Справа  № 2-336/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

07 лютого 2008 року                                 Деснянський
районний суд м. Чернігова

у складі судді Бечко Є.М.

при секретарі Фещенко О.В.

за участю сторін

та  їх представників,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  в залі суду  в м. Чернігові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного  утримання,

в с т а н о в и в :

Позивачка  просить розірвати
договір  довічного  утримання від 06.11.1998 року,  укладений
з  відповідачкою.

Свої  вимоги  у
позовній  заяві обгрунтувала
тим,  що відповідно  до
умов  договору відповідачка -
її  онука ОСОБА_2. зобов'язалась  довічно
утримувати  її,  забезпечувати
харчуванням і  одягом,  необхідною
допомогою,  ліками,  залишивши в
безкоштовному  довічному  користуванні квартиру. Вартість
матеріального  забезпечення визначена
у  розмірі 45  грн. на
місяць. Взамін  позивачка  передала їй
у  власність  Ѕ
частину однокімнатної  квартири
№АДРЕСА_1  у м. Чернігові, зі  всіма
зручностями,  що  має
в  цілому  39,2 кв.м загальної  площі,
з  якої  17,2 кв.м
- жила  площа.

Зазначала,  що  після
укладення  договору  відповідачка свої  обов'язки
не  виконувала,  тільки
іноді  провідувала  її.

Вказувала,  що в  останні
роки  вона  тяжко
хворіє,  часто  звертається
до  лікарів, звертається   за
допомогою  до  інших
родичів. Також  сама  купує продукти  харчування та
доставляє   їх  додому
за  допомогою сусідів по   будинку та дачі.

Також  зазначила,  що ОСОБА_2. з 2002  по
2007  рік навчалась у  вищому
навчальному  закладі у  м. Харкові,
потім  працювала і  тому бувала
у  неї  рідко,
в  зв'язку  з  чим
їй  самій доводилось  обслуговувати
себе,  прибирати  квартиру,
купувати  ліки, оплачувати комунальні  послуги,
не  отримуючи  допомоги
від  відповідачки.

В  судовому  засіданні позивачка  та  її
представник  підтримали  позов,
при  цьому  позивачка
повідомила,  що  завжди
добре  відносилась  до
відповідачки, а  також  до
інших  родичів та  вказала,
що   відповідачка до  укладення
договору  довічного утримання вже
мала у  власності Ѕ  частину спірної  квартири і
їй  хочеться залишити   іншу
половину  зазначеної  квартири
онукам  іншого   свого
сина,  щоб   було
по  справедливості,  висловивши
таку  свою  думку також
і  у  судових
дебатах.

Відповідачка та  її представник
в  судовому засіданні   позов
не  визнали та  зазначили,
що  відповідачка  з
позивачкою завжди були  у  добрих
родинних  стосунках, уклали    договір
довічного утримання у  1998  році,
щоб бабуся  не  переживала
що  її  покинуть. У
них  була  гарна
родина,  і  після
укладення  договору вона,  її
мама, брат  з  дружиною завжди  турбувались
про  бабусю - допомагали
прибирати  квартиру,  купували продукти харчування, ліки,
часом   предмети  одягу,
допомагали оплачувати комунальні
послуги,  у випадках,  коли
бабуся  перебувала  у
лікарні то і  відповідачка  і
родина провідували її
купували  ліки,  готували
їжу. Бабуся ніколи  не   жалілася
на  недостатню  увагу і
все  було  добре.

Однак,  приблизно  у
кінці  літа -  на
початку  осені 2007  року вона
дізналася,  що    бабуся
хоче  розірвати  договір з
мотивів невиконання  нею зобов'язань.

Третя  особа - Перша
Чернігівська  державна нотаріальна  контора
свого  представника  у
судовем  засідання  не
направила,  надіслала  на
адресу  суду  заяву,
в  якій   просила
розглянути  справу у  відсутність
представника.

За  вказаних  обставин
суд  вважає  за
можливе  розглянути  справу
у  відсутність представника  третьої
особи.

Заслухавши  пояснення сторін та їх
представників, показання свідків дослідивши
матеріали  справи,  суд
доходить висновку,  що  позов
не  підлягає  задоволенню.

В  судовому  засіданні
встановлено,  що 06.11.1998 року
сторони уклали договір  довічного  утримання , який  було
посвідчено  у  Першій
Чернігівській  держнотконторі.

За  умовами  договору ОСОБА_1.  передала
у  власність  ОСОБА_2. Ѕ
частину однокімнатної  квартири
№АДРЕСА_1  у м. Чернігові, зі  всіма
зручностями,  що  має  в  цілому
39,2 кв.м загальної  площі,  з
якої  17,2 кв.м  - жила
площа,  а  ОСОБА_2. зобов'язалась довічно  повністю
утримувати ОСОБА_1.,
забезпечувати  її
харчуванням,  одягом, необхідною  допомогою,
ліками,  залишивши  в
безкоштовному довічному
користуванні  квартирою.

В  період  від
укладення  договору,  сторони,
перебуваючи  у  нормальних
родинних  відносинах,  підтримували ці  дружні
родинні  стосунки -
відвідували  одне  одного,
разом  зустрічали свята і
святкували  вродини. Відповідачка,
її  мама, брат  з
дружиною турбувались  про  бабусю - допомагали прибирати  квартиру,
купували продукти харчування, ліки, часом   предмети
одягу,  допомагали оплачувати
комунальні  послуги,  у випадках,
коли  бабуся  перебувала
у  лікарні то і  відповідачка
і  родина провідували її  купували
ліки,  готували  їжу,
намагались  забезпечити  якнайкращий
догляд.

До  кінця літа  2007 року позивачка ніколи  не
жалілася  на  недостатню
увагу і  не  заявляла
претензій щодо неналежного виконання умов договору.

Зазначені  обставини знайшли
своє  підтвердження у  поясненнях сторін,  показаннях допитаних  у
судовому  засіданні  свідків: з боку позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6.; з  боку  відповідача - ОСОБА_7, ОСОБА_8 що  різнилися лише залежно від освідченості  у
родинних  відносинах та
суб'єктивною  оцінкою подій,  у наданих суду  матеріалах.

В  подальший  період відносини  між
позивачкою  та   відповідачкою  змінились, однак, з викладеного вище  вбачається,
що підставою  для  звернення
до  суду з  позовом про
розірвання  договору стало  бажання
позивачки  ОСОБА_1. залишити   спірну
половину  зазначеної  квартири
онукам  іншого   свого
сина,  “щоб   було
по  справедливості”,  а
не  неналежне виконання  ОСОБА_2. в
зв'язку  з  чим
вона і звернулась за  допомогою
до  адвоката.

Зазначене підтверджується відсутністю
протягом  близько  дев'яти  років за
час  дії  договору
будь-яких  претензій  позивачки щодо   невиконання
онукою  своїх  зобов'язань  за  договором.

Однак,  вичерпний  перелік підстав для  розірвання договору  довічного
утримання за  рішенням  суду,
який  міститься   в ст.755 ЦК
України,  не  включає
в  себе такої  підстави як бажання відчужувача передати
належне за  договором  майно іншій особі,  хоча би й
родичам.

За  вказаних  обставин
суд  вважає  за
необхідне   у  задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60,
88, 209,  212, 213 ЦПК України, ст. ст.
744- 755 ЦК України,  суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні  позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Заяву  про  апеляційне
оскарження рішення може  бути
подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна  скарга на  рішення
суду може  бути  подана протягом  двадцяти
днів після  подання заяви  про
апеляційне  оскарження.

С у д д я: