Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2008 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої - судді Турецької І.О.,

при секретарі - Скоріній Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ долі в натурі, перерозподіл частин та визнання права приватної власності -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про виділ долі в натурі, перерозподіл частин та
визнання права приватної власності
на частину квартири АДРЕСА_1.

В процесі
розгляду справи позивачем, ОСОБА_2 було подано заяву, відповідно до якої він
відмовився на користь ОСОБА_1 від права власності на належні йому 17/100 частин
квартири АДРЕСА_1, що складаються з частин приміщень: літ. 4 площею 39,1 кв.м,
літ. 5 площею 18,9 кв.м, літ. 6 площею 2,0 кв.м, літ. 7 площею 2,6 кв.м, літ. 8
площею 6,8 кв.м, літ. 9 площею 5,7 кв.м, літ. 10 площею 3,0 кв.м, літ. 11
площею 6,9 кв.м, літ. 13 площею 1,7 кв.м, літ. 14 площею 14,4 кв.м, літ. 15
площею 11,3 кв.м, літ 16 площею 11,3 кв.м, що позначені на технічному паспорті
від 10.09.1993 р., отримавши від ОСОБА_1 грошову компенсацію за вказану частку,
та відмовився від позову, в зв'язку з чим, відповідно до ст.ст.174, 225, 226
ЦПК України судом було закрито провадження у справі в частині позовних вимог
ОСОБА_2, про що постановлено ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від
«23» вересня 2008 року.

Також ОСОБА_1
було уточнено позовні вимоги, шляхом подання до суду уточненої позовної заяви
до ОСОБА_2, ОСОБА_3про виділ долі в натурі,
перерозподіл частин та визнання права
приватної власності.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі та
пояснила, що вона є власницею 66/100 частин
квартири АДРЕСА_1, відповідачам -ОСОБА_2 та ОСОБА_3, належить по 17/100 частин спірної квартири.

Користуючись
правом на виділ в натурі частини нерухомого майна, що є в спільній сумісній
власності, як зазначено в ч. 1 ст. 372 ЦК України,
між нею та відповідачами було досягнуто згоди щодо такого поділу. З огляду
на те, що належнаОСОБА_2 частка в квартирі занадто мала для того, щоб виділити
йому в користування в натурі, сторони
домовилися про виплату позивачкоюОСОБА_2 компенсації вартості його частки в
спільному майні, натомість відповідач відмовляється від права власності на
вказану частку у спірній квартирі, сама ж квартира АДРЕСА_1 розподіляється між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Відповідачці виділяються приміщення літ. 14 площею
14,4 кв.м, літ. 15 площею 11,3 кв.м, літ 16 площею 11,3 кв.м , загальною площею 37,0 кв.м (технічний паспорт від 10.09.1993
р.), а інша частина квартири площею 148,2 кв.м, що в цілому складається з жилих
кімнат: літ. 3, площею 15,8 кв.м., літ. 4 площею 16,3 кв.м, літ. 6 площею 40,2
кв.м, кухні літ. 1 площею 47,6 кв.м, ванни літ. 8 площею 3,1 кв.м, туалету літ.
7 площею 2,6 кв.м, коридорів літ. 5 площею 10,7 кв.м та літ. 2 площею 11,9
кв.м, (технічний паспорт від 13.09.2008 р.).

Проте не дивлячись на вказане відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення відповідного договору про поділ, що порушує права
ОСОБА_1 як співвласника цієї квартири.

Крім того позивачкою було зазначено про те, що
будинок, в якому розташована спірна квартира, є досить старою будівлею, а отже
приміщення квартири потребували негайного ремонту, в результаті якого позивачка
була змушена демонтувати частково зруйновану перегородку між кімнатами літ. 1
та літ. 5, внаслідок чого відбулося часткове перепланування квартири, не
пов'язане з реконструкцією. Крім того за результатами обміру, які проводилися
інженерами КП «ОМБТІ та РОН» при виготовленні нового технічного паспорту
спірної квартири, була уточнена площа квартири.

Відповідач -
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав повністю та просив його задовольнити.

Представник
відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову не заперечувала,
зазначивши, що зважаючи на те, що між сторонами же склався порядок користування
приміщеннями квартири АДРЕСА_1, доцільно було б
не порушувати його, перерозподілити частки виділивши у власність ОСОБА_3
та ОСОБА_2 приміщення квартири відповідно до того, як зазначено в позовній
заяві (уточненій).

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та перевіривши їх доказами суд
прийшов до висновку про законність, обґрунтованість та доведеність позову та
вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Судом
встановлено, що дійсно ОСОБА_1, разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних
депутатів 13 липня 1993, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної
інвентаризації 04 серпня 1993 р. у книзі 31пр на стор. 132 номер запису 436, є
власниками 51/100 частини квартири АДРЕСА_2, яка належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Належна їм
частина квартири складалася з приміщень: літ. 4 площею 39,1 кв.м, літ. 14
площею 14,4 кв.м, літ. 15 площею 11,3 кв.м, літ 16 площею 11,3 кв.м, 51/100
частини приміщень літ. 5 площею 18,9 кв.м, літ. 6 площею 2,0 кв.м, літ. 7
площею 2,6 кв.м, літ. 8 площею 6,8 кв.м, літ. 9 площею 5,7 кв.м, літ. 10 площею
3,0 кв.м, літ. 11 площею 6,9 кв.м, літ. 13 площею 1,7 кв.м, загальною площею
100,38 кв.м, як позначено на технічному паспорті від 10.09.1993 року.

Відповідно до
ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно
може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної
власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного
з них у праві власності є спільною сумісною власністю (Ст. 368 ЦК України).

Як встановлено п. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є
у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або рішенням суду, тож ОСОБА_1,ОСОБА_2, та ОСОБА_3  належало по 1/3 частині від 51/100 частин
АДРЕСА_1, тобто по 17/100 частин від всієї квартири.

Крім того,
згодом, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 02 грудня
1993 року Криворотенко Л.І. державним нотаріусом другої Одеської державної
нотаріальної контори, реєстр. № 1-11036, зареєстрованого Одеським міським бюро
технічної інвентаризації 04 лютого 1997 р. у книзі 210пр на стор. 116 номер
запису 565, позивачкою були придбані 29/100 частин спірної квартири, які
складаються з: приміщення літ. 2 площею 15 кв.м, літ. 3 площею 16,3 кв.м,
29/100 частин приміщень літ. 5 площею 18,9 кв.м, літ. 7 площею 2,6 кв.м, літ. 8
площею 6,8 кв.м, літ. 9 площею 5,7 кв.м, літ. 10 площею 3,0 кв.м, літ. 11
площею 6,9 кв.м, а відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна,
укладеного 05 лютого 1997 року на Одеській товарній біржі, зареєстрованого
ОМБТІ 18 березня 1997 р. у книзі 210пр на стор. 116 номер запису 565, вона
стала власницею 20/100 частин квартири АДРЕСА_1, що складаються з приміщень:
літ. 1 площею 21,2 кв.м, літ. 12 площею 2,2 кв.м, 20/100 частин приміщень літ.
5 площею 18,9 кв.м, літ. 7 площею 2,6 кв.м, літ. 8 площею 6,8 кв.м, літ. 9
площею 5,7 кв.м, літ. 10 площею 3,0 кв.м, літ. 11 площею 6,9 кв.м, як позначено
на технічному паспорті від 10.09.1993 року.

Таким чином на підставі вказаних документів ОСОБА_1
належить 66/100 частин спірної квартирі, а відповідачам,ОСОБА_2 та ОСОБА_3, належить по 17/100 частин спірної квартири.

Згідно
з ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Між співвласниками склався порядок користування квартирою, з врахуванням
якого ними було досягнуто згоди щодо поділу спірного нерухомого майна.

Зважаючи на те, що між ОСОБА_3, яка проживає окремою
сім'єю із своїм чоловіком - ОСОБА_4, та ОСОБА_1 склалися недоброзичливі відносини з приводу користування спірною
квартирою, з огляду на що їх спільне проживання спільно в одній квартирі є
недоцільним, між ними було досягнуто згоди щодо виділення
відповідачці приміщення літ. 14 площею 14,4 кв.м, літ. 15 площею 11,3
кв.м, літ 16 площею 11,3 кв.м, які позначені на технічному паспорті від
10.09.1993 р., розташовані окремо від інших приміщень
спірної квартири, мають окремий вхід зі сходової клітини та, за
твердженнями сторін, є колишньою квартирою АДРЕСА_3.

Також слід врахувати, що відповідачка займається
реконструкцією зазначених вище приміщень з ціллю їх облаштування як окремої
упорядкованої квартири.

Іншою частиною квартири АДРЕСА_1, до складу якої входять приміщеннями літ.
1 площею 21,2 кв.м, літ. 2 площею 15 кв.м, літ. 3 площею 16,3 кв.м, приміщення
літ. 4 площею 39,1 кв.м, приміщення літ. 5 площею 18,9 кв.м, літ. 6 площею 2,0
кв.м, літ. 7 площею 2,6 кв.м, літ. 8 площею 6,8 кв.м, літ. 9 площею 5,7 кв.м,
літ. 10 площею 3,0 кв.м, літ. 11 площею 6,9 кв.м, літ. 12 площею 2,2 кв.м, літ.
13 площею 1,7 кв.м, позначені на технічному паспорті від 10.09.1993 р., спільно
користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Як зазначено в
ч. 4 ст. 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого
спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

Проте, як
стверджує позивачка, відповідачі ухиляються від укладення та нотаріального
посвідчення вказаного договору, тож, незважаючи на
досягнення між сторонами згоди щодо поділу спірної квартири, ОСОБА_1, не може
реалізувати свої права, як співвласника цієї квартири.

Крім того, як було зазначено в позовній заяві, а також підтверджено
сторонами в судовому засіданні, позивачка та відповідач - ОСОБА_2 вже протягом
тривалого часу розлучені, не ведуть спільного господарства та, відповідно, не
бажають мешкати в одній квартирі. Зважаючи, що належнаОСОБА_2 частка в квартирі
занадто мала для того, щоб виділити йому в користування в натурі будь-яке жиле
приміщення, між ними було досягнуто згоди про виплату ОСОБА_1 ОСОБА_2 як
співвласнику квартири грошової компенсації за належну йому частку в спірній
квартирі.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної
часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної
матеріальної компенсації.

З огляду на наведене позивачкою на користь ОСОБА_2 було грошову
суму, еквівалентну 30000 (тридцяти тисячам) доларів США за курсом НБУ на день
фактичної сплати, як компенсацію належної відповідачеві частки у спільному
майні.

Відповідач - ОСОБА_2, в сою чергу, відмовився від права
власності на належну йому частку у праві спільної сумісної власності на майно,
яка складається з 17/100 частин квартири АДРЕСА_1, як передбачено  ст. 347 ЦК України, в якій йдеться про право
особи відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або
учинивши інші дії, які свідчать про
її відмову від права власності.

Вказане
підтверджується заявою ОСОБА_2, що була надана до суду «23» вересня 2008 року.

Згідно з
вимогами ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на
частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена
в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є
неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його сім'ї.

З аналізу
наведеної правової норми та з огляду на те, що відповідачем було отримано
матеріальну компенсацію на належну йому частку у спільному майні, суд приходить
до висновку про припинення права власності ОСОБА_2 на 17/100 частин квартири,
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Статтями
382, 383 ЦК України квартира визначена як окремий об'єкт права власності і
власник квартири має право на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у
квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці
зміни не призведуть до порушення прав власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і
правил експлуатації будинку.

Більш
того, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру),
зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний
і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію (ст. 151 ЖК
Української РСР).

Тож у частині спірної квартири, якою користувалися
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позивачкою було проведено ремонт, оскільки, як видно з
пояснень останньої, будинок, в якому розташована спірна квартира, є досить
старою будівлею, а отже приміщення квартири потребували ремонту, так як,
зокрема, перегородка між кімнатами літ. 1 та літ. 5 фактично почала
руйнуватися, також необхідно було проводити до ладу й інші кімнати квартири.

Під час ремонту кімнат та підсобних приміщень
квартири, була демонтована аварійна перегородка між кімнатами літ. 1 та літ. 5
та перегородка, що відділяла кімнату літ. 1 від коридору, внаслідок чого
кімнати літ. 1 та літ. 5 були об'єднані.

У зв'язку з вказаним переплануванням 12.09.2008
року працівниками комунального підприємства «ОМБТІ та РОН» було виготовлено
новий технічний паспорт спірної квартири № 14. За результатами обміру виявилася
невідповідність площ кімнат квартири, вказаних в технічному паспорті від
10.09.1993 року, розмірам, зазначеним у новому технічному паспорті, крім того
інженерами було змінено нумерацію жилих кімнат та підсобних приміщень квартири.
Так, наприклад, площа кімнати літ. 4 (літ. 6 у новому тех. паспорті), яку не
стосувалося перепланування збільшилася на 1,1 кв.м та становить 40,2 кв.м,
площа кімната літ. 2 (літ. 3 у новому тех. паспорті) збільшилася на 0,8 кв.м і
становить15,8 кв.м, також змінилися розміри інших приміщень квартири.

Ця розбіжність між даними обміру можлива через те,
що обміри проводилися з застосування різних вимірювальних пристроїв: раніше
інженери користувалися в роботі рулетками, а зараз використовують вимірювальний
лазерний пристрій, що значно підвищує точність вимірювань.

Відповідно до Положення „Про порядок реконструкції
вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень у м Одесі”,
затвердженого Рішенням Одеської міської ради № 2153-ХХІІІ від 17.04.2001 року
під терміном реконструкція розуміється
проведення будівельних робіт із зміною функціонального призначення приміщення,
або ж його площі чи збільшення навантажень на існуючі інженерні комунікації,
проте як видно з наведеного вище, вказані параметри, за винятком площі, не були
змінені, а сама площа кімнат квартири була зазнала змін внаслідок здійснення
більш точних вимірів, з чого суд доходить висновку, що проведені позивачкою
ремонтні роботи не є реконструкцією.

Судом звертається увага на те, що як
встановлено ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що, як видно з технічного паспорту, кожна з частин
спірної квартири, якими користуються ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ізольовані одна від
одної, мають окремі виходи, а отже можуть використовуватись
як ізольовані квартири.

Площа частини квартири, якою
користується відповідачка - ОСОБА_3 і яку згідно з домовленістю сторін їх має
бути виділено у власність (приміщення літ 14-16), становить 37,0 кв.м, а площа
ідеальної частини, тобто 17/100 частин, спірної квартири дорівнює 33,46 кв.м,
що на 3,54 кв.м більше.

Відповідно
до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 4 жовтня 1991 р.
"Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
власності громадян на жилий будинок" якщо виділ технічно можливий, але з
відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних
обставин може провести його зі зміною ідеальних часток.

Тож, зважаючи, що перевищення долі
є незначним і не ущемляє прав інших співвласників, та той факт, що сторони не
заперечують проти такого поділу, суд вважає за можливе  провести поділ спірного нерухомого майна,
збільшивши долю ОСОБА_3 на 3,54 кв.м

Згідно з п. 3
ст. 372 ЦК України  у разі поділу майна
між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Отже право спільної сумісної власності сторін на 51/100 частину квартири
АДРЕСА_1 припиняється, та, відповідно, сторонами набувається право власності на
окремо визначене нерухоме майно: ОСОБА_1 - на квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 148,2 кв.м, ОСОБА_3 - на відокремлені
приміщення, розташовані в будинку АДРЕСА_1, загальною
площею 37,0 кв.м.

На підставі
вищенаведеного, керуючись ст.ст. 355, 365, 368, 370, 372 ЦК України, т. 151 ЖК
Української РСР, Положенням про прядок
реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень у м
Одесі, затвердженого Рішенням Одеської міської ради № 2153-ХХІІІ від 17.04.2001
року, ст.ст. 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3про виділ долі в
натурі, перерозподіл частин та визнання права приватної власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 148,2 кв.м, що в цілому складається з жилих кімнат: літ. 3, площею 15,8
кв.м., літ. 4 площею 16,3 кв.м, літ. 6 площею 40,2 кв.м, кухні літ. 1 площею
47,6 кв.м, ванни літ. 8 площею 3,1 кв.м, туалету літ. 7 площею 2,6 кв.м,
коридорів літ. 5 площею 10,7 кв.м та літ. 2 площею 11,9 кв.м, які позначені на
технічному паспорті від 13.09.2008 року.

Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на відокремлені приміщення, розташовані в будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 37,0 кв.м., що є колишньою квартирою
АДРЕСА_3 та в цілому складаються з: приміщення літ. 14 площею 14,4 кв.м, літ.
15 площею 11,3 кв.м, літ 16 площею 11,3 кв.м, позначені на технічному паспорті
від 10.09.1993 р., для подальшої реконструкції.

Рішення суду
може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання заяви
про його оскарження до Приморського районного суду м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти
днів з дня подання заяви про його оскарження.

Суддя