку відповідача
ОСОБА_1, який страждає важкими захворюваннями.

Судом встановлено, що через територію спірної земельної ділянки АДРЕСА_1
проходить магістральна газова труба середнього тиску на висоті від землі 1,5
метра, що є перешкодою для влаштування відповідного заїзду, дозволу від
відповідних служб, на демонтаж та перенесення
вказаної туби представник позивача до суду не надав.

Судом встановлено, що власники квартир спірного
будинку фактично розділили користування земельною ділянкою та заїздами до своїх
частин будинку.  Під'їзд до кв.АДРЕСА_1
будинковолодіння АДРЕСА_1 був через територію будинковолодіння АДРЕСА_5 та зі
сторони квартири АДРЕСА_3, зі  сторони
відповідачів проходу та заїзду до спірної кв.АДРЕСА_1 ніколи не було, що
підтверджується огорожею, збудованим спорудами, сараєм та вбиральнею.

Судом встановлено, згідно постанови № 1464 від 11.01.2007
року, ОСОБА_1 було визнано невинним в скоєнні адміністративного правопорушення,
провадження по справі було закрито із-за відсутності події і складу
адміністративного правопорушення, щодо самовільного влаштування господарської
споруди - навісу біля АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що згідно листа Садгірської районної у м. Чернівці ради від 14.11.2005 року та доданої до
листа план-схеми, про те, що через територію земельної ділянки відповідачів до
спірної квартири третіх осіб, існував проїзд. Вказана план-схема не відповідає
дійсності, оскільки на вказаному плані відсутні будь-які реквізити ЧКБТІ, а
також письмові додатки про існування заїзду через земельну ділянку відповідачів
зі сторони АДРЕСА_6.

Ці обставини підтверджені дослідженими доказами.

Відповідно до ст. 120 ЗК України передбачено, що при переході права
власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку
визначається відповідно пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди,
якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до п.4 ст.376 ЦК України передбачено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо
вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для
цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач)
земельною ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за
особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній
ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою,
яка (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до Наказу
Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України 08.02.2006
N42, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2006 р. за N201/12075, були внесені зміни до
Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127 та зареєстрованої в Мін'юсті України
10.07.2001р., пункт 3.2 було доповнено абзацами такого
змісту: що не належать до самочинного будівництва: при будівництві будинків
садибного типу - зведення на земельній
ділянці тимчасових будівель (навісів, палаток, кіосків, накриття, літніх душових, теплиць покритих
поліетиленовою плівкою, споруд тощо),
які не потребують виконання робіт з улаштуванням
фундаментів.

Судом встановлено, що відповідачами на спірній земельній ділянці АДРЕСА_1,
була збудували літня кухня, до якої
прибудовано дощатий під навіс без фундаменту, будівля літньої кухні
прийнята в експлуатацію згідно рішення Садгірської районної ради у м. Чернівці від
28.04.2004 року 345/4., вищевказане рішення ніким не скасоване. Крім того,
дощатий під навіс без фундаменту не належать
до самочинного будівництва.

Про законність спорудження відповідачем спірної споруди, дощатого під навісу без фундаменту до літньої кухні було збудовано на
законних підставах, що підтверджується  постановою № 1464 від 11.01.2007 року, згідно
якої відповідача ОСОБА_1 було визнано невинним в скоєнні адміністративного
правопорушення, провадження по справі було закрито із-за відсутності події і
складу адміністративного правопорушення, щодо самовільного влаштування
господарської споруди - навісу біля АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що через територію спірної земельної
ділянки АДРЕСА_1 проходить магістральна газова труба середнього тиску на висоті
від землі 1,5 метра, що є перешкодою для влаштування відповідного заїзду,
дозволу від відповідних служб на демонтаж та перенесення  вказаної туби представник позивача до суду не
надав. В судовому засіданні представником позивача
не було надано дозволу від відповідних служб, на демонтаж та
перенесення  вказаної туби.

Суд не може взяти до уваги  лист Садгірської районної у м. Чернівці ради від
14.11.2005 року та доданого до листа план-схеми, про те, що через територію
земельної ділянки відповідачів до спірної квартири третіх осіб існував проїзд,
оскільки вказана план-схема не відповідає дійсності. На вказаному план-схемі
відсутні будь-які реквізити ЧКБТІ, а також письмові додатки про існування
заїзду через земельну ділянку відповідачів зі сторони АДРЕСА_6.

В судовому засіданні встановлено, що власники
квартир спірного будинку фактично розділили користування земельною ділянкою та
заїздами до своїх частин будинку.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що під'їзд
до спірної АДРЕСА_1 проходив через територію будинковолодіння АДРЕСА_5 та зі
сторони квартири АДРЕСА_3, зі  сторони
відповідачів проходу та заїзду до спірної АДРЕСА_1 ніколи не було, що
підтверджується огорожею, збудованим спорудами, сараєм та вбиральнею.

Суд не погоджується з позовними вимогами Садгірської районної у             м. Чернівці ради, оскільки не
скасоване рішення Садгірської районної ради у      м. Чернівці від 12.08.2003 року №622/16,
крім того мешканці будинку надали особисто дозвіл відповідачам на узаконення
спірної будівлі.

Суд вважає, що рішення Садгірської районної у м. Чернівці ради від
28.02.2007 р. АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 рокунесення самовільно влаштованого навісу на
території житлового будинку АДРЕСА_1 не відповідає
закону.  Представником Садгірської
районної у м. Чернівці ради, також не наведено підстав в позові, щодо
невідповідності та істотного відхилення від проекту, порушення будівельних норм
самочинного будівництва, що суперечить суспільним інтересам та порушує інтереси
інших осіб.

Судом встановлено, що треті особи: ОСОБА_7
та  ОСОБА_8 мають вільний доступ
до своєї частини будівлі, відповідачі їм не перешкоджають користуватися їхньою
частиною будівлі, щодо проведення ремонту в квартирі, заміни побутової техніки,
заміни меблів, необхідності допуску швидкої допомоги тощо.

При наведених обставинах суд вважає, що позовні вимоги Садгірської районної
ради м. Чернівці до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третіх осіб: ОСОБА_7  та  ОСОБА_8. про знесення самовільно
встановленого навісу до сараю на прилеглій території до будинку АДРЕСА_1 необґрунтовані,
а тому в позові слід відмовити за безпідставністю. Суд вважає, що судові
витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.376 ЦК України, ст.120 ЗК України, ст.ст. 10,11, 209, 212,
214-215, 218 ЦПК України, суд -

В  И
Р  І  Ш
И  В :

В позові Садгірської районної ради м. Чернівці до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третіх осіб: ОСОБА_7  та
ОСОБА_8 про знесення самовільно встановленого навісу до сараю на
прилеглій території до будинку АДРЕСА_1, відмовити за безпідставністю.

Судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення  може  бути оскаржене  в апеляційному порядку до Апеляційного
суду  Чернівецької області, через  Садгірський районний суд  м. Чернівці шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня винесення рішення  заяви про
апеляційне  оскарження  і подання після цього протягом  20-ти
днів  апеляційної скарги, з
подачею її копії до  апеляційної
інстанції  або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Головуючий-суддя
Плаван В.О.

Справа 2-14/2008р.

УКРАЇНА

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21 січня 2008 року                   Садгірський
районний суд м. Чернівці

в
складі:  головуючого судді
Плавана В.О.

при
секретарі                    Ковтюк Л.В.

з
участю адвоката              ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_4
в інтересах позивача ОСОБА_11 до
ОСОБА_12про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та
визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.12.1994 року, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_11 в інтересах позивача ОСОБА_12 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_13 про визнання права власності на Ѕ частину
житлового будинку та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.12.1994
року. В процесі розгляду справи представником позивача були збільшені позовні вимоги.

В позові посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за
законом від ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач є спадкоємцем померлої ОСОБА_14 щодо
її житлового будинку із прилеглими господарськими спорудами, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_7. Вказаний житловий будинок перейшов у власність до ОСОБА_14
згідно договору купілі-продажу від 27.12.1994 року, вважає даний договір
недійсним, оскільки договір не відповідає вимогам закону.

Вказує в позові на те, що відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 23, 28 КпШС
України спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7 був спільною власністю
подружжя, а саме позивачки ОСОБА_12 та її померлого чоловіка ОСОБА_15, оскільки
позивачка приймала участь у будівництві спірного житлового будинку і набула
право власності на Ѕ частину житлового будинку.

Посилається в позові на те, що всупереч порушення закону померлий її
чоловік ОСОБА_15 уклав договір купілі-продажу від 27.12.1994 року спірного
житлового будинку з ОСОБА_14, без її згоди та відома, чим порушив належне їй
право власності гарантоване ст. 13 Конституції України від 20.04.1978
року.  Про факт укладення вказаної угоди
позивачці ОСОБА_12 стало відомо із позовної заяви ОСОБА_13 до неї та членів її
сім'ї про виселення їх з житлового приміщення від 26.09.2005 року, а тому
вважає, що строк давності по її теперішнім позовним вимогам слід рахувати саме
з дати 26.09.2005 року.

Вказує на те, що згідно рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від
08.06.2006 року позивачку ОСОБА_15 разом із сім'єю було виселено у порядку
виконавчого провадження, однак позивачка разом із сім'єю займає приміщення
літньої кухні, що знаходиться на прилеглій до будинку території.

Просить визнати за ОСОБА_12 право власності на Ѕ частину житлового будинку
та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.12.1994 року укладений між
померлим ОСОБА_15 та  ОСОБА_14 відносно
житлового будинку із прилеглими господарськими спорудами, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_7.

Позивачка ОСОБА_12 та її представник ОСОБА_11 в судовому засіданні
свій  позов підтримали в повному об'ємі
та дали аналогічні пояснення згідно позовної заяви. Також пояснили, що договір
купілі-продажу від 27.12.1994 року вважають недійсним, який не відповідає
вимогам закону. Вказують в поясненнях на те, що відповідно до ч.1 ст.22, ч.1
ст. 23, 28 КпШС України спірний житловий будинок був спільною власністю
подружжя ОСОБА_12 та її померлого чоловіка ОСОБА_15, оскільки подружжя обидва
приймали участь у будівництві спірного житлового будинку коштами та матеріалами
і набули право власності кожний на Ѕ частину житлового будинку, що
підтверджується документами, які позивачкою надані в судовому засіданні.

Вказують в пояснення також, що всупереч порушення закону померлий  чоловік ОСОБА_15 уклав договір купілі-продажу
від 27.12.1994 року спірного житлового будинку з ОСОБА_14, без згоди позивачки
та її відома, чим порушив належне їй право власності.  Про факт укладення вказаної угоди
позивачці  стало відомо із позовної заяви
ОСОБА_13 про виселення її та членів її сім'ї з житлового приміщення  26.09.2005 року, а тому вважає, що строк
давності по її теперішнім позовним вимогам слід рахувати саме з
вищевказаної  дати.

Просять визнати за ОСОБА_12 право власності на Ѕ частину житлового будинку
та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.12.1994 року укладений між
померлим ОСОБА_15 та  ОСОБА_14 відносно
житлового будинку із прилеглими господарськими спорудами, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_7.

Відповідач ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає,
що позовні вимоги необґрунтовані та пояснив, що спірний будинок був придбаний
ОСОБА_14 у ОСОБА_15 в 1994 році. Про факт укладання договору купівлі-продажу
спірного будинку, позивачці ОСОБА_12 було відомо з моменту відчуження вказаного
нерухомого майна в 1994 році, що підтверджується матеріалами цивільної справи
АДРЕСА_1-326/2006 року, копією рішення Садгірського районного суду м. Чернівці
від 08.06.2008 року, ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від
06.08.2006 року. В поясненнях посилається на те, що позивачка та її представник
в судовому засіданні не довели доказами, про набуття позивачкою спільної
сумісної власності спірного будинковолодіння з померлим її чоловіком
ОСОБА_15  Вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_16 безпідставні, крім того пропущені строки позовної давності звернення
до суду з відповідним позовом.

Просить відмовити в  позові за
пропуском строків позовної давності та за безпідставністю.

Суд заслухавши  пояснення сторін,
свідків, дослідивши письмові докази  по
справі, вважає, що позов не обґрунтований, а тому в позові слід відмовити за
пропуском строків давності.

Судом встановлено,  що ОСОБА_15  на праві власності належало нерухоме майно, а
саме спірне будинковолодіння АДРЕСА_7, на підставі договору дарування
посвідченого Другою Чернівецькою державною нотаріальною конторою  14.04.1994 року по реєстру № 1247,
зареєстрованого в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації
15.04.1994року в реєстрову книгу АДРЕСА_3 ,стор.№290 за реєстровим №9328

Судом встановлено, що ОСОБА_14 на праві власності належало нерухоме майно,
а саме спірне будинковолодіння АДРЕСА_7, на підставі договору купівлі-продажу
посвідченого Другою Чернівецькою державною нотаріальною конторою від 27.12.1994
року по реєстру №6329, зареєстрованого в Чернівецькому обласному бюро технічної
інвентаризації 08.10.1997 року в реєстрову книгу №14стор.№490 за реєстровим
№4328

Судом встановлено, що ОСОБА_13 після смерті його матері ОСОБА_14          у встановлений законом строк подав
заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Спадковим майном на яке
відкрилася спадщина, є спірне будинковолодіння АДРЕСА_7, яка на момент смерті
ОСОБА_14 належала померлій на праві власності, відповідно до купівлі-продажу
від 27.12.1994 року.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від
ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідач ОСОБА_13 є спадкоємцем майна гр-ки ОСОБА_14, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме власником нерухомого майна,  спірного будинковолодіння АДРЕСА_7.

З витягу про реєстрацію права власності Чернівецького бюро технічної
інвентарізації від 05.12.2005 року вбачається, що за позивачем зареєстровано
нерухоме майно у формі приватної власності, а саме: спірного будинковолодіння
АДРЕСА_7.

Згідно свідоцтва про народження вбачається, що батьками позивача ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, були Згоник Іван Тимофійович та ОСОБА_14.

Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_12 був
зареєстрований 24.08.1967 року в ЗАГСі м. Чернівці, актовий запис №1376

Судом встановлено, що в провадженні державної виконавчої служби у
Садгірському районі м. Чернівці від 29.08.2006 року знаходиться на виконанні
виконавчий лист№2326/2006 року Садгірського районного суду м. Чернівці про
виселення  ОСОБА_12, який вступив в
законну силу 19.06.2006 року.

В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_14
у ОСОБА_15 згідно договору купівлі-продажу в 1994 році. Про факт укладання
вищевказаної угоди,  а саме договору
купівлі-продажу спірного будинку, позивачці ОСОБА_12 було відомо з моменту
відчуження вказаного нерухомого майна в 1994 році, що підтверджується
оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №9326/2006 року,
копією рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.06.2008 року,
ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 06.08.2006 року, оглянутих в
судовому засіданні копії протоколу судового засідання від 30.11.2005 року по
справі №9733/2005 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_15 та
інших про виселення з житлового приміщення та протоколу судового засідання від
05.05.2006 року по  справи №9326/2006
року ОСОБА_6 до ОСОБА_15 та інших про усунення перешкод у здійсненні права
власності будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та
скасування реєстрації місця проживання відповідачів.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що позивачка ОСОБА_12 разом
з її покійним чоловіком ОСОБА_15, в 1967 році на місці старого будинку
збудували новий будинок з по господарськими будівлями за адресою:
будинковолодіння АДРЕСА_7. За чиї кошти вказаний будинок збудований вона не
знає, вказує на те, що будинок будувався після того позивачка їздила за кордон
заробляти кошти. Відповідача ОСОБА_13 у спірному будинку ніколи не бачила. В
2006 році, після смерті ОСОБА_15, вона чула що продається спірне будинковолодіння
АДРЕСА_7.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що позивачка ОСОБА_12 разом
з її покійним чоловіком ОСОБА_15 та його батьками, в 1967 році на місці старого
будинку збудували новий будинок з по господарськими будівлями за адресою: будинковолодіння
АДРЕСА_7. За чиї кошти вказаний будинок збудований вона не знає, вказує на те,
що будинок будувався після того позивачка їздила за кордон заробляти кошти.
Відповідача ОСОБА_13 у спірному будинку ніколи не бачила. На кого були
оформлені документи про право власності на спірне будинковолодіння вона не
знає, відповідача по справі  ОСОБА_13 та
його матір  в даному будинку ніколи не
бачила. Також не бачила, щоб хтось у спірний будинок із сторін розвантажував і
заносив мебель покійної ОСОБА_14

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що в 1994 році вона знімала
у ОСОБА_14 квартиру за адресою: АДРЕСА_8. Підтвердила в судовому засіданні
обставини, що позивачці ОСОБА_12 було відомо про те, що спірний будинок був
придбаний ОСОБА_14 у ОСОБА_15 згідно договору купівлі-продажу в 1994 році.
Також підтвердила, що позивачка ОСОБА_12 особисто просила покійну ОСОБА_14
купити спірне будинковолодіння АДРЕСА_7, оскільки її син був винен комусь
гроші, після чого в дане будинковолодіння
ОСОБА_14 купила у позивачки та перевезла в даний будинок свої речі та
меблі. Вказує в показах на те, що деякий час вона проживала у спірному будинку
до смерті ОСОБА_14, якій сплачувала гроші за кімнату в якій проживала. В
спірному будинку разом із ОСОБА_14 проживала також сім'я позивачки ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні дав аналогічні покази із свідком
ОСОБА_21, крім того підтвердив, що спірний будинок АДРЕСА_7 був придбаний
ОСОБА_14 у ОСОБА_15, згідно договору купівлі-продажу в 1994 році. Вказує на те,
що позивачці ОСОБА_12 було відомо про вище укладену угоду в 1994 році. Також
повідомив суду, що в 1994 році він допомагав свідку ОСОБА_22перевозити речі та
меблі, які належали ОСОБА_14, в даному будинку разом із ОСОБА_14 проживала
також сім'я позивачки ОСОБА_12

Свідок ОСОБА_22в судовому засіданні дав аналогічні покази із свідком
ОСОБА_20, в частині перевезення речей та меблів, які належали ОСОБА_14 речі та
меблі, які належали ОСОБА_14

Ці обставини знайшли  підтверджені
дослідженими доказами.

Згідно ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.ст. 319,321,334 ЦК України власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання  та
місцезнаходження майна. Право власності є непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його володінні.

Згідно ст.ст. 1258,1259 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на
спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує
право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення
їх права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її
прийняття.

Відповідно до ст.ст.1261, 1268 ЦК України ОСОБА_13 є спадкоємцем першої
черги, після смерті його матері ОСОБА_14 у встановлений законом строк подав
заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та прийняв спадщину.
Спадковим майном на яке відкрилася спадщина, є спірне будинковолодіння
АДРЕСА_7, яка на момент смерті ОСОБА_14 належала померлій на праві власності,
відповідно до купівлі-продажу від 27.12.1994 року.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_1 року та витягу про реєстрацію права
власності Чернівецького бюро технічної інвентарізації від 05.12.2005 року
відповідач ОСОБА_13 є спадкоємцем майна гр-ки ОСОБА_14, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року та власником нерухомого майна, спірного будинковолодіння      АДРЕСА_7.

Таким чином на праві власності відповідачу ОСОБА_13 належить нерухоме
майно, спірне будинковолодіння АДРЕСА_7.

Згідно ст.ст. 386,387,391 ЦК України власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, витребовувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст.22 КпШС України (в редакції 1978 р.) ст.ст.60,62 СК
України майно, нажите подружжям за час шлюбу майно, є їх спільною сумісною
власністю. Відповідно, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат
другого з подружжя, воно може бути визнано спільною сумісною власністю
подружжя.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачкою ОСОБА_12 та її представником ОСОБА_11 в судовому засіданні не
доведено та не надано доказів, що спірний будинок належав позивачці та її
покійному чоловікові на праві спільної сумісної власності подружжя.  Крім того позивачкою не доведено письмовими
доказами в судовому засіданні, що за час шлюбу внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат подружжя, було створене чи істотно збільшилося у своїй вартості
спірне будинковолодіння.  Позивачкою та
її представником не надано доказів про проведення будівельних робіт відносно
спірного будинку, проживання позивачки у спірному будинку, не надає позивачці
визнання за нею права власності, користування та розпорядження спірним
будинком.

Враховуючи наведене суд  приходить до
висновку, що позивачка ОСОБА_12 незаконно та неправомірно користуються
власністю відповідача ОСОБА_13, а саме спірним домоволодінням, чим порушуються
права відповідача по володінню та користуванню вказаним домоволодінням,
гарантовані  Конституцією України,
Цивільним Кодексом України.

Твердження позивачки ОСОБА_12 та її представника ОСОБА_11, що за період спільного проживання та за спільні з покійним
чоловіком кошти, позивачка та її чоловік збудували спірний житловий будинку та
господарські будівлі, в результаті вкладення
коштів в будинковолодіння, позивачка має право на 1/2 частину в спірному
будинковолодінні, суд вважає дані твердження позивачки та її
представника не доведеними в судовому засіданні та безпідставними.  Також позивачкою та її представником не
доведено в судовому засіданні, що її покійний чоловік уклав договір
купівлі-продажу спірного будинку без її відома, чим порушив її право власності
на спірний будинок.

Враховуючи наведене суд вважає, що позивачка ОСОБА_12 та її представник
ОСОБА_11 в судовому засіданні не надали доказів та не навели підстав визнання
недійсним договору купівлі-продажу та визнання за позивачкою права власності на
Ѕ ідеальну частку спірного будинковолодіння, а тому позовні вимоги є
необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст.ст. 256,257,260,261 ЦК України строк загальної позовної
давності  у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу,
законом визначено тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною  у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позивачці ОСОБА_12 про
факт укладання вищевказаної угоди,  а
саме договору купівлі-продажу спірного будинку було відомо з моменту відчуження
вказаного нерухомого майна в 1994 році, що підтверджується оглянутими в
судовому засіданні матеріалами цивільної справи №9326/2006 року, відповідними
копіями рішень та протоколів судового засідання.

Таким чином суд вважає, що перебіг позовної давності у позивачки  ОСОБА_12 починається з 1994 року, з  моменту коли їй стало відомо про факт
укладання  договору купівлі-продажу
спірного будинку.  Починаючи з 1994 року
позивачка не зверталася до суду з вимогою про захист свого цивільного права або
інтересу, в межах трьох річного строку. Позивачка та її представник  не довели в судовому засіданні поважність
пропущення пропуску позовної давності та не надали ніяких доказів з даного
приводу. Про відмову в позові за пропуском строків давності відповідачем та
адвокатом було заявлено під час розгляду справи та в дебатах.

На підставі наведеного та матеріалів справи суд вважає, що в позові
представника позивача ОСОБА_11 в інтересах позивача ОСОБА_12 про визнання права
власності на Ѕ частину житлового будинку та визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 27.12.1994 року, слід відмовити за пропуском строків
давності

Керуючись ст.22,23 КпШС України (в редакції 1978 р.), ст.ст. 60, 62 СК
України, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 267, 319, 321, 334, 386, 387, 391, 1258,
1259, 1258, 1259 ЦК України,  ст.ст.
10,11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В  И
Р  І  Ш
И  В :

В позові представника позивача ОСОБА_4 в інтересах позивача ОСОБА_5  до
ОСОБА_6 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та
визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.12.1994 року, відмовити за
пропуском строків давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення  може  бути оскаржене  в апеляційному порядку до Апеляційного
суду  Чернівецької області, через  Садгірський районний суд  м. Чернівці шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня винесення рішення  заяви про
апеляційне  оскарження  і подання після цього протягом  20-ти
днів  апеляційної скарги, з
подачею її копії до  апеляційної
інстанції  або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Головуючий-суддя
Плаван В.О.