апеляційний суд луганської області
Справа №
22ц-4897  /07                                    Головуючий в 1
інстанції-Татарінова О.А.
Категорія-                                                                   Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008
року  Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого-
Кравченко Н.В.,

суддів - Борисова Є.А.,  Пригорнєвої Л.І.

за
участю секретаря - Пономарьової О.І. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.  Луганську справу за
апеляційною скаргою Головного Управління Державного Казначейства України у
Луганській області на рішення Жовтневого районного суду м.  Луганська від 24 травня 2007 року за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до держави в особі Головного Управління Державного
Казначейства України в Луганській області про відшкодування шкоди,  завданої каліцтвом,  іншим ушкодженням здоров'я та майнової
шкоди,  внаслідок вчинення злочину,  -

встановила:

У серпні 2005 року позивач ОСОБА_2 в особі свого
представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача держави в особі
Головного Управління Державного Казначейства України в Луганській області,  в якому послався,  що внаслідок злочину,  який стосовно нього було скоєно громадянином
Іорданіі ОСОБА_4,  за що вироком
Жовтневого районного суду м.  Луганська
від , . 17 січня 2003 року він засуджений до певного покарання,  позивачеві заподіяно середньої тяжкості
тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров'я. При цьому вказаним
вироком на користь позивача стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 6623
гр.,  а також у відшкодування моральної
шкоди стягнуто 2000 гр. На виконання вироку у цій частині судом було видано
виконавчі листи,  які були надіслані у
встановленому порядку на виконання до Дзержинського ВДВС м.  Харкова для стягнення вказаних сум з
засудженого за місцем його реєстрації ,
однак у ході виконання виявилося,
що боржник є неплатоспроможнім і майно,
на яке можливо звернути стягнення у нього відсутнє. Оскільки вказану
шкоду позивачеві заподіяно внаслідок злочину,
позивач вважає,  що за вказаних
обставин,  її повинна йому відшкодувати
держава,  а тому просить стягнути з
держави на його користь зазначені суми.

У серпні
2005 року позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 також звернувся до
суду з позовом до відповідача держави в особі Головного Управління Державного
Казначейства України в Луганській області,
в якому також послався,  що
внаслідок злочину,  який стосовно нього
було скоєно громадянином Іорданіі ОСОБА_4,
за що вироком Жовтневого районного суду м.  Луганська від 17 січня 2003 року він засуджений
до певного покарання,  позивачеві
заподіяно тяжкі тілесні ушкодження,
небезпечні ждя життя у момент їх спричинення,  з наступною стійкою втратою працездатності у
розмірі 90% . При цьому вказаним вироком на користь позивача стягнуто у
відшкодування матеріальної шкоди 19714 гр. . а також у відшкодування моральної
шкоди стягнуто 10000 гр. На виконання вироку у цій частині судом було видано
виконавчі листи,  які були надіслані у
встановленому порядку на виконання до Дзержинського ВДВС м.  Харкова для стягнення вказаних сум з
засудженого за місцем його реєстрації
,  однак   у ході

виконання
виявилося,  що боржник є
неплатоспроможнім і майно,  на яке
можливо звернути стягнення у нього відсутнє. Оскільки вказану шкоду позивачеві
заподіяно внаслідок злочину,  позивач
вважає,  що за вказаних обставин,  її повинна йому відшкодувати держава,  а тому просить стягнути з держави на його
користь зазначені суми.

Ухвалою
Жовтневого районного суду м.  Луганська
від 23 травня 2007 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням
Жовтневого районного суду м.  Луганська
від 24 травня 2007 року позовні вимоги позивачів задоволено частково.

Суд
стягнув з держави України на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної
шкоди,  завданої внаслідок злочину 42214
гр.,  та на користь ОСОБА_2 у відшкодування
матеріальної шкоди. 5123.гр..

В
апеляційній скарзі відповідач з рішенням суду не згоден,  вважає його таким,  що не відповідає вимогам закону,  просить скасувати.

Заслухавши
доповідача,  дослідивши надані
докази,  перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої інстанції,
обговоривши доводі апеляційної скарги,
судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи
позовні вимоги позивачів,  суд
послався,  що позивачі мають право на
відшкодування шкоди у вказаному у рішенні суду розмірі,  завданою каліцтвом,  іншим ушкодженням здоров'я,  а також завданої майнової шкоди,  внаслідок злочинних дій третьої особи
ОСОБА_4,  що підтверджується вироком
Жовтневого районного суду м.  Луганська
від 17 січня 2003 року,  за рахунок
держави,  оскільки боржник - третя особа
- є неплатоспроможною,  а тому у
відповідності зі  ст.  1177,
1207 ЦК України
у таких випадках за цю шкоду відповідає держава. Таких висновків суд дійшов
помилково.

Дійсно,  у відповідності зі  ст. . 1177 ЦК України майнова шкода,  завдана майну фізичної особи,  внаслідок злочину,  відшкодовується державою,  якщо не встановлено особу,  яка вчинила злочин,  або якщо вона є неплатоспроможною.

ст. . 1207 ЦК України також передбачено
обов'язок держави відшкодувати потерпілим шкоду,  завдану каліцтвом,  іншим ушкодженням здоров'я або смертю
внаслідок злочину,  якщо не встановлено
особу,  яка вчинила злочин,  або якщо вона є неплатоспроможною.

Однак,  як у  ст. . 1177 ЦК України,  так і у  ст. . 1207 ЦК України міститься вказівка про те,  що умови та порядок такого відшкодування
встановлюються законом.

Вказані
положення відповідають  ст. . 95 Конституції України,  зі змісту якої випливає,  що будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби,  розмір і цільове
спрямування цих видатків,  у тому числі і
на виконання спеціальних законів,
визначаються    виключно законом  про Державний бюджет України

На
момент постановления судом
першої інстанції оскаржуваного рішення,
спеціальний закон,  який
встановлював би та регулював умови та порядок відшкодування вищезазначеною
шкоди,  в Україні відсутній,  а Законами України про державний бюджет
України на відповідні роки,  починаючи з
моменту заподіяння позивачам внаслідок злочину шкоди,  та до теперішнього часу,  видатки держави на відшкодування зазначеної
шкоди також не передбачалося.

Посилання
суду про те,  що згідно Конституції
України держава відповідає перед громадянами своєї країни,  а тому у відповідності до  ст. . З Конституції України має
відшкодувати шкоду,  заподіяну внаслідок
злочину,  є помилковим,  оскільки зі змісту Конституції України
випливає,  що зобов'язання держави перед
її громадянами повинні здійснюватися виключно на підставі законів,  і тільки у разі,  якщо відповідний закон відсутній,  питання вирішується на підставі Конституції
України,  як норми прямої дії.

На даний
час питання відшкодування вищезазначеної шкоди врегульовано відповідним
законом,  тобто нормами Цивільного
Кодексу України,  а тому ця шкода має
відшкодовуватися саме у тому порядку,
який встановлений вказаними нормами Цивільного Кодексу України.

Також помилковим є посилання суду про те,  що відсутність у

державному бюджеті України коштів для таких витрат,  не звільняє державу від виконання

свого обов'язку перед громадянами по відшкодуванню
шкоди,  внаслідок злочину щодо

них,  ця обставина
не має значення тільки у разі,  якщо з
цього приводу діє відповідний

закон,  який не
забезпечений коштами з державного бюджету для передбачених ним

витрат.

Таким
чином,  у суду першої інстанції не було
підстав для задоволення позовних вимог позивачів.

Згідно
зі  ст. . 309 ЦПК України підставами для
скасування апеляційною інстанцією рішення суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є у числі інших підстав порушення або неправильне застосування
норм процесуального або матеріального права.

Оскільки
у даному випадку,  судом першої інстанції
неправильно застосовано норми матеріального права,  що призвело до неправильного вирішення
справи,  тому судова колегія вважає
необхідним скасувати рішення суду та постановити нове рішення,  яким позивачам у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Керуючись
ст. . 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України,  судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Луганської області,  -

Вирішила: Апеляційну
скаргу   Головного Управління Державного
Казначейства України в Луганській області - задовольнити.

Рішення
Жовтневого районного суду м.  Луганська
відл 24 травня 2007 року за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до держави в особі Головного Управління Державного Казначейства
України в луганській області про відшкодування шкоди,  завданої каліцтвом,  іншим ушкодженням здоров'я,  та майнової шкоди,  внаслідок вчинення злочину - скасувати.

Відмовити
у задоволенні позову ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до
держави в особі Головного Управління державного Казначейства України в
Луганській області про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом,  іншим
ушкодженням здоров'я,  та майнової
шкоди,  внаслідок вчинення злочину - за
необґрунтованістю.

Це
рішення апеляційного суду набирає чинності негайно,  та може бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців після його
проголошення.