Справа №2-806/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 лютого 2008 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді                                                                  Лівандовської-Кочури
Т.В.

при секретарі                                                                             Гуляй О.М.

з участю представника позивача                                             ОСОБА_2

представника державної виконавчої служби

міста Луцька                                                                               Смірнової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державної
виконавчої служби міста Луцька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом на неправомірні дії державної виконавчої служби міста Луцька, Луцької міської ради, покликаючись на
те, що 14 травня 1954 року йому було виділено земельну ділянку розміром
600 кв.м. по вул. Хотинській в місті Луцьку. Дана ділянка, на даний час,
іменується АДРЕСА_1. В грудні 1992 року позивач отримав в БТІ викопіровку з будівельного кварталу на присадибну ділянку
АДРЕСА_1, з якої вбачається, що лишки землі становлять 61 кв.м. В квітні
1996 року ОСОБА_1 звернувся в земельний відділ для узаконення лишків землі, на
що йому було відмовлено. 17.06.2004 року прокурор міста Луцька звернувся до
суду з заявою в інтересах держави в особі Луцької міської ради про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки. Рішення по даній справі було ухвалене
29.09.2005 року, а 17.04.2006 року розпочалось його виконання. Державна
виконавча служба за №16334 надсилає повідомлення, на яке ОСОБА_1 надсилає
зворотній лист про надання допомоги у виконанні рішення суду. Проте, державний
виконавець Красун В.В. надсилає постанови про стягнення з боржника штрафу та виконавчого збору.
Покликаючись на зазначені обставини, просить суд визнати рішення суду
(заочне) від 29.09.2005 року недійсним, дії державного виконавця Красуна В.В.
про накладення штрафів та стягнення з боржника виконавчого збору неправомірними
і зобов'язати його повернути вираховані кошти.

В ході судового
розгляду позивач підтримав вимоги з підстав, зазначених в скарзі, просив суд
скаргу задовольнити.

Представник позивача скаргу
підтримала, додатково пояснивши, що відмовляється від вимог, викладених в
скарзі та звернених до Луцької міської ради, просить визнати неправомірними
лише дії державної виконавчої служби міста Луцька та недійсним рішення суду від
29.09.2005 року на підставі того,

2

що його виконання є неможливим.
ОСОБА_2 вказала, що за 50 років межі земельної ділянки, виділеної ОСОБА_1
змінились, визнавши ту обставину, що позивач та сусіди самовільно
зайняли частину вулиці. Позивач зайняв 61 кв.м. Дії державного службовця вважає неправомірними, і такими, що суперечать нормам Закону України „Про виконавче
провадження".

Представник державної виконавчої служби міста Луцька в судовому засіданні скаргу в частині визнання дій державного
виконавця неправомірними та повернення відрахованих коштів не
визнала, суду пояснила, що ОСОБА_1 мав право дії
державного виконавця, постанови про накладення штрафу, стягнення з боржника виконавчого збору, оскаржити в судовому порядку, проте, таких звернень не було. Постанова про відкриття
виконавчого провадження була надіслана
Вінярчуку по пошті, і він її отримав. У разі оскарження дій державного виконавця, виконавче провадження по даній справі було б зупинене. З врахуванням наведеного, не вбачає в
діях державного виконавця В.В. Красуна порушень норм
Закону України „Про виконавче провадження".

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши представлені по справі докази, суд приходить до висновку, що скарга безпідставна
та не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 вересня
2005 року було вирішено зобов'язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 123 кв.м., яка розташована в місті Луцьку між земельними ділянками
будинків №43 і №45 поАДРЕСА_1 та привести її у
попередній стан (а.с.26-27).

Ухвалою суду від 18 січня 2007 року
дане заочне рішення було скасоване.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05 червня 2007 року вирішено зобов'язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 123 кв.м., яка
розташована в місті Луцьку між земельними ділянками
будинків №43 і №45 по АДРЕСА_1 та привести її у попередній стан.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 16 листопада 2007 року вирішено рішення Луцького міськрайонного суду від 05
червня 2007 року в частині розміру самовільно
зайнятої земельної ділянки змінити. Зобов'язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку
загальною площею 61 кв.м., яка знаходиться між земельними ділянками будинків №43 і №45 по АДРЕСА_1 у м.
Луцьку шляхом знесення гаража та теплиці (а.с.45-46).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням
у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

На підставі
наведеного, суд вважає цілком доведеною обставину, що ОСОБА_1 самовільно зайняв частину земельної ділянки. Про це він та його
представник не заперечували в судовому засіданні, даючи пояснення по справі. З
цією обставиною погодився і Апеляційний суд Волинської області.

3

Рішення Луцького
міськрайонного суду від 29 вересня 2005 року було звернене до виконання,
внаслідок чого, старшим Державним виконавцем державної виконавчої служби міста
Луцька В.В. Красуном було відкрите виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа, і позивачу було запропоновано в добровільному
порядку в строк до 31.03.2006 року виконати
рішення, а саме, звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Постанова
направлялась ОСОБА_1 (а.с.18). Проте, позивач рішення суду не виконав,
внаслідок чого, у відповідності до ст.ст.46, 76, 87 Закону України „Про виконавче
провадження" з нього було стягнуто виконавчий збір в розмірі 340 грн. та накладено штрафи 34 грн. і 170 грн.(а.с.
16-21). Дані кошти були стягнуті з пенсії ОСОБА_1, що не суперечить
вимогам ст.ст. 67, 68 вищевказаного Закону.

При цьому,
будучи незгідним з діями державного виконавця, позивач ОСОБА_1 не оскаржив
жодну з його постанов, не звернувся до суду з скаргою на його неправомірні дії,
прийняття якої, у відповідності до ч.5 ст.35 Закону України „Про виконавче
провадження" зупиняє виконавче провадження.

На підставі
наведеного, суд вважає, що не існує жодних підстав для визнання дій старшого
державного виконавця В.В. Красуна неправомірними, і прийшов до висновку, що всі
його дії відповідають вимогам Закону України „Про виконавче провадження",
а, тому, не вбачає підстав для повернення ОСОБА_1 стягнутих коштів.

Стосовно вимоги
ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення Луцького
міськрайонного суду (заочне) від 29.09.2005 року, слід зазначити, що, на
підставі ст.232 ЦПК України дане рішення було скасоване ухвалою суду від 18
січня 2007 року. Процесуально неможливо визнати його недійсним, адже, фактично
такого рішення, на даний час, не існує.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_1 на
неправомірні дії державної виконавчої служби міста Луцька слід відмовити.

Керуючись ст.
ст.10, 11, 58, 60, 61, 213, 214, 215 ЦПК України та на підставі ст.ст. 3, 4, 5,
6, 18, 19, 24, 30, 46, 67, 68 Закону України „Про виконавче провадження",
суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні
скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державної виконавчої служби міста Луцька-
відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через суд першої
інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви
про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів
апеляційної скарги, з подачею

4

її копії до суду апеляційної
інстанції або в порядку, передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення
набирає законної сили протягом десяти днів з дня його проголошення якщо не буде подана заява про апеляційне оскарження. Якщо подається заява про апеляційне оскарження, рішення
набирає законної сили протягом двадцяти днів, якщо не
буде подана апеляційна скарга.