Справа № 2- 184/2008p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

30 січня 2008
року                                 Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі:
головуючого - судді -           Веремчук
Л.М.

при секретарі -                                    Ілюшик Н.О.,

з   участю
позивача  -   ОСОБА_1
представника  позивача  -  ОСОБА_5

представника
відповідача Луцької міської ради - Бірюк І.В., відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за

позовом  ОСОБА_1 до Луцької міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання

права власності
на самовільну забудову та визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1звернулась
в суд з позовом до Луцької міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на самовільну забудову та визнання права власності на спадкове
майно.

Свої вимоги
обґрунтовує тим, за час спільного проживання разом зі своїм чоловіком
ОСОБА_4побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1

Зазначає, що при
житті чоловіка до зазначеного житлового будинку ними самовільно прибудовано:
гараж Б-1, літню кухню В-1, сарай-б, прибудова-в.

ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належну йому на
праві власності частину житлового будинкуАДРЕСА_1 з господарськими будівлями та
спорудами в м. Луцьку Волинської області, включаючи самовільне будівництво.

Вона не може
отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки є самочинне
будівництво до вищезазначеного житлового будинку.

Просить суд
визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - гараж
Б-1, літню кухню В-1, сарай-б, прибудова-в по АДРЕСА_1та право власності на
спадкове майно після смерті ОСОБА_2, а саме: житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовну заяву
підтримали. Просили суд її задовольнити.

Представник
відповідача Луцької міської ради Бірюк І.В. в судовому засіданні позов визнала.
Проти його задоволення не заперечувала.

Відповідач
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав. Проти його задоволення не
заперечував.

Відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, проте на адресу суду
надійшли: протокол допиту від 11.12.2007 року та заяви від 04.12.2007 року, з
яких вбачається,  що останні позов
визнають і проти його задоволення не заперечують.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов
підставний та підлягає до часткового задоволення.

Як вбачається з
виписки з рішення Виконкому Луцької міської ради від 14.05.1962 року за № 308
(а.с.8) ОСОБА_3надана земельна ділянка під індивідуальне будівництво. На даній
ділянці він та його дружина ОСОБА_1, позивач по справі, побудували житловий
будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 Згідно договору від
30.06.1962 року (а.с.12) земельна ділянка надана ОСОБА_3у безстрокове
користування. Житловий будинок прийнятий в експлуатацію, що підтверджується
актом прийомки в експлуатацію (а.с.11) і на зазначений житловий будинок
виготовлено технічний паспорт від 23.09.2005 року (а.с. 16-24).

З пояснень
позивача та дослідженого судом технічного паспорта від 23.09.2005 року (а.с.
16-24) встановлено, що позивачем та її чоловіком до вищезазначеного житлового
будинку здійснена самочинна добудова, а саме: гараж Б-1, літня кухня В-1,
сарай-б, прибудова-в.

Ч. 2 ст. 331 ЦК України
зазначає, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення
майна).

Відповідно до
ч.1 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З дослідженого в
судовому засіданні заключения
ТАМП "Волиньархпроект" (а.с.33-34) суд встановив, що планування та
конструктивні елементи та габарити приміщень індивідуального житлового будинку
(після самовільного відхилення від проекту) і самовільно побудованих гаража,
літньої кухні, сарая та прибудови
по АДРЕСА_1згідно вимог ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові
будинки. Основні положення", ДБН 360-92** "Містобудування. Планування
і забудова міських і сільських поселень", вимогами ДБН В.2.5-20-2001
"Газопостачання", ДБН В.1.1-7-2002 "Пожежна безпека об'єктів
будівництва", погоджені згідно чинного законодавства з ГУ МНС України у
Волинській області та Луцькою міською СЕС і відповідають дійсним державним
будівельним, санітарно-гігієнічним та протипожежним нормам.

Судом також
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_3 помер, що підтверджується відповідним
свідоцтвом про смерть серіїНОМЕР_1 від 24.06.2004 року (а.с.4). Позивач згідно
свідоцтва про одруження від 13.04.1958 року (а.с.91), відповідачі по справі
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, як встановлено судом, є дружиною і синами померлого
і відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом.

Після смерті
ОСОБА_4. відкрилась спадщина на належну йому на праві власності частину
житлового будинку АДРЕСА_1 включаючи самочинне будівництво, що підтверджується
технічним паспортом від 23.09.2005 року (а.с. 16-24).

З досліджених в
попередньому судовому засіданні матеріалів справи суд встановив, що між
співвласниками вищезазначеного житлового будинку не було домовленості щодо
нерівності часток, а тому вони є рівними згідно ст. 370 ЦК України та ст.
60 СК України. Оскільки спадщина померлого становить 1/2 частину, відповідачі
по справі від належної їм частини спадщини в нотаріальному порядку не
відмовлялись, що підтверджується відповіддю Першої Луцької державної
нотаріальної контори від 30.08.2007 року, тобто позивачу по справі ОСОБА_1 та
відповідачамОСОБА_3,ОСОБА_2ОСОБА_4, кожному належить по 1/8 частині спадкового
майна, з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами
по вАДРЕСА_1 включаючи самочинне будівництво.

Відповідно до
ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були
зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя,
який його пережив, та батьки.

На підставі
пояснень сторін та досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, суд
встановив, що ОСОБА_1, ОСОБА_4 прийняли спадщину шляхом спільного проживання із
спадкодавцем на момент його смерті. Про відмову від прийняття спадщини не
заявляли. Інші спадкоємці, відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, також
прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття в нотаріальну контору в
шестимісячний строк.

Таким чином проаналізувавши
зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає
за доцільне позов задовольнити частково.

Керуючись ст.
ст. 6, 10, 11, 58, 60, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 370, 376, 1222, 1261, 1268 ЦК України, ст. 60
СК України, суд, -

вирішив:

Позов
задовольнити частково.

Визнати за
ОСОБА_1право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1у тому числі самочинно збудовані: гараж Б-1,
літню кухню В-1, сарай-б, прибудова-в, як частку у спільній сумісній власності
подружжя

Визнати за
ОСОБА_1 ОСОБА_2ОСОБА_3ОСОБА_4 право власності на спадкове майно після смерті
ОСОБА_2, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами по вАДРЕСА_1 а саме по 1/8 її частини за кожним.

Рішення може
бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення та
подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 20 (двадцяти) днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.