№ 2-347/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15
жовтня 2008 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.

при секретарі Реуцькій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.
Шевченкове справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

07.07.2008
року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказав, що
21.12.2007 року він на виконання вимог відповідача за даною справою ОСОБА_2, як
поручителя по договору поруки № 64 - 970 - П від 08.12. 2006 року, сплатив
кошти в розмірі 87920,48 гривень, помиляючись щодо суми боргу та обсягу права
вимоги, так як ОСОБА_2 було сплачено 51920, 48 гривень.

В
обґрунтування  своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що відповідач не мав права вимоги на суму 36000
гривень за кредитним та іпотечним договорами від 27.12.2006 року та договором
поруки від 08.12.2006 року, які фактично були сплачені ОСОБА_3, що встановлено
при розгляді цивільної справи № 2-563/07 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4., рішення по якій вступило в законну силу. Тому позивач просить
стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 36000 гривень,
які надміру сплачені ним відповідачеві, та судові витрати за справою.

У судовому
засіданні позивач на задоволенні позову наполягав.

Відповідач та
його представник проти позову заперечували, вказавши, що між відповідачем та
боржником за кредитним договором ОСОБА_4. малася ще і усна домовленість про
виплату відповідачем кредиту ОСОБА_4.  та
в наступному про стягнення коштів згідно вимог кредитного договору № 106/ 2005
від 27.12.2005 року у повному розмірі з іпотекодавців згідно іпотечного
договору № 106/ 2005-з від 27.12.2005 року . Розрахунки, вказані в заяві для
вчинення виконавчого напису і у вимогах нотаріуса, вірні, ці підрахунки
перевірялися і в суді при слуханні справи від 07.04.2008 року за позовом
відповідача за даною справою -ОСОБА_2. до ОСОБА_4 ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, де йому було відмовлено в позові.

Суд, перевіривши
матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін,
вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.12.2005 року
було укладено кредитний договір № 106/2005 між ВАТ “Мегабанк” та ОСОБА_4.,
згідно якого кредитодавець ВАТ “Мегабанк” надав позичальнику ОСОБА_4. грошові
кошти в розмірі 50000 гривень, на умовах та в порядку, визначеному в договорі.
На забезпечення виконання ОСОБА_4. вимог за кредитним договором укладено
іпотечний договір № 106/2005-з між іпотекодавцями ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6. та
іпотекодержателем ВАТ “Мегабанк”, де предметом іпотеки вказано не житлову
будівлю комплексно-приймального пункту, яка розташована у АДРЕСА_1

Наприкінці
закінчення терміну дії кредитного договору між боржником ОСОБА_4 та
відповідачем за даною справою ОСОБА_2 було укладено усну угоду, за якоюОСОБА_2.
зобов'язувався погасити борг по кредитному договору ОСОБА_4.  в сумі, вказаній у договорі, та мав право в
наступному вимагати від іпотекодавців ОСОБА_1 на повне відшкодування, в тому
числі і на стягнення штрафних санкцій.

08.12.2006
року було укладено договір поруки № 64-970-П між ВАТ “Мегабанк” та ОСОБА_2,
згідно якого поручительОСОБА_2. поручився перед кредитором ВАТ “Мегабанк” за
виконання боржником ОСОБА_4. обов'язків, що виникли з вищевказаного кредитного
договору. Згідно п. 4.1 договору поруки, до поручителя у разі виконання ним
зобов'язань боржника за кредитним договором, переходять усі права кредитора за
вказаним зобов'язанням.

23.11.2007 року відповідач за даною справою
-ОСОБА_2. звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого
напису з боржника ОСОБА_4. та іпотекодавців ОСОБА_1, в якій висунув вимогу про
погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 87920,48 гривень.
Приватним нотаріусом була направлена вимога про усунення порушень, у відповідь
на яку 21.12.2007 року ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_3. подали нотаріусу заяву
(а.с.35), в якій просили прийняти на його депозит  грошову суму 88799,73 гривень для передачі її
кредиторовіОСОБА_2., кошти в розмірі 87920,48 гривень були ними сплачені.

Договір
поруки і вимоги нотаріуса від 23.11.2007 року, про виплату коштів саме в такому
розмірі ОСОБА_1 не оспорювався і в даний час позивачем за справою також не
оспорюється і питання про це в позові позивачем не ставиться, все це вказує на
те, що позивач з вимогами про сплату коштів в сплаченому розмірі був згоден.

Заплативши
кошти за вимогою нотаріуса, позивач підтвердив, що дійсно між ОСОБА_4 і ОСОБА_2
була домовленість про сплату іпотекодавцями - ОСОБА_1 саме такої суми, яку б
вони повинні були сплатили кредитодавцеві - банку, якби за них не сплатив кошти
ОСОБА_2, ця сума в суді підтверджується як розрахунками ОСОБА_2 (а.с.29), так і
нотаріуса (а.с.32-34) від 23.11.2007 року. З даною сумою позивач був згоден до
теперішнього часу, все це підтверджує, що в дійсності між сторонами була
домовленість про сплату цієї суми відповідачу за справою, суми, яку мав би
вимагати банк з урахуванням штрафних санкцій.

Згідно
частини 2 ст. 556 ЦК України, при укладенні договору поруки та виплаті коштів
банку ОСОБА_2,  до нього, як до
поручителя, який виконав зобов'язання,
забезпечене порукою, перейшли всі права, вказані в кредитному договорі.

Суд  вважає, що кошти були набуті відповідачем правомірно
і вимоги нотаріуса від 23.11.2007 року добровільно виконані іпотекодавцями
ОСОБА_1, в тому числі і позивачем за даною справою ОСОБА_3, прізвище якого
вказано в квитанції про сплату коштів по усуненню порушень по іпотечному
договору  (а.с.25).

На підставі
вищевикладеного необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог позивача про
стягнення 36000 гривень з відповідача.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то необхідно також
відмовити позивачу у стягненні судових витрат.

Керуючись
ст.ст. 10, 11, 209,  212, 214 -215 ЦПК
України,

ст.ст. 556 ч.2, 1215 ч.2 ЦК України

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:
С.М.Стеганцов