У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

27 лютого 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом про відшкодування
матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 29 березня 2005 року в м. Вишневе Київської області
відповідач, керуючи автомобілем "Шкода-Октавія", порушив Правила
дорожнього руху і, здійснюючи обгін маршрутного таксі, виїхав назустріч його
руху, внаслідок чого сталося зіткнення належного йому автомобіля
"ВАЗ-21099" з автомобілем відповідача.

Оскільки внаслідок ДТП йому було заподіяно як матеріальну, так і моральну
шкоду, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 5000 грн. для
відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 позов не визнав та пред'явив зустрічний позов про відшкодування
матеріальної шкоди, посилаючись на те, що ДТП сталася внаслідок порушення
Правил дорожнього руху ОСОБА_1, а тому просив суд з урахуванням отриманого страхового
відшкодування стягнути з ОСОБА_1 на його користь 14424 грн. 90 коп. для
відшкодування завданої внаслідок пошкодження автомобіля майнової шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня
2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від
19 березня 2007 року, у первісному позові відмовлено, а зустрічний позов
задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14424 грн. 90 коп. для
відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування касаційної скарги представник ОСОБА_1 посилається на
неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових
рішень та ухвалення нового рішення про задоволення первісного позову та відмову
в зустрічному позові.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи в первісному позові та задовольняючи зустрічний позов, місцевий
суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того,
що ДТП сталася внаслідок винних дій ОСОБА_1

Проте погодитись з таким висновком судів не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана
фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за
наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України - шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а
саме: за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Пунктом  3  постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 “Про практику
розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”
роз'яснено, що при наявності вини обох володільців джерел підвищеної небезпеки
розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного з них.

В обґрунтування свого висновку суд першої інстанції послався на постанову
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 січня 2006 року в
справі щодо скоєння ОСОБА_1 адміністративного проступку, згідно якої
провадження в адміністративній справі щодо позивача було закрито у зв'язку із
закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому в порушення вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України місцевий суд не взяв до
уваги та не дав ніякої оцінки постанові
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2005
року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124
КпАП України за скоєння  ДТП, що мала
місце 29 березня 2005 року.

Таким чином в порушення вимог ст. 214 ЦПК України місцевим судом обставини,
що мають істотне значення для визначення ступеню  вини кожного із сторін у вчиненні ДТП, що має
значення для правильного вирішення цієї справи, встановлені не були.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені
обставини уваги не звернув та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 належним чином
не перевірив.

З огляду на наведене, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 березня 2007
року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г.
Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк