справа № 2-504
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

02
червня 2008 року             Шосткинський
міськрайсуд Сумської області в складі :

головуючого
судді                                                               Свиненко
М.Д.,

при
секретарі                                                                       Афанасенко
Т.Л.,

з участю         представників
ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Шостка справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи : ТОВ „БРОУСС-ЖЕК”,
орган опіки та піклування про визнання втратившою право користування жилим
приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа : орган опіки
та піклування про вселення до квартири, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач за
першим позовом мотивують свої вимоги тим, що наприкінці 1982 року йому було
надано двокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 46,1 кв.м., розташовану
на першому поверсі п'ятиповерхового будинку АДРЕСА_1. 03 лютого 1995 року
зареєстрував шлюб з відповідачкою, стали разом мешкати за вищевказаною адресою.
19 травня 1995 року приватизував на своє ім'я квартиру АДРЕСА_1 і в цей же день
отримав свідоцтво на право власності вказаного житла. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з
відповідачкою народився син ОСОБА_5. 24 вересня 1996 року відповідачка з сином
зареєструвались у спірному житлі. Приблизно в 1999 році, з-за погіршення
сімейних стосунків, відповідачка добровільно залишила квартиру і переїхала
проживати в будинок своїх батьків АДРЕСА_2. Шлюб з відповідачкою розірвали
22.12.2003 року. Вибула відповідачка з квартири АДРЕСА_1 за власним бажанням,
перешкод в користуванні житлом їй ніхто не чинив, виїжджаючи забрала всі
особисті речі, з часу вибуття ніякого спільного господарства з мешканцями
спірного житла не веде, не вносить плату за комунальні послуги. Вважає, що вона
втратила зацікавленість у вказаному житлі, просять визнати її втратившою право
користування спірним житлом, квартирою АДРЕСА_1.

Зустрічні
позовні вимоги не визнав, просить в їх задоволенні відмовити.

Відповідачка
за першим позовом позов не визнала мотивуючи тим, що дійсно вони сім'єю
проживали в квартирі АДРЕСА_1. Вказану квартиру отримав позивач за першим
позовом, а потім в 1995 році приватизував на своє ім'я. Шлюб з позивачем за
першим позовом зареєстрували 03 лютого 1995 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_5. Зареєструвались у спірному житлі з сином 24.09.1996р.,
після того, як позивач за першим позовом приватизував на своє ім'я квартиру, а
мешкали разом за вищевказаною адресою з дня реєстрації шлюбу. Спочатку жили
добре, але після того, як позивач за першим позовом став штучно чинити
перешкоди в користуванні житлом, виганяти з квартири разом з малолітнім сином і
забрав ключі, влітку 1999 року вимушена була переїхати і проживати у своїх
батьків АДРЕСА_2, де мешкає і зараз. Зацікавленість в спірному житлі не
втрачала. З приводу вселення до спірної квартири зверталась до міліції, в листопаді
2007 року намагалась зайти до житла, але це не вдалось в разі відсутності
ключів, в квартирі є її особисті речі, будь якого іншого житла не має. Просить
в задоволенні позову відмовити.

Поряд з
цим, враховуючи, що позивачем ОСОБА_3 були штучно створені перешкоди в
користуванні спірним житлом, він влітку 1999 року забрав від квартири ключі,
пред'явила вимоги до позивача за першим позовом і просить суд вселити її до
квартири АДРЕСА_1.

Третя
особа, ТОВ „БРОУСС-ЖЕК”, просять слухати справу у їх відсутність, покладаються
на розсуд суду, про що надали заяву.

Третя
особа, орган опіки та піклування, покладається на розсуд суду.

Вислухавши
сторони, представників, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи,
матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи №3271, суд вважає, що
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи : ТОВ „БРОУСС-ЖЕК”, орган опіки та
піклування про визнання втратившою право користування жилим приміщенням має
бути задоволеним, в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа : орган
опіки та піклування про вселення до квартири має бути відмовлено.

В
судовому засіданні встановлено, що квартиру НОМЕР_1, загальною площею 46,1
кв.м., розташовану АДРЕСА_1 отримував ОСОБА_3, про що не заперечують сторони,
вони зареєстровані в цій квартирі, відповідачка з неповнолітнім сином
ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.17,70) з 24 вересня 1996 року (а.с.6,40,71). Власником
квартири з 19 травня 1995 року є позивач за першим позовом і відповідач за
другим ОСОБА_3 ( а.с.38).

Шлюб між
сторонами розірвано 22 грудня 2003 року (а.с.5,69).

Доводи
позивача за першим позовом ОСОБА_3 про те, що відповідачка за першим позовом і
позивачка за другим позовом ОСОБА_4 влітку 1999 року залишила спірне житло і
проживає окремо у своїх батьків АДРЕСА_2 підтверджуються як його показами так і
показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, згідно яких, відповідачка
за першим позовом ОСОБА_4 сама залишила спірне житло, перешкод в користуванні
цим житлом їй ніхто не чинив. Тим самим підтверджуються ствердження позивача за
першим позовом, що саме з того часу відповідачка добровільно виїхала зі
спірного житла. Цими ж свідченнями спростовуються доводи відповідачки за першим
позовом і позивачки за другим позовом щодо створення позивачем штучних перешкод
в користуванні житлом, тобто його зловживанням спиртними напоями (а.с.62) та
бешкетуванням. Крім того, ніяких звернень до міліції від ОСОБА_4 з приводу
неналежної поведінки ОСОБА_3 не було.

Суд не
бере до уваги ствердження відповідачки за першим позовом і позивачки за другим
позовом ОСОБА_4 в той частині, що ОСОБА_3 оформив на себе право власності на
квартиру в той час, коли вони перебували у шлюбі і вона там фактично проживала,
з тих підстав, що оформлення права власності на квартиру відбувалось з її
мовчазної згоди, тобто вона питання щодо незаконності оформлення власності ніде
не ставила і на час оформлення права власності вона не була зареєстрованою в
квартирі АДРЕСА_1, про що не заперечують сторони.

Щодо не ведення
спільного господарства з 1999 року, про цей факт не заперечують і самі сторони.

Згідно
акту обстеження житла (а.с.7), речей відповідачки за першим позовом і позивачки
за другим ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 не виявлено.

Крім
того, факт втрати зацікавленості до спірного житла відповідачкою за першим
позовом і позивачкою за другим позовом підтверджується тим, що їх син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою батьків відповідачки АДРЕСА_2 з літа 1999
року, там же пішов 01.09.2002 року до школи де вчиться до дійсного часу
(а.с.39) і знаходиться на лікарняному обліку, про що не заперечують і сторони.

Згідно
ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника
житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає , що
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи : ТОВ „БРОУСС-ЖЕК”, орган опіки та
піклування про визнання втратившою право користування жилим приміщенням має
бути задоволеним, а ОСОБА_4 визнана втратившою право користування жилим
приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, оскільки вона втратила зацікавленість у
спірному житлі проживаючи тривалий час, майже вісім років в іншому місці,
добровільно виїхавши з нього, забравши свої речі, не веде спільного господарства
з власником житла.

Доводи
відповідачки за першим позовом ОСОБА_4 щодо відсутності у неї будь якого житла
суд не бере до уваги, оскільки за місцем свого теперішнього мешкання у своїх
батьків вона забезпечена житлом, проживає у приватному будинку разом з двома
батьками, які там зареєстровані (а.с.57), і де мається три кімнати для
проживання про що не заперечує і сама ОСОБА_4.

В свою
чергу суд не бере до уваги ствердження свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
позивачки за другим позовом і відповідачки за першим ОСОБА_4 в тій частині, що
відповідач за другим позовом і позивач за першим ОСОБА_3 виганяв ОСОБА_4 з
квартири, зловживав спиртними напоями, забирав ключі від квартири, чинив
перешкоди в користуванні житлом, що вони приходили до житла в листопаді 2007
року, з тих підстав, що ці свідки є друзями та родичем ОСОБА_4, вони
зацікавлені в позитивному вирішенні для неї виниклого спору, що з 1999 року до
осені 2007 року з приводу спірного житла ніяких питань у ОСОБА_4 до ОСОБА_3 не
виникало, що тривалий час ніяких звернень з її боку до компетентних органів не
було з приводу неправомірних дій ОСОБА_3, так і що до того, що вона буцімто
була позбавлена житла з його вини і що вона не має житла. Їх покази суд вважає
надуманими.

Також суд не
бере до уваги ствердження позивачки за другим позовом і відповідачки за першим
ОСОБА_4 з приводу того, що вона, після того як пішла влітку 1999 року проживати
до своїх батьків, приходила до спірного житла, користувалась ним оскільки в цей
час її дитина знаходилась на лікуванні в лікарні, тому, що згідно повідомлення
КЛПЗ „Шосткинська дитяча лікарня”, її син ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, в 1999 році в
період весна-осінь на стаціонарному лікуванні в дитячій лікарні не знаходився
(а.с.91). Ці ствердження ОСОБА_4 суд вважає надуманими.

З приводу того,
що ОСОБА_4 при влаштуванні на роботу 16.05.2006р. до ВАТ „Шосткинський завод
хімічних реактивів” вказала домашню адресу АДРЕСА_1 (а.с.53) і що це є фактом
її зацікавленості в спірному житлі, то, на думку суду, це не є фактом її
зацікавленості, а це лише само по собі розуміючаяся обставина, оскільки вона
вказала адресу свого місця реєстрації і це не можна вважати її зацікавленістю в
спірному житлі.

Щодо постанови
про відмову в порушенні кримінальної справи по матеріалам перевірки №3271 за заявою
ОСОБА_4, то ця постанова стосується проведеної перевірки щодо ухилення ОСОБА_3
від сплати аліментів на утримання сина. Щодо перешкод в користуванні житлом, то
ці матеріали ніякого відношення до цього питання не мають. На думку суду
матеріали перевірки №3271 стали наслідком того, що ОСОБА_4 16.05.2006 року
влаштувалась на роботу до ВАТ „ШЗХР”, а мешкати безпосередньо в місті де
знаходиться підприємство набагато зручніше ніж їздити з смт.Вороніж до м.Шостка
на роботу.

Поряд з
цим, виходячи з вищенаведеного суд не находить підстав для задоволення позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа : орган опіки та піклування про вселення до
квартири і вважає, що в його задоволенні має бути відмовлено, враховуючи, що
згідно ст. 405 ч.1 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати,
визначається його власником.

В данному випадку позивачка за другим позовом і відповідачка за першим
ОСОБА_4 не є членом сім'ї власника житла і власником не визначено житлове
приміщення яке вона має право займати.

Приймаючи
рішення по справі, судом враховані інтереси дитини сторін, їх сина Сергія
народження ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідності до
вимог ст. 59 ч.2 СК України, згідно яких, при розпорядженні своїм майном
дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї,
які відповідно до закону мають право користування ним (а.с.60,79).

Керуючись ст.ст.
10, 60, 208, 209, 212, 214-216, 218, 223 ЦПК України, ст. 59 СК України, ст.
405 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

В
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа : орган опіки та піклування
про вселення до квартири відмовити.

Визнати ОСОБА_4
втратившою право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 повернення держмита 08 грн.50коп., витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 07 грн. 50 коп..

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Шосткинський
міськрайсуд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги.

Рішення
набирає чинності після закінчення строку на подання вищевказаних заяв про його
оскарження.

Суддя Шосткинського міськрайсуду

Сумської області                                                                              М.Д.Свиненко