РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2008 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого судді: Іващенко В.В.

Суддів: Летягіної О.В., М'ясоєдової Т.М.

При секретарі: Іванові О.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на жилий будинок та його розподіл, визначення порядку користування
земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрального
районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 24 вересня 2007
року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до
відповідача про визнання права власності на жилий будинок, розподіл
домоволодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Вимоги мотивовані тим, що з 12.09.1992 року він з
відповідачкою знаходився у фактичних шлюбних відносинах. У 1992 році вони
сумісно почали будівництво жилого будинку на земельній ділянці, яка була
оформлена на відповідачку. Шлюб між ними було зареєстровано 02.04.1994року. На
час будівництва домоволодіння вони в ньому проживали.

З липня 2004 року сумісне мешкання не склалось і
08.08.2004 року шлюб між сторонами був розірваний. У зв'язку з тим, що
домоволодіння не здано в експлуатацію позивач позбавлений можливості розподілу
майна. Пропозиції позивача про введення будинку в експлуатацію для того, щоб
його розділити, відповідачка відхиляє. У зв'язку з цими обставинами позивач
просить суд провести розподіл будинку та визнати за ним право власності на
частку у домоволодінні.

Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АР
Крим від 24 вересня 2007року, позов задоволено.

АДРЕСА_1 визнане спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1.

Визнано право власності на 43/100 часток АДРЕСА_1,
вартістю 62353 грн. 50 коп. за ОСОБА_1 та виділено йому в натурі наступні
приміщення (додаток №1 до експертизи від 11.06.07р. № 238).

В частині жилого будинку літер „А", вартістю 39125
грн:

- приміщення №1 площею 31,3 кв.м.;

- приміщення №2, площею 13,2 кв.м.;

В частині прибудови літер „а", вартістю 18842грн:

- частину приміщення №7, площею 10,4 кв.м.;

Справа № 22-ц-1031/2008          Головуючий суду першої інстанції-
Долженко Ю. П.

Доповідач
-Летягіпа О. В.

- приміщення №8, площею 4,9 кв.м.;

'/а частину притиральні літер „В" 4386грн.50коп:

Зобов'язано ОСОБА_2 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за
7/100 часток у розмірі 10704 грн.

Визнано право власності на 57/ 10Очасток АДРЕСА_1,
вартістю 83761 грн.50коп. за ОСОБА_1 - огли Зерою Мансурівною, виділено їй в
натурі наступні приміщення (додаток №1 до експертизи від 11.06.07р. № 238).

Частину жилого будинку літер „А", вартістю
33235грн.: приміщення №3, площею 18,3 кв.м.;

-     приміщення
№4, площею 12,1 кв.м.; приміщення №5, площею 7,4 кв.м.

Частину перебудови літер „а", вартістю 32882грн.:

-     частину
приміщення №7, площею 13,9 кв.м.; приміщення №6, площею 12,8 кв.м.;

'/2 частину притиральні літер „В", вартістю
4386грн.50коп.; ґанок, вартістю 651грн.; гараж літер „Б", вартістю 12607грн.
Право спільної сумісної власності подружжя припинити. Зобов'язати ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 провести наступні переобладнання в жилому будинку №12/6 по вул. Гарбій
в м. Сімферополі (додаток №1 до експертизи від 11.06.2007року № 238).

1.
зробити  перегородку з дверним
пройомом в приміщенні  №1,  з облаштуванням коридору.

2.
закласти дверний пройом в приміщенні №1.

3.
зробити дверний пройом із приміщення №1 в приміщення №1

4.
закласти віконний пройом в приміщенні №7.

5.           зробити дверний пройом в приміщенні №7.

6.
закласти дверний пройом в приміщенні №2, зробити дверний пройом в
приміщення №2.

7.
зробити перегородки в приміщення №7 з облаштуванням суміщеного санвузла.

8.
облаштувати суміщення санвузол в приміщення №8.

9.
облаштувати незалежні системи енергопостачання, опалення, водо
збереження для кожної квартири.

10.         усе
переобладнання погодити з виконкомом місцевої ради. Визначено порядок
користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 наступним чином:

ОСОБА_1 на 1/2 частки виділити у користування земельну
ділянку, площею 617 кв.м., включаючи площу під будовами, що менш належного йому
на 6,5 кв.м. (зелений колір на схематичному плані додаток №2 до експертизи від
11.06.07р. №238).

ОСОБА_2 на 1/2 частки виділити у користування земельну
ділянку, площею 630 кв.м., включаючи площу під будовами, що більш належного їй
на 6,5 кв.м. (жовтий колір на схематичному плані додаток №2 до експертизи від
11.06.07 р. №238).

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 51грн держмита, 823 грн.20коп у рахунок оплати
експертизи, а всього 874грн.20коп. Стягнено з ОСОБА_2 в дохід держави судові
витрати у розмірі 718 грн. 10коп, 30 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення
розгляду справи, 688грн. 10коп судового

збору. Стягнено з ОСОБА_2 на користь Кримського
наукового дослідницького інституту судових експертиз 745грн.46коп.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд дійшов неправильного
висновку про те, що спірне домоволодіння є об'єктом права загальної сумісної
власності подружжя. Вказує, що земельна ділянка була надана на ім'я її
покійного чоловіка, а потім була переоформлена на її ім'я. На 1991 рік на
дільниці був повністю залитий фундамент і були завезені будівельні матеріали. У
1994 році були вигнані стіни. Фактично будівництво здійснювали її родичі і
сумісні

кошти сторони по справі в будівництво не вкладивали.
Крім  того, у вказаному

домоволодінні проживали її родичі до   1997року.
Судом не була дана оцінка наданим позивачем доказам в вигляді чеків і
накладних на будівельні матеріали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони,
проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи права власності на будинок за сторонами, суд
виходив з ч.5 ст.376 ЦК України з положень якого слідує, що на вимоги власника
користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, якщо право власності не порушує права інших осіб. Крім того,
суд вказує, що право власності осіб у даному випадку не порушуються тому що
вони у встановленому законом порядку таке право не набули, а просять встановити
його в суді. З такими висновками суду не може погодитися колегія суддів. Дійсно
п.5 ст.376 ЦК України передбачене вищевказане, але визнання право власності на
нерухоме майно саме з підстав зазначеної норми матеріального права можливе за
умов, коли домоволодіння закінчено будівництвом.

Предметом позову в зазначеній справі є незакінчений
будівництвом будинок.

За таких обставин визнання права власності за кожній із
сторін не відповідає вимогам зазначеної норми матеріального права.

Статтею 331 ЦК України передбачається, що право
власності на новостворене нерухоме майно житлові будинки, будівлі, споруди
тощо виникає з моменту завершення будівництва створення майна . Якщо договором
або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право
власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державної реєстрації,
право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення
будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього будівництва Створення майна .

Стаття 331 п.5 ЦК України містить в собі вказівку на те,
що за заявою зацікавленої особи суд може визнати її власником недобудованого
нерухомого майна, якщо буде встановлено, що частка робіт , яка не виконана
відповідно до проекту, є незначною.

З висновку судової - будівельної експертизи, проведеної
по справі слідує, що готовність жилого будинку складає 83%, прибудови 93 %.

З виводів цієї ж експертизи вбачається, що в матеріалах
цивільної справи не представлений проект жилого будинку, будівель домоволодіння
№ 126 , не надана проектна - смітна технічна документація на домоволодіння.

Таким чином, в справі відсутній самий
головний привід для визнання права власності, а саме відсутній проект забудови,
якому б відповідав побудований будинок, тому без проекту не можна встановити
яка повинна бути 100% готовність будинку.

Враховуючи вказане , колегія суддів вважає рішення суду
в частині задоволення позову про визнання права власності на частки будинку
підлягаючим скасуванню з постановою в цієї частині нового рішення про відмову в
позові.

Проте, в іншої частині колегія судців вважає рішення
суду законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не знаходить.

Задовольняючи позов про визнання спірного майна спільною
сумісною власністю подружжя та про розподіл цього майна в натурі, про
визначення порядку користування земельною ділянкою, суд виходив з того, що
даний недобудований будинок був побудований при сумісному житті подружжя
ОСОБА_1, на кошти та силами їх   сім'ї,
на земельної ділянці відведеної дружині
ОСОБА_1 саме для будівництва будинку.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів.
Судом  було  встановлено,
що     з   1992
року  сторони  знаходилися
у фактичних шлюбних відносинах, а з 02.04.1994 року, як слід зі свідоцтва
про укладення шлюбу, знаходилися в шлюбі а.с.8.

Доказами того, що сторони проживали однією сім'єю є
рішення Ялтинського міськвиконкому № 235 від 9.04.1993 року про вселення сім'ї
ОСОБА_1, в склад якої входить ОСОБА_2 у готель „Чайка" а.с.33.

Даний факт підтверджується також списком громадян з
числа депортованих для надання земельних ділянок та прописку в мікрорайоні „Ені
Дерекой" до рішення виконкому № 8821 від 25.12.1992 року, в якому ОСОБА_1
Зера вказана, як дружина ОСОБА_1а.с.27.

З ордеру на жиле приміщення № 809 від 05.11.1996 року
слідує, що ОСОБА_1 вселяється в АДРЕСА_1 сім'єю складом 5 осіб, у тому числі з
дружиною ОСОБА_2а.с. 32.

Враховуючи вказане, колегія суддів повністю згодна з
судом першій інстанції про незгоду з доводами відповідачки про те, що вони з
позивачем не проживали однією сім'єю.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що 29.11.1991
року рішенням Виконкому Сімферопольської районної ради №435 був даний дозвіл на
забудову земельної ділянки ОСОБА_3 в районі с Фонтани ділянка № 379 а площею
0,08 га.а.с.35.

Відповідно
до   представлених   квитанцій
і   накладних   позивачем набувались будівельні матеріали в
період часу з 1992 року по 2002 рік а.с.141-146. Крім   того,
факт      сумісного   проживання
подружжя   ОСОБА_1   та будівництва   будинку
за час   сумісного життя знайшов
своє підтвердження і в показаннях свідків даних в судових засіданнях.

З висновку судової будівельної технічної експертизи
слідує, що відносно будинку можна провести його розподіл на дві частини з
проведенням переобладнань для відокремлення обох частин.

П.9 Постановления Пленуму Верховного суду України „Про
практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної
власності громадян на жилий будинок" передбачається, що за позовом
дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок , а також
спадкоємців, суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо
, враховуючи ступень його готовності, можна визначити окремі частини, що
підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними
особами.

На підставі вищевказаного, колегія
суддів вважає, що суд обґрунтоване задовольнив позов в частині розподілу
недобудованого будинку , з виділенням кожної стороні   його
частки, а також   виділив в
користування кожної стороні

земельну ділянку відповідно до належної йому частки
недобудованого домоволодіння.

З висновку судової технічної експертизи вбачається, що
враховуючи ступень готовності спірного домоволодіння, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво
сторонами.

Враховуючи наведене, колегія суддів, керуючись п.4 ч.1
ст. 309 ЦПК України, скасовує рішення суду в частині визнання права власності
за сторонами на відповідну частку домоволодіння і ухвалює у цієї частині нове
рішення про відмову позивачеві у позові.

В іншій частині рішення суду, ухвалене з дотриманням
норм матеріального і процесуального права відповідно до вимог ч.1  ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями
303,304,309,313,316,317,319 Цивільного процесуального кодексу України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2   задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 24 вересня 2007 року скасувати в частині
визнання за сторонами права власності на частки будинку.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності
на виділені йому 43/100 частки домоволодіння, і відповідачці 57/100 часток
домоволодіння, розташованого за адресою; по АДРЕСА_1 відмовити.

В іншої частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення
і може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили в
касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий суддя:

Судді: