Справа
№ 2-377 /2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

18 серпня 2008
р.                                                 Ренійський районний суд Одеської
області

у складі:   -     головуючого судді Дудник В.І.;

·
при секретарі Касаповій О.У.,

розглянувши у судовому засіданні в
м. Рені справу за позовом ОСОБА_1  до
ОСОБА_2, що діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про
визнання в порядку спадкування права власності на ј частину квартири, та
зустрічним позовом ОСОБА_2, що діє від імені та в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання в порядку спадкування права власності на ј
частину квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка,
її представник, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, проти їх задоволення
заперечують, пояснили, що виходячи з положень ЗУ „Про приватизацію державного
житлового фонду”, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було оформлено на 2
особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які за своє життя будь-яким чином належним їм
майном не розпорядилися. Оскільки від фактичних шлюбних відносин із ОСОБА_5
відповідачка має неповнолітнього сина, вона вважає, що він є спадкоємцем першої
черги за законом після смерті батька і має право на визнання за ним права
власності на Ѕ частину нерухомості, що належала
ОСОБА_5 Крім того, оскільки після смерті ОСОБА_4 також відкрилася
спадщина на належну їй  Ѕ частину
нерухомості, відповідачка вважає, що  в
порядку ч. 1 ст. 1266 ЦК України неповнолітній ОСОБА_3 має право на ј частину з
її частки квартири.

Відповідачка
за зустрічним позовом - ОСОБА_1, її представники, позовні вимоги не визнали,
вважають їх заявленими безпідставно, оскільки всі витрати на поховання як
ОСОБА_4, так і ОСОБА_5, та подальшого утримання квартири несли батьки
позивачки, ОСОБА_6 прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як
спадкоємець першої черги після смерті матері, яка в свою чергу з тих самих
підстав прийняла спадщину після смерті сина - ОСОБА_5 на ј частину квартири з Ѕ
частки нерухомості. Після смерті батька позивачка є спадкоємицею першої черги у
зв'язку із чим вона у сукупності має право на ѕ частини спірної нерухомості.

Треті
особи - КП „Ренійське БТІ”, Ренійська районна державна нотаріальна контора
будь-яких заперечень з приводу спору не надали, просили розглянути справу у відсутності
їх представників.

В ході
розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про
народження ОСОБА_1; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1р.;
копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2р.; копія свідоцтва
про смерть ОСОБА_5 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3р.; копія домової книги; копії
приватизаційних платіжних доручень від 28.02.2000р. на ім'я ОСОБА_4 і ОСОБА_5;
копія свідоцтва на житло від 15.02.2000 р. НОМЕР_1; копія технічного паспорту
на квартиру АДРЕСА_1; копії довідок про витрати на поховання; копії квитанцій
про сплату за комунальні послуги; копія свідоцтва про право на спадщину за
законом від 06.11.2007р.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3; копія
свідоцтва про шлюб ОСОБА_7 з ОСОБА_2; копія витягу про реєстрацію в Спадковому
реєстрі; оригінали розрахункових книжок про сплату за комунальні послуги.

Судом в
ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є донькою
ОСОБА_6 Згідно свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 15.02.2000 р.
бабусі позивачки - ОСОБА_4 та дядькові позивачки - ОСОБА_5 на праві власності у
рівних частках належала квартира АДРЕСА_1, тобто кожному - по Ѕ частині
нерухомості. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рахувалися прописаними та мешкали на
вищевказаній житловій площі.

ІНФОРМАЦІЯ_3р.
ОСОБА_5  помер. Оскільки на той час
бабуся позивачки була у похилому віці, важко хворіла, батьки позивачки понесли
всі витрати по похованню  ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2р.
померла ОСОБА_4 Оскільки в останні роки життя
вона потребувала стороннього догляду у зв'язку характером захворювання,
батько позивачки, як син, доглядав її, надавав необхідну допомогу, купував
ліки. Після смерті ОСОБА_4 батьки позивачки понесли всі витрати по організації
її поховання, виконали необхідні поминальні обряди.

За
життя ні бабуся, ні дядько позивачки будь-яким чином належним їм майном не
розпорядилися, заповіту не залишили. Як з'ясувалося пізніше, за життя
ОСОБА_5  перебував у фактичних шлюбних
відносинах із ОСОБА_2, у період яких в них 01.12.2002р. народився син ОСОБА_3

У
встановлений законом строк батько позивачки - ОСОБА_6 звернувся до державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини на майно померлої матері - ОСОБА_4 Оскільки, згідно із правовстановлюючим документом про право власності,  ОСОБА_4 належала Ѕ частина квартири, батькові позивачки 01.01.2006р. було видане свідоцтво
про право на спадщину за законом  в межах належної їй частки
нерухомості.

ІНФОРМАЦІЯ_1р.
ОСОБА_6 помер. Позивачка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, внаслідок чого їй
06.11.2007р. було видане свідоцтво про право власності на спадщину за законом -
на Ѕ частину спірної квартири, що раніше належала її батькові. Позивачка
вважає, що після смерті ОСОБА_5 спадщину на належну йому долю нерухомості (1/2
частину) мали право прийняти матір померлого - ОСОБА_4 та син померлого -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 прийняла її в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не
встигла оформити її юридично, і у зв'язку з цим, після її смерті ОСОБА_6 мав
право і на ј частину квартири з Ѕ частки, що належала за життя його братові, і
вона (позивачка) в свою чергу, як спадкоємиця після смерті батька, має теж на
неї право.

У
зв'язку із вищенаведеним, позивачка вважає, що її батько фактично прийняв
спадщину на ј частину квартири з частки ОСОБА_5, що залишилася після померлої
ОСОБА_4, однак за своє життя, не зміг оформити її за незалежними від нього
обставинами, і вона має всі законні підстави для визнання за нею права
власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою  не визнана.

Заслухавши
пояснення сторін, їх представників, показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги
позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли
своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно  вимог ст. 1270 ЦК України 2003р. для
прийняття спадщини встановлюється строк - шість місяців, який обчислюється з
моменту відкриття спадщини. Ст. 1272 ЦК України
передбачає, що якщо спадкоємець
протягом вищезгаданого терміну не подав заяви  про прийняття спадщини, він вважається таким,
що не прийняв її. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та
батьки.

Крім
того, ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї.

Таким
чином, після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги були: матір ОСОБА_4 та
неповнолітній син  ОСОБА_3  Згідно із ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня,
неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину.  Отже, ОСОБА_4 прийняла спадщину в порядку ч.
3 ст. 1268 ЦК України, а неповнолітній
ОСОБА_3 - в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України і, таким чином, їм фактично
стали належати по ј частині спірної квартири з частки, що належала ОСОБА_5 Ні
ОСОБА_4, ні ОСОБА_3 не оформили належним чином спадок. У зв'язку із цим, при
зверненні батька позивачки за прийняттям спадщини вже після смерті ОСОБА_4,
державним нотаріусом при видачі свідоцтва про право власності за законом на Ѕ
частину спірної квартири, що належала померлій, до обсягу спадкового майна не
була включена ще ј частина квартири, щодо якої вона прийняла спадщину фактично.

Відповідно
до вимог ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України 2003р. спадкоємець за заповітом або за
законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Таким
чином, прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати
майно після смерті спадкодавця. В даному випадку воля бабусі позивачки, потім -
батька позивачки, після його смерті - самої позивачки, як спадкоємців першої
черги, була виражена у їх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим
майном (догляд за квартирою, сплата витрат по її утриманню та т.і.).

Фактичне
управління та володіння спадковим майном є одним із способів прийняття
спадщини, такі відповідні дії дають підстави вважати, що спадкоємець
відноситься до спадкового майна як до своєї власності. Прийнята спадщина
вважається власністю спадкоємця з моменту її відкриття, тобто він має право
користуватися та управляти таким майном, але без встановлення права власності
на спадщину, не може розпоряджатися майном. Т.ч., факт прийняття спадщини
бабусею позивачки після смерті ОСОБА_5, батьком позивачки після смерті
ОСОБА_4,  позивачкою після смерті батька
знайшов своє належне підтвердження в ході розгляду справи. З урахуванням
викладених позивачкою та  досліджених у
судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки
щодо визнання за нею права власності на ј частину квартири.

Що
стосується вимог зустрічного позову, то суд вважає їх такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2, діюча від імені та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, у передбачений законом строк не звернулася
до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в межах частки,
належної ОСОБА_4 Доказів прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 суду
не надано, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона неповнолітнім також не
прийнята. Копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.10.2005р. стосується
спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, тому вона не може братися судом
до уваги в якості доказу викладених ОСОБА_2 доводів. Крім того, як пояснювала
сама ОСОБА_2, допитані свідки, після смерті
ОСОБА_5 вона не брала участі в організації  його поховання, а  про смерть ОСОБА_4 взагалі дізналася після
спливу певного часу. За життя ОСОБА_4, ОСОБА_5, за квартирою рахувалися борги
по сплаті за комунальні послуги, за них розплачувалася ОСОБА_4, потім ОСОБА_6 разом
із ОСОБА_10, ОСОБА_2 не приймала участі в утриманні квартири. Таким чином, у
суду відсутні підстави, за якими слід задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213  ЦПК
України,  ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1261,
1268, 1270, 1272,  ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1 в порядку спадкування  право
власності на ј частину  квартири АДРЕСА_1
з Ѕ частини, що належала ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Зобов'язати
Комунальне підприємство „Ренійське бюро технічної інвентаризації” зареєструвати
за  ОСОБА_1 право власності на ѕ частини
квартири АДРЕСА_1.

У
задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, що діяла від імені та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, - відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 81 грн. судових витрат.

Рішення
суду набирає законної сили  після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не буде подана протягом двадцяти днів
після  подання заяви про апеляційне
оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Строк
оскарження рішення в Апеляційний суд Одеської області  через Ренійський районний суд Одеської
області: 10 днів - з дня проголошення рішення, 20 днів - після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя: підпис

Копія
вірна: суддя