№ 2-639/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

14 жовтняІНФОРМАЦІЯ_2
року
місто Маріуполь

Орджонікідзевській
районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

судді
Попової С.А.,

при
секретарі                       Ченгал
О.М.,

за участю адвоката   Ковтун Л.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу
за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2доОСОБА_3ОСОБА_4 ОСОБА_5про усунення перешкод в
користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку,

третя особа - Відділ громадянства, іміграції і реєстрації фізичних осіб
Орджонікідзевського районного відділу Маріупольського міського управління УМВС
України в Донецькій області, -

В С Т А Н О В И В :

У
лютому 2006 року позивачкаОСОБА_1. звернулась до суду із позовом до  ОСОБА_3., що є її сестрою, таОСОБА_4. і
ОСОБА_5, що є її племінниками, про усунення перешкод в користуванні власністю -
квартирою АДРЕСА_1 і зняття відповідачів з реєстраційного обліку за цим жилим
приміщенням, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на наступні обставини.
Відповідачі зареєстровані в її власній квартирі з 1998 року на правах
квартирантів. У серпні 2005 року у неї виникла необхідність призвести
відчуження квартири, про що вона попередила проживаючих там сестру і
племінників. У вересні 2005 року відповідачі забрали свої речі і виїхали зі
спірного житла. У зв"язку із зайвим обтяженням її платою за комунальні
послуги за фактично відсутніх відповідачів, а також на підставі ст. 107 ЖК
України, просила усунути перешкоди в користуванні своєю квартирою шляхом зняття
відповідачів з реєстраційного обліку за вказаним жилим приміщенням.

В ході судового вирішення спору у якості співпозивача
залучено ОСОБА_2 що набула права власності на спірну квартиру 03.04.2006р.
(а.с. 57-62). Згодом позивачами змінено правові підстави позовних вимог, що в
кінцевій редакції зводяться до наступного: усунути перешкоди в користуванні
власністю - квартирою АДРЕСА_1знявши з реєстраційного обліку у цьому жилому
приміщенні відповідачів з підстав припинення договору піднайму спірного жилого
приміщення за ст. 168 ЖК України.

В судовому засіданні позивачкаОСОБА_1., підтримуючи позов
в повному обсязі в кінцевій редакції вимог, пояснила, що її сестра ОСОБА_3. із
дітьми були зареєстровані з 1998 року на правах квартирантів в квартирі
АДРЕСА_1що належала їй на праві приватної власності, оплачували комунальні
послуги за користування цим жилим приміщенням і вчиняли ремонтні роботи;
фактично проживали в квартирі з 1996-1997р.р. У 2005 році із сестрою відбулась
розмова, щоб відповідачка із дітьми з"їхала зі спірної квартири через
виниклу необхідність її продати. ОСОБА_3 погодились і виїхали з квартири разом
зі всіма речами у вересні-жовтні 2005 року, але в добровільному порядку на її
пропозицію не знялись з реєстраційного обліку по спірному жилому приміщенню.
Після виїзду не звертались до неї із будь-яким позовом з приводу користування
спірною квартирою.

Позивачка ОСОБА_2 підтримуючи позовні вимоги в остаточній
редакції в повному обсязі, пояснила, що придбала у власність за договором
купівлі-продажу спірну квартиру 07.04.2006р., в квартирі нікого не було
зареєстровано, були відсутні будь-які речі. Фактично з моменту придбання цього
жилого приміщення проживає із сім"єю і зареєстрована до сьогодення. Ніхто
прав на це житло їй не пред"являв, але за спливом 2 років близько у червніІНФОРМАЦІЯ_2
року після купівлі квартири їй зателефонувала відповідачка ОСОБА_3. і
повідомила про необхідність її зареєструвати по спірній квартирі і надати їй
ключі від цього житла. Згодом в житловій організації з"ясувала, що в
придбаній нею квартирі зареєстровані відповідачі на підставі скасованого судом
апеляційної інстанції судового рішення про зняття з реєстраційного обліку
ОСОБА_3х по спірній квартирі.

Відповідачка ОСОБА_3., заперечуючи проти позову,
пояснила, що у 1991 році продала свою квартиру, розподіливши кошти із
чоловіком. Із сестроюОСОБА_1. відбулась усна домовленість, що вона разом із
дітьми буде проживати в квартирі позивачки, а остання буде жити в квартирі їх
матері. З 1995-1996р.р. вона із дітьми на підставі договору піднайму проживали
в спірній квартирі, оплачували комунальні послуги, робили ремонти. У 2005
роціОСОБА_1. поінформувала про необхідність продавати квартиру. У
жовтні-листопаді 2005 року вона добровільно разом із дітьми виїхала зі спірної
квартири, не збиралась повертатись до цієї квартири, оскільки сестраОСОБА_1.
пообіцяла їй придбати іншу квартиру. І згодом не ставила в судовому порядку
питання про відновлення своїх житлових прав. Зараз орендує із дітьми інше
житло. З 03.06.2008р. після рішення Апеляційного суду відновлена її і дітей реєстрація
у спірному помешканні.  Поряд з цим, в
судовому засіданні зазначала, що із сестрою відбулась усна домовленість про
викуп спірної квартири без визначення конкретної вартості цього нерухомого
майна і вона на виконання домовленості передалаОСОБА_1. грошову суму,
еквівалентну близько 900дол.США. Тимчасовими мешканцями себе із дітьми не
вважає, оскільки у договорі піднайму було зазначено право її проживання в
спірному помешканні постійно, а на строки попередження про звільнення займаного
приміщення вона не звернула уваги.

Відповідачі ОСОБА_4. іОСОБА_5, представники відповідачів
ОСОБА_6. і ОСОБА_7заперечуючи проти позову, приєднались до пояснень
відповідачки ОСОБА_3.

Представник залученого у якості третьої особи ВГІРФО в
судове засідання не прибув, надавши клопотання щодо вирішення справи за
відсутності представника третьої особи.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8.,
що проживає по-сусідству із спірною квартирою, пояснив, щоОСОБА_1. переїхала
жити до матері, а в її власній квартирі стали проживати її сестраОСОБА_3із
дітьми, поставили металеві двері, решітки на вікнах, встановили скло на лоджі,
в квартирі клеїли шпалери. Відповідачі проживали там до вересня 2005 року,
виїжджаючи, грузили свої речі. Згодом квартиру придбали ОСОБА_2

Свідки ОСОБА_9. іОСОБА_10, що товаришують із ОСОБА_3, в
судовому засіданні пояснили, що близько 12-13 років тому ОСОБА_3. продала із
чоловіком свою квартиру і пішла згодом жити до сестриОСОБА_1., а остання - до
їх матері. Подруга ОСОБА_4 в квартирі сестри зробила ремонт, поставила решітки
на вікнах, металеві вхідні двері, балкон засклили. Зі слів відповідачки знають,
що вона, бажаючи проживати в цій квартирі, стала віддавати сестріОСОБА_1. гроші
в порядку викупу спірної квартири. В листопаді 2005 року ОСОБА_3. із дітьми на
пропозиціюОСОБА_1. вивільнити спірне житло, забрали свої речі і з"їхали зі
спірної квартири у іншу орендовану квартиру.

Заслухавши позивачів, відповідачів, представників сторін,
свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовОСОБА_1.
необґрунтованим, а позов ОСОБА_2 обґрунтованим і таким, що  підлягає задоволенню за наступних підстав.

ПозивачкаОСОБА_1.
за свідоцтвом про право власності на житло, виданого 20.03.1995р. Державним
підприємством з ремонту і експлуатації житлофонду «Жилищник», набула в
результаті приватизації житлового фонду право власності на квартиру АДРЕСА_1
(а.с. 8, 62).

З паспортних даних позивачкиОСОБА_1. вбачається її
реєстрація в кв. 3 в буд. 86 по вул. Київській з 14.03.1998р. (а.с. 4).

Як
пояснювала відповідачка ОСОБА_3. в судовому засіданні, вона у 1994 році
розпорядилась на свій розсуд належним на праві спільної із колишнім чоловіком
приватної власності жилим приміщенням - квартирою, продавши це нерухоме майно.
Дана обставина не оспорювалась сторонами в судовому засіданні.

04
квітня 1998 року між власником спірної квартириОСОБА_1. і ОСОБА_3  укладено договір піднайму 1 жилої кімнати в
двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, засвідчений головою квартального комітету ОП
"Азовжилсервіс", за якимОСОБА_1. сдає під найм жилу кімнату
"постійно", а піднаймач ОСОБА_3. зобов"язується своєчасно
вносити квартплату, утримувати жилу площу в гарному стані і по закінченні
строку договору на вимогу власника (наймача) звільнити займану жилу площу
протягом 30 днів (а.с. 75).

Станом
на 05.12.2005р. за інформацією ЖКП "Житло-Схід" в спірній квартирі
значаться такими, що перебувають на реєстраційному обліку: наймач -ОСОБА_1. з
1986р., що є власником квартири, та відповідачі, що мають статус квартирантів -
ОСОБА_3., її син ОСОБА_4. і донькаОСОБА_5 - з 1998р. (а.с. 11).

Згідно із актом ЖКП "Житло-Схід"
від 05.12.2005р. зареєстровані в квартиріАДРЕСА_1по вулиці Київській з 1998
року на підставі договору найму квартирант ОСОБА_3., син квартиранта ОСОБА_4.,
донька квартирантаОСОБА_5 зі слів сусідів за даною адресою не проживають з
вересня 2005 року (а.с. 13), тобто близько 3 років станом на момент вирішення
спору. Відповідачами в подальшому не оспорювався їх статус квартирантів.

За
інформацією Маріупольського вузлу поштового зв"язку  відповідачі у 2006 році кореспонденцію за
місцем реєстрації не отримували (а.с. 9).

За
відомостями міської поліклініки № 1, яка обслуговує за територіальністю в тому
числі і адресу спірного помешкання, відповідач ОСОБА_4. звертався за медичною
допомогою в цей медичний заклад у серпні 2004 року, тобто у період фактичного
проживання в кв. АДРЕСА_1а.с. 12), чого не спростовувалось сторонами.

На
підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя
від 14.02.2006р. відповідачі ОСОБА_3 зняті з реєстраційного обліку за спірним
помешканням (а.с. 18). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від
13.12.2007р. рішення суду першої інстанції скасовано і паспортною службою і
житловою організацією 03.06.2008р. відновлена реєстрація відповідачів, що
вбачається з акту ЖКП від 30.07.2008р. (а.с. 84).

За
договором купівлі-продажу, укладеного між продавцемОСОБА_1. і покупцем ОСОБА_2
посвідченого 07.04.2006р. приватним нотраіусом Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_11. за реєстр. № 1678,ОСОБА_2 набула права власності
на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 58-59). Право власності набувача зареєстровано
Маріупольським БТІ за реєстр. №НОМЕР_1, № записуНОМЕР_2 в книзі 49 (а.с. 60).

Вищезазначений
договір купівлі-продажу ніким не оспорений, не розірваний і не визнаний
недійсним, є чинним на момент вирішення спору.

За актом житлової організації від 30.07.2008р. в спірній
квартирі зареєстровані власник ОСОБА_2 із неповнолітніми донькамиОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н., іОСОБА_13ІНФОРМАЦІЯ_2р.н. і проживають з моменту
купівлі-продажу квартири від 07.04.2006р. Зареєстровані 03.06.2008р. за
рішенням суду ОСОБА_3., ОСОБА_4.,ОСОБА_5 фактично проживали в даному помешканні
з 1996 року по вересень 2005 року (а.с. 84).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЖК України піднаймачі
самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від
тривалості їх проживання. Отже, піднаймачі ОСОБА_3 за договором міжОСОБА_1. і
ОСОБА_3 з 04.04.1998р. набули обмеженого права користування спірним жилим
приміщенням.

Відповідно
до ст. 168 ч. 3 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на
невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле
приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його
сім'ї.

В
судовому засіданні позивачкаОСОБА_1. у якості підстав для розірвання договору
піднайму зазначала про потребування цього жилого приміщення і висловлену у
зв"язку з цим пропозицію відповідачам звільнити займане приміщення.

Умовами
договору піднайму від 04.04.1998р., укладеним на невизначений строк, визначено
термін, протягом якого піднаймачі мають звільнити займане жиле приміщення на
вимогу власника  квартири (наймодавця),
тривалістю в 30 днів, які прийняті сторонами за договором.

Вважати,
що даний договір є довічним або безстроковим у суду немає підстав, оскільки він
може бути розірваний будь-якою зі сторін і в будь-який час при наявності до
того підстав.

Так,
об"єктивно встановлено, що ОСОБА_3., ОСОБА_4.,ОСОБА_5 добровільно, як
зазначала відповідачка ОСОБА_3. - за домовленістю із сестрою, після
поінформування про необхідність звільнити займане жиле приміщення, у
жовтні-листопаді 2005 року покинули спірне жиле приміщення, виселились,
забравши всі свої речі, не маючи на меті подальше мешкання за цією адресою,
оскільки сестрою було обіцяно придбання для її родини у власність іншого житла,
і в подальшому не ставили питання про відновлення своїх житлових прав в
судовому порядку або іншими передбаченими законодавством способами.

Таким
чином, відповідачі внаслідок конклюдентних дій (за замовчуванням), після спливу
строку попередження, погодились із тим, що договір піднайму жилого приміщення
розірваний з моменту добровільного звільнення ними займаного жилого
приміщення.

