Справа
№2-141
О Ч Н Е    Р І Ш Е Н Н Я
Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
листопада 2008 року                                                                                                                                  смт Куйбишеве
Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Скляра С.Ю.,
при секретарі судового засідання
з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі
Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - комунальне
підприємство «Куйбишевське бюро технічної інвентаризації» (далі за текстом - КП
«Куйбишевське БТІ») про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину
та відшкодування моральної шкоди, -
21 лютого 2008 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. з вимогою про
визнання недійсним договору дарування від 20 вересня 2007 року, відповідно до
якого ОСОБА_3 було відчужено житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5. по Ѕ частині кожній обдарованій. Обґрунтовуючи
заявлені вимоги, позивач послався на те, що з 13 листопада 2006 року по 31
жовтня 2007 року Куйбишевським районним судом Запорізької області розглядалась
справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні нею
права користування та розпорядження вищевказаним спірним будинком та зустрічним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину спірного
будинку. Рішенням суду від 31 жовтня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишені
без розгляду, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені у повному обсязі.
Позивач, враховуючи, що відповідачем ОСОБА_3 було відчужено спірний будинок до
вирішення судового спору щодо його належності, вважає порушеним його право
власності на частину цього будинку.
Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 уточнив заявлені
вимоги, а саме, вважав вищевказаний договір дарування нікчемним та просив суд
застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_4
та ОСОБА_5. по 850 грн. з кожної, як відшкодування завданої йому моральної
шкоди. Обгрунтовуючи вимоги в цій частині, позивач посилався на те, що
відповідачки прийняли в дар будинок та зареєстрували право власності на нього в
установленому законом порядку, достовірно знаючи про те, що він є спірним. Цим
самим, позивачеві було завдано моральних страждань, погіршився стан здоров'я.
У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги по тих підставах, які були зазначені у позовній
заяві. Позицію позивача підтримала представник ОСОБА_2, яка за клопотанням
позивача надала відповідні пояснення по обставинах спору між сторонами у
справі.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. в судове
засідання не з'явилися, хоча про час і місце його проведення повідомлялися
належним чином (а.с.135-137), причини своєї неявки судові не повідомили,
клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їхньої
Представник третьої особи - КП «Куйбишевське БТІ» у судове
засідання не з'явився, про час і місце його проведення був повідомлений
належним чином (а.с.138). Разом з тим судом, з врахуванням думки позивача та
його представника, задоволено клопотання третьої особи про розгляд справи без
участі його представника у судовому засіданні (а.с.139).
Зі згоди позивача ОСОБА_1 суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому
Судом встановлені такі факти та відповідні їм
У листопаді 2006 року ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_1, третя особа ВГІРФО Куйбишевського РВ УМВС України в
Запорізькій області, про усунення перешкод у здійсненні нею права користування
та розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1.
У січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3, третя особа КП „Куйбишевське БТІ”, про скасування свідоцтва
про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, та визнання за ним права
власності на Ѕ частину житлового будинку.
Заочним рішенням Куйбишевського районного суду
Запорізької області від 31 жовтня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2008 року, первісний позов
залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, зустрічний позов
задоволено (а.с.10-11,94-95).
Суд, приймаючи вищевказане заочне рішення, дійшов
висновку, що спірний будинок був побудований сторонами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за час
їх сумісного проживання однією сім'єю, вніслідок спільної праці та за рахунок
сумісних грошових коштів, а тому він належить сторонам на праві спільної
сумісної власності, в якому частки кожного із співвласників будинку є рівними.
За договором дарування від 20 вересня 2007 року ОСОБА_3
було відчужено житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4
та ОСОБА_5. по Ѕ частині кожній обдарованій. Договір зареєстровано в
електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 24 вересня 2007 року
Укладаючи договір дарування, ОСОБА_3 свідчила про те, що
зазначений житловий будинок до цього часу нікому іншому не був проданий, не
подарований, не заставлений, не зданий в оренду, в спорі і під забороною
(арештом) не перебував, судового спору щодо нього, а також прав у третіх осіб
як в межах, так і за межами України немає.
Разом з тим за матеріалами справи встановлено, що між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли спірні відносини з приводу їх сумісного майна, яке
було створено в 1970-1973 роках, а саме, з приводу житлового будинку АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5. набули право власності на житловий будинок на момент, коли
між сторонами існував спір щодо зазначеного майна, який розглядався в судовому
порядку (а.с.10-11,94-95).
Відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна
фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Частиною 1 статті 41 Конституції України закріплено
положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися
Суд, врахувавши обставини у справі, прийшов до висновку
про те, що складений між відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. договір
дарування від 20 вересня 2007 року порушує публічний порядок, оскільки він був
спрямований на порушення конституційних прав позивача ОСОБА_1.
Відповідно до ч.2 ст.228 ЦК України правочин, який
порушує публічний порядок, є нікчемним. Визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (частина 2 статті 215 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Таким чином, суд вважає, що вимога позивача ОСОБА_1 про
застосування наслідків недійсності нікчемного правочину є обгрунтованою та
підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину.
Відмовляючи позивачеві ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про
відшкодування відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5. моральної шкоди, суд виходив з
Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України якщо у зв'язку із
вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків
та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Позивач ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження винної
поведінки відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5. під час складання договору
дарування, який порушував публічний порядок, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК
України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. За матеріалами
справи вбачається, що відповідачи ОСОБА_4 та ОСОБА_5. скористалися своїм правом
прийняти дарунок від ОСОБА_3, яка й засвідчила, що дарунок - житловий будинок в
спорі не перебуває, судового спору щодо нього немає. Разом з тим, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5. не були сторонами спірних правовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з
приводу цього житлового будинку.
Приймаючи рішення про задоволення вимоги позивача ОСОБА_1
про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, суд дійшов
висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України заходи забезпечення
позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.
На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції
України, ст.ст.216,228 ЦК України, ст.ст.10,11,60,154,209,212-215,224-226 ЦПК
України, суд -
Позов ОСОБА_1, - задовольнити частково.
Застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину до договору дарування житлового
будинку АДРЕСА_1 укладеного від 20 вересня 2007 року між ОСОБА_3 з однієї
сторони як дарувальником та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з другої сторони як
Зобов'язати комунальне підприємство
«Куйбишевське бюро технічної інвентаризації»
скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 від 24 вересня 2007 року.
В задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій
частині, - відмовити.
Скасувати заходи забезпечення позову,
знявши заборону відчуження будинку АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої
інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги або шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:                                               С.Ю.Скляр