УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2008 року місяця лютого дня 06 колегія судців судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у
складі:

Головуючого, судді                                 Іващенко В.В.

Суддів                                                      Летягіної
О.В. Дяченко Л.О.

При секретарі
Іванові О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного
виконавця про арешт майна боржника,за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на ухвалу
Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 20 листопада 2007 року,

встановила:

у жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою
на постанову державного виконавця про арешт майна боржника.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.09.2007 року
держвиконавцем відділу Державної виконавчої служби в м. Красноперекопеське та
Красноперекопському районі була винесена постанова про арешт майна боржника і
оголошення заборони його відчуження, в якої був накладений арешт на 1/2 частину
квартири і нежилі приміщення, що належать йому на праві власності. Приводом для
винесення постанови з'явився виконавчий напис нотаріуса Київського
нотаріального округу, а обставиною, що дозволила винести виконавчий напис був
підписаний ним договір застави, відповідно до якого на нього покладений
обов'язок відшкодувати заборгованість у разі непогашення боргу за кредитним
договором, який був укладений між банком та ОСОБА_2

Дії державного виконавця він вважає неправомірними,
оскільки арешт накладений на 1/2 частину квартири, яка не є предметом застави.

Також є рішення Господарського суду АР Крим від
23.08.2007 року, яким звернуто стягнення на майно, що належить ОСОБА_2 для
погашення боргу за тим же кредитним договором, та це рішення ОСОБА_2 виконав у
добровільному порядку і таким чином звернення стягнення на його майно є
незаконним.

Ухвалою Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим
від 20 листопада 2007 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали суду та
постановления нової ухвали про задоволення його скарги на дії державного
виконавця, посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального
права.

Апелянт вважає, що суд не прийняв до уваги
неправомірність дій держвиконавця по накладенню арешту на належну йому 1/2
частину квартири, яка не є предметом договору застави.

Справа № 22-ц-1501/2008р.               Головуючій
в 1 інстанції:Халдєєва О.В.

Доповідач: Іващенко В.В.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не є обґрунтованою і не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що
дії державного виконавця були законними, повністю відповідали вимогам Закону
України „Про виконавче провадження".

З такими висновками суду погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають фактам і обставинам, встановленим судом , ґрунтуються
на правильному визначенню змісту і характеру виниклих між сторонами
правовідносин, правильному застосуванню норм матеріального і процесуального
права.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на
неправомірність дій держвиконавця по накладенню арешту на належну йому 1/2
частину квартири, яка не є предметохм договору застави.

Відповідно до ст. 52 ЗУ „Про виконавче провадження"
стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за
виконавчими документами для задоволення вимог стягувача. За постановою
державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у виконавчому
провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається
на вільне від застави майно боржника.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1
неодноразово перешкоджав виконанню виконавчого напису, у зв'язку з чим була
винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

Згідно зі ст. 50 ЗУ „Про виконавче провадження"
боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути
стягнення в першу чергу. Але ОСОБА_1 не подав в виконавчу службу заяву з
вказівкою на яке майно необхідно звернути стягнення в першу чергу.

За таких обставин суд правильно відмовив заявникові у
задоволенні скарги на дії державного виконавця.

Враховуючи наведене і керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1
ст. 308, ст.ст. 314, 315, Цивільного процесуального Кодексу України, колегія
суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим
від 20 листопада 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців.