Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

Справа № 2-1258/2008 рік

26 листопада 2008 року. Першотравенський міський суд
Дніпропетровської області в

складі головуючої: Янжули С.А.

при секретарі: Лиман Н.П.

з участю представника позивача Ткачук Є.І., відповідача
Залогіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Першотравенську про відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

10.10.2008 року позивач ОСОБА_1 заявив позов до
відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він
протягом 20 років  перебував в трудових
відносинах з шахтою «Ювілейна» ВАТ «Павлоградвугілля». При виконанні трудових
обов'язків він захворів на професійне захворювання, підтвердженням є акт
розслідування професійного захворювання від 14.11.2003 року.

19.01.2004 року йому первинно встановлено 40 % втрати
професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Відділення фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську постановою № 3768/1 від 09.02.2004 року призначило йому
одноразову допомогу та щомісячну грошову суму в зв'язку з втратою
працездатності згідно довідки МСЕК. Моральна шкода йому не відшкодована.

Таким чином у 43 роки свого життя він втратив професійну
працездатність. Наслідки отриманого профзахворювання спричиняють йому фізичні
та моральні страждання.

В зв'зку з втратою професійної працездатності вважає, що
йому спричинена моральна шкода, оскільки фізичний біль, душевні страждання,
переживання викликані наслідками профзахворювання стали невід'ємною частиною
його існування, він втратив професійну працездатність, втратив можливість
повністю реалізувати свої можливості, змушений постійно приймати лікарські
препарати, він не має змоги займатися не тільки своїми захопленнями, але й
обмежений в роботі по господарству. Почуття безпорадності та неповноцінності
приносять йому особливі страждання і приниження. Це доставляє йому маральні
страждання, які він оцінює у 109 000 гривень.

Просить суд стягти з відповідача на його користь в
рахунок відшкодування моральної шкоди 109 000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги
підтримала.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті
Першотравенську позовні вимоги
ОСОБА_1. не визнала, так як вони незаконні, необгрунтовані та не
підлягають задоволенню,  надала суду
заперечення, в судовому засіданні пояснила, що по-перше, 20 березня 2007 року
набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”,
яким були виключені статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом
моральної шкоди.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від
08.10.2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки
громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок
професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та
Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України не відшкодовує шкоду завдану
каліцтвом, а здійснює страхування від нещасного випадку, за допомогою якого
здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх
трудової діяльності, чинне законодавство не передбачає обов`язкову виплату
моральної шкоди Фондом, моральна шкода повинна відшкодовуватися відповідно до
ст.1167 ЦК України та ст. 237-1 Кодексу законів про працю України за рахунок
власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Потерпілим не надано жодних доказів про стрес, якого він
зазнав в результаті професійного захворювання чи його наслідків, про депресію,
чи інші негативні вияви стану потерпілого.
Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995 року зі змінами та доповненнями “Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди”
обов'язковому  з'ясуванню при
вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки для вирішення питання
щодо наявності факту спричинення моральної шкоди ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків, необхідні спеціальні  медичні знання, якими суд не володіє, для
об'єктивного вирішення справи по суті одним із основних доказів являється  медичний висновок про встановлення факту
наявності моральної шкоди. Який на нашу думку і являється єдиним документом,
який може підтвердити факт спричинення потерпілому - моральної шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових
обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від
22.11.1995 р. № 212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на
виробництві.

Вимоги позивача обґрунтовуються тільки симптомами
ушкодження здоров'я та фактом встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати
професійної працездатності. Але відповідно до вимог п. 2 ст. 34 Закону позивач
отримав одноразову допомогу, яка відповідно до п. б ч. 1 ст. 21 Закону зветься
як «Одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної працездатності».

Позивач втратив професійну працездатність у професії, яка
призвела до професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичайний
спосіб життя, що підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, які
види робіт позивач не може виконувати. З огляду на викладене, наявність
протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити позивача можливості реалізації
своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивач, як на підставу
заподіяння моральної шкоди, це довідка МСЕК і акт розслідування професійного
захворювання є документи, що підтверджують факт професійного захворювання  і встановлення зв'язку з цим стійкої втрати
працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку, і ніяким образом
не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для
відшкодування моральної шкоди вважаємо безпідставними.

Позивач не вказав у чому саме полягає вина відділення ВД
ФССНВУ в м. Першотравенську у заподіянні йому моральної шкоди, а також немає
причинного зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями
відділення,  не зазначено за  яких обставин
чи якими діями (бездіяльністю) ця шкода заподіяна.

Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві
виплачено одноразову допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум,
також відшкодовуються витрати на медикаментозне та санаторно - курортне
лікування.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату професійної
працездатності», ст. 128 ЦПК України - просить в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні
обставини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня
2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та
розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому
випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду
відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших
випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись
Фондом на підставі ст.ст.1, 5, 6, 13, 21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім
потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати
професійної працездатності.

Поясненнями представників сторін, матеріалами справи встановлено,
що позивач тривалий час працював в тяжких та шкідливих підземних умовах праці
на шахті «Ювілейна» ВАТ “Павлоградвугілля.

За час роботи захворів на професійне захворювання -
радикулопатію шийну та попереково - кресцову, періартроз 2 ступеня, дефартроз
ліктьових та колінних суглобів, стійкий больовий синдром,  згідно акту розслідування професійного
захворювання форми П-4 від 14.11.2003 року.

Висновком МСЕК від 19.01.2004 року йому було встановлено
первинно 40 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу
інвалідності.

ВВД ФССНВУ в місті Першотравенську позивачу призначені
страхові виплати, але моральна шкода йому не відшкодована.

Оскільки позивач є застрахованою особою відповідно до
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в
обов'язки відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди,
заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової
виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому.

Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача в
зв'язку з вказаним профзахворюванням, встановленням стійкої втрати 40 %
профпрацездатності в 43-х річному віці, необхідністю лікування, встановленою,
оскільки вищевказані обставини свідчать про отримання ОСОБА_1. професійного
захворювання, та його наслідками моральних страждань та переживань (хвилювань),
оскільки ці обставини привели його до порушення нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль для організації його подальшого життя.

Обговорюючи розмір відшкодуванняОСОБА_1моральної шкоди,
суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань
від отриманого на виробництві професійного захворювання, тривалості лікування,
втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело
до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових
зусиль для організації свого життя, суд вважає, що в відшкодування моральної
шкодиОСОБА_1потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних
вимог в розмірі 20 000 грн. за встановлені 40 % втрати професійної працездатності
та третю групу інвалідності від отриманого на виробництві
профзахворювання.  При цьому суд
враховує, що максимальний розмір у відшкодування моральної шкоди в розмірі 200
мінімальних заробітних плат при умові відсутності стійкої втрати працездатності
на день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з
мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого
мінімального розміру заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, які діють на момент розгляду справи, становить 109 000 грн. /545 грн.
- мінімальна заробітна плата Х 200/.

Поскільки втрачено 40 % профпрацездатності по отриманому
на виробництві професійному захворюванню, згідно акту розслідування професійного
захворювання від 14.11.2003 року, висновку МСЕК від 19.01.2004 року про стійку
втрату профпрацездатності первинно 40%, тобто висновок МСЕК від 19.01.2004
року, дата якого є датою страхового випадку, настав уже після 01 квітня 2001
року, тобто  уже після введення в дію
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності», з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом
обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачу, та виходячи з
міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим
стягнути на його користь 20 000  грн.

Суд враховує, що
страховий випадок  з позивачем
настав з 19 січня 2004 року, коли йому було встановлено стійку втрату
професійної працездатності у зв`язку з отриманим на виробництві професійним
захворюванням і з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної
шкоди.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної
шкоди у позивача виникло з
23 вересня 2004 року, дія  Закону
України  «Про державний бюджет на 2007
рік» та Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про
загальнообов`язкове державне  соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань,
які спричинили втрату працездатності», яким були виключені статті Закону
стосовно обов`язку відшкодування Фондом моральної шкоди, який набрав чинності з
20 березня 2007 року, на правовідносини сторін не поширюється, тому
посилання  відповідача  на вказані Закони як на підставу відмови  у задоволенні позовних вимог суд вважає
необгрунтованими.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі
Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення
до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З урахуванням викладених обставин суд вбачає наявність
спричинення позивачу моральної шкоди, яку повинен відшкодувати позивачу
відповідач як одну із передбачених Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,
ст.8, ч.3 ст.22 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 6, 13, 21, ч.3 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності»,- суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську на користь ОСОБА_1в відшкодування
моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську витрати на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу, пов'язаного з розглядом цивільної справи у
розмірі 1 (однієї)  гривні 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в
апеляційний суд Дніпропетровської області може бути подано через
Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:                                                                                               С.А.
Янжула