Справа № 2-   586
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
12  березня 2008 року  Нижньогірський районний суд Автономної
Республіки Крим в складі:
головуючої                                     судді  Кустової І. В.
розглянувши у відкритому  судовому
Нижньогірський  справа за позовом ОСОБА_1
до  ОСОБА_2   про розподіл   майна,
звернулася до суду з позовом, у якому просить   розділити спільно нажите  у шлюбі з відповідачем майно , виділивши   їй  &frac12; частину
квартири АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що вона з 04.04.1999 року по 04.09.2006 року
була у шлюбі з відповідачем, у період шлюбу було набуто  вказану трьохкімнатну квартиру, яка належить
їй та відповідачєві  на засадах  спільної сумісної власності подружжя, згоди з
розподілу квартири вони з відповідачем не досягли.
У судовому засіданні позивач, її
представник  на вимогах наполягли,
пояснили, що квартиру сторони  купили за
час шлюбу , тому позивачка вимагає її розділу та отримання права власності
на  половину  квартири. Бажає отримати ідеальну долю  у квартирі.
Квартиру було придбано за кошти, які отримали за кошти  від продажу будинку, який  належав відповідачеві  у селі Охотське Нижньогірського району. Після
продажу будинку  у тім же місяці  жовтні 2003 року купила квартиру.  У цей час відповідач отримував допомогу,  як бізробітний, позивач отримувала пособие на
утримання дитини та працювала реалізатором на ринку.  У квартиру провели газ за гроші, які  заробляла позивач.  Вона
зареєстрована  у спірній квартирі
з часу  предбання  по теперішній час. Не проживає у спірній
квартирі  з липня 2007 року,  власного житла не має, проживає  з дитиною на
з'йомних квартирах. Реально проживати у спірній квартирі вона не
бажає,  задоволення позову необхідно, щоб
забезпечити права дитини на житло надалі.
Відповідач вимоги позову не визнав , пояснив, що   спірну квартиру вони купили, коли находилися
у шлюбі з позивачкою, але купили  цю
квартиру за кошти, які отримали від продажу
будинку АДРЕСА_2, який вин купив до шлюбу з позивачкою, будинок
належав  йому на підставі договору
купівлі-продажу від 01.10.1993 року.
Свій будинок він подав за три тисячі доларів США, за  нотаріальним договором ціна  цього правочину складає 15 900 гривень.
Спірну квартиру купили за  дві с
половиною тисячі доларів США та триста доларів США сплатили за гараж. Решту
грошей, які отримали за продажу  його
будинку, витратили на оформлення правочинів , переїзд до смт. Нижньогірське та
на благоустрій квартири. Ішних грошей, крім отриманних від продажу його будинку
, у родині не було, тому, що він вже не працював водієм дальних рейсів, получав
невелику заробітну платню у колгоспі, позивачка була у відпусці з догляду за
дитиною. Позивачка не проживає у  спірній  квартирі з 07 грудня 2005 року, але до
теперішнього часу зареєстрована за цією адресою . Вона створила нову сім'ю ,
дочка проживає з позивачкою та  у її
матірі. Позивачка не бажає  і не буде
жити з ним у  спірній квартирі тому, що
Свідок  ОСОБА_4 пояснила, що вона є
матір'ю відповідача. До 1993 року син отримував велику заробітну платню та
купив у 1993 році будинок у с. Охотське Нижньогірського району. Після цього
у  1999 році він одружився з позивачкою.
У  2003 році син з позивачкою захотіли
переїхати до смт. Нижньогірське. Для цього через  повідомлення у газеті знайшли підходящу
квартиру, домовилися про купівлю цієї квартири, потім продали будинок у с.
Охотське та за отримані кошти розплатилися за
спірну квартиру. Вартість будинка у багато разів більше вартісті
квартири. У родині сторін не було  вільних грошей,
купити квартиру у смт. Нижньогірське, тому , що позивачка не працювала,
отримувала допомогу по  догляду  за дитиною, а син мав маленьку зарплату у
колгоспі. На утримання  їх родини вона
постійно давала гроші. За її гроші було поведено газ у спірну квартиру.
Вислухавши сторони, представника
позивача, свідка,  дослідивши матеріали
справи, суд знаходить позов не
обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.
Статею 60 пунктом 2  Сімейного
кодексу України встановлено, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя.
Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка
встановлено ст. 57  Сімейного кодексу
України, зокрема пунктом 1 вказаної статті встановлено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно, яке набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.
Пуктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня   2007 року
№ 11  «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»  встановлено, що не належить до спільної
сумісної власності  майно набуте  за час шлюбу, але за кошти, які належали  одному
з подружжя  особисто.
Судом встановлено, що на підставі Договору
купівлі-продажу від 01 жовтня 1993 року
ОСОБА_2   купив житловий будинок ,
розташованний по вул. Совєтської  у селі
Охотське Нижньогірського району, у якому з 01 листопада 1999 року зареєстровано
ОСОБА_1, що підтверджено Випискою з Домової книги № 652 / 02 - 4 від 17.10.2007
Текстом Договору від 18 вересня 2003 року підтверджується, що    ОСОБА_2
продав житловий будинок  АДРЕСА_2  за 15 900 гривень , документом, що підтверджує
право приватної власності продавця на відчужуваний будинок є Свідоцтво про
право власності на нерухоме майно серії САА
№ 935207, зареєстроване у БТІ м. Джанкой 17.09.2003 року.
Спірна квартира у смт. Нижньогірське куплена ОСОБА_2 на протязі меньш ніж місяця
після продажу вказаного  будинку, тобто
02 жовтня 2003 року, що підтверджується текстом Договору від 02 жовтня 2003
року, за яким ОСОБА_2    купив квартиру №
2, що знаходиться на першому  поверху
двоповерхового будинку за АДРЕСА_1.
Квартиру куплено за  7 934 гривні.
Право власності на цю квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 07 жовтня 2003 року, що
підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно,
виданим Джанкойським МБРТІ.
На підставі вимог статей 57, 58 ЦПК України оцінивши надані сторонами  Довідки про стан здоров'я відповідача та
знаходження  його на обліку у
Нижньогірському центрі зайнятості населення, суд знаходить, що відповідач не
мав можливості отримувати доходи у такому розмірі, якій   давав
йому можливість купити квартиру у смт. Нижньогірське без продажу будинку
Статею  60 ЦПК   України встановлено  обов'язок обох  сторін
довести ті, обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Цей обов'язок позовачкою не виконано, вона не довела
суду,  що у період купівлі спірної
квартири існували інші  достатні
джерела  доходу родини, крім грошей,  отриманих від продажу будинку
відповідача,  які б давали подружжю  можливість
купити  спірну квартиру у смт.
Суд також враховує, що позивачка з грудня 2005 року не проживає у спірній
квартирі, що підтверджено Актом обстеження житлово-побутових умов,
складеним  депутатом Нижньогірської
селищної ради , доказів того, що відповідач примусово  виселив її
квартири  вона суду  не надала,
фактично позивачка не має наміру
вселятися у спірну квартиру та жити там, а лише бажає, щоб частина
квартири перешла у власність дочки
ОСОБА_3, щоб забезпечити   дочку
житлом  на перспективу.
На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір відноситься на  позивача , з урахуванням 51 гривні, сплаченої
нею при подачи позову, стягненню з позивачки підлягає  недоплачена сума судового збору у розмірі 28
Керуючись ст. ст. 60,
214, 215, 218, 223, 234, 256, 259  ЦПК України,
суд
У задоволенні позову  ОСОБА_1   до
ОСОБА_2   про розподіл   майна
на користь  держави судовий сбір у
сумі двадцять  вісім гривень.
Рішення   може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду АР Крим у м. Феодосії  через Нижньогірський райсуд шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги,  або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя                                                                                                                        І.В. Кустова