Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-264/08
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2008 року                                                                  м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді      Бондаря
М.С.

суддів                         Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі              Тахтаул
О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23
листопада 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства “Запоріжтрансформатор” (надалі ВАТ ЗТР) про стягнення компенсації за
виконану роботу та відшкодування моральної шкоди, -

встановила :

Неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ВАТ ЗТР, в якому посилаючись на порушення
відповідачем норм трудового законодавства і умов колективного договору, просила
визнати противправним зменшення відповідачем відсотка мінімального розміру
компенсації за роботу позивача в особливо тяжких та особо шкідливих умовах
праці на ВАТ ЗТР.

Зазначала, що вона з 01.01.1999 року працює на
підприємстві травильником апаратного цеху. Умови її праці дають підстави на
отримання пільгової пенсії за Списком №1 (особливо шкідливі умови праці). В
зв'язку з чим, на переконання позивача, їй повинно нараховуватись доплата в
розмірі не менш ніж 16% від посадового окладу. Однак, відповідачем з липня 2001
року замість 16% доплачується лише 8% від посадового окладу. Через це
утворилась заборгованість в розмірі 11338,08 грн., які позивач просила стягнути
з підприємства.

В зв'язку з чим, ОСОБА_1 звернулась із зазначеним
позовом, в якому крім вимоги про стягнення заборгованості, просила суд ухвалити
також рішення про відшкодування завданої їй моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23
листопада 2007 року в задоволені позову повністю відмовлено.

Із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 не згодна, в зв'язку
з чим звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального і процесуального права просила рішення скасувати,
ухваливши нове, яким задовольнити всі її позовні вимоги.

Дослідивши в засіданні апеляційного суду обставини
справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без
змін.

З матеріалів справи вбачається, що суд правильно
встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх оцінив.

Відповідно
до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в
місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Згідно
п.4 Постанови №9 Пленуму ВСУ від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами
трудових спорів», якщо місячний чи тримісячний строк звернення до суду
пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Пунктом 25 Постанови №13 Пленуму ВСУ від 24.12.99р. «Про
практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у
справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до КТС або
безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права (статті 225,233 КЗпП), і
відповідно до цього з'ясовувати зазначену дату. Пропуск без поважних причин
тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в
позові.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що зменшення
відповідачем розміру надбавки до заробітної плати позивачеві здійснено в
зв'язку з переатестацією робочого місяця ОСОБА_1 в 2000 році. З результатами
атестації робочого місця позивача було складено карту умов праці, відповідно до
висновків якої умови роботи позивача були покращено і тому надбавка за
шкідливість підлягала зменшенню з 16% до 8%. З даними висновками ОСОБА_1 була
ознайомлена під розпис (а.с. 165 об.), про що вона не заперечувала в судовому
засіданні. ОСОБА_1 систематично на протязі останніх 7 років отримувала
заробітну плату. Мала реальну можливість звернутись до відповідача про
роз'яснення їй методики і порядку нарахувань оплати її праці. Тому безпідставно,
без поважних причин пропустила строк звернення до суду з позовом про визнання
неправильним нарахування їй заробітної плати, а саме неповне нарахування
надбавки за шкідливі умови праці. А тому з цих підстав, позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню.

На протязі 2000-2001 років по підприємству видавались
накази про зміну розмірів заробітних плат (окладів, надбавок і доплат) в
залежності від умов праці (а.с. 214-222). Саме від зазначених наказів залежав
розмір оспореної позивачем надбавки. Разом з тим, позивачем не ставиться
питання про визнання зазначених наказів незаконними.

Отже обставини, зазначені в апеляційній скарзі не
впливають на висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої інстанції або ж направлення справи на новий
розгляд.

Керуючись ст. ст. 307, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2007 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвали апеляційного
суду.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.