Справа 2-НОМЕР_2/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

21 січня
2008 року                   Садгірський
районний суд м. Чернівці

в складі:  головуючого судді           Плавана В.О.

при секретарі                    Ковтюк Л.В.

з участю
адвоката               ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою
представника позивача ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3  до
ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та
визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.12.1994 року, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3звернувся
до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину
житлового будинку та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.12.1994
року. В процесі розгляду справи представником позивача були збільшені позовні
вимоги.

В позові посилається на те, що згідно свідоцтва про право
на спадщину за законом від 09.04.1998 року відповідач є спадкоємцем померлої
ОСОБА_5 щодо її житлового будинку із прилеглими господарськими спорудами, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок перейшов у
власність до ОСОБА_5 згідно договору купілі-продажу від 27.12.1994 року, вважає
даний договір недійсним, оскільки договір не відповідає вимогам закону.

Вказує в позові на те, що відповідно до ч.1 ст.22, ч.1
ст. 23, 28 КпШС України спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був
спільною власністю подружжя, а саме позивачки ОСОБА_3та її померлого чоловіка
ОСОБА_6, оскільки позивачка приймала участь у будівництві спірного житлового
будинку і набула право власності на Ѕ частину житлового будинку.

Посилається в позові на те, що всупереч порушення закону
померлий її чоловік ОСОБА_6 уклав договір купілі-продажу від 27.12.1994 року
спірного житлового будинку з ОСОБА_5, без її згоди та відома, чим порушив
належне їй право власності гарантоване ст. 13 Конституції України від
20.04.1978 року.  Про факт укладення
вказаної угоди позивачці ОСОБА_3стало відомо із позовної заяви ОСОБА_4 до неї
та членів її сім'ї про виселення їх з житлового приміщення від 26.09.2005 року,
а тому вважає, що строк давності по її теперішнім позовним вимогам слід
рахувати саме з дати 26.09.2005 року.

Вказує на те, що згідно рішення Садгірського районного
суду м. Чернівці від 08.06.2006 року позивачку ОСОБА_6 разом із сім'єю було
виселено у порядку виконавчого провадження, однак позивачка разом із сім'єю
займає приміщення літньої кухні, що знаходиться на прилеглій до будинку
території.

Просить визнати за ОСОБА_3право власності на Ѕ частину
житлового будинку та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.12.1994
року укладений між померлим ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 відносно житлового будинку із прилеглими господарськими
спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_3та її представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні свій  позов підтримали в
повному об'ємі та дали аналогічні пояснення згідно позовної заяви. Також
пояснили, що договір купілі-продажу від 27.12.1994 року вважають недійсним,
який не відповідає вимогам закону. Вказують в поясненнях на те, що відповідно
до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 23, 28 КпШС України спірний житловий будинок був спільною
власністю подружжя ОСОБА_3та її померлого чоловіка ОСОБА_6, оскільки подружжя
обидва приймали участь у будівництві спірного житлового будинку коштами та
матеріалами і набули право власності кожний на Ѕ частину житлового будинку, що
підтверджується документами, які позивачкою надані в судовому засіданні.

Вказують в пояснення також, що всупереч порушення закону
померлий  чоловік ОСОБА_6 уклав договір
купілі-продажу від 27.12.1994 року спірного житлового будинку з ОСОБА_5, без
згоди позивачки та її відома, чим порушив належне їй право власності.  Про факт укладення вказаної угоди
позивачці  стало відомо із позовної заяви
ОСОБА_4 про виселення її та членів її сім'ї з житлового приміщення  26.09.2005 року, а тому вважає, що строк
давності по її теперішнім позовним вимогам слід рахувати саме з
вищевказаної  дати.

Просять визнати за ОСОБА_3право власності на Ѕ частину
житлового будинку та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.12.1994
року укладений між померлим ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 відносно житлового будинку із прилеглими господарськими
спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та пояснив, що спірний будинок
був придбаний ОСОБА_5 у ОСОБА_6 в 1994 році. Про факт укладання договору
купівлі-продажу спірного будинку, позивачці ОСОБА_3було відомо з моменту
відчуження вказаного нерухомого майна в 1994 році, що підтверджується
матеріалами цивільної справи №2-326/2006 року, копією рішення Садгірського
районного суду м. Чернівці від 08.06.2008 року, ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 06.08.2006 року. В поясненнях посилається на те, що
позивачка та її представник в судовому засіданні не довели доказами, про
набуття позивачкою спільної сумісної власності спірного будинковолодіння з
померлим її чоловіком ОСОБА_6  Вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_7 безпідставні, крім того пропущені строки позовної
давності звернення до суду з відповідним позовом.

Просить відмовити в
позові за пропуском строків позовної давності та за
безпідставністю.

Суд заслухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази  по справі, вважає, що позов не обґрунтований,
а тому в позові слід відмовити за пропуском строків давності.

Судом встановлено,
що ОСОБА_6  на праві власності
належало нерухоме майно, а саме спірне будинковолодіння АДРЕСА_1, на підставі
договору дарування посвідченого Другою Чернівецькою державною нотаріальною
конторою  НОМЕР_2.04.1994 року по реєстру
№ НОМЕР_1, зареєстрованого в Чернівецькому обласному бюро технічної
інвентаризації 15.04.1994року в реєстрову книгу №НОМЕР_2,стор.№290, за
реєстровим №НОМЕР_3.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належало
нерухоме майно, а саме спірне будинковолодіння АДРЕСА_1, на підставі договору
купівлі-продажу посвідченого Другою Чернівецькою державною нотаріальною
конторою від 27.12.1994 року по реєстру №НОМЕР_4, зареєстрованого в
Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 08.10.1997 року в реєстрову
книгу №НОМЕР_2,стор.№290, за реєстровим №НОМЕР_3.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 після смерті його матері
ОСОБА_5          у встановлений законом
строк подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Спадковим
майном на яке відкрилася спадщина, є спірне будинковолодіння АДРЕСА_1, яка на
момент смерті ОСОБА_5 належала померлій на праві власності, відповідно до
купівлі-продажу від 27.12.1994 року.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 09.04.1998 року відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцем майна
гр-ки ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а саме власником нерухомого
майна,  спірного будинковолодіння
АДРЕСА_1.

З витягу про реєстрацію права власності Чернівецького
бюро технічної інвентарізації від 05.12.2005 року вбачається, що за позивачем
зареєстровано нерухоме майно у формі приватної власності, а саме: спірного
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про народження вбачається, що батьками
позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, були ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, шлюб між ОСОБА_6 та
Червеню Г.С. був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 року в ЗАГСі м. Чернівці, актовий
запис №НОМЕР_5.

Судом встановлено, що в провадженні державної виконавчої
служби у Садгірському районі м. Чернівці від 29.08.2006 року знаходиться на
виконанні виконавчий лист№2-326/2006 року Садгірського районного суду м.
Чернівці про виселення  ОСОБА_3, який
вступив в законну силу 19.06.2006 року.

В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок був
придбаний ОСОБА_5 у ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу в 1994 році. Про
факт укладання вищевказаної угоди,  а
саме договору купівлі-продажу спірного будинку, позивачці ОСОБА_3було відомо з
моменту відчуження вказаного нерухомого майна в 1994 році, що підтверджується
оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №2-326/2006 року,
копією рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.06.2008 року,
ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 06.08.2006 року, оглянутих в
судовому засіданні копії протоколу судового засідання від 30.11.2005 року по
справі №2-733/2005 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та
інших про виселення з житлового приміщення та протоколу судового засідання від
05.05.2006 року по  справи №2-326/2006
року ОСОБА_4 до ОСОБА_6 та інших про усунення перешкод у здійсненні права
власності будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та
скасування реєстрації місця проживання відповідачів.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що
позивачка ОСОБА_3разом з її покійним чоловіком ОСОБА_6, в 1967 році на місці
старого будинку збудували новий будинок з по господарськими будівлями за
адресою: будинковолодіння АДРЕСА_1. За чиї кошти вказаний будинок збудований
вона не знає, вказує на те, що будинок будувався після того позивачка їздила за
кордон заробляти кошти. Відповідача ОСОБА_4 у спірному будинку ніколи не
бачила. В 2006 році, після смерті ОСОБА_6, вона чула що продається спірне
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що
позивачка ОСОБА_3разом з її покійним чоловіком ОСОБА_6 та його батьками, в 1967
році на місці старого будинку збудували новий будинок з по господарськими
будівлями за адресою: будинковолодіння АДРЕСА_1. За чиї кошти вказаний будинок
збудований вона не знає, вказує на те, що будинок будувався після того
позивачка їздила за кордон заробляти кошти. Відповідача ОСОБА_4 у спірному
будинку ніколи не бачила. На кого були оформлені документи про право власності
на спірне будинковолодіння вона не знає, відповідача по справі  ОСОБА_4 та його матір  в даному будинку ніколи не бачила. Також не
бачила, щоб хтось у спірний будинок із сторін розвантажував і заносив мебель покійної
ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_12  в
судовому засіданні показала, що в 1994 році вона знімала у ОСОБА_5 квартиру за
адресою: АДРЕСА_2. Підтвердила в судовому засіданні обставини, що позивачці
ОСОБА_3було відомо про те, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_5 у ОСОБА_6
згідно договору купівлі-продажу в 1994 році. Також підтвердила, що позивачка
ОСОБА_3особисто просила покійну ОСОБА_5 купити спірне будинковолодіння
АДРЕСА_1, оскільки її син був винен комусь гроші, після чого в дане
будинковолодіння  ОСОБА_5 купила у
позивачки та перевезла в даний будинок свої речі та меблі. Вказує в показах на
те, що деякий час вона проживала у спірному будинку до смерті ОСОБА_5, якій
сплачувала гроші за кімнату в якій проживала. В спірному будинку разом із
ОСОБА_5 проживала також сім'я позивачки ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дав аналогічні
покази із свідком ОСОБА_12, крім того підтвердив, що спірний будинок АДРЕСА_1
був придбаний ОСОБА_5 у ОСОБА_6, згідно договору купівлі-продажу в 1994 році.
Вказує на те, що позивачці ОСОБА_3було відомо про вище укладену угоду в 1994
році. Також повідомив суду, що в 1994 році він допомагав свідку ОСОБА_14
перевозити речі та меблі, які належали ОСОБА_5, в даному будинку разом із
ОСОБА_5 проживала також сім'я позивачки ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дав аналогічні
покази із свідком ОСОБА_13, в частині перевезення речей та меблів, які належали
ОСОБА_5 речі та меблі, які належали ОСОБА_5

Ці обставини знайшли
підтверджені дослідженими доказами.

Згідно ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має
право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є
непорушним.

Згідно ст.ст. 319,321,334 ЦК України власникові належать
права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності
не впливають місце проживання  та
місцезнаходження майна. Право власності є непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його володінні.

Згідно ст.ст. 1258,1259 ЦК України спадкоємці за законом
одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за
законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова
від її прийняття.

Відповідно до ст.ст.1261, 1268 ЦК України ОСОБА_4 є
спадкоємцем першої черги, після смерті його матері ОСОБА_5 у встановлений
законом строк подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та
прийняв спадщину. Спадковим майном на яке відкрилася спадщина, є спірне
будинковолодіння АДРЕСА_1, яка на момент смерті ОСОБА_5 належала померлій на
праві власності, відповідно до купівлі-продажу від 27.12.1994 року.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом від 09.04.1998 року та витягу про реєстрацію
права власності Чернівецького бюро технічної інвентарізації від 05.12.2005 року
відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцем майна гр-ки ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3
року та власником нерухомого майна, спірного будинковолодіння      АДРЕСА_1.

Таким чином на праві власності відповідачу ОСОБА_4
належить нерухоме майно, спірне будинковолодіння АДРЕСА_1.

Згідно ст.ст. 386,387,391 ЦК України власник може
вимагати усунення будь-яких порушень його права, витребовувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, має
право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.22 КпШС України (в редакції 1978 р.)
ст.ст.60,62 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу майно, є їх
спільною сумісною власністю. Відповідно, якщо майно дружини, чоловіка за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат другого з подружжя, воно може бути визнано спільною сумісною
власністю подружжя.

Відповідно до ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачкою ОСОБА_3та її
представником ОСОБА_2 в судовому засіданні не доведено та не надано доказів, що
спірний будинок належав позивачці та її покійному чоловікові на праві спільної
сумісної власності подружжя.  Крім того
позивачкою не доведено письмовими доказами в судовому засіданні, що за час шлюбу
внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, було створене чи
істотно збільшилося у своїй вартості спірне будинковолодіння.  Позивачкою та її представником не надано
доказів про проведення будівельних робіт відносно спірного будинку, проживання
позивачки у спірному будинку, не надає позивачці визнання за нею права
власності, користування та розпорядження спірним будинком.

Враховуючи наведене
суд  приходить до висновку, що позивачка
ОСОБА_3незаконно та неправомірно користуються власністю відповідача ОСОБА_4, а
саме спірним домоволодінням, чим порушуються права відповідача по володінню та
користуванню вказаним домоволодінням, гарантовані  Конституцією України, Цивільним Кодексом
України.

Твердження позивачки ОСОБА_3та її представника ОСОБА_2,
що за період спільного проживання та за спільні з
покійним чоловіком кошти, позивачка та її чоловік збудували спірний житловий
будинку та господарські будівлі, в результаті вкладення
коштів в будинковолодіння, позивачка має право на 1/2 частину в спірному
будинковолодінні, суд вважає дані твердження позивачки та її
представника не доведеними в судовому засіданні та безпідставними.  Також позивачкою та її представником не
доведено в судовому засіданні, що її покійний чоловік уклав договір
купівлі-продажу спірного будинку без її відома, чим порушив її право власності
на спірний будинок.

Враховуючи наведене суд
вважає, що позивачка ОСОБА_3та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні не
надали доказів та не навели підстав визнання недійсним договору купівлі-продажу
та визнання за позивачкою права власності на Ѕ ідеальну частку спірного
будинковолодіння, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст.ст.
256,257,260,261 ЦК України строк загальної позовної давності  у межах якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, законом визначено
тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною  у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене суд
приходить до висновку, що позивачці ОСОБА_3про факт укладання вищевказаної
угоди,  а саме договору купівлі-продажу
спірного будинку було відомо з моменту відчуження вказаного нерухомого майна в
1994 році, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами
цивільної справи №2-326/2006 року, відповідними копіями рішень та протоколів
судового засідання.

Таким чином суд вважає, що перебіг позовної давності у
позивачки  ОСОБА_3починається з 1994
року, з  моменту коли їй стало відомо про
факт укладання  договору купівлі-продажу
спірного будинку.  Починаючи з 1994 року
позивачка не зверталася до суду з вимогою про захист свого цивільного права або
інтересу, в межах трьох річного строку. Позивачка та її представник  не довели в судовому засіданні поважність
пропущення пропуску позовної давності та не надали ніяких доказів з даного
приводу. Про відмову в позові за пропуском строків давності відповідачем та
адвокатом було заявлено під час розгляду справи та в дебатах.

На підставі наведеного та матеріалів справи суд вважає,
що в позові представника позивача ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3про
визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 27.12.1994 року, слід відмовити за пропуском
строків давності

Керуючись ст.22,23 КпШС України (в редакції 1978 р.),
ст.ст. 60, 62 СК України, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 267, 319, 321, 334, 386,
387, 391, 1258, 1259, 1258, 1259 ЦК України,
ст.ст. 10,11, 209, 212, 2НОМЕР_2-215, 218 ЦПК України, суд -

В  И  Р
І  Ш  И  В :

В позові
представника позивача ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3  до
ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та
визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.12.1994 року, відмовити за
пропуском строків давності.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Рішення  може
бути оскаржене  в апеляційному
порядку до Апеляційного суду
Чернівецької області, через
Садгірський районний суд  м.
Чернівці шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня винесення рішення  заяви про апеляційне  оскарження
і подання після цього протягом
20-ти  днів  апеляційної скарги, з подачею її копії
до  апеляційної інстанції  або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий-суддя
Плаван В.О.