Справа
№ 2-77/2008 року
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого  2008 року                                                                                                       м. Южне

Южний
міський суд Одеської області у складі:

головуючого
судді -                 Горяіновій К.А.,

при секретарі      -                         Гарькавій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  м.Южне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання усної угоди нікчемною;
витребування майна з чужого незаконного володіння; визнання угоди недійсною та
злонамірною; стягнення моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3до
ОСОБА_1про визнання договору купівлі-продажу дійсним; про визнання права
приватної власності на автомобіль; про зобов'язання не чинити перешкод у
здійсненні права власності; про відшкодування моральної шкоди, треті особи -
товариство з обмеженою відповідальністю „Юлан”, ОСОБА_4, Южненське МРЕВ, УДАІ
ГУМВС України в Одеській області, -

В С Т А Н О В И В :

23.09.2004
року ОСОБА_1. звернувся до Южненського міського суду Одеської області з позовом
до ОСОБА_2. про витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа
- Южненський МРЕВ Одеської області, ОСОБА_3.

Рішенням
Южного міського суду Одеської області від 09.03.2006 року в задоволенні позову
ОСОБА_1. до ОСОБА_2., 3-тя особа Южненський МРЕВ Одеської області, ОСОБА_3. про
витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Ухвалою
Колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської
області від 04.05.2006 року рішення Южного міського суду Одеської області від
09.03.2006 року скасовано, а справу направлено до на новий розгляд.

Ухвалою
Южного міського суду Одеської області від 01.06.2006 року справу прийнято до
провадження.

Під час
судового розгляду ОСОБА_1. неодноразово змінював позовні вимоги та остаточними
позовними вимогами ОСОБА_1. є:

1.   визнати усну
угоду між ОСОБА_1та ОСОБА_2. нікчемною;

2.   повернути з
незаконного володіння автомобіль Тойота-Каріна Е від ОСОБА_3.;

3.   визнати угоду
про продажу автомобіля між ОСОБА_2. та
ОСОБА_3недійсною та злонамірною;

4.   стягнути
моральну шкоду з ОСОБА_2. у сумі 25000 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1.
посилається на наступне.

22 жовтня 2003 року між ним та відповідачем
ОСОБА_2.  було укладено усну домовленість
про покупку останнім належного ОСОБА_1. автомобіля Тойота-Каріна Е, 1997 року
випуску.

22.10.2003
року ОСОБА_1. віддав вищевказаний автомобіль ОСОБА_2. сказавши останньому, що
23.10.2003 року ним буде видана довіреність на ім'я ОСОБА_2..

ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. домовились, що ОСОБА_1. видасть довіреність на  ОСОБА_2. передасть її через ОСОБА_5.,
посередника в їхній угоді, який був присутній при домовленості сторін, він же і
познайомив позивача та ОСОБА_2., а ОСОБА_2. передасть ОСОБА_1. гроші після отримання
довіреності.

23.10.2003
року ОСОБА_1. була видана довіреність на ім'я ОСОБА_2. , але гроші він від
останнього не отримав.

Незважаючи,
що ОСОБА_2. своєчасно повідомлений ОСОБА_1. про відміну доручення (02.06.2004
року), ОСОБА_2. 18.09.2004 року здійснив продаж та переоформлення вказаного
автомобіля на ім'я ОСОБА_3.

ОСОБА_1.
зазначає, що 02.06.2006 року він особисто надав відміну доручення начальнику
Южненського МРЕО - Фойні О.А., та не зважаючи не це, Южненським МРЕО проведена
перереєстрація автомобіля на ім'я ОСОБА_3.

ОСОБА_1.
також вказує на те, що угоди з автомобілями підлягають нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації ( ст.ст.209, 210 ЦК України) Відповідно до
ст.220 ЦК України недотримання вимог щодо нотаріального посвідчення робить
правочин нікчемним. У відповідності з ч.2 ст.220 ЦК України суд може визнати
угоду  дійсною при наявності письмових
доказів того, що сторони домовилися про всі важливі умови договору. Проте в
його випадку нотаріальне посвідчення не здійснювалося і ніяких письмових
доказів угоди не здійснено. Видане ним доручення робило відповідача лише його
представником при продажу автомобіля, чим він і скористався, уклавши від його
імені злонамірну угоду з другим відповідачем ОСОБА_3., застосувавши
довіреність, яка  к тому часу, а саме
02.06.2004 року, була вже відмінена.

ОСОБА_1.
в позові зазначає, що ОСОБА_2. крім матеріальної шкоди завдав йому моральної
шкоди. Названа угода носить фіктивний характер, оскільки реальним власником є
ОСОБА_2.

ОСОБА_1.
просить суд стягнути з ОСОБА_2. на його користь завдану моральну шкоду в
розмірі 25000 (двадцять п'ять) тисяч гривень, так як його батьки, які є людьми
пенсійного віку, та їм завдані моральні страждання, які негативно вплинули на
останніх.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1. уточненні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та вказав, що повідомлення ОСОБА_2. про відміну даної йому
довіреності відбулося в приміщенні Южненського МРВ УМВС України в Одеській
області в присутності  колишнього зам.
начальника міліції Южненського МВ УМВС України в Одеській області ОСОБА_11.

В
судовому засіданні  представник  позивача ОСОБА_1. -  ОСОБА_6. підтримав позовні вимоги заявлені
позивачем в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

В
судовому засіданні ОСОБА_2., як відповідач за позовом ОСОБА_1. - позовні
вимоги не визнав та пояснив,  що в жовтні
2003 року до нього звернувся ОСОБА_5і запропонував купити пошкоджений
автомобіль Тойота „Каріна Е”, 1997 року
випуску. Через декілька днів ОСОБА_5познайомив його з власником
автомобіля Тойота „Каріна Е” ОСОБА_1. з яким ОСОБА_2. домовився  про купівлю пошкодженого автомобіля за 4
(чотири тисячі) 500 (п'ятсот) доларів США.
В той день ОСОБА_1. передав ОСОБА_2.
автомобіль, і відбулася домовленість, що кошти ОСОБА_2. передасть через
ОСОБА_5. після того як ОСОБА_1. оформить доручення на право керувати,
розпоряджатися  легковим автомобілем.
23.10.2003 року біля 18.00 години ОСОБА_5. привіз ОСОБА_2. доручення і
документи на автомобіль, а ОСОБА_2. дав ОСОБА_5. 5 (п'ять тисяч) доларів США, з
яких  4 (чотири тисячі) 500 (п'ятсот)
доларів для передачі ОСОБА_1. а 500 (п'ятсот) доларів за посередницькі послуги
безпосередньо ОСОБА_5. В присутності ОСОБА_2. по мобільному телефону ОСОБА_5.
повідомив ОСОБА_1. про отримання коштів.

В
судовому засіданні ОСОБА_7., як відповідач за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2,
ОСОБА_3про визнання усної угоди нікчемною; витребування майна з чужого
незаконного володіння; визнання угоди недійсною та злонамірною; стягнення
моральної шкоди - позов ОСОБА_1. не визнав та звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1про визнання договору купівлі-продажу дійсним; про визнання
права приватної власності на автомобіль; про зобов'язання не чинити перешкод у
здійсненні права власності; про відшкодування моральної шкоди.

В
обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3. в своєму позові зазначив, що в
листопаді 2003 року між ОСОБА_3. та ОСОБА_2. відбулася усна угода щодо продажу
ОСОБА_2. ОСОБА_3. пошкодженого автомобіля марки                       Тойота „Каріна Е”, 1997
року випуску, кузов НОМЕР_1,  в процесі
усної угоди були узгодженні  всі суттєві
умови договору купівлі-продажу, зокрема: щодо ціни, передачі автомобіля у
власність, порядку оформлення договору, після чого відбулося фактичне виконання
договору,   відповідно до якого - в
листопаді 2003 року              ОСОБА_3.
передав ОСОБА_2. 5000 (п'ять тисяч) доларів США
в рахунок  придбання у ОСОБА_2.
пошкодженого автомобіля марки Тойота „Каріна Е”, 1997 року випуску, кузов
НОМЕР_1, а ОСОБА_2. в свою чергу повинен був його відремонтувати і, коли автомобіль
буде в робочому стані,  укласти договір
купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу і передати його ОСОБА_3. в
натурі.

18.09.2004
р. між ОСОБА_3. та ОСОБА_1., інтереси якого за дорученням (ВАР 548004 від
23.10.2003р.) представляв ОСОБА_2. був укладений договір купівлі-продажу
легкового автомобіля марки Тойота „Каріна Е”, 1997 року випуску, по якому
ОСОБА_7. виступив покупцем, а ОСОБА_1. через представника - продавцем.

Факт
укладення договору купівлі-продажу у простій письмовій формі підтверджується
довідкою-рахунком КГС № 389998, виданою ТОВ «Юлан» 18.09.2004 р., що відповідає
вимогам п.3 ст. 208 ЦК України.

Після
укладення договору купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_2.
передав його в натурі ОСОБА_3.

21.09.2004
р. Южненський МРЕВ зареєстрував автомобіль на ім'я ОСОБА_3., та видав
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і державний номерний знак  НОМЕР_2. На час укладення угоди вищевказаний
транспортний засіб у спорі та під забороною не перебував і цей факт підтверджується
тим, що вищевказаний автомобіль був знятий
ОСОБА_2. з обліку Южненського МРЕВ з метою його реалізації в межах
України ще 23.12.2003 року, крім того - перед реєстрацію автомобіля 21.09.2004
року Южненським МРЕВ була проведена перевірка автомобіля по базам „Угон”,
„Арешт”, „Угон СНД”, після якої було встановлено, що заборони відчуження,
арешту, будь якого спору щодо нього немає.

Після
укладення договору купівлі-продажу автомобіля та його реєстрації в Южненському
МРЕВ ухвалою Южного міського суду Одеської області від  23.09.2004 року на його автомобіль було
накладено арешт з приводу розгляду цивільної справи №2-573/2004 року за позовом
ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про витребування майна з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_3.  у своєму зустрічному позові зазначає те, що
перед видачею доручення ОСОБА_1., ОСОБА_1. отримав від ОСОБА_2.  гроші в повному обсязі за проданий ним
автомобіль марки Тойота „Каріна Е”, 1997 року випуску,  і тільки після цього ОСОБА_1. видав доручення
на ОСОБА_2. розпоряджатися (продавати, міняти, дарувати, здавати в оренду,
страхувати, проходити техогляд, знімати з обліку в ДАІ, проводити заміну вузлів
та агрегатів тощо), а не керувати автомобілем, як він стверджує в позові до
ОСОБА_2та ОСОБА_3.

ОСОБА_1.
була укладена одностороння угода по розпорядженню автомобілем у  вигляді доручення, посвідченої 23.10.2003 р.
по № 2617. При посвідчені доручення приватним нотаріусом
Комінтернівського районного нотаріального округу була перевірена дієздатність
ОСОБА_1., про що свідчить відповідний посвідчувальний напис в дорученні.

На
момент укладення договору купівлі-продажу 18.09.2006 р. та реєстрації
транспортного засобу в МРЕВ ОСОБА_2. не знав про те, що ОСОБА_1. скасував
довіреність (ВАР 548004 від 23.10.2003 року) видану на ім'я  ОСОБА_2., так як             ОСОБА_1. не повідомив ОСОБА_2. про те,
що він скасував раніше видану ним
довіреність.

Враховуючи,
що ОСОБА_1. повністю отримав гроші від ОСОБА_2. за переданий йому пошкоджений
автомобіль, а коли побачив його в нормальному, відремонтованому стані, став
вимагати  повернення транспортного
засобу, і більш ніж 2 роки поведінка ОСОБА_1. до ОСОБА_3., як до добросовісного
набувача майна, була протиправною та винною, з приводу того, що з 23.09.2004 р.
по теперішній час ОСОБА_7. не може повноцінно здійснювати право власності на
належний йому легковий автомобіль, він втратив душевний спокій, багато часу та
грошей витрачає на звернення до суду, до правоохоронних органів, за наданням
йому правової допомоги, йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в сумі 5000
грн.

В
судовому засіданні ОСОБА_3., підтримав позовні вимоги заявлені ним та наполягає
на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник
ОСОБА_3. в судове засідання не з'явився.

ОСОБА_1.,
як відповідач за зустрічним позовом, його представник позов не визнали та
зазначили, що 18.09.2004 року між ОСОБА_3. та невідомим ОСОБА_1. ОСОБА_8, який
діяв від особи ОСОБА_1., на основі відміненого доручення                    (ВАР 548004 від 23.10.2003
року) раніше виданою на ім'я ОСОБА_2. була заключна угода купівлі-продажу
автомобіля Тойота „КарінаЕ”, 1997 року випуску.

Дана
угода могла б вважатись законною оскільки засвідчена посадовою особою, яка має
права у встановленому законом порядку засвідчувати угоди.

Але,
зазначена угода укладалась  на основі
відміненого доручення і від імені
ОСОБА_1. особою, яка йому взагалі не відома та на основі цього вона має
бути визнана недійсною.

Твердження
ОСОБА_3., ОСОБА_2. того, що відомості про ОСОБА_8 в документах відчуження
автомобіля помилкові, надумані та походять лише від відповідачів.

Факт
несплати за автомобіль ОСОБА_3., про що немає свідчень в справах посередника
фірми „Юлан”, свідчать про притворний характер угоди та її злонамірність. Про
це ж свідчить і той факт, що юридичним володільцем автомобіля є ОСОБА_3., фактично
ним розпоряджається ОСОБА_2.

Представник
третьої особи - ТОВ „Юлан” до судового засідання не з'явився, був повідомлений
судом належним чином про час та місце судового засідання, причини неявки суду
невідомі, надіслав до суду відповідні документи, які приєднані до матеріалів
справи.

Представник УДАІ ГУМВС України в Одеській області в судове засідання не
з'явився, був повідомлений судом належним чином про час та місце судового
засідання, про що свідчать судові повістки, причини неявки суду невідомі.

Представник третьої  особи -
начальник  РЄВ №9 ДАІ ГУМВС України в
Одеській області ОСОБА_9, в судове засідання не з'явився, був повідомлений
судом належним чином про час та місце судового засідання, про що свідчать
судові повістки, причини неявки суду невідомі.

З огляду матеріалів справи, при
розгляді справи № 2-43/2006 року, в судовому засіданні представник третьої  особи - начальник  РЄВ №9 ДАІ ГУМВС України в Одеській області
ОСОБА_9 позов ОСОБА_1. не визнав,
посилаючись на те,  що 2 червня
2004 року на адресу МРЄВ надійшло повідомлення від приватного нотаріуса
Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_10.,
про відміну довіреності виданої ОСОБА_1. на ім'я ОСОБА_2. на право керування і
розпорядження автомобілем    „ТОЙОТА   КАРІНА
-  Е”,   1997
року  випуску,  реєстраційний номер НОМЕР_3. Однак даний
автомобіль був знятий з обліку ще 23.12.2003 року. 21.09.2004 року до МРЕВ
м.Южне звернувся ОСОБА_3. по питанню реєстрації вищевказаного автомобіля
відповідно до довідки-рахунок КГС №389998 від 18.09.2004 року виданої ТОВ
„Юлан” м.Одеси. При реєстрації автомобіля згідно нормативних актів,
регламентуючих роботу МРЕВ, автомобіль та супроводжуючі документи були
провірені по автоматизованим інформаційно-пошуковим системам, а також додатково
було направлено запит до Южненського МВ УМВД України в Одеській області на
предмет притягнення автомобіля в якості речового доказу, в зв'язку з  наявним запитом з МВ УМВД м.Южне, в який
надійшла заява гр.ОСОБА_1           КУПП
№718 від 02.06.2004 року. Після проведення всіх вищевказаних перевірок і
отримання відповіді з Комінтернівського РВ УМВД, в який по територіальністі
були направлені заява та матеріали гр.ОСОБА_1., про те, що даний автомобіль в
якості речового доказу по кримінальній справи не затримувався і речовим доказом
не є, автомобіль було відповідно до діючого законодавства зареєстровано за                  гр.ОСОБА_3., з видачею
державного номера НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію. 21.09.2004 року гр.ОСОБА_3.
написав заяву до МРЕВ м.Южне про видачу тимчасового реєстраційного талону на
управління вищевказаним автомобілем ОСОБА_2. В даний час на автомобіль
„ТОЙОТА   КАРІНА  -  Е”,   1997
року  випуску,  реєстраційний номер НОМЕР_3 накладено арешт в
звязку з находженням в провадженні Южного
міського суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1. до ОСОБА_2.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 17.10.2006 року доручено
Котовському міському суду м.Котовськ Одеської області допитати в якості свідка
у справі ОСОБА_11, який працює на посаді начальника РВВС м.Котовськ Одеської
області з наступних питань:

1. Чи був повідомлений ОСОБА_2. в присутності ОСОБА_11. про відміну
довіреності, даної ОСОБА_2. ОСОБА_1.?

2. Коли та при яких обставин, мало місце повідомлення ОСОБА_2. про відміну
довіреності, даної йому ОСОБА_1.

21.11.2006 року до суду надійшов протокол допиту ОСОБА_11., згідно з
яким   ОСОБА_11. пояснив, що від займав
посаду заступника начальника Южненського МВ УМВС України в Одеській області з
22.01.2004 року по 01.02.2006 року. В цей період часу, як посадова особа, він
контролював процес збору первинних матеріалів по заяві ОСОБА_1. з питання
повернення грошей від ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1., оскільки ОСОБА_2. не
виконав умов договору. В ході розслідування встановлено, що дійсно факт купівлі-продажу
між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. був і посередником даної угоди виступав ОСОБА_5(ім'я
та по-батькові якого в даний час ОСОБА_11не пам'ятає), який знаходився в
довірчих відносинах з сторонами. В момент придбання автомобіля                                     ОСОБА_2. - ОСОБА_12. поставив довів до
відома останнього, що гроші за автомобіль необхідно передати через ОСОБА_5,
який будучи допитаним пояснив, що дійсно в день здійснення угоди він отримав
гроші від ОСОБА_2. та повинен був передати їх ОСОБА_1., але в силу боргових
зобов'язань  перед третіми особами
ОСОБА_5. гроші ОСОБА_1. не передав. Дані свідчення були доведені обома
сторонами, але ОСОБА_1. продовжував настоювати, що має претензії до ОСОБА_2.,
вимагав поставити автомобіль на штраф площадку та продовжував відстоювати свої
права в суді. Після цього ОСОБА_1. неодноразово звертався з проханнями отримати
засоби від ОСОБА_5, який відмовлявся повернути гроші ОСОБА_1. та у відношенні
ОСОБА_5була порушена кримінальна справа. Останній раз  ОСОБА_1. повідомив ОСОБА_11 про призупинення
дії довіреності на ОСОБА_2. і суд зобов'язує ОСОБА_2припинити експлуатацію
автомобіля і забезпечити його збереження. Крім цього, ОСОБА_1. повідомив
ОСОБА_11, що далі питання буде вирішуватись з працівниками МРЕО з метою запобігання
незаконної реалізації автомобіля. Даний автомобіль на той час приблизно три
місяці експлуатувався ОСОБА_2. Як далі вирішався зазначений спір йому не
відомо, оскільки більше цим питанням не займався.

Допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_5. пояснив, що в жовтні 2003 року до
нього звернувся його колишній знайомий ОСОБА_1. з проханням знайти майстра, щоб
відремонтувати його пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль марки                           „ТОЙОТА   КАРІНА
-  Е”,   1997
року  випуску. ОСОБА_5. став цікавитися
у знайомих йому майстрів, кілька коштів буде коштувати ремонт. Коли він узнав
вартість ремонту він зустрівся з ОСОБА_1. і розповів йому, що відновлювальний
ремонт буде дуже дорого коштувати, після чого ОСОБА_1. попросив ОСОБА_5. щоб
він знайшов покупця на його вищевказаний пошкоджений автомобіль в такому стані,
в якому він є після ДТП. ОСОБА_5. сказав ОСОБА_1. що пошкоджений автомобіль
ОСОБА_1. буде стоїти близько 4500 доларів США, на що останній погодився.
ОСОБА_5. запропонував своєму знайомому ОСОБА_2. придбати пошкоджений автомобіль
марки „ТОЙОТА   КАРІНА  -
Е”,   1997  року. ОСОБА_2. погодився придбати автомобіль
за 5000 доларів США, так як свої посередницькі послуги він оцінив в 500 доларів
США.

22.10.2003
року  між ОСОБА_1.  та ОСОБА_2.
було укладено усну домовленість про покупку ОСОБА_2. належного ОСОБА_1.
автомобіля Тойота-Каріна Е, 1997 року випуску.

ОСОБА_5.
познайомив ОСОБА_1. та ОСОБА_2. та при ньому особисто 22.10.2003 року ОСОБА_1.
віддав вищевказаний автомобіль ОСОБА_2. сказавши ОСОБА_2., що 23.10.2003 року
ним буде видана довіреність на ім'я ОСОБА_2..

ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. домовились, що ОСОБА_1. видасть довіреність на  ОСОБА_2. і передасть її через ОСОБА_5., та
попросив ОСОБА_5. та ОСОБА_2., щоб
ОСОБА_2. через ОСОБА_5. передав ОСОБА_1. гроші.

23.10.2003
року ОСОБА_1. була видана довіреність на ім'я ОСОБА_2.

23.10.2003
року ОСОБА_5. привіз вищевказану довіреність
ОСОБА_2., після  чого ОСОБА_2.
передав ОСОБА_5. гроші за вищевказаний автомобіль в сумі 5000 (п'ять тисяч)
доларів США. ОСОБА_5. зазначив, що ОСОБА_1. отримав гроші в розмірі 4500
доларів США за проданий ним автомобіль, 500 доларів він залишив собі за
послуги, а ОСОБА_2. отримав автомобіль, тобто фактично угода  купівлі - продажу автомобіля  відбулася, відповідно до чого була видана
довіреність.

23.10.2003
року, коли  ОСОБА_5. передавав отримані
ним від ОСОБА_2. гроші ОСОБА_1. у розмірі 4500 доларів США, ОСОБА_1. сказав
ОСОБА_5. що хоче щоб ОСОБА_5. придбав йому автомобіль „Тойота-Раф 4” 2000-2002
року випуску вартістю близько 18000 доларів США і сказав ОСОБА_5., щоб ОСОБА_5.
залишив гроші у себе для надання завдатку в рахунок придбання нового
автомобіля. При цьому ОСОБА_1отримав від ОСОБА_5  700 доларів США, а гроші у розмірі 3800 доларів
США він залишив ОСОБА_5. для надання завдатку за другий автомобіль.  Але новий автомобіль для ОСОБА_1. він не
придбав, пояснивши, що гроші він загубив. До даного часу  ОСОБА_5. з ОСОБА_1. не розрахувався, так як в
нього немає грошей. ОСОБА_1. написав на ОСОБА_5. заяву в міліцію на предмет
того, щоб ОСОБА_5. повернув ОСОБА_1. гроші чи той транспортний засіб, а саме
„ТОЙОТА   КАРІНА  -
Е”,   1997  року
випуску,  який було продано
ОСОБА_2., крім того - ОСОБА_1. анулював довіреність видану на ОСОБА_2., так як
у ОСОБА_5. не було грошей для повернення боргу ОСОБА_1., а ОСОБА_2.
відремонтував придбаний у ОСОБА_1. пошкоджений автомобіль „ТОЙОТА   КАРІНА
-  Е”,   1997
року  випуску, і вищевказаний
автомобіль знаходився в гарному стані. ОСОБА_5. пояснив, що коли ОСОБА_1.
дізнався, що стосовно ОСОБА_5. порушено кримінальну справу та грошей від нього
він не отримує, а автомобіль вже отре монтований та грошей він не може отримати
від ОСОБА_5., то йому нічого не залишається, як скасувати довіреність на ім'я
ОСОБА_2., для того, щоб вже ОСОБА_5. та ОСОБА_2. розрахунки вели між
собою.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, суд
прийшов до висновку,  що  позов ОСОБА_1. до   ОСОБА_2., ОСОБА_3. про визнання усної угоди
нікчемною; витребування майна з чужого незаконного володіння; визнання угоди
недійсною та злонамірною; стягнення моральної шкоди  не підлягає
задоволенню в повному обсязі, зустрічний позов ОСОБА_3. до ОСОБА_1. про
визнання договору купівлі-продажу дійсним; про визнання права приватної
власності на автомобіль; про зобов'язання не чинити перешкод у здійсненні права
власності; про відшкодування моральної шкоди, треті особи - товариство з
обмеженою відповідальністю „Юлан”, ОСОБА_2., Южненське МРЕВ підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно
до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

22.10.2003
року ОСОБА_1. та ОСОБА_2. уклали угоду щодо купівлі-продажу автомобіля Тойота
„Каріна Е”, 1997 року  випуску належного
ОСОБА_1., відповідно до вищевказаної угоди ОСОБА_2. передає через посередника
ОСОБА_5. гроші ОСОБА_1. в рахунок придбаного автомобіля Тойота „Каріна Е”, 1997
року  випуску, кузовНОМЕР_1, а ОСОБА_1.
передає через посередника ОСОБА_5. покупцю ОСОБА_2. генеральну довіреність на
право розпорядження вищевказаним автомобілем, тобто - угода купівлі-продажу автомобіля
Тойота „Каріна Е”, 1997 року  випуску,
кузовНОМЕР_1відбулася шляхом видачі довіреності.

23.10.2003
року ОСОБА_1. уповноважив дорученням ОСОБА_2. керувати, в тому числі з правом
тимчасового виїзду за кордон, та розпоряджатися (продавати, міняти, дарувати,
здавати в оренду, страхувати, проходити техогляд, знімати з обліку а ДАІ,
проводити заміну вузлів та агрегатів тощо) належним йому легковим автомобілем
Тойота „Каріна Е”, 1997 року  випуску,
кузовНОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, належним йому на праві свідоцтва про
реєстрацію ТЗ ОІС №367937, виданим Южненським МРЕВ Одеської області 30.11.2000
року, зареєстрованого там же, тоді ж (а.с5).

Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК України,
представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю
є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва
перед третіми особами.

Згідно
ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору,
закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Згідно
ст.239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

23.12.2003
року ОСОБА_2. автомобіль марки Тойота „Каріна Е”, 1997 року випуску, кузов
НОМЕР_1, було знято з реєстраційного обліку.

23.12.2003
року між ОСОБА_3. та ОСОБА_2. відбулася усна угода щодо продажу ОСОБА_2.
ОСОБА_3. пошкодженого автомобіля марки Тойота „Каріна Е”, 1997 року випуску,
кузов НОМЕР_1,  в процесі усної угоди
були узгодженні  всі суттєві умови
договору купівлі-продажу, зокрема: щодо ціни, передачі автомобіля у власність,
порядку оформлення договору, після чого відбулося фактичне виконання
договору,   відповідно до якого - у
листопаді 2003 року ОСОБА_3. передав ОСОБА_2. 5000 (п'ять тисяч) доларів США  в рахунок
придбання у             ОСОБА_2.
пошкодженого автомобіля марки Тойота „Каріна Е”, 1997 року випуску, кузов
НОМЕР_1, а ОСОБА_2. в свою чергу повинен був його відремонтувати і, коли
автомобіль буде в робочому стані,
укласти договір купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу і
передати його ОСОБА_3. в натурі.

18.09.2004
р. між ОСОБА_3. та ОСОБА_1., інтереси якого за дорученням (ВАР 548004 від
23.10.2003р.) представляв ОСОБА_2. був укладений договір купівлі-продажу
легкового автомобіля марки Тойота „Каріна Е”, 1997 року випуску, по якому
ОСОБА_7. виступив покупцем, а ОСОБА_1. через представника - продавцем.

Факт
укладення договору купівлі-продажу у простій письмовій формі підтверджується
довідкою-рахунком КГС № 389998, виданою ТОВ «Юлан» 18.09.2004 р., що відповідає
вимогам п.3 ст. 208 ЦК України.

Відповідно
до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі
належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян,
крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій
формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно
ч.2, 3 ст.249 ЦК України - особа,
яка  видала  довіреність
і  згодом  скасувала її, повинна негайно повідомити про
це представника, а також відомих їй третіх
осіб,   для   представництва   перед
якими  була  видана довіреність; права та обов'язки щодо
третіх осіб,  що виникли внаслідок
вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг
довідатися  про  скасування
довіреності,  зберігають чинність
для особи,  яка видала довіреність, та її
правонаступників. Це правило не застосовується,
якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

02.06.2004 року довіреність, посвідчена ОСОБА_1. від 23.10.2003 року за
р.№2617 на підставі заяви ОСОБА_1. скасована (а.с.6) на підставі того, що
ОСОБА_5. не розрахувався з ОСОБА_1., але в виду того, що по відношенню до
ОСОБА_5. почалося кримінальне переслідування, ОСОБА_1. стало зрозуміло, що
єдина надія повернути гроші, які йому був повинен ОСОБА_5. це скасування
довіреності і відібрання у ОСОБА_2. автомобіля марки Тойота „Каріна Е”, 1997 року  випуску, кузовНОМЕР_1.

