АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа -
№ 22ц-100/08                                       Головуючий
в 1 інстанції - Ковальов В.М.
Категорія -                                                                  Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2008
року  Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого-
Кравченко Н.В.,

судців - Борисова Є.А.,  Пригорнєвої Л.І.

за
участю секретаря-Пономарьової О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні
в м.  Луганську справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на-рішення Алчевського міського суду Луганської області від 23
липня 2007 року за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення,
стягнення моральної шкоди,  та за
зустрічним позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання
права власності,  -

встановила:

У жовтні 2006 року позивачі ОСОБА_2,  ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_1,  в якому після відповідних уточнень послалися,  що їм на праві власності належить квартира
АДРЕСА_1. У зв'язку з наміром виїхати на проживання до іншої місцевості,  вони вирішили продати вказану квартиру,  до вирішення цього питання дозволили
тимчасове проживання у цій квартирі відповідачеві до серпня 2005 року,  при цьому було обумовлено,  що він буде нести всі витрати по утриманню
квартири та з комунальних послуг,  та у
подальшому купить у позивачів цю квартиру,
у зв'язку з чим передав,  як аванс
400 доларів США. Однак
потім угода купівлі-продажу між ними так і не відбулася. Після спливу вказаного
строку,  відповідач квартиру не
звільнив,  своїх обов'язків не
виконував,  у зв'язку з чим утворилася
заборгованість у значній сумі. Таким чином,
відповідач своїми діями перешкоджає позивачам користуватися та
розпоряджатися своєю власністю,  вирішити
питання стосовно її продажу за своїм розсудом.
Також ці дії позивача спричинюють їм моральну шкоду,  оскільки вони не можуть відстояти свою
власність,  змушені звертатися за
допомогою в різні інстанції. Тому позивачі просять усунути перешкоди у
користуванні та розпорядженні шляхом виселення відповідача з неї,  а також стягнути на їх користь моральну шкоду
у сумі 7000 гр.

Відповідач
у свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом,  у якому послався,  що між ним та позивачами фактично відбулася
купівлі-продаж спірної квартири,  згідно
з якою він купив її у позивачів,  однак
нотаріально цей договір оформлено одразу не було,  оскільки не було повного пакету необхідних
документів,  а потім позивачі виїхали,  залишивши довіреність на оформлення
договору,  пообіцявши надіслати всі
недостатні документи,  при цьому половину
вартості квартири у сумі 400 доларів США
позивачка за належну їй частину отримала. У подальшому позивачка не
надіслала необхідні документи та стала вимагати сплатити за всю квартиру 15000
доларів США,  або повернути ключі та виселитися з квартири,  з чим відповідач не згоден. Відповідач
вважає,  що ним умови договору
купівлі-продажу вказаної квартири виконано,
він отримав її від позивачів,
протягом чотирьох років в ній проживає,
позивачі частково отримали
вартість  квартири,   від подальшого     нотаріального оформлення

договору
ухиляються,  тому він просить визнати
дійсним договір купівлі-продажу спірної квартири,  укладений 12 серпня 2002 року та визнати за
ним право власності на всю квартиру,
стягнувши з нього на користь позивачів залишок суми за цим договором.

Рішенням
Алчевського міського суду Луганської області від 23 липня 2007року позовні
вимоги позивачів задоволено частково.

Суд
виселив  відповідача ОСОБА_1  зі спірної квартири АДРЕСА_1.

У
задоволенні зустрічного позову відповідача ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі відповідач з рішенням суду не згоден,  вважає його таким,  що не відповідає вимогам закону,  просить скасувати,  у задоволенні позову позивачам
відмовити,  його зустрічний позов
задовольнити,

Заслухавши
доповідача,  дослідивши надані
докази,  перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до наступного.

Згідно
зі  ст. . 47 ЦК УРСР ( 1963 р.),  яка діяла на момент виникнення між сторонами
правовідносин,  якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
яка потребує нотаріального посвідчення,
а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди,  суд має право за вимогою сторони,  яка виконала угоду,  визнати цю угоду дійсною.

Судом
встановлено,  що позивачі є власниками на
праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1,  яку вони у зв'язку з наміром виїхати на
проживання у іншу місцевість вирішили продати. Для цього між ними та відповідачем
у серпні 2002 року велись певні переговори,
готувалися документи,  позивачкою
видавалася довіреність на здійснення та оформлення договору купівлі-продажу,  відповідачем було передано аванс у рахунок
майбутніх платежів у сумі 400 гр. Однак у подальшому цей договір між сторонами
не відбувся,  між ними виникли
розбіжності щодо продажної вартості спірної квартири,  які не вирішені ними до теперішнього часу.

Таким
чином,  суд дійшов правильного висновку
щодо відсутності підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу,  оскільки безспірних доказів того,  що така угода мала місце,  суду не надано.

Посилання
відповідача на видані позивачкою розписки,
як на докази,  на увагу не
заслуговують,  оскільки з цих розписок
тільки вбачається,  що між сторонами
велись переговори щодо продажу,  та що
позивачкою отримана частина коштів за належну їй частку,  яка крім того,  у правовстановлюючих документах офіційно не
визначена. Що стосується продажу частки,
належної позивачеві,  який на той
момент був неповнолітним,  то щодо
продажу цієї частки,  взагалі відсутні
докази,  встановленої законом письмової
форми.

Крім
того,  факт того,  що між сторонами у подальшому виникли
розбіжності стосовно вартості квартири,
сам по собі свідчить про те,  що
сторони не досягли домовленості по всіх істотних умовах договору
купівлі-продажу,  якою є умова,  щодо продажної вартості квартири,  а ця обставина дає підстави вважати,  що угода купівлі-продажу фактично не
відбулася.

Факт
проживання відповідача у спірній квартири незалежно від тривалості такого
проживання,  не дає підстав для
визнання,  що угода купівлі-продажу між
сторонами відбулася.

Таким
чином,  суд також правильно дійшов
висновку про необхідність виселення відповідача зі спірної квартири,  оскільки він залишаючись у цій квартирі,  не маючи на це юридичних підстав,  тим самим створює позивачкам перешкоди у
користуванні та розпорядженню    своєю
власністю у вигляді спірної квартири,  що
у

відповідності
зі  ст. . 391 ЦК України дає право власникові вимагати усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні своєю власністю.

За таких обставин рішення суду відповідає вимогам закону та

матеріалам справи доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду
та не є

Підставоюьдля його скасування.

Керуючись
ст. . 303, 307, 308,  313, 314, 315 ЦПК України,  судова колегія судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Луганської області,
-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
-відхилити.

Рішення Алчевського міського суду
Луганської області від 23  липня 2007
року за позовом ОСОБА_2,  ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про виселення,  стягнення
моральної шкоди,  та за зустрічним
лозовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу,  про визнання права власності - залишити без
зміни.

Ця
ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно,  та може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України безпосередньо протягом двох Місяців після її
проголошення.