РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2008 р.                                                                                 справа
№ 2-9465/08

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Турецької І.О.

при секретарі - Скоріній Т.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання угоди дарування частково недійсною, визнання угоди купівлі-продажу та
визнання права власності на частину квартири

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, звернувшись з
вищевказаною заявою до суду, просить:

1.             визнати
договір дарування 671000 частин квартири АДРЕСА_1, укладений 06 червня 2008 р.
між нею та ОСОБА_2 - частково недійсним.

2.             визнати нотаріально
посвідчену 06 червня 2008 р. приватним нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу Пашичевою Л.Г. угоду на квартиру АДРЕСА_1 - договором
купівлі-продажу.

3.             визнати за нею право
власності на 1121000 частин квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує
тим, що між нею та відповідачем була досягнута домовленість щодо придбання
1121000 частин квартири АДРЕСА_1. Однак під час здійснення даної угоди виникли
труднощі з оформленням договору купівлі-продажу, у зв'язку із чим вони вимушені
були укласти договір дарування.

Однак, це був не безоплатний
договір, так як вона передала відповідачу за вищевказану квартиру суму
еквівалентну 40 000 доларів США.

Після укладення зазначеного
договору, позивачка вирішила зареєструвати за собою право власності в КП „ОМБТІ
та РОН”, виявилося, що відповідач відчужив на її користь не 1121000 частин
квартири, які йому належали та були ними оговорені, а 671000 частин.

Зазначена помилка була викликана
тим, що при підготовці документів для відчуження квартири були неправильно
перераховані долі співвласників.

Позивачка вважає, що договір
дарування квартири належить визнати недійсним, так як фактично це був договір
купівлі-продажу, умови якого були оговорені між сторонами та проведена оплата
за придбання квартири.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, сповіщався, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню
на наступних підставах.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13 грудня 2007 р. було подаровано
ОСОБА_3  1121000 частин квартири АДРЕСА_1,
про що також свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

06 червня 2008 р. між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було укладено договір дарування зазначеною частини квартири.

Разом з тим, як вбачається з
розписки, яка власноруч була написана відповідачем, він отримав від ОСОБА_1 в
рахунок придбання належної йому квартири суму еквівалентну 40 000 доларів США.

Крім того, з пояснень позивачки
вбачається, що вони погодили з відповідачем всі належні умови купівлі-продажу
квартири і зокрема, щодо ціни, передачі квартири у власність, оформлення
договору в нотаріальної конторі.

Аналізуючи питання, яка угода була
укладена сторонами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується
передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок)
у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором
дарування.

Як вбачається із вимог ст. 655 ЦК
України, відповідно до якої за договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Все вищевикладене свідчить, що
відповідач передав позивачці у власність 1121000 частин квартири АДРЕСА_1, а
позивачка, в свою чергу, передала відповідачу раніше оговорену суму грошей за
придбання даної частини квартири.

Крім того, як вбачається із
правовстановлюючих документів, відповідачу належало 1121000 частин зазначеної
квартири, які він фактично і відчужив на корись позивачки.

Однак, робітниками КП „ОМБТІ та
РОН” була допущена помилка при оформлені документів на відчуження, де було
помилково зазначено не 1121000 частин, а 671000.

Тому, суд приходить до висновку, що
відповідач продав позивачці 1121000 частин квартири АДРЕСА_1, а не 671000, як
зазначається в договорі.

Таким чином, відповідно до ст.235
ЦПК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Як слідує із ч.2 зазначеної статті,
якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами
щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Все вищевикладене свідчить про те,
що договір дарування належить визнати недійсним, але враховуючи, що фактично
між сторонами відбулася угода купівлі-продажу, то її належить визнати укладеною
та визнати за позивачкою право власності на 1121000 частин квартири АДРЕСА_1.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання угоди дарування частково недійсною, визнання угоди купівлі-продажу та
визнання права власності на частину квартири -
задовольнити.

Визнати договір дарування укладений
06 червня 2008 р., згідно якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар
671000 частин квартири АДРЕСА_1 - недійсним.

Визнати дійсною укладену угоду
купівлі-продажу 1121000 частин квартири АДРЕСА_1 від 06 червня 2008 р. між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1121000 частин квартири АДРЕСА_1.

На рішення
протягом десяти днів з дня його проголошення позивачем, а відповідачем з дня
його отримання, може бути подано заяву про апеляційне оскарження, а протягом
двадцяти днів після подання заяви подано апеляційну скаргу до апеляційного суду
Одеської області через Приморський районний суд.

Суддя