Справа № 2-434
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

18 червня 2008  року Шевченківський районний суд
м. Чернівці в складі:

Головуючого - суді
-Гончарової І.М.

При секретарі - Брижак
Д.І.

З участю адвоката
-ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.. Чернівці цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про  визнання права власності і встановлення
порядку користування жилим будинком, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3,ОСОБА_4, зазначивши в ньому що відповідачем ОСОБА_3 вони знаходились в
фактичних шлюбних стосунках
з 1998 року, проживали разом, вели спільне господарство, добудовували за спільні кошти будинок АДРЕСА_1,
який належав мені на праві
особистої власності. За
пропозицією відповідача вони, знаходячись в фактичних шлюбних відносинах, 08.09.1999 року уклали з
ним договір купівлі-продажу належного їй будинку АДРЕСА_1, так як відповідач побоювався претензій на будинок з
боку її першого чоловіка. Готовність будинку на момент укладення договору купівлі-продажу становила 62% .

31.10.2000 року вона та ОСОБА_3 уклали нотаріально посвідчений шлюбний контракт , на підставі якого будинок АДРЕСА_1 визнаний ними спільною сумісною власністю і в разі
поділу майна подружжя після вступу в силу контракту ділитиметься порівну.

Шлюбний контракт (договір) набрав
чинності з моменту реєстрації'
ними шлюбу, тобто з 24 листопада 2000 року.

13 листопада 2006 року шлюб між ними
розірваний, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського
управління юстиції зроблений актовий запис № 969.

На момент укладення між нею та
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу готовність будинку складала 62%. На час
припинення  подружніх стосунків готовність будинковолодіння становить
76%, що підтверджується висновками спеціаліста та Рішенням Апеляційного суду Чернівецької
області від 01 жовтня 2003 року.

У відповідності до рішення
Апеляційного суду за відповідачкою ОСОБА_4 визнано право власності на 31%
будинковолодіння.

За ОСОБА_3 та нею (ОСОБА_2)  повинно бути визнано право власності згідно
шлюбному контракту (договору)
та у відповідності до ст.271 Кодексу про шлюб та сім'ю України в рівних долях    по 22,5% будинковолодіння (виходячи із 76%
- 45%:2, виходячи з 100% - 31 -
доля відповідачки ОСОБА_4, у них із ОСОБА_3 - по 34,5%).

Згідно висновку № 03/3049
спеціаліста  будинковолодіння № 28а по
вулиці Горіхівській можливо поділити на три квартири за декілька ми варіантами.

На її думку, найбільш правильним 3-й
варіант. Рішенням № 40/3 від 24 березня 2004 року виконкому Шевченківської
районної ради наданий дозвіл на поділ будинковолодіння згідно представленому варіанту.

Як вбачається із висновків
експерта, тільки квартира № 1 може бути після проведення будівельних робіт  повністю відокремлена від інших двох квартир, а в квартирах № 2 та №
3 є цілий ряд приміщень, які можуть бути тільки в загальному користуванні двох власників

Просить встановити порядок
користування будинком за варіантом, згідно якому може бути для її користування влаштована окрема квартира № 1, що
складає 34,5/100 від всього будинку вартістю 18 409 грн. з окремим входом, а для
користування  відповідачів квартира № 2
вартістю 16.666,5 грн., що
складає 31,2/100 будинковолодіння і 18.268,5 грн., що складає 34,3/100 будинковолодіння.
Відповідачі за власним розсудом можуть самі визначити для себе другу або третю
квартиру в будинковолодінні.

Вона вимушена просити
встановити  саме такий порядок
користування будинковолодінням, так
як частина будинковолодіння, яку вона просить виділити у  користування розміром 34,5/100 на суму 18 409 грн. може бути повністю відокремленою. Між мною та
відповідачами склалися вкрай ворожі стосунки і якщо буде встановлений інший порядок
користування будинковолодінням, наприклад, частина будинковолодіння з
приміщеннями загального користування, - це може привести до самих негативних
результатів.

Просить  визнати за нею право спільної часткової
власності на 34,5% на суму 18409 грн. будинковолодіння, яке розташоване по вулиці Горіхівській, 28а.

Просить встановити порядок
користування  будинковолодінням АДРЕСА_1
між співвласниками  -ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 , виділивши в її
користування  -  квартиру № 1     жилому будинку  на першому поверсі - сходи вартістю 706 грн., коридор площею 5,20 квм, вартістю 1482
грн., кухню - 8,70 кв. м -
вартістю 2479 грн., жилу
кімнату - 16,80 кв.м - вартістю 4787 грн., сумісний санвузол - 8,30 кв.м - 2518
грн., коридор - 5,70 кв.м -
1664 грн.; в підвалі - Приміщення площею 25,60 кв.м
вартістю 3878 грн., приміщення
площею 4,10 кв.м. вартістю 643 грн.,  1 /3 вигрібної ями, 1/3 огорожі  72 метри вартістю 180

В користування ОСОБА_3 виділити
квартиру № 2 -  жилому будинку: жилу кімнату площею 15,60 кв.м.,
комору 0,70 кв. м вартістю 5071 грн., а
в підвалі -
приміщення 1,40 кв. м вартістю 220
грн. приміщення 12,30 кв.м вартістю 1863 грн. приміщення площею 4,10 квм вартістю 621 грн., 1/3 вигрібної ями, 1/3 огорожі
71,5 м. вартістю 180 грн. та пташник
площею 6,00 кв. м вартістю 880 грн.

В користування відповідачці ОСОБА_4
виділити квартиру № 3, яка складається з
жилої кімнати площею
15,50 квм, вартістю 2474 грн.,

жилої кімнати площею
15,60 кв.м, вартістю 2489 грн., балкону   вартістю 190 грн., а в підвалі - приміщення
3,70 кв. м вартістю 560 грн., приміщення 5,30 кв. м вартістю 803 грн.,
приміщення 4,40 кв. м вартістю 690 грн., приміщення 3,10 кв. м вартістю 470
грн.

В загальному користуванні ОСОБА_3
та ОСОБА_4 залишити  в будинку  - приміщення площею 4,60 кв. м вартістю 498 грн., приміщення 2,60 кв. м
вартістю 379 грн. , приміщення 4,70 кв. м вартістю 669,50 грн., приміщення 4,60
кв. м вартістю 313 грн.,  приміщення 4,40 кв. м вартістю
684,50 грн.,  приміщення 1,70 кв.м  вартістю 242 грн,  приміщення (жила кімната) 14,90 кв. м вартістю 2260,5 грн.,  приміщення 7,10 квм вартістю 483 грн., а
в  підвалі - приміщення площею 2,40 квм вартістю
181,50 грн., приміщення 4,90 квм    вартістю 371 грн., приміщення 7,10 кв. м вартістю
538 грн., приміщення 4,60 кв. м  вартістю
348,5 грн. площею 6,60 кв. м вартістю 500 грн., площею 3,90 кв. м   вартістю
291,5 грн.

В судовому
засіданні ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримала в повному обсяз0і,
підтвердивши обставини, які викладені в позові.

ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав і пояснив, що ОСОБА_2 не набула права власності на
спірне будинковколодіння, перебувала з ним в шлюбі лише 2 тижні, ніякої участі
в проведенні добудови будинку вона не приймала. Він купив в неї цей будинок до
їх шлюбу,  заплатив за нього гроші. Щодо
встановлення порядку користування будинку, позовні вимоги також не визнав і
пояснив, що будинок взагалі непридатній для житла, проживати в ньому  не можливо, крім цього ОСОБА_2 не має взагалі
ніяких прав на цей будинок.

Представник
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та пояснив, що ОСОБА_4 згідно рішення
Апеляційного суду Чернівецької області від 4 серпня 2004 року є власником 31%
незакінченого будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1.  Даний будинок був придбаний ОСОБА_3 в 1999
році, тобто під час їх перебування в шлюбі. Будинок був частково добудований
після того, як вони припинили шлюбні відносини, алеОСОБА_2 участі в добудові не
приймала і не має прав на цей  будинок.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що
позов задоволенню не підлягає.

Згідно вимог
ст.. 27-1 КПШС України особи, які  беруть
шлюб, мають право за власним бажанням укласти угоду щодо вирішення питань життя
сім»ї (шлюбний контракт), в якій передбачити майнові права і обов»язки
подружжя. Порядок укладення шлюбного контракту визначається Кабінетом міністрів
України.

Судом
встановлено, що дійсно  31 жовтня 2001
року ОСОБА_3. та ОСОБА_2 уклали шлюбний контракт , на умовах якого житловий
будинок АДРЕСА_1, який на час укладення контракту на праві власності належить
чоловікові визнається спільною сумісною власністю і в раз поділу майна подружжя
після вступу в силу цього контракту ділитиметься порівну. Даний контракт був
нотаріально посвідчений та набрав законної сили в день реєстрації між ними
шлюбу, тобто 24 листопада 2000 року.

Пунктом 2
порядку укладення шлюбного контракту, затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 16 червня 1993 року № 457 передбачено, що умови шлюбного
контракту щодо переходу права власності на нерухоме майно і інше майно, якщо
законодавством передбачений  спеціальний
порядок набуття цього права, вважаються виконаними лише після належного
оформлення.

Статтею 392
ЦК України передбачено, що  власник майна
може звернутись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою особою.

ОСОБА_3 не
виконані  належним чином умови шлюбного
контракту, не  дотриманий передбачений
законом порядок набуття права власності ОСОБА_2 на їх спільне майно,  а саме не укладено будь-якої угоди про
відчуження Ѕ частини спільного майна
на  її користь, тобто ним
оспорюється її право власності на це майно. У ОСОБА_2 відсутній будь-який
правовстановлюючий документ на підтвердження її права власності на спірне
будинковолодіння внаслідок невиконання ОСОБА_3 умов шлюбного контракту.

Визнання за
ОСОБА_2 права власності  на спірне майно
є необхідною умовою захисту її права власності , а тому суд приходить до
висновку, що за нею слід визнати право на Ѕ
частину спільного майна з бувшим чоловіком ОСОБА_3

Згідно вимог
ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням
апеляційного суду Чернівецької області від 1 жовтня 2003 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про визнання недійсним шлюбного контракту
та визнання права власності на 38% незакінченого будівництвом жилого будинку
встановлено, що незакінчений будівництвом будинок (готовністю 62%) АДРЕСА_1 був
придбаний ОСОБА_3 в період шлюбу  з
ОСОБА_4, а саме в  вересні 1999 року, в
зв»язку з чим за ОСОБА_4 судом було визнано право на 31% незакінченого
будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1.

На час
укладення шлюбного контракту зОСОБА_2 готовність даного будинку складала 76%,
що також встановлено зазначеним судовим рішенням.

Зважаючи на
те, що за ОСОБА_4 було визнано право на 31% цього будинку, то ОСОБА_3 мав у
власності на час укладення шлюбного контракту лише 45% незакінченого  будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1, з яких
відповідно слід визнати Ѕ частину, а саме
22,5%   право власності за ОСОБА_2
відповідно до умов шлюбного контракту.

Що стосується
вимогиОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 34, 5 % будинковолодіння,
яке розташоване АДРЕСА_1, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, так як
даний будинок не завершений будівництвом, відсоток його готовності складає лише
76%, а у відповідності до вимог ст..331 ЦК України право власності на
новостворене  нерухоме майно( житлові
будинку, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Крім цього суд
вважає, що не підлягає задоволенню вимогаОСОБА_2 щодо встановлення порядку
користування жилим будинком АДРЕСА_1.

Відповідно до
п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, на який посилається позивачка
ОСОБА_2, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим
про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями
(квартирами, кімнатами) такого будинку.

Пунктом 9 цієї
ж постанови передбачене, що за позовом дружини, членів сім»ї забудовника, які
спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ
незакінченого будівництвом будинку якщо враховуючи  ступінь його готовності можливо довести до
кінця будівництво зазначеними особами.

Так як
спірний будинок є незакінченим будівництвом - 76% готовності , позовні вимоги
ОСОБА_2 стосуються не поділу незакінченого будівництвом будинку, а встановлення
порядку користування жилим будинком, яким не є будинок АДРЕСА_1, так як не
зданий в експлуатацію, суд вважає не можливим встановлення порядку користування
ним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27-1 КпШС України, ст. 92-97 СК
України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року
«Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян
на жилий будинок»,  ст. ст. 10, 11, 209,
212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 22,5 % незакінченого будівництвом
жилого будинку АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Чернівецької області через Шевченківський районний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.
295 ЦПК України.

СУДДЯ