Доводи
відповідачки ОСОБА_3., що не звернула уваги на строк звільнення займаного
приміщення через 30 днів після попередження, суд вважає непереконливими,
оскільки договір підписаний сторонами, з пояснень ОСОБА_3. не під впливом
обману, насильства тощо, договір піднайму не оспорений сторонами в судовому порядку.

Посилання відповідачів в обгрунтування заперечень на
зв"язок з цим жилими приміщенням як то капітальний ремонт, що має свідчити
про постійність місця проживання, суд не вважає переконливими, оскільки за
умовами договору найму міжОСОБА_1. і ОСОБА_3 було передбачено вжиття всіх дій
по належному утриманню житла, в тому числі і ремонти.

Зазначаючи про домовленість міжОСОБА_1. і ОСОБА_3 про
залишення останній у власність спірної квартири і її поступовий викуп, або
зобов"язанняОСОБА_1. придбати ОСОБА_3. інше житло у власність відповідачі
не довели будь-якими належними і допустимими доказами. Тому суд вважає ці
доводи у якості обґрунтування заперечень і як таких, що мають бути покладені в
основу рішення про відмову в задоволенні позову, не переконливими.

Відповідно
до ч. 2 ст. 170 ЖК України якщо договір найму укладено без зазначення строку,
новий власник квартири праві вимагати його розірвання у випадках і в порядку,
передбачених ст. 168 цього кодексу.

Як зазначала позивачка ОСОБА_2 їй із сім"єю потрібно
було для проживання спірне жиле приміщення, що придбала у власність, вона
фактично проживала в ньому понад 2 роки і ніким не ставилось під сумнів її
право на це житло. Позивачкою ОСОБА_2 зважаючи на довідки і акти житлової
організації, доведено обгрунтованість підстав для розірвання договору піднайму
як то потребування цього жилого приміщення для проживання її із дітьми.

Виходячи
з непорушності конституційного права на приватну власність і на підставі ст.
391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод  в здійсненні їм права користування  і розпорядження  своїм майном.

Судом,
на підставі зібраних доказів, встановлено, що відповідачі, залишаючись на
реєстраційному обліку в квартирі позивачки ОСОБА_2., перешкоджають їй
розпоряджатися спірним жилим приміщенням на свій розсуд, створюючи перешкоди у
реалізації права володіння щодо даного нерухомого майна, а також
обтяжуючи  зобов"язаннями по оплаті
житлово-комунальних послугах.

За
таких обставин суд вважає, що позивачка ОСОБА_2 правомірно звернулася до суду
із позовом про захист порушеного права власності і її право підлягає захисту.

Відповідно до ст.  7 Закону України "Про свободу
пересування і вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви
особи, запиту органу  реєстрації за новим
місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права
власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, за
доведеності обставин щодо ненабуття відповідачами самостійного права на займане
жиле приміщення, розірвання договору піднайму цього житла внаслідок
конклюдентних дій сторін, ОСОБА_3., ОСОБА_4.,ОСОБА_5 підлягають зняттю з
реєстраційного обліку за адресою:АДРЕСА_1

Втім, як встановлено судовим розглядом, право позивачкиОСОБА_1. щодо
спірного жилого приміщення станом на момент вирішення спору не порушено,
підтримані нею позовні вимоги по суті є формальними, оскільки вона фактично не
мешкає, не зареєстрована і не є власником спірної квартири, і вважати, що
відповідачі створюють їй перешкоди в користуванні цим жилим прміщенням, у суду
немає підстав. Тому суд вважає позовні вимоги щодо відновлення прав по
володінню спірним нерухомим майномОСОБА_1. необгрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню, у зв"язку з чим суд відмовляє позивачціОСОБА_1. в
задоволенні її позовних вимог, пред"явлених до ОСОБА_3.,ОСОБА_4.,
ОСОБА_5

На підставі ст. 168, 170 ЖК України,
ст.ст. 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України  "Про свободу пересування і вільний вибір
місця проживання в Україні", керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В
задоволенні позовуОСОБА_1 доОСОБА_3ОСОБА_4 ОСОБА_5про усунення перешкод в
користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Позов ОСОБА_2доОСОБА_3ОСОБА_4 ОСОБА_5про усунення
перешкод в користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку -
задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні жилим
приміщенням, що є власністю ОСОБА_2знявшиОСОБА_3
1963р.н.,ОСОБА_3ОСОБА_41982р.н.ОСОБА_41984р.н., з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку
до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів
апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя ___________________________