Справа
№ 2-183 / 08 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29
вересня 2008 року  В.Писарівський
районний суд Сумської області в складі:

головуючого  судді                            Семенової О.С.,

при
секретарі -                                    Загребельній
О.А.,

Пасюга
Н.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в смт. В.Писарівка справу за цивільним позовом
ОСОБА_1 до  ОСОБА_2, третя особа -
В-Писарівська селищна  рада про
звільнення земельної ділянки особою, що займає її без належних на те підстав та
відновлення межі, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1. Рішенням В-Писарівської селищної ради № 82 від 19.08.1993 року йому безоплатно
передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 23 га за вказаною
адресою, але Державний акт на право приватної власності на землю не
виготовлявся. Вважає, що відповідач ОСОБА_2., який проживає в будинку АДРЕСА_2,
вийшов за межі своєї земельної ділянки, встановивши на території позивача шини
протягом - 100 м. від вулиці і до кінця земельної ділянки та захватив його
землю на 0, 85 м по всій довжині, а також у кінці земельної ділянки захватив 2,
6 м землі. 22. 09.2006 року за заявою позивача на місце виходила узгоджувальна
комісія В-Писарівської селищної ради, яка встановила межі за фактичним
користуванням землею, з якими позивач не згодний, 27.06.2008 року за заявою
відповідача знову виходила узгоджувальна комісія, яка склала акт, що межа
встановлена згідно акту від 22.09.2006 року та по межі були встановлені два
межові знаки.  З актами комісій не
погоджується та прохає усунути перешкоди з боку відповідача, зобов'язавши його
прибрати шини з земельної ділянки, звільнити земельну ділянку в кінці городу та
відновити межу між землекористувачами згідно оновлених даних
земельно-кадастрової документації.

Представник
позивача ОСОБА_3., яка діє на підставі доручення, підтримала позовні вимоги у
повному обсязі та надала аналогічні пояснення по справі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги
не визнав  повністю та пояснив, що спір
по користуванню земельних ділянок виник ще в
90-х років, тому він у 1999 році почав закопувати шини на своїй
земельній ділянці, щоб таким чином перешкодити позивачу займати його територію.
Між їх земельними ділянками проходить рів для стоку води, який і розмежовує їх
ділянки. У позивача земельна ділянка складає 0, 23 га , а у нього - 0, 28 га. У
2006 році комісія селищної ради встановила межі за фактичним користуванням, так
як раніше їх ніхто не встановлював, та встановили межові знаки, але через
деякий час вони зникли, а спір по користуванню землі з позивачем продовжувався,
тоді за його заявою комісія повторно вийшла на місце, підтвердила встановлені
раніше межі та він закопав два металевих межових знака у кінці городу. Вважає,
що  користується своєю землею правомірно,
а у кінці городу розташована левада, яка не входить до їх земельних ділянок і
являється землею громади.

Представник
В-Писарівської селищної ради Сіденко Л.В., що діє на підставі доручення,  позовні вимоги не визнала та пояснила, що
згідно кадастрової документації позивачу ОСОБА_1 передана у приватну власність
земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 0, 23 га, а матері відповідача
ОСОБА_4  передано у приватну власність
земельна ділянка по АДРЕСА_2  площею  0, 28 га, але Державні акти сторонами не
виготовлялися.  22.09. 2006 року за
заявою ОСОБА_3 на місце виходила узгоджувальна комісія, яка встановила межі,
які до цього ніким не встановлювалися, та встановили межові знаки. За заявою
відповідача 27.06.2008 року комісія виходила повторно, вона була членом цієї
комісії, тому може пояснити, що між земельними ділянками проходить рів для
стоку води, шини дійсно закопані на території городу, але з боку відповідача,
заміри робилися без врахування канави, розміри земельних ділянок співпали з
розмірами, закріпленими  кадастровою
документацією. Причиною подання заяви відповідачем було знищення межових
знаків, які встановила перша комісія, тому у присутності комісії відповідач
закопав два металевих межових знака.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, представника В-Писарівської селищної ради,
вивчивши матеріали справи, дослідивши докази,
прийшов  до висновку, що позовні
вимоги не підлягають  задоволенню з
наступних підстав.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом
встановлено, що відповідно до земельно-кадастрових книг за 1986 рік  та за 1998 рік  ОСОБА_1 виділена земельна ділянка площею 0,
23 га, ОСОБА_4. виділена земельна ділянка площею 0, 28 га / а.с.51-54,
56-58/.  Позивачу ОСОБА_1 на праві
власності належить домоволодіння АДРЕСА_1/ а.с.6/ Як вбачається з плану  будівельного паспорта на домоволодіння  ширина земельної ділянки по вулиці 22, 75 м /
а.с.8/. Рішенням В-Писарівської селищної ради № 82 від 19.08.1993 року позивачу
передано  у приватну власність земельну
ділянку площею 0, 23 га, з яких для будівництва та обслуговування житлового
будинку 0, 15 га, для ведення особистого підсобного господарства 0, 08 га /
а.с.9/.  22.09.2006 року В-комісією
селищної ради був здійснений вихід по заяві ОСОБА_3. на АДРЕСА_1, АДРЕСА_2,
проводився обмір земельних ділянок, у результаті чого у ОСОБА_1  встановлено, що по вулиці - 22, 75 м,
посередині ділянки - 21, 75 м, у кінці ділянки - 20, 15 м, загальна площа
земельної ділянки - 0, 23 га, як закріплено земельно-кадастровими книгами, у
відповідача ОСОБА_2 - по вулиці - 25 м, посередині ділянки - 25, 85 м., в кінці
ділянки - 24, 50 м., загальна площа - 0, 27 га, про що був складений
відповідний акт, межею між ділянками виступає канава / а.с.10/.    27.06.2008 року комісія селищної ради
вийшла по заяві ОСОБА_2 , про що складений відповідний акт про встановлення
межових знаків у кінці земельної ділянки, сторони були попереджені про
адміністративну відповідальність за знищення межових знаків / а.с.11/.

Свідок  ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що
купив домоволодіння АДРЕСА_2 у 1969 році, межі між земельною ділянкою
домоволодіння № 27 ніхто не визначав, користувалися кожний своєю ділянкою, між
якими була канава.

З
пояснень свідка ОСОБА_6 слідує, що у 2006 році вона як член узгоджувальної
комісії була присутня при встановленні межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, у результаті чого були зроблені заміри їх площі, встановлені межові
знаки у кінці городу, так як їх розмежовує канава, обміри здійснювалися по
фактичному користуванню землею від канави, раніше межі не встановлювалися,
вкопані шини знаходяться на території відповідача, у кінці земельних ділянок
знаходиться заболочена місцевість, селищна рада не заперечує, щоб сторони  обробляли її та користувалися. Порушень
добросусідства з боку відповідача встановлено не було. Вона постійно займається
земельними спорами і часто зустрічається з такими випадками, що земельна ділянка
має нерівну форму, що не є порушенням.

Допитана
в якості свідка ОСОБА_7 пояснила суду, що проживає по сусідству з ОСОБА_1 у
домоволодінні АДРЕСА_3, дружина позивача постійно протягом багатьох років
свариться з нею за межу між їх земельними ділянками.

Відповідно
до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126  ЗК України
право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає
після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право
власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державної реєстрації, та посвідчуюється Державними актами.

Таким
чином, у судовому засіданні встановлено, що сторони не мають Державних актів на
право власності на земельні ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких
власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше
незручностей.

Відповідно до ст. 107 ЗК України
основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, у разі
неможливості виявлення дійсних меж, їх встановлення здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки.

Таким чином, під відновленням меж
слід розуміти установлення меж земельної ділянки, для якої раніше органами
землеустрою було проведено встановлення меж, але з якихось обставин зникли,
перемістились, зіпсувались або стали невиразними межові знаки, за допомогою
яких визначалися межі земельної ділянки.

У судовому засіданні з'ясовано, що
до 22.09.2006 року межі між земельними ділянками сторін не встановлювалися,
земельними ділянками користувалися за фактично
встановленим порядком, тільки актом комісії від 22.09.2006 року були
встановлені межові знаки. На даний час сторони продовжують користуватися своїми
земельними ділянки за встановленими межами, що підтверджено актом комісії від
27.06.2008 року, яка виходила у зв'язку із знищенням межових знаків, межові
знаки були повторно встановлені  на
раніше визначеній у 2006 році межі .

Тому суд прийшов до висновку, що
вимоги позивача про відновлення межі не підлягають задоволенню, оскільки згідно
земельно-кадастрових книг загальна площа земельної ділянки позивача співпадає з
площею, якою він користується фактично. Судом також не встановлено, що
відповідач займає земельну ділянку позивача без належних на те підстав, так як
шини закопані на території його земельної ділянки за канавою, яка є межею.

Стаття 108 ЗК України передбачає, що
у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою,
рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок
мають право на їх  спільне використання,
якщо зовнішні ознаки не вказують  на те,
що споруда належить  лише одному із
сусідів.

Таким чином, закон допускає
розмежування земельних ділянок рівчаком, що є у даному випадку, і пропозиція
узгоджувальної комісії у 2006 року вичистити рів не суперечить  діючому законодавству щодо добросусідства.

Відповідно до ч. 5 ст. 158 ЗК
України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування , органу виконавчої влади  з питань земельних ресурсів спір вирішується
судом.

Керуючись ст.
ст.103, 107, 108 ЗК України, ст.ст. 10,
60,   212, 213, 215 ЦПК України,
суд -

В  и  р
і  ш  и  в  :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити за
безпідставністю.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути
подано протягом 10- ти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду
Сумської області через  В-Писарівський
районний суд  або у порядку ч. 4 ст. 295
ЦПК України.

Суддя              підпис              Семенова О.С.

Оригінал
рішення знаходиться в матеріалах справи.

Рішення
вступило в законну силу                                           .

Суддя
В-Писарівського

районного
суду                                               О.С.Семенова.