Справа
№ 2-3108/08/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

25 листопада 2008  року Київський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого -
судді
Губській  Я.В.

при секретарі
Плотниковій  К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до  ОСОБА_2про захист
честі, гідності та відшкодування моральної (немайнової) шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2008 року  ОСОБА_1.
звернувся з позовом до суду до  ОСОБА_2.
про захист честі, гідності та відшкодування моральної
(немайнової) шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він
є  депутатом   Київської районної в м. Харкові ради,
заступником  голови   Харківської обласної спілки ветеранів
Афганістану, учасником бойових дій, інвалідом
війни 2 групи,  бійцем групи  підвищеної боєготовності  військ
КДБ СРСР, має  нагороди   СРСР,
Афганістану,  України, Росії.  З листопада 2007 року  відповідач ОСОБА_2..  розповсюджує
проти нього неправдиву інформацію, що нібито він  наркоман, п'яниця, займається   незаконним
бізнесом  та несе  загрозу для суспільства.  В березні -квітні 2008 року  відповідачем
було  подана  заява до
ДПІ у Київському районі м. Харкова, в результаті  його викликали  для дачі пояснень. Зазначені дії  відповідача
порочать  його  честь, гідність  та ділову репутацію.  Зазначеними діями   відповідача
йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі  300000 грн.

В судовому
засіданні  позивач позовні вимоги уточнив
та просив   захистити його честь, гідність та ділову
репутацію як фізичної особи, стосовно якої відповідач по справі  розповсюджує неправдиві відомості шляхом
подачі  заяви до  державного органу - податкової інспекції.

Відповідач по
справі, заперечуючи проти позову, пояснив, що
заява  від імені  ОСОБА_3 в податкову інспекцію Київського
району 10.02.2008 року   була написана
ним  під
диктовку   самої  ОСОБА_3, оскільки вона із-за похилого віку не
могла  написати заяву.  Також зазначає, що  він діяв на підставі  нотаріально посвідченої довіреності від  08.02.2008 року , до заяви додав копію
паспорту та ідентифікаційного коду як
ОСОБА_3.,  так і свого.  Вважає, що
позивачем не  доведено  як самого факту  розповсюдження  неправдивих відомостей, так і  розповсюдження цим відомостей саме ним.

Суд, вислухавши сторін по справі, свідків,
дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно
до  ч.1 ст. 11  ЦПК України
суд  розглядає цивільні
справи  не інакше як за зверненням
фізичних  чи юридичних осіб в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть  участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України  кожна сторона
зобов'язана довести  ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 277  ЦПК України
фізична особа,  особисті  немайнові права якої порушено внаслідок   поширення
про неї та (або) членів сім'ї недостовірної інформації, має право  на відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Згідно роз'яснень, які містяться в Постанові
Пленуму ВСУ від  28.09.1990 року № 7 з
наступними змінами та доповненнями  «Про
застосування судами законодавства, що регулює
захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій»  при розгляді цивільних справ, суди
повинні  з'ясувати, чи поширені
відомості, про спростування  яких
пред'явлений позов, порочать  честь,
гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають гідності.

Звертаючись з
позовом до суду  ОСОБА_1.    зазначав, що ОСОБА_2. розповсюджує  проти нього
неправдиві відомості, які порочать його честь, гідність та ділову
репутацію і фактом розповсюдження зазначає
звернення  відповідача до
податкової інспекції, у зв'язку з чим
його викликали для дачі пояснень.

Судом встановлено, та не заперечується
сторонами,  що  позивач та відповідач є родичами.  З приводу
майна, яке залишилося після смерті
бабусі  - ОСОБА_3. між ними
виникли  сварки, непорозуміння.  В даний час в суді розглядається  справа
про  визнання недійсним договору
дарування   будинку. Таким чином,  між
ними на теперішній час   сталися
дуже неприязнені  відносини  з приводу
розподілу  майна.

Як також
встановлено судом та підтверджується матеріалами справи,   до податкової інспекції  Київського району м. Харкова була подана
заява, датована 10.02.2008 року від імені
ОСОБА_3,  зареєстрована  заява
25.03.2008 року.
(а.с.12-13).  До заяви була подана
нотаріально посвідчена   довіреність,
згідно якої   ОСОБА_3доручила  ОСОБА_2 виконувати певні дії, в тому числі і
підписувати від її імені заяви .
(а.с.13).  З тексту зазначеної
заяви  вбачається, що ОСОБА_3.
просить    перевірити   з яких підстав  її онук ОСОБА_1.  в будинку по
АДРЕСА_1,  який вона вважала своєю
власністю ,    зробив будівництво
цеху.  Просила  прислати податкову комісію та розібратися з
цим питанням.   Заява підписана  по довіреності  ОСОБА_2., копію довіреності від імені  ОСОБА_3.
з правом підпису  додано.

Зазначена заяви,  на яку позивач посилається як на факт
розповсюдження  про нього неправдивих
відомостей  була предметом перевірки  податкової інспекції.

Згідно відповіді   ДПІ у Київському районі м. Харкова  заява
ОСОБА_3. від 25.03.2008 року
розглянута в порядку  звернень
громадян.  Фахівцями  відділу
адміністрування податків фізичних осіб
неодноразово  були виходи  за зазначеною адресою для обстеження.  Згідно пояснень   ФОП ОСОБА_1.
не підтвердив зайняття
підприємницькою діяльністю.  За
порушення  податкового   законодавства (  неподання
декларації)  ФОП ОСОБА_4притягнуто
до адміністративної відповідальності.
(а.с.42).

Як вбачається з вимог ст. 277 ЦК України на
позивача покладається обов'язок довести факт поширення відомостей, які його
порочать  саме особою, до якої
пред'явлений  позов.   Також позивачем можуть бути подані докази
невідповідності  дійсності таких  відомостей.

Згідно
частини третьої ст. 277 ЦПК України
негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Під
поширенням  відомостей слід розуміти  опублікування
їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших
засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах,
адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій
формі невизначеному  числу  осіб або хоча б одній людині.

Поширенням
відомостей  також є вивішування
(демонстрація) в громадських місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а так
само  розповсюдження серед людей
листівок, що за своїм змістом  або формою
порочать честь і гідність  громадянин .

Таким
чином,  суд приходить до висновку,
що  звернення  громадян
до державних органів  про захист
своїх прав  від неправомірних  дій інших осіб  не може вважатись поширенням  неправдивих
відомостей.

Згідно
роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ від  28.09.1990 року № 7 з наступними змінами та
доповненнями  не можуть   розглядатися
позови про спростування
відомостей, які  містяться  у постановах слідчого та інших відповідних
органів,  для оскарження яких  законом встановлено інший порядок.

Як
вбачається з  матеріалів справи та
свідчень   позивача, ним  дії податкової інспекції,    в порядку , передбаченому  чинним законодавством, оскаржені не були.

Інших
доказів  розповсюдження відповідно до
вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України, які б свідчили про обґрунтованість позовних
вимог, ні ОСОБА_4, ні його
представниками до суду не надано.

За
таких обставин, суд вважає, що  позивачем
не доведено факту поширення відомостей, які його порочать  саме ОСОБА_2. ,  а тому
позовні вимоги  задоволенню не
підлягають.

У
зв'язку з відмовою  позивачу  у позову про захист, честі, гідності  та ділової репутації   суд також відмовляє і в  задоволенні позовних  вимог про відшкодування моральної(немайнової)
шкоди.

Керуючись  Конституцією України,  ст.ст.
10,11,57-60,169,212-215,218, 224-226 ЦПК України,  ст.ст. 23, 277,280 ЦК України,  Постановою Пленуму Верховного Суду
України   від  28.09.1990 року № 7 «Про застосування
судами законодавства, що регулює  захист
честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій»,   суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позовних вимог  Уманця Ігоря
Леонідовича до ОСОБА_2про захист честі, гідності та відшкодування
моральної (немайнової) шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в
порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя :