УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2008 року                                                                                м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого          Ясеновенко Л.В.

суддів:                                                                   Проскурніцького
П.І., Соколовського В.М.

секретаря               Сем"янчук С. Й.

з участю
сторін,                                                   адвоката
ОСОБА_1.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3про
виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Калуського міськрайонного
суду від 20 грудня 2007 року, -

встановила:

Рішенням
Калуського міськрайонного суду від 20
грудня 2007 року
задоволено позов ОСОБА_2. до ОСОБА_3. про виселення за неможливістю спільного
проживання.

У
апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність рішення суду, та
зазначає, що протягом року до пред"явлення позову до нього лише один раз
було застосовано офіційне застереження. ОСОБА_3. також вказує на те, що
виселення є крайнім заходом, і суд постановляючи рішення повинен був врахувати,
що він є інвалідом III групи і іншого житла не має.

Просить
рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

У
судовому засіданні ОСОБА_3. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у
ній.

Справа № 22-Ц-257/2008 р.                             Головуючий у І
інстанції Витвицький В.В.

Категорія
30                                                       Доповідач:
Ясеновенко Л.В.

2

ОСОБА_2. апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно
до ст. 116 ЖК якщо наймач, члени його сім"ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для
інших проживання із ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних
на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання
іншого жилого приміщення.

З
матеріалів справи вбачається, що сторони проживають у двокімнатній
квартиріАДРЕСА_1. Рішенням Калуського міського суду від 08.02.2000 року шлюб між
сторонами розірвано.

Судом
встановлено, що відповідач створює неможливі умови для проживання, а саме,
систематично в нетверезому стані вчиняє скандали, ображає позивачку, з приводу
чого остання зверталась до правоохоронних органів для належного реагування.

З
оглянутих в судовому засіданні відмовних матеріалів вбачається, що позивачка
тричі зверталася до Калуського РВ УМВС.

Так,
постановою від 05.07.2006р. старшого дільничного інспектора міліції було
відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_3. та притягнуто його
до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Постановою від 25.10.2006 р. також було відмовлено у порушенні кримінальної справи
відносно відповідача та винесено йому офіційне застереження.

08.11.2006 року позивачка в
черговий раз звернулися до Калуського РВ УМВС з проханням прийняти міри до її
колишнього чоловіка і їй було рекомендовано звернутись до суду.

Факт
систематичного порушення відповідачем правил співжиття підтвердили допитані в
судовому засіданні свідки.

При
таких обставинах справи суд прийшов до правильного висновку про обгрунтованість
позовних вимог.

Рішення
суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а
тому підстав для його скасування немає.

Керуючись
ст. ст. 307, 308 ЦПК,
колегія суддів, -

3

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3відхилити, а рішення Калуського міськрайонного суду від 20 грудня 2007 залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.