Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

6 березня 2008 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Григоренка
М.П.

з участю секретаря
судового засідання Демчук О.С.

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 16 листопада 2007 року у справі за
позовомОСОБА_1 до Українського державного підприємства поштового зв*язку
«Укрпошта» та його структурного підрозділу Рівненської дирекції про визнання
нещасного випадку таким, що пов*язаний з виробництвом, зобов*язання
відповідачів скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 16 листопада 2007 року ОСОБА_1.
відмовлено за безпідставністю у задоволенні позову до Українського державного
підприємства поштового зв*язку «Укрпошта» та його структурного підрозділу
Рівненської дирекції про визнання нещасного випадку таким, що пов*язаний з
виробництвом, зобов*язання відповідачів скласти акт про нещасний випадок на
виробництві за формою Н-1 та відшкодування 5000 грн. моральної шкоди.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить апеляційний
суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.
Свої доводи обгрунтовує тим, що до нещасного випадку він перебував на «Д»
обліку в поліклініці № 1 ЦМЛ м. Рівного з приводу гіпертонічної хвороби 2
ступеня. Відповідно до п. 25 Переліку захворювань і вад, при яких особа не може
бути допущена до керування відповідним транспортним засобом, затвердженим
наказом Міністерства охорони здоров*я України № 299 від 24.12.1999 р., за
наявності такого захворювання відповідач не вправі був допускати його до
керування транспортним засобом, а відповідно до Положення про медичний огляд
кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого наказу Міністерства
охорони здоров*я та МВС України № 124/345 від 05.06.2000 р., зобов*язаний був
направити його до належної медичної установи для проходження медичного огляду.
Тому висновок суду про те, що нещасний випадок, не пов*язаний з виробництвом є
необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення скасуванню з ухваленням у справі
апеляційним судом нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позову, місцевий суд виходив з його
безпідставності.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Пунктом 17 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ
України № 1112 від 25.08.2004 р., встановлено, що нещасні   випадки, що сталися  внаслідок
раптового погіршення  стану  здоров'я
працівника  під  час
виконання   ним трудових  (посадових)
обов'язків  (крім  випадків,
зазначених  у  пункті 15 цього Порядку,  у разі відсутності  умов,
зазначених  у  пункті 18 цього Порядку), визнаються пов'язаними
з виробництвом за  умови,  що погіршення стану здоров'я працівника
сталося  внаслідок  впливу
небезпечних   чи   шкідливих
виробничих   факторів,  що підтверджено медичним висновком,  або якщо потерпілий не  проходив медичного  огляду,
передбаченого
законодавством,  а  робота,
що виконувалася,  протипоказана
потерпілому відповідно  до  медичного висновку про стан його здоров'я.

З матеріалів справи та поданих позивачем доказів вбачається, що він, будучи
пенсіонером та особою похилого віку, з 15 травня 2003 року працював у
відповідача водієм, незважаючи на те, що з 1987 року перебував на «Д» обліку в
поліклініці № 1 ЦМЛ м. Рівного з приводу гіпертонічної хвороби 2 ступеня.
Відповідно до п. 25 Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути
допущена до керування відповідним транспортним засобом, затвердженим наказом
Міністерства охорони здоров*я України № 299 від 24.12.1999 р., за наявності
такого захворювання у позивача відповідач не вправі був допускати його до
керування транспортним засобом і відповідно до Положення про медичний огляд
кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого наказу
Міністерства охорони здоров*я та МВС України № 124/345 від 05.06.2000 р.,
зобов*язаний був направити його до належної медичної установи для проходження
медичного огляду.

Проте при вирішенні спору місцевий суд на зазначені обставини та нормативні
вимоги належної уваги не звернув.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що розслідування нещасного
випадку, який трапився з позивачем 13 травня 2005 року, відповідачем
проводилося на підставі заяви потерпілого ОСОБА_1 від 14.09.2005 р., про що
свідчать матеріали відповідного розслідування від 21 вересня 2005 року (а. с.
7-10).

Не погодившись зі змістом цього акту, позивач 2 лютого 2006 року спочатку
оскаржив його керівнику Українського державного підприємства поштового зв*язку
«Укрпошта», а 27 березня 2006 року - до Територіального управління Державного
департаменту промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по
Рівненській області. Проте обидві його скарги були залишені без задоволення (а.
с. 13-14, 48).

І лише 12 травня 2006 року позивач звернувся в суд з позовом до
Українського державного підприємства поштового зв*язку «Укрпошта» та його
структурного підрозділу Рівненської дирекції про визнання нещасного випадку,
який з ним трапився, таким, що пов*язаний з виробництвом, зобов*язання
відповідача скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 та
про відшкодування моральної шкоди.

Між тим, спір сторін випливає з трудових відносин, а тому повинен
вирішуватися в порядку, що передбачений законодавством про розгляд трудових
спорів, тобто з дотриманням працівником установленого ст. 233 КЗпП України
тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

З матеріалів справи видно, що позивач повинен був
найпізніше дізнатися про порушення свого права 2 лютого 2006, коли оскаржив
складений відповідачем акт розслідування нещасного випадку керівнику
Українського державного підприємства поштового зв*язку «Укрпошта», а до суду за
вирішення трудового спору звернувся лише 12 травня 2006 року, тобто з пропуском
встановленого ст. 233 КЗпП України тримісячного строку.

Поважних причин його недотримання позивач не навів і суд
при розгляді справи не здобув.

Тому на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 233, 234 КЗпП України,
ст.ст. 10, 60, 303, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 16 листопада 2007 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до Українського державного підприємства
поштового зв*язку «Укрпошта» та його структурного підрозділу Рівненської
дирекції про визнання нещасного випадку таким, що пов*язаний з виробництвом,
зобов*язання відповідачів скласти акт про нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1 та відшкодування 5000 грн. моральної шкоди відмовити у зв*язку з
пропуском позивачем без поважних причин 3-місячного строку звернення до суду за
вирішенням трудового спору, що встановлений ст. 233 КЗпП України.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його
проголошення  і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: