УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2008р.                                                                                  м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої:                                                        Пнівчук
О.В.,

суддів:                                                                 Стефанів
Н.С., Шишка А.І.,

секретаря:                                                           Довжинської
Н.Б.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до Медичного
реабілітаційного центру „Кремінці" про визнання недійсними наказів,
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Яремчанського міського
суду від 17 грудня 2007 року, -

встановила:

ОСОБА_1.
звернувся в суд з позовом про скасування наказів № 102 від 23
серпня 2007 року та № 102-2К від 14.09.2007 року виданих
адміністрацією МРЦ „Кремінці" МВС України про звільнення його з роботи з
посади водія на підставі п.п.3, 4, 7 ст. 40 КЗпП України, поновлення його на
роботі на зазначеній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу та 5000  грн.  заподіяної моральної шкоди.

Позивач
свої вимоги мотивував тим, що його з роботи звільнено незаконно, так як 08
серпня 2007 року не знаходився на роботі в нетверезому стані, 10 серпня 2007
року прогулу не вчиняв, раніше за порушення трудової дисципліни до
дисциплінарної відповідальності не притягався, а звільнення з роботи вважає
результатом упередженого ставлення адміністрації реабілітаційного центру до
нього особисто.

Справа № 22-ц-266/2008р.                           Головуючий у І
інстанції Гандзюк Д.М.

Категорія
40                                                          Доповідач:
Пнівчук О.В.

2

Рішенням
Яремчанського міського суду від 17
грудня 2007 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Наказ
від 14.09.2007 року № 102-2/к по МРЦ
„Кременці" МВС України щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 08 серпня 2007 року з 13-00 до 18-00 та звільнення
його з роботи за п.3 ст. 40
КЗпП України - скасовано.

В позові
ОСОБА_1 про скасування наказів від 23.08.2007
року, 14.09.2007 року по
МРЦ „Кременці" МВС України в частині звільнення його з роботи за появу на
роботі в нетверезому стані та прогул без поважних причин (п.4, п.7 ст. 40 КЗпП України),
про поновлення його на роботі на посаді водія, стягненні заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодуванні моральної шкоди - відмовлено.

Стягнуто
з ОСОБА_1 30  грн.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На дане
рішення ОСОБА_1. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невірність
висновків рішення суду.

Апелянт
вважає, що в ході судового засідання факт його появи в нетверезому стані на
робочому місці 8 серпня 2007 року свого
підтвердження фактично не знайшов.

Акт про
перебування його на роботі в нетверезому стані складався в його відсутності,
пояснення з цього приводу в нього не відбиралися.

Судом не
взято до уваги пояснення свідків ОСОБА_2. та ОСОБА_3, які ствердили, що бачили
його після обіду 08 серпня 2007 року та не
підтвердили факт перебування в нетверезому стані.

Крім
того, суд не дав належної оцінки тій обставині, що 10 серпня 2007 року він був
відсутній на роботі з поважних причин, так як виконував усне розпорядження
безпосереднього керівника -
механіка ОСОБА_4.

Звільнення
з роботи вважає апелянт є результатом упередженого ставлення до нього
адміністрації центру, однак судом першої інстанції це не враховано.

З
наведених підстав апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову.

Вислухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Постановляючи
рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказів МРЦ
„Кремінці" від 23.08.2007
року та 14.09.2007 року про
звільнення його з роботи з посади водія відповідно за п.7, п.4 ст. 40 КЗпП України,
суд першої інстанції

3

правильно
виходив із того, що звільнення позивача з роботи проведено з дотриманням вимог
норм чинного трудового законодавства.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. працював на посаді водія медичного реабілітаційного
центру „Кремінці".

Згідно
наказу МРЦ „Кремінці" від 23.08.2007
року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані, а 14 вересня 2007 року видано
наказ про внесення змін щодо підстав звільнення ОСОБА_1 із роботи за п. 3, 4, 7 ст. 40 КЗпП України.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1. 08
серпня 2007 року
дійсно знаходився на роботі в нетверезому стані.

Даний
факт підтверджено актом, складеним працівниками МРЦ „Кремінці" -ОСОБА_5.,
ОСОБА_6., ОСОБА_7. та їх поясненнями даними в судовому засіданні суду першої
інстанції, а також поясненнями свідка ОСОБА_8.

Посилання
апелянта на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки поясненням
свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2. не заслуговують на увагу оскільки названі свідки не
стверджували, що позивач цілий робочий день 08 серпня 2007
року не знаходився в нетверезому стані.

Крім
того, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що 10 серпня 2007 року він був
відсутній на робочому місці з поважних причин так, як виконував усне
розпорядження безпосереднього керівника -
механіка - ОСОБА_4.

Судом
встановлено, що саме механік ОСОБА_4.
написав доповідну про відсутність ОСОБА_1 на роботі 10 серпня 2007 року без
поважних причин.

ОСОБА_1.,
посилаючись на те, що він 10
серпня 2007 року
виконував розпорядження механіка, не представив суду з цього приводу жодних
доказів.

Таким
чином, ОСОБА_1. звільнений з роботи за п.п. 4, 7 ст. 40
КЗпП України з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Рішення
суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального
права, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильність
висновків рішення суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

4

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Яремчанського міського суду від 17
грудня 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу набрання законної сили.