Справа №2-1907-2008
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м
У к р а ї н и

10 грудня 2008 року                                      м.
Вінниця

Староміський районний суд м. Вінниці в складі:

головуючого  судді
Вохмінової О.С.

при секретарі Кобелевій С.О.

з участю
позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника
третьої особи Никонюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на боці
позивача без самостійних вимог - Вінницька міська рада про усунення перешкод в
користуванні та обслуговуванні будинковолодіння, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та
обслуговуванні будинковолодіння. Мотивував позов тим, що він є власником
будинковолодіння АДРЕСА_1, власницею сусіднього будинковолодіння АДРЕСА_2 є
ОСОБА_2 Станом на 1971 рік, дані будинковолодіння були єдиним за НОМЕР_2, їх
співвласниками були ОСОБА_3, ОСОБА_4 і рішенням виконкому Вінницької міської
ради за цим будинковолодінням була закріплена земельна ділянка, площею 2156
кв.м. На підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 24.02.1983 року
№ 123 домоволодіння ОСОБА_5 виділено в окреме під АДРЕСА_2 і закріплено  земельну ділянку, площею 1300 кв.м. Таким
чином, за будинковолодінням АДРЕСА_1 залишилась ділянка, площею 856 кв.м.  ОСОБА_1 став власником цілого
будинковолодіння на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від
24.05.2006 року після погашення іншим співвласником - ОСОБА_4 своїх
правовстановлюючих документів. Земельна ділянка, яка залишилась після поділу
будинковолодінь, Вінницькою міською радою не вилучалась та залишена за
будинковолодінням АДРЕСА_1 в розмірі 856 кв.м. Відповідачка ОСОБА_2, яка стала
власницею сусіднього будинковолодіння АДРЕСА_2, самовільно приєднала до свого
будинковолодіння земельну ділянку, площею 131 кв.м. із земельної ділянки
будинковолодіння АДРЕСА_1 та самовільно побудувала цегляний паркан вздовж межі
і в притул до його будинку, чим позбавила ОСОБА_1 можливості обслуговувати ці
будівлі. ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні та
обслуговуванні будинковолодіння АДРЕСА_1 і знести цегляний паркан, а також
зобов`язати ОСОБА_2
звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, площею 130 кв.м., яка
закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_1 та привести її у придатний для
використання стан, включаючи знесення споруд.

В судовому
засіданні позивач зменшив позовні вимоги і пояснив, що для належного
обслуговування його будинковолодіння достатньо знести паркан на відстань 2
метри від сараю «Л» та весь паркан від прибудови «а3» до вул. Блюхера, оскільки
даний цегляний паркан збудований самовільно і на ділянці, що самовільно
захоплена ОСОБА_2 Після ухвалення рішення Староміським районним судом м.
Вінниці 25.05.2007 року, згідно якого йому відмовлено в поверненні земельної
ділянки, площею 131 кв.м. і рекомендовано звернутись до Вінницької міської ради
про відведення йому цієї земельної ділянки в користування, він до Вінницької
міської ради з письмовою заявою не звертався, будь-якого рішення з даного
приводу не прийнято. Від позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_2 звільнити
ділянку, привести її у придатний для використання стан, включаючи знесення
споруд, усно відмовився. Також позивач пояснив, що він точно не пам`ятає,
коли ОСОБА_2
побудувала паркан, приблизно в 90-х роках, і після того, як він самовільно
побудував сарай «Л» і сіни «а3» впритул до свого будинку «А» і до спірного
паркану, замість старих будівель. Дозволу на проведення будівельних робіт він
не оформляв і дані будівлі до експлуатації не прийняті. Оглядаючи фотокартки
(копії знаходяться на а.с. 39, 40) позивач пояснив, що на них зображений
будинок, частина якого належить йому, а частина належала ОСОБА_4 Його частину
будинку ОСОБА_2 зруйнувала, а документи за заявою ОСОБА_4 від 08.02.2006 року
були погашені. З приводу дерев`яного паркану, що зображений на фотокартках,
пояснити нічого не може, оскільки фотокартки відображають стан
будинковолодіння, що існував багато років тому, а він став власником лише в
2000 році.

Відповідачка
ОСОБА_2 зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, пояснила, що рішенням
Староміського районного суду м. Вінниці від 25.05.2007 року визнано, що
земельна ділянка, площею 131 кв.м., право на яку по даний час пред`являє позивач, визнана власністю Вінницької міської ради,
тому, відповідно до вимог ч. 7 ст. 376 ЦК України, право на знесення самочинних
будівель має пред`являти лише власник, а не ОСОБА_1 Даний цегляний паркан, який
просить знести позивач, вона побудувала приблизно 20 років тому замість старого
дерев`яного, що існував багато років і визначав межу між домоволодіннями
ОСОБА_6 (АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (АДРЕСА_2). Крім того, відповідач сам
собі створив перешкоди в користуванні будинком «А», оскільки він самочинно прибудував
впритул до цегляного паркану сарай «Л» та сіни «а3». Таким чином, права
позивача не порушені, тому захисту вони не підлягають.

Представник
Вінницької міської ради - третьої особи на боці позивача без самостійних вимог
- ОСОБА_7 з приводу вирішення даного спору покладався на думку суду. Пояснив,
що оскільки в судовому засіданні було встановлено, і це підтверджено
показаннями самих сторін, що цегляний паркан ОСОБА_2 збудувала багато років
тому, ще до самовільно збудованих позивачем сараю та сіней, відповідачка не
чинить перешкод позивачу в користуванні будинком. ОСОБА_1, не отримавши дозволу
на проведення будівельних робіт, збудував будівлі впритул до свого будинку і до
паркану, чим сам собі створив перешкоди.
З приводу звільнення земельної ділянки ОСОБА_2, знесення нею самовільних
побудов, Вінницька міська рада з позовами не зверталась.

Вислухавши
пояснення сторін і представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, а
також матеріали інвентаризаційних справ по будинковолодінням АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

Оскільки
позивач зменшив позовні вимоги і підтримав позов лише в частині усунення
перешкод в користуванні будинком, суд вважає, що правовідносини, що виникли між
сторонами відповідають відносинам власності, тому при ухваленні рішення суд
застосовував відповідні норми ЦК України. Норми ЗК, на які в тексті позовної
заяви посилається позивач, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Судом встановлено,
що відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради № 29.07.1971 року,
за будинковолодінням НОМЕР_2 закріплена земельна ділянка, площею 2156 кв.м.

Згідно рішення виконкому Вінницької
міської ради № 123 від 24.02.1983 року, будинковолодіння ОСОБА_5 було виділено
в окреме під АДРЕСА_1 (в даний час АДРЕСА_2) і закріплено за ним земельну
ділянку, площею 1300 кв.м. Таким чином, за будинковолодінням АДРЕСА_3 (в даний
час АДРЕСА_1) залишилась земельна ділянка, площею 856 кв.м.

Позивач
ОСОБА_1 є власником цілого будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 18.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в БТІ 22.09.2000 року,
згідно якого ОСОБА_9 подарувала йому 2/3 частини будинковолодіння, а також в
зв'язку з тим, що в 2006 році за заявою іншого співвласника - ОСОБА_4 документи
на належну йому 1/3 частку були погашені в зв`язку з її знесенням. На підставі
рішення виконкому Вінницької міської ради від 18.05.2006 року № 1125 позивачу
ОСОБА_1 було видано свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на цілий житловий
будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1. У власність перейшли будинок «А»
прибудова «А1», веранда «а», сарай «З», погріб «К», огорожа 1-3.

У
фактичному користуванні ОСОБА_1 знаходиться земельна ділянка, площею 701 кв.м.

Відповідачка
ОСОБА_2 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2 (61)
по вул. Блюхера в м. Вінниці на підставі договору дарування, укладеного з
ОСОБА_5 та посвідченого державним нотаріусом 14.04.1983 року.

Не
погоджуючись з тим, що частину земельної ділянки, площею 131 кв.м., самовільно
захопила відповідачка ОСОБА_2, ОСОБА_1 в липні 2006 року звернувся до
Староміського районного суду м. Вінниці про відновлення межі земельної ділянки,
але рішенням суду від 25.05.2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
повернення в його користування даної земельної ділянки було відмовлено (а.с.
41-42). При розгляді справи Староміським районним судом м. Вінниці було
встановлено, що між попередніми власниками будинковолодіння АДРЕСА_3 (в даний
час АДРЕСА_1) ОСОБА_6 та ОСОБА_4 фактично склався порядок користування
земельною ділянкою, згідно якого ОСОБА_4 користувався ділянкою, площею 138
кв.м., а ОСОБА_6 - рештою. Дані ділянки були розділені парканом. Також суд
встановив, що оскільки ОСОБА_1 набув право власності на 2/3 будинку, відповідно
до ст.  ст. 42 ЗК України в редакції 1990
року, який діяв на момент набуття права власності, до нього перейшло право
користування лише 2/3 частинами земельної ділянки ОСОБА_6, а не право
користування ділянкою, площею 138 га, що належала ОСОБА_4 Оскільки позивач не
набув права користування даною ділянкою, судом було рекомендовано звернутись до
Вінницької міської ради про відведення цієї частини ділянки, площею 131 кв.м.,
в його користування, в порядку ст. 116 ЗК України.

Відповідно
до ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В зв`язку з ухваленням судом рішення суд не приймає до
уваги докази, на які посилається позивач щодо незаконного володіння і
користування земельною ділянкою ОСОБА_2, а саме лист ОСОБА_1 з прокуратури
Ленінського району, лист управління контролю за використанням та охороною
земель у Вінницькій області (Вінницька облдержземінспекція), висновок судової
будівельно-технічної експертизи № 12 від 21.05.2007 року, запис в технічному
паспорті про те, що ОСОБА_2 самовільно приєднала дану ділянку, відповідний акт
перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.06.2008 року і
припис Вінницької облдержземінспекції про зобов`язання ОСОБА_2 усунути
порушення земельного законодавства.

В судовому
засіданні відповідачка пояснила і позивач визнав ті факти, що спірний паркан
ОСОБА_2 побудувала в 90-х роках, замість дерев`яного паркану, що зображений на
наданих нею фотокартках (а.с. 39,40), а будівлі «Л» та «а3» ОСОБА_1 без
належного дозволу збудував після 2001 року, що також підтверджується
матеріалами інвентаризаційної справи по будинковолодінню АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 376 ЦК України дані будівлі є
самочинними, зроблені позивачем впритул до будинку «А» з обох боків та впритул
до цегляного паркану.

Наявність межі між
будинковолодіннями АДРЕСА_1 та 63, що існувала за попередніх власників, також
вбачається з викопіювання схематичного плану (а. 21 інвентаризаційної справи №
12721 по будинковолодінню АДРЕСА_1), де зміни двору внесені техніком в 1994 році
і станом на 2000 рік змін немає. Крім того, рішенням Староміського районного
суду м. Вінниці від 25.05.2007 року було встановлено, що між попередніми
власниками будинковолодіння фактично був встановлений порядок користування
земельною ділянкою: ОСОБА_4 користувався частиною будинку та земельною
ділянкою, орієнтовною площею 138кв.м., решта земельної ділянки перебувала в
користуванні ОСОБА_6, при цьому земельна ділянка між вказаними  землекористувачами була розділена парканом
(а.с. 41 об.).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Оскільки будівлі «Л» та «а3» є самочинно збудованими
ОСОБА_1, права власності на них ОСОБА_1 не набув, суд прийшов до висновку, що
діями відповідачки щодо встановлення паркану право позивача на належне
обслуговування будинку «А», що належить йому на праві власності, порушені не
були, тому вони не підлягають захисту в порядку ст.ст. 15, 16, 386 ЦК України.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 5,
8, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та
обслуговуванні будинковолодіння відмовити.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької
області через Староміський райсуд м. Вінниці шляхом подання в десятиденний
строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя: