Справа № 2-98/08 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

31  березня 2008 року              Кіровський районний суд м.
Кіровограда

в складі: головуючого судді -                     Бершадської О.В.

при секретарі
-                             Масалової
О.І.

за  участю адвоката -                   ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовомОСОБА_1  до
ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про  стягнення боргу  за договором
позики  та  зустрічний позов  ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя  особа
на стороні  відповідача, яка  не заявляє самостійних вимог - суб”єкт
підприємницької діяльності
ОСОБА_1про  визнання
договорів    позики  безгрошовими, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  у
грудні  2006 року  звернувся
в  суд із позовом, яким  просить
стягнути   із  ОСОБА_2, ОСОБА_3  на
його користь  суму позики в  розмірі
-10 382  гривні   та
понесені  ним судові  витрати
в  сумі  - 133 грн.82 коп.

На обгрунтування  вимог  зазначає, що
в   листопаді   2005 року
він  позичив ОСОБА_2 який   працював
у  нього  реалізатором, 1 360  доларів
США, що в  еквівалентній   сумі складає
- 6 854 грн.   Потім,   у
лютому  2006 року    він
знову  позичив  ОСОБА_2
- 700 доларів   США, що в  еквівалентній   сумі складає
- 3 528 грн.  На підтвердження
переданих   сум  позики
ОСОБА_2    написав   власноручно розписки, під зобов'язання
повернути   борг   до
01 грудня  2006 року,  гарантом
в  разі  непогашення
позики   виступив   його
батькоОСОБА_3   На    неодноразові
його вимоги   на початку   грудня
2006 року  щодо повернення   вищевказаного боргу (суми позики)  відповідачОСОБА_2  жодним
чином  не відреагував,  що змусило
його   звернутися до   суду з даним
позовом.

В судовому  засіданні позивач  та його
представник   підтримали позовні  вимоги в
повному  обсязі,  на  їх
обгрунтування послались на обставини, які викладені  у позовній
заяві ( а.с.  3-4).

Відповідачі
ОСОБА_2  та   ОСОБА_3позов
не визнали в  повному  обсязі,
подали  зустрічний  позов
до   ОСОБА_1. ,  яким
просили   визнати   договори позики   від
29.11.2005 року  та  28.02.2006 року   безгрошовими;   просили
стягнути   на користь  ОСОБА_2заборгованість  по заробітній
платі  в  сумі
870 грн.  та   понесені
ними  судові  витрати ( а.с. 30-31).  Вказували,
що  між ОСОБА_2  та позивачем
договори   позики  не
укладались,  кошти  в  сумі
- 2 060 доларів  США, що є   еквівалентним - 10 382  грн. від
ОСОБА_1 не  отримували, а  вказані
розписки  написані ОСОБА_2
під  впливом  погроз
і  примусу  з
боку позивача по первісному
позову.

Крім  того,
відповідач ОСОБА_2  пояснював,
що  він
з лютого 2005 року   працював    у
ОСОБА_1 реалізатором   радіодеталей  без
складання  трудового
договору,  а  офіційно
був  зареєстрований  тільки
з  01.04.2005 року.  З лютого
2005 року   позивачем   не
проводились перевірки  в  магазині , а
в  листопаді 2005 року   ОСОБА_1
заявив  йому  про наявність
нестачі.  При цьому ніяких актів
інвентаризації не пред'явив.  Розмір
нестачі   вказав  перший
раз -  1 360 доларів  США,
другий  раз - 700 доларів США.   В зв'язку із тим, що  він
відмовився   сплатити  суму нестач , позивач, застосовуючи  погрози
та  тиск,  змусив
його   написати  розписки,
датовані  29.11.2005 року  та
28.02.2006 року, гарантом
яких  виступав  його батько.    Факт недійсності  договорів
позики підтверджується
відмовними   матеріалами   та
записом  розмов , з одного  боку
між   ОСОБА_1., ОСОБА_5., з
другого  боку ОСОБА_2  і ОСОБА_3., які   записані
були ним та його батьком   на
цифровий    пристрій.   До того ж ,
він  продовжував   працювати
у  ОСОБА_1 без    заробітної
плати   протягом    трьох
місяців, а  тому  вважає, що
відповідач  по зустрічному  позову
має  йому сплатити   існуючу
заборгованість.

Згідно   ухвали
Кіровського райсуду  м.
Кіровограда   від   20.02.2007 року  пред»явлений
стороною  відповідачів   зустрічний
позов    об»єднаний  в  одне
провадження    із  первісним
позовом ( а.с. 47)  та    згідно
ухвали   цього ж  суду
від 20.02.2007 року    позовні  вимоги
ОСОБА_2 і  ОСОБА_3до ОСОБА_1   про
стягнення   870 грн.   заборгованої   заробітної
плати  виділено  в
окреме провадження  ( а.с.  48) .

В процесі
розгляду  справи,  позивачі
по  зустрічному  позову , уточнили    позовні
вимоги  та просили  суд
визнати   договори   позики
від  29.11.2005 року  та
28.02.2006 року , укладені
між   ними  та
ОСОБА_1.  - недійсними; стягнути    із
відповідача    понесені  ними
судові  витрати ; витрати  за проведення
судової експертизи   та   витрати
по оплаті   допомоги  адвоката ( а.с. 164, 169).

Відповідач   по
зустрічному  позову  ОСОБА_1
та  його представник    позов
не   визнали, зазначили, що  він безпідставний  та необґрунтований.

Третя  особа,
яка не заявляє  самостійних вимог
та стороні відповідача  по зустрічному  позову,
залучена  згідно ухвали  суду
від  25.03.2008 року ( а.с.
180-181)-   суб»єкт  підприємницької   діяльності
ОСОБА_1  та  його представник,   зустрічний
позов   не  визнали.

Заслухавши сторони, їх  представників, дослідивши   матеріали
справи  ( в тому  числі
матеріали  про відмову  у порушені
кримінальної справи  № 314  від 12.01.2007 року )  суд вважає, що  в
задоволенні первісного
позову  необхідно відмовити,
а  зустрічний   позов
задовольнити  в повному  обсязі.

Відповідно  до ст. 1046
ЦК України   за договором  позики
одна  сторона  ( позикодавець) передає   у
власність  другій  стороні
( позичальникові)  грошові  кошти
або  інші   речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник
зобов"язується
повернути    позикодавцеві   таку
ж суму грошових  коштів( суму  позики)
або  таку ж кількість  речей того ж роду  та
такої ж  якості.   Договір позики   є
укладеним  з моменту  передання
грошей  або  інших
речей, визначених  родовими
ознаками.

Відповідно до ст.  1047 цього ж Кодексу   договір позики   укладається
у  письмовій   формі, якщо
його сума   не менш як  у десять
разів  перевищує  встановлений законом   розмір
неоподаткованого   мінімуму
доходів громадян .

Відповідно   до ч. 1
ст. 1051  ЦК України,   позичальник    має право
оспорити   договір  позики
на тій  підставі , що грошові   кошти
або речі   насправді   не
були  одержані     ним
від   позикодавця .

Відповідно  до
ч.1  і    ч.3
ст. 203  ЦК України   зміст правочину не може   суперечити
актам  цивільного  законодавства , а також   моральним
засадам   суспільства.   Волевиявлення   учасника
правочину  має  бути
вільним   і  відповідати
його  внутрішній  волі.

Відповідно до ст. 215  цього
ж  Кодексу,   підставою
недійсності   правочину  є недодержання  в момент
вчинення  правочину  стороною
( сторонами)   вимог,  які  встановлені  частинами
першою-третьою, п»ятою  та
шостою  статті  203  ЦК
України.

Згідно   ч.1
ст. 231  ЦК України,   правочин, вчинений   особою
проти   її  справжньої
волі  внаслідок    застосування  до неї
фізичного  чи психічного  тиску
з боку  другої  сторони
або з боку  іншої особи,   визнається
недійсним.

Встановлено,  що
29.11.2005 року   ОСОБА_2   написав
розписки    про те, що   він
зобов»язується   до  01.12.2006 року    повернути
кошти  ОСОБА_1 в  розмірі
- 1 360  доларів  США
та    28.02.2006 року   - 700 доларів  США,
які  брав  в
борг.  Гарантом   в
разі  непогашення  боргу
виступив   ОСОБА_3( а.с.   14-15)
.

Крім  того,
судом  встановлено,  що
кошти  в  розмірі -
1 360  доларів  США  та
700  доларів  США ,  як
вказано   у  розписках,ОСОБА_2  від
ОСОБА_1  не  отримував.

Зазначене
підтверджено   наданим   позивачами
по  зустрічному  позову
аудіо- записом   розмови  між
сторонами  в справі, згідно  якої
вбачається , що  зазначені  ОСОБА_1.
боргові   розписки, які  ніби-то
були  написаніОСОБА_2  під
отримання    позики    в
сумі  - 2060 доларів  США,
фактично   писались   під
погашення  нестачі;    зазначені
в  розписках   кошти
ОСОБА_2не  отримував,  а
ОСОБА_1   йому    не
передавав, а  тому   вважати , що    написаніОСОБА_2 розписки  є   борговим  документом,
що  підтверджує   укладення
договору  позики   підстави
відсутні.

Оспорювання  договору
позики   здійснюється в судовому  порядку, при
цьому  позичальником  можуть бути
використані  будь-які  докази (
свідчення свідків,   письмові
докази,  засоби аудіо-, відеозапису  та інші).

Згідно   висновку №11984, 1167, 1168/07  криміналістичної  експертизи
звукозапису   від  31.01.2008 року, яка   призначалась   за
клопотанням  сторони  позивача
по  зустрічному  позову , за
ухвалою    Кіровського  райсуду
м.Кіровограда  від   19.09.2007 року  ,
було   встановлено,  що
в  пам»яті  аудіо
плеєру  «SAMSUNG»   моделі  YP  -Т4
в  звукових   файлах
записані  дві  очні   розмови,
дослівний  зміст  яких
наведено в  Додатку №1  до
висновку   в  суб»єктивному    сприйнятті
експерта.   В кожній  з
розмов  приймали   участь
одні  і  ті ж самі
чотири   активних  диктора,
в  тому  числі
ОСОБА_1  та  ОСОБА_3.
Як видно,   із   аналізу
змісту  розмов, їхніми  співрозмовниками   були
дружина    ОСОБА_1  та  син  ОСОБА_3
на   ім»я  -ОСОБА_2.
При дослідженні   записів   обох
розмов   не   виявлено
жодних   проявів   можливого
порушення   їх неперервності  або
цілісності.  Обидві  записані
розмови  є,  ймовірно вільними.  Ймовірний
висновок   обумовлений  відсутністю
зразків  в  формі
заученого  мовлення  та
читання  тексту. Наявні   атрибути
дати  та  часу
створення  файлів   відповідають   системним датам   та
часу,   встановленим  на комп»ютері, до якого   наданий
аудіо  плеєр  був
підключений  і  на який,
ймовірно, зазначені   файли   були
переміщені  з метою  звільнення
пам»яті   для  наступних
записів   ( а.с.  132-158).

До того  ж ,  12.01.2007
року  ОСОБА_3  звернувся
із  заявою   до
правоохоронних органів   щодо    порушення
кримінальної справи  відносно   ОСОБА_1, який  шляхом
погроз   та  тиску
примусив   його   сина
написати    вказані   вище
розписки, гарантом  яких   виступав
він  особисто.

Постановою  Кіровського
ВМ  Кіровоградського   МВ УМВС
в області   від 19.01.2007
року   у
порушенні  кримінальної  справи
відносно   ОСОБА_1за    заявою ОСОБА_3 відмовлено,  за
п.2 ст. 6 КПК  України.

Таким  чином,
суд приходить  до висновку,  що
оскільки   ОСОБА_2   кошти
в  борг   по
борговим   документам  ОСОБА_1.
не  передавались, а    самі
розписки   були   написані
під    психологічним  тиском
особи  та    під
погашення  нестачі,  то  і  договори   позики , укладені   між
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та  ОСОБА_1
29.11.2005 року    і   28.02.2006 року , слід   визнати
недійсними.

Відповідно  до
статей 84,  86,  88
ЦПК   України  суд
стягує   із   відповідача
по зустрічному  позову  на користьОСОБА_2 -   51 грн.
судового збору, 30 грн. витрат  на
ІТЗ;  1 898 грн. 24 коп. - витрат  за проведення
судової експертизи   та   1500 грн.
витрат з оплатою  правової  допомоги
адвоката.

На
підставі вищевикладеного  та   керуючись
ст.ст. 526,1046, 1047  ЦК
України,     ст.  ст. 10,11, 60, 84, 86, 88, 209, 212, 214-215,
218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про  стягнення боргу  за договором
позики  в  розмірі - 10 382 грн.  та понесених судових витрат  - відмовити
повністю.

Зустрічний  позов ОСОБА_2, ОСОБА_3доОСОБА_1 , третя  особа
на стороні  відповідача яка  не заявляє самостійних вимог - суб”єкт
підприємницької діяльності
ОСОБА_1про  визнання
договорів    позики безгрошовими -
задовольнити.

Визнати
договори   позики , укладені   між
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та  ОСОБА_1
29.11.2005 року    і   28.02.2006 року -  недійсними.

Стягнути  із ОСОБА_1
на користь   ОСОБА_2-  51 грн.
судового збору, 30 грн. витрат  на
ІТЗ;  1 898 грн. 24 коп. - витрат  за проведення
судової експертизи   та   1500 грн.
витрат з оплатою  правової
допомоги  адвоката, а  всього: 3 479 грн.24 коп.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги , з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя Кіровського райсуду

м. Кіровограда                                                                                       О.В.Бершадська