Справа 2-0904-2008 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 січня 2008 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді                                                       Токар
Н.В.,

при секретарі
Послєдовій О.О.,

за участю представника позивача                            ОСОБА_2.,

за участю представника відповідача                       Елістратова Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.
Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління
юстиції, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2007 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій
просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача у рахунок відшкодування
майнової шкоди суму 1446 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач
вказав на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21.03.2003 року з третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4було стягнуто на
його користь у солідарному порядку суму 42655 гривень 20 копійок. Треті особи
відмовилися виконати рішення суду у добровільному порядку, у зв'язку з чим
відповідачем відділом державної виконавчої служби Павлоградського
міськрайонного управління юстиції рішення суду виконувалося у примусовому
порядку. В період примусового виконання рішення суду державним виконавцем були
описані та арештовані не введений третіми особами в експлуатацію житловий
будинок відповідачів АДРЕСА_1 та приватизована ними земельна ділянка під
обслуговування вищевказаного житлового будинку з метою їх реалiзацiї з
прилюдних торгів та направлення виручених від продажу нерухомості коштів на
погашення заборгованості по виконавчому документу, виданому на пiдставi
вищевказаного рішення суду. Оскільки вiдповiдачі відмовилися здійснити у
встановленому законом порядку дії по реєстрації за собою арештованого житлового
будинку, а у вiдповiдача не було коштів на здійснення заходів по пiдготовцi
нерухомості для продажу з публічних торгів, а саме проведення експертиз на
предмет встановлення відсотка готовності будівництва житлового будинку та його
ринкової вартості і ринкової вартості приватизованої земельної ділянки
під забудовою, усі проведені в процесі виконавчого провадження експертизи були
здійснені за рахунок власних коштів позивача. Усього в процесі примусового
виконання ним було витрачено 1446 гривень 00 копійок. У листопаді 2005 року
позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до третіх осіб про відшкодування майнової шкоди у сумі 1446
гривень. Його позов було задоволено. Проте, вказане рішення було скасоване у
зв'язку з тим, що  витрати, пов'язані зі
здійсненням виконавчих дій підлягають відшкодуванню державною виконавчою
службою. Тому він вимушений звернутися до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала заявлені
позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені у
позові.

Представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби
Павлоградського міськрайонного управління юстиції - Елістратов Р.В. позовні
вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти задоволення позовних
вимог, посилаючись на те, що згідно ст. 45
Закону України «Про виконавче провадження», витратами виконавчого
провадження є витрати органів державної виконавчої служби на організацію та
проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень судів.
Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного
бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у
порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого
провадження складаються з коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в
порядку, встановленому цим Законом; авансового внеску стягувачів на проведення
виконавчих дій; стягнутих з боржника витрат на проведення виконавчих дій; інших
надходжень, що не суперечать законодавству. Дійсно, до витрат на організацію та
проведення виконавчих дій належать кошти, витрачені, в тому числі, на оплату
праці експертів та інших осіб,  залучених
до провадження виконавчих дій. Проте, згідно ст.48  Закону України «Про виконавче провадження», з
метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням із
державним виконавцем внести на депозитний рахунок відповідного органу державної
виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або для
покриття їх частини. При завершенні виконавчих дій авансовий внесок повністю
повертається стягувачеві. Але, в ході примусового виконання виконавчого
провадження по виконавчому листу №2-1258 від 21.11.2003 року про стягнення з
ОСОБА_3, ОСОБА_4боргу у сумі 42655 гривень 20 копійок, авансовий внесок від
стягувача на депозитний рахунок Відділу державної виконавчої служби
Павлоградського міськрайонного управління юстиції не надходив. В провадженні
також немає пропозиції державного виконавця стягувачу на авансування проведення
виконавчих дій, в тому числі на проведення експертної оцінки арештованого
майна. Тому, після фактичного виконання
виконавчого листа  №2-1258 від
21.11.2003 року та стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми боргу у повному обсязі
та суми виконавчого збору, державним виконавцем 29.08.2006 року було винесено
постанову про закінчення виконавчого провадження. Авансовий внесок стягувачу не
повертався, оскільки при проведенні виконавчих дій авансування стягувачем не
проводилось. Тому представник відповідача вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час і
місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню  з наступних підстав.

Відповідно до  ст. 45 Закону України
«Про виконавче провадження», витрати органів державної виконавчої служби на
організацію та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового
виконання рішень є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого
провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з коштів
виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 46
вказаного Закону; авансового внеску стягувачів на проведення виконавчих дій
згідно із статтею 48 вказаного Закону; стягнутих з боржника витрат на
проведення виконавчих дій; інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Згідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення
провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням із державним виконавцем
внести на депозитний рахунок відповідного органу державної виконавчої служби
певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або для покриття їх
частини, якщо інше не передбачено цим Законом. При завершенні виконавчих дій
авансовий внесок повністю повертається стягувачеві, якщо інше не передбачено
цим Законом.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.03.2003 року з третіх осіб
- ОСОБА_3, ОСОБА_4було стягнуто на
користь позивача у солідарному порядку суму 42655 гривень 20 копійок.
Треті особи відмовилися виконати рішення суду у добровільному порядку, у
зв'язку з чим  відділом державної виконавчої
служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції рішення суду
виконувалося у примусовому порядку. Оскільки у відділа державної виконавчої
служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції не було коштів на
здійснення заходів по пiдготовцi нерухомості для продажу з публічних торгів, а
саме проведення експертиз на предмет встановлення відсотка готовності
будівництва житлового будинку та його ринкової вартості і ринкової вартості
приватизованої земельної ділянки під забудовою, усі проведені в процесі
виконавчого провадження експертизи були здійснені за рахунок власних коштів
позивача.

Так, за проведення ТОВ «Нерухомiсть-Сервiс» експертизи по встановленню
відсотка готовності житлового будинку третіх осіб, розташованого по АДРЕСА_1та
його ринкової вартості позивачем було витрачено 600 гривень (арк.с.20).

За отримання з Центру державного земельного кадастру довідки про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки, розташованої поАДРЕСА_1, яка належить на
праві власності третій особі ОСОБА_3 позивачем було сплачено 36 гривень
(арк.с.16).

За проведення ТОВ «Днiпроленд» експертизи на предмет вартості цієї
земельної ділянки несільськогосподарського призначення було витрачено 800
гривень (арк.с.25).

За перерахування банківською установою грошових  коштів на рахунки юридичних осіб за надання
довідки з Центру держземкадастру та за проведення експертизи на предмет
ринкової вартості земельної ділянки, банком
була утримана комiсiйна винагорода у розмiрi 02,00 гривні та 08.00
гривень (арк.с.16,25).

Усього в процесі примусового виконання позивачем було витрачено 1446
гривень 00 копійок.

У листопаді 2005 року позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області з позовом до третіх осіб про відшкодування
майнової шкоди у сумі 1446 гривень.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
10.10.2006 року позовна заява ОСОБА_1до ОСОБА_3, ОСОБА_4про відшкодування
майнової шкоди була задоволена, з відповідачів стягнуто на його користь у
солідарному порядку сума 42655 гривень 20 копійок (арк.с.10-11).

Рішенням  апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27.02.2007 року рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2006 року скасовано,
ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено (арк.с.12-13) з тих підстав, що питання
щодо винагороди за надані експертами послуги та розмір такої винагороди,
відносяться до витрат, пов'язаних із здійсненням виконавчих дій і підлягають
відшкодуванню державною виконавчою службою.

Ухвалою Верховного суду України від 06.07.2007 року ОСОБА_1. у відкритті
касаційного провадження відмовлено (арк.с.14-15).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено в судовому засіданні і підтверджується матеріалами справи, у
відділа державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління
юстиції не було коштів на здійснення заходів по пiдготовцi нерухомості для
продажу з публічних торгів, а саме проведення експертиз на предмет встановлення
відсотка готовності будівництва житлового будинку та його ринкової вартості і
ринкової вартості приватизованої земельної ділянки під забудовою, усі
проведені в процесі виконавчого провадження експертизи були здійснені за
рахунок власних коштів позивача.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», з метою
забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням із
державним виконавцем внести на депозитний рахунок відповідного органу державної
виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або для
покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом. При завершенні
виконавчих дій авансовий внесок повністю повертається стягувачеві, якщо інше не
передбачено цим Законом. Як вбачається, вказана стаття не містить зобов'язання
стягувача вносити грошові суми на депозитний рахунок відповідного органу
державної виконавчої служби для здійснення необхідних витрат або для покриття
їх частини, а тому, суд вважає, що
доводи  представника відповідача
щодо обов'язкового внесення на депозитний рахунок відділа державної виконавчої
служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції певних грошових сум
для здійснення необхідних витрат або для покриття їх частини, не можуть бути
взяті до уваги, бо не основані на законі.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на
наявність підстав для    задоволення
вимог позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 45, 48 Закону України «Про
виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 57-61, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського
міськрайонного управління юстиції, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування майнової шкоди - задовольнити.

Стягнути з Відділу
державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції на користь
ОСОБА_1у рахунок відшкодування майнової шкоди суму 1446 (одна тисяча чотириста сорок шість) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку передбаченому ч.
4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                                                       Н.В. Токар