У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

27 лютого 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за
житлову площу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 27 червня
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 5 лютого
2007 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася в
суд із названим позовом.

Зазначала, що 4 липня 2002 року вона одружилася з відповідачем. Від першого
шлюбу мала сина ОСОБА_2, 1995 року народження. Після одруження їх сім'я стала мешкати в с. Ключарки Мукачівського району Закарпатської області
АДРЕСА_1 в будинку відповідача.

За домовленістю між нею і відповідачем вона вирішила продати належну їй і
синові на праві приватної власності
квартиру   АДРЕСА_2,  а
ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання подарувати її сину ОСОБА_2 15 кв.м
загальної площі в будинку в с. Ключарки АДРЕСА_1, де вони проживали, що дало
можливість відчужити майно неповнолітнього ОСОБА_2

Оскільки гроші за квартиру відповідач потратив, в березні 2004 року з нею
розлучився і  відмовився виконати взяте
на себе зобов'язання, позивачка просила
суд  стягнути  з
нього  на  користь
неповнолітнього ОСОБА_2 22500 грн. компенсації вартості житлової площі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області
від 27 червня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 5 лютого 2007 року, позов задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_3 на користь неповнолітнього ОСОБА_2 10000 грн. компенсації за
житлову площу.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_3 посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та
ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, місцевий суд, з висновками
якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач має
виконати взяте на себе зобов'язання шляхом cплати ним вартості непереданого майна на підставі вимог
ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 177 СК України.

Проте погодитись з таким висновком судів не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 цього Кодексу - під час
ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення  строку
позовної давності тощо),  які
мають значення для вирішення справи,
та  докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин.

При вирішенні справи суди виходили  з того, що позивачка здійснила відчуження
належної їй і сину квартири з дозволу органу опіки та піклування, що був
наданий з урахуванням зобов'язання ОСОБА_3, написаного ним і посвідченого
Ключарківською сільською радою 3 грудня 2002 року, згідно якого  відповідач
зобов'язувався подарувати
неповнолітньому   ОСОБА_2 15 кв.м
загальної площі в будинку АДРЕСА_1  в с.
Ключарки Мукачівського району Закарпатської області, але після продажу квартири
взятого на себе зобов'язання не виконав.

Вирішуючи спір, судами не враховано, що норми ЦК України
2003 року та СК України набрали чинності 1 січня 2004 року, тоді як спірні
правовідносини виникли 3 грудня 2002 року.

Оскільки  ОСОБА_3
не є батьком ОСОБА_2 судами не визначено на підставі якої правової норми
відповідач може нести обов'язок щодо збереження та використання майна, що
належало дитині позивачки.

Вирішуючи справу, місцевий суд в порушення вимог ст. 214
ЦПК України не встановив, чи перебував будинок АДРЕСА_1  в с. Ключарки Мукачівського району
Закарпатської області на час виникнення спірних правовідносин у власності
відповідача та чи можливо було виконання цього зобов'язання в натурі.

Покладаючи на відповідача обов'язок сплатити
неповнолітньому синові позивачки 10000 грн. грошової компенсації, місцевий суд
не зазначив норму закону,  на підставі
якої  може бути змінено предмет
зобов'язання, не врахував ціну відчуженої позивачкою квартири, проданої за 2305
грн., та не обґрунтував висновку щодо розміру стягнутої компенсації.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені
обставини уваги не звернув та належним чином не перевірив доводів апеляційної
скарги.

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2  ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст.ст.  336,  338
ЦПК  України,  колегія
суддів  Судової  палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня  2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 5 лютого 2007 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк