РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21
лютого 2008 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді

Чіркова Г.Є.,

при секретарі

Авраменко Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Ровівська сільська рада Вишгородського
району, про зміну розміру часток в спільній власності на житловий будинок, його
поділ та визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу частин
будинку,

встановив:

Старшинова
звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на необхідність зміни часток в
спільному частковому нерухомому майні - житловому будинку АДРЕСА_1, і визнання
за нею права власності на 1/3 його частину, в зв'язку з проведеними нею
добудовами та з огляду на правочин одного із співвласників, який одержав
матеріальну компенсацію за свою частку (1/6 частину), відчуживши таку на
користь інших п'яти співвласників у рівних долях, унаслідок чого частка кожного
з них на той час збільшилася до 1/5 частини.

З
цих підстав позивачка порушила питання про визнання недійсними договорів
укладених між співвласниками, якими вони відчужували свої частки без урахування
зазначеного, а також про поділ спірного будинку й виділення їй відповідних його
приміщень.

У
судовому засіданні позивачка та її представники просили про задоволення позову
з викладених у ньому підстав.

Відповідачі проти позову заперечили. Третя
особа просила розглянути справу в її відсутність.

Заслухавши учасників процесу і дослідивши
матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається зі справи, спірним будинком є
житловий будинок, який складається з двох житлових кімнат площею 14,7 та 10,9
кв. м. та інших нежитлових приміщень площею 53 кв. м., який знаходиться
АДРЕСА_1.

Даний житловий будинок після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 успадкований його дітьми - ОСОБА_1,ОСОБА_2,ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 (сторонами по справі) та дружиною - ОСОБА_8 в рівних долях по
1/6 його частини, про що йдеться в свідоцтві про право на спадщину за законом
від 16 травня 1981 року.

18
травня 1985 року ОСОБА_8 належну їй частку у спірному будинку відчужила на
користь його інших співвласників - дітей спадкодавця, в рівних долях, одержавши
матеріальну компенсацію в розмірі 300 крб.

Дану
угоду укладено в письмовій формі і нотаріально посвідчено головою виконавчого
комітету Ровівської сільської ради, що ґрунтується на вимогах статей 44, 47,
113, 114 і 227 ЦК України 1963 року.

Володіння,
користування і розпорядження майном при спільній частковій власності
провадиться за згодою всіх учасників, які в даному випадку спільно домовилися
про згаданий правочин і підтвердили такі обставини в судовому засіданні.

Таким
чином, частка кожного із співвласників спірного будинку змінилася до 1/5
частини.

Разом
з тим, з того часу, співвласники при відчужені своїх часток зазначену угоду до
уваги не брали і вважали, що кожному з них донині належить 1/6 частина будинку.

21 листопада 1985 року ОСОБА_4 продав
належну йому частку житлового будинку ОСОБА_5, яка 5 жовтня 2001 року належну
їй 1/3 частину цього будинку подарувала ОСОБА_2.

17 серпня 2004 року ОСОБА_6 подарувала
належну їй 1/6 частину будинку ОСОБА_3.

Внаслідок зазначених правочинів
співвласниками спірного будинку стали відповідачі - ОСОБА_9 і ОСОБА_3 та
позивачка - ОСОБА_1.

Вимогу
позивачки про необхідність зміни розміру часток, з огляду на розподілення 1/6
частки ОСОБА_8 між іншими п'ятьма співвласниками, що при подальшому відчуженні
часток і оформленні прав на них не враховувалося, суд вважає обґрунтованою, а
тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Таким чином, частки співвласників у
спірному житловому будинку в даному випадку визначено на підставі ст. 357 ЦК
України, за всіма домовленостями між ними й учиненими правочинами, які мали
місце і встановлені судом.

З цих підстав, частки співвласників у
спільному частковому майні належить змінити і визнати за ними право власності
на такі частки - за ОСОБА_9 на 3/5 частини, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 1/5 частини.

Що
стосується вимог про визнання недійсними згаданих договорів, то відчужувані
співвласниками частки (1/6) не були більшими від тих, які дійсно їм належали
(1/5), а тому до порушення прав співвласників будинку й позивачки зокрема не
привели.

Такі
недоліки не можна вважати істотними, а тому підстав до визнання недійсними
договорів по відчуженню часток у спільному житловому будинку суд не вбачає.

З
часу успадкування відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_2, в період з 1987 по 1992 роки,
добудували до будинку дві веранди, сарай, літню кухню, теплицю, що убачається з
матеріалів інвентаризаційної справи № 24 та рішення виконавчого комітету
Ровівської сільської ради № 56 від 16 серпня 2001 року.

Участь
позивачки у будівництві, допитані як свідки - ОСОБА_3, ОСОБА_2,ОСОБА_4 та
ОСОБА_10, не підтвердили й такий факт заперечили.

Дані про поліпшення ОСОБА_1 своєї частки в
спільному житловому будинку за рахунок добудови його приміщень в матеріалах
справи та копіях інвентаризаційної справи № 24 відсутні.

Не знайшло свого підтвердження у судовому
засіданні й посилання сторони позивачки на те, що сусідній житловий будинок
АДРЕСА_2, є виділеною часткою із успадкованого в свій час спірного будинку, а
тому дана обставина підставою до зміни частки позивачки також бути не може.

При цьому з матеріалів інвентаризаційних
справ № 24 і 33 убачається, що буд. АДРЕСА_2 самостійно побудований ОСОБА_5 з
прийняттям в експлуатацію 21 вересня 2001 року, який частиною спірного будинку
не був.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник
житлового будинку може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок
добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не
змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Таким чином, у судовому засіданні не було доведено обставин, з яких можна
дійти висновку про необхідність зміни частки позивачки в спільному житловому
будинку до 1/3 його частини. Натомість з матеріалів справи вбачається, що
добудови спірного будинку зроблені відповідачами, які набули на них право
власності.

Що стосується вимоги про поділ житлового
будинку й виділення ОСОБА_1 частини його приміщень, то така задоволенню також
не підлягає.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №11 від 13 жовтня 2006 року виконати розподіл
даного житлового будинку згідно ідеальних часток співвласників 1/5, 4/5
неможливо, через нестачу фактичної площі у співвласника 1/5 частки.

При цьому, суд звертає увагу на зазначені
експертом будівельні норми Сніп 2.08.01-89 „Житлові будинки”, згідно п.п. 2.1,
2.2 і 2.4 яких, однокімнатна квартира в житловому будинку повинна складатися з
житлової кімнати, площею 16 кв. м., кухні і тамбуру - 5 кв. м. і 1, 44 кв. м.
відповідно.

Запропоновані експертом варіанти розподілу
будинку можуть мати місце лише за умови змінення ідеальних часток
співвласників, хоча підстави до цього в матеріалах справи відсутні.

В той же час, обидва варіанти поділу житлового
будинку пов'язані з виділенням позивачці (частка якої становить 1/5 частину
будинку) житлової кімнати площею 14, 7 кв. м., та залишенням іншим
співвласникам (частка яких є більшою і становить 1/5 і 3/5, а отже 4/5 на двох)
лише 10, 9 кв. м. житлової площі.

Таким чином, запропонований розподіл
житлової площі призведе до ущемлення прав інших співвласників, які мають у
власності більшу частину будинку, однак яким, у разі його поділу, належить
виділити меншу частину житлової площі і збільшити за рахунок їх часток, частку
і житлову площу позивачки, яка на даний час у спільному майні є незначною.

До того ж приведені експертом варіанти
поділу будинку згаданим будівельним нормам не відповідають. Непридатні для
проживання приміщення будинку при його поділі, в такому випадку враховані бути
не можуть.

За змістом статей 364 і 367 ЦК України
майно, що є в спільній частковій власності може бути поділене в натурі лише у
випадку, якщо такий поділ можливий.

Співвласник, який бажає виділу своєї
частки, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації.

При
цьому суд виходить з того, що відповідно до ст. 358 ЦК України, кожен із
співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної
часткової власності.

З цих підстав, суд не вправі задовольнити
вимогу позивачки про поділ будинку, за рахунок недотримання цієї ж норми щодо
відповідачів, частка яких є більшою.

Виходячи з наведеного, пред'явлений позов
підлягає частковому задоволенню.

На
підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну
заяву задовольнити частково.

Змінити
частки співвласників у спільному частковому майні - житловому будинку АДРЕСА_1
і визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину даного будинку, за ОСОБА_3-
право власності на 1/5 частину цього ж будинку, а за ОСОБА_2 - право власності
на 3/5 його частини.

В
задоволені решти позовних вимог, стосовно збільшення частки ОСОБА_1 в згаданому
спільному житловому будинку до 1/3 частини, його поділу й виділенні їй даної
частки із спільного нерухомого майна, разом із визнанням недійсними договорів
дарування та купівлі-продажу частин будинку від 21 листопада 1985 року, 5
жовтня 2001 року та 17 серпня 2004 року, відмовити.

Рішення
набирає законної сили протягом 10 днів з дня його проголошення і може бути
оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання в зазначений строк заяви про
його оскарження та протягом 20 днів після цього апеляційної скарги або в
порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя