Справа №2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ          УКРАЇНИ

21 січня
2008 року                                                                                 м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді:                                                                                            Амброскіна В.Л.,

при секретареві:                                                                                                 Мітіної
Т.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1., яка також представляє
інтереси малолітнього ОСОБА_2., а також за участі третьої особи ОСОБА_3., розглянувши у відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4до
ОСОБА_1та ОСОБА_2, 3-ті особи: ОСОБА_3та орган опіки та піклування Комунарської
районної адміністрації Запорізької міської Ради, про усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4. звернувся до суду з вищевказаними
позовними вимогами. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній
заяві зазначив, що йому на праві приватної власності належить 21/50 частина
житлового будинкуАДРЕСА_1, а інші 29/50 частин
належить ОСОБА_3. Даний житловий будинок розділений між співвласниками в
натурі. В належній позивачу частині житлового будинку без реєстрації проживає
відповідачка ОСОБА_1. із своїм сином ОСОБА_2., яка вселилася приблизно 10 років
тому разом із його онуком ОСОБА_5., на прохання останнього тимчасово пожити, на
що він погодився. В грудні 2006 року його онук ОСОБА_5. з будинку виїхав, а
відповідачка залишилась надалі проживати. За час проживання разом із
відповідачкою, у нього та його дружини склалися неприязні стосунки,
відповідачка не сплачує за користування комунальними послугами та житловим
приміщенням, постійно провокує сварки, ображає їх з жінкою, що створює
неможливі умови для спільного проживання. На вимоги позивача відповідачка
відмовляється добровільно звільнити займану нею та її сином кімнату, тому
позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним прав власника щодо
користування та розпорядження належною йому частиною будинку, шляхом виселення
відповідачів з цієї частини будинку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4. свої позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та пояснив, що його онук ОСОБА_5. в 1996 році
одружився із відповідачкою ОСОБА_1. та після одруження спитав у нього дозволу
тимчасово пожити у належному йому будинку, доки вони не знайдуть для свого
проживання інше житло. Спільного господарства вони з позивачем не вели,
проживали в окремій кімнаті. З часом між ним та позивачкою стали часто виникати
сварки, його онук ОСОБА_5. з грудня 2006 року переїхав проживати в інше житло,
а відповідачка з дитиною залишилась. Відповідачка не сплачує комунальні
платежі, приводить до дому сторонніх осіб, та у них склалися неприязні
стосунки. Він пропонував відповідачці добровільно з'їхати з будинку у квітні
2006 року та в травні 2007 року, але остання відмовилась виїжджати з будинку,
вимагаючи надати їй квартиру для проживання. Оскільки між ним та відповідачкою
постійно виникають сварки він надалі не може спільно проживати з нею та
звертався до Комунарського райвідділу м.Запоріжжя з приводу її виселення, але
йому запропонували звернутися до суду.

У наступні судові засідання позивач ОСОБА_4. не з'являвся
у зв'язку із станом здоров'я, але подав до суду заяву про розгляд справи за
його відсутності, зазначивши, що він наполягає на задоволенні своїх позовних
вимог.

Відповідач ОСОБА_1., яка також
представляє інтереси малолітнього ОСОБА_2., у судовому засіданні вимоги
позивача не визнала повністю та пояснила, що вона вселилася у спірний будинок в
1996 році, для постійного проживання. У неї був будинок по АДРЕСА_2, але її
чоловік ОСОБА_5. настояв, щоб вони проживали у будинку позивача. Спільного
господарства з позивачем вони не вели, але зверталися до позивача дати згоду на
їх реєстрацію в цьому будинку, на що позивач їм завжди відмовляв. Вони з
чоловіком бажали придбати власну квартиру, для чого її чоловік у 2001 році, на
гроші від продажу її будинку, поїхав за кордон на заробітки, але повернувся в
2002 році, нічого не заробив та потратив гроші. Її чоловік ОСОБА_5. разом з нею
не проживає з лютого 2007 року, а проживає окремо, хоча вони знаходяться у
зареєстрованому шлюбі. Вона постійно зареєстрована в будинку за адресою:
АДРЕСА_3, що належить її тітки. Позивач дійсно звернувся до неї в травні 2007
року з вимогою звільнити будинок, але вона відмовилася, оскільки її дитина
ходить в школу в цьому районі та їй немає де проживати. Сварки із позивачем
були, але ініціатором сварок був лише позивач, та у них дійсно зараз склалися
неприязні стосунки.

Третя особа ОСОБА_3. у судовому засіданні пояснив, що
йому на праві власності належить інша частина житлового будинку АДРЕСА_1, а позивач по справі є його батьком. Йому відомо, що в
1996 році відповідачка разом із її чоловіком попросили ОСОБА_4. тимчасово
пожити в цьому будинку, на що його батько дав згоду. Спочатку вони проживали
добре, але після того, як ОСОБА_5. повернувся із заробітків у них почали
постійно виникати сварки між собою та його батьками та в них склалися неприязні
стосунки. Відповідачка проживає у частині будинку, що належить на праві
власності ОСОБА_4..

Представник органу
опіки та піклування Комунарської районної адміністрації Запорізької міської
Ради у судове засідання не з'явився, але від голови Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи за
відсутності їх представника.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5.
показав, що він перебуває із ОСОБА_1. у зареєстрованому шлюбі з 1996 року, та
після укладення шлюбу він запитав дозволу вселитися до його дідуся в будинок
АДРЕСА_1, на що ОСОБА_4. дав свою згоду, причому час
їх проживання вони з дідусем не обговорювали та розмови про те, чи вони будуть
проживати в цьому будинку тимчасово, чи постійно, у них не було. Після вселення
в зазначений будинок вони з дружиною спільного господарства з дідусем не вели,
та проживали в цьому будинку більш ніж 10 років. Він весь час постійно
зареєстрований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Реконструктивна, буд.38. На
неодноразові прохання зареєструвати його в цьому будинку ОСОБА_4. йому
відмовляв, оскільки боявся, що лишиться будинку. Зараз він не проживає в цьому
будинку, оскільки посварився з дружиною.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,
допитавши свідка та дослідивши інші докази, які є у справі, суд вважає, що
позов  ОСОБА_4. підлягає повному
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із листа ОП ЗМБТІ №9329 від
25.10.2007 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано: - на 21/50 частин - за ОСОБА_4, на підставі
свідоцтва №289 про право приватної власності на житловий будинок, виданого
Запорізьким МЖКУ від 03.04.1991 року та на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом, виданого Шостою Запорізькою державною
нотаріальною конторою від 23.08.1997 року за реєстровим №1-2125; - на 29/50
частин - за ОСОБА_3, на підставі договору дарування, посвідченого Шостою
Запорізькою державною нотаріальною конторою від 20.11.2004 року за реєстровим
№1-2163.

Згідно із свідоцтва про одруження, виданого
11.10.1996 року відділом РАГС міськвиконкому м.Запоріжжя, ОСОБА_5та
ОСОБА_1перебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно із свідоцтва про народження,
виданого 09.08.1997 року відділом РАГС Комунарського району м.Запоріжжя,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., є сином ОСОБА_5та ОСОБА_1. Згідно із повідомлення
адресно-довідкового бюро УМВС України в Запорізької області, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована з 25.011.2000 року за адресою: АДРЕСА_3. Відповідно до довідки
квартального комітету №19 від 05.05.2007 року, за адресою:
АДРЕСА_1зареєстровані та проживають ОСОБА_4та його дружина ОСОБА_6. Відповідно
до наданих суду позивачем ксерокопій квитанцій про сплату комунальних послуг,
випливає, що сплату зазначених платежів здійснює ОСОБА_4..

Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу не
інакше як за зверненням фізичної особи, поданою згідно вимог ЦПК України, в
межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до п.53 «Правових позицій, висловлених судовою
колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом
причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році» від 01.12.1997
року, а також відповідно до п.74 «Правових позицій щодо розгляду судами окремих
категорій судових справ (Житлове право)», викладених у листі Верховного Суду
України від 26.05.2001 року, випливає, що норми глави 2 розділу ІІІ Житлового
кодексу про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського
житлового фонду до житлових відносин у приватному житловому фонді
застосовуються у випадках, коли у главі 6 Житлового кодексу є посилання на них,
або коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування
до них норм глави 2 не суперечить їх змісту (наприклад ст.98 Житлового кодексу
Української РСР, про судовий порядок виселення тимчасових жильців).

Згідно із ч.1 ст.98 Житлового кодексу Української РСР,
наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть
за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в
їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування  приміщенням
(тимчасових жильців). Причому відповідно до ч.1 ст.99 Житлового кодексу
Української РСР, тимчасові жильці самостійного права  на
займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості
проживання.

Враховуючи рекомендації п.9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 12.04.1985 року (із змінами від 25.12.1992 та 25.05.1998
років) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового
кодексу України», суд вважає, що оскільки не було дотримано встановленого
порядку при вселенні відповідачки ОСОБА_1. разом із своїм чоловіком ОСОБА_5. в
спірний будинок, про що свідчить відсутність письмової згоди на їх вселення
власника та членів його сім'ї, оскільки спільне господарство з власником
будинку та членами його сім'ї не велось та участі в сплати комунальних послуг
відповідачка на брала, оскільки відповідач ОСОБА_1. разом із чоловіком ОСОБА_5.
бажали придбати особисте житло, що підтверджується поясненнями самої
відповідачки, а також враховуючи неодноразові відмови позивача в наданні
реєстрації відповідачки та її чоловіку у спірному будинку, тому вселення
відповідача разом із чоловіком в спірний будинок обумовлювалось лише їхнім
тимчасовим перебуванням в ньому, а тому не зважаючи родинні відносини із
позивачем відповідач та її чоловік не були членами сім'ї власника спірного
будинку, відповідно до Житлового законодавства, та не зважаючи на тривалий час
фактичного проживання в будинку, відповідачі не набули права користування цим
житлом.

Таким чином суд вважає, що відповідачка по справі разом
із своїм чоловіком у 1996 році вселилася до будинку позивача в якості
тимчасових жильців.

Згідно із ст.391 Цивільного кодексу України, власник
майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.98 Житлового кодексу Української
РСР, тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом
із ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення -
підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачка
ОСОБА_1. вселилась у спірний будинок в якості тимчасового жильця, тому ні вона
ні, її дитина ОСОБА_2., не набули самостійного права на займане ними
приміщення, а тому вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11,
60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_4. задовольнити повністю.

Усунути перешкоди для ОСОБА_4в
здійсненні ним прав власника, належними йому 21/50 частинами житлового будинку
АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1оку народження, з вказаної частини
житлового будинку, без надання іншого житлового
приміщення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Запорізької
області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та подання
апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя:                                                                В.Л. Амброскін