При скасуванні довіреності
ОСОБА_1.  було повідомлено ОСОБА_2., який
був на той час його представником за довіреністю, що є грубим порушенням вимог
ст.249 ЦК України.

Відповідно з наведеного - дія
довіреності для представника в разі її скасування втрачає свою силу з того
моменту, коли представник довідався про скасування довіреності.

Але договір купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_2. та ОСОБА_3.
фактично був укладений за півроку до відміни довіреності.

На підставі вищевказаного
суд вважає, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2., відповідно до вимог чинного законодавства,
досягли згоди з істотних умов купівлі-продажу автомобіля марки Тойота „Каріна
Е”, 1997 року випуску і тому ОСОБА_2. мав право відчужувати автомобіль.

21 вересня 2004 року,  в Южненському
МРЄВ УДАІ УМВС України в Одеській області, на ОСОБА_3 зареєстровано
автомобіль  „ТОЙОТА   КАРІНА
-  Е” 1997  року
випуску, згідно довідки - рахунку КГС № 389998 від 18.09.2004 року,
виданої ТОВ „Юлан” м. Одеси, який раніше належав гр. ОСОБА_1.

Прокуратурою Одеської
області відносно ОСОБА_2. і ОСОБА_5., 16 червня 2005 року було порушено
кримінальну справу по факту незаконного заволодіння аварійним автомобілем,  „ТОЙОТА
КАРІНА  -  Е” реєстраційний номер НОМЕР_3, належного
ОСОБА_1., чим заподіяли збитки в сумі 5 тисяч доларів США.

Відповідно ч.3 ст.61
ЦПК України - обставини, встановлені набравшими законної сили судові рішення не
підлягають доказуванню .

Згідно постанови слідчого СВ
Суворівського РВ ОГУ УМВС України в Одеській області  від 17 жовтня 2005 року,  кримінальне переслідування у відношенні
ОСОБА_2 припинено за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.3
ст. 190 КК України, при цьому постанова ОСОБА_1. та ОСОБА_2. не
оскаржувалася.  В постанові зазначено, що
ОСОБА_5. при очній ставці  з ОСОБА_2.,
підтвердив, що 23 жовтня 2003 року ОСОБА_2., передав йому гроші в сумі 4500
доларів США, для передачі ОСОБА_1., але він їх присвоїв собі.

Суд критично відноситься до
пояснень представника позивача ОСОБА_1., що у останнього виявлено  психічний розлад здоров'я, і при вчиненні
угоди з ОСОБА_2. він не міг усвідомлювати значення свої дій, так як дані
пояснення суперечать матеріалам цивільної справи, так в довіреності  № 2617 від 23.10.2003 року, якою  ОСОБА_1уповноважив  ОСОБА_2 керувати, розпоряджатися легковим
автомобілем Тойота „КарінаЕ”, 1997 року
випуску,  і дана  довіреність була посвідчена приватним
нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_10., і зареєстровано в реєстрі за № 2617, при підписані довіреності
нотаріусом було перевірено дієздатність ОСОБА_1.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1. про визнання
усної угоди між ним та ОСОБА_2. нікчемною; повернення з незаконного володіння
автомобіля Тойота-Каріна Е від ОСОБА_3.;
визнання угоди про продажу автомобіля між ОСОБА_2. та  ОСОБА_3 недійсною та злонамірною; так як
видача довіреності не зволікає за собою право довірителя на отримання від
представника грошей, договір купівлі-продажу відбувся між ОСОБА_2. та ОСОБА_3.
до відміни довіреності, так як Тойота „Каріна Е”, 1997 року  випуску, було придбано ОСОБА_3. на
передбачених чинним законодавством підставах, про що свідчить   довідка - рахунок КГС № 389998 від
18.09.2004 року, видана ТОВ „Юлан” м. Одеси, що відповідає ч.3 ст.249 ЦК
України.

Суд критично ставиться до пояснень позивача ОСОБА_1. та його представника,
так як вони непослідовні та суперечливі.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4  від 31 березня 1995 року “Про судову практику
по справам про стягнення моральної ( немайнової) шкоди ), в позові про
стягнення моральної шкоди повинно бути зазначено з яких міркувань позивач
виходив, визначаючи розмір шкоди, і якими доказами це підтверджується. Позовні
вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, так як
правових підстав для їх задоволення судом не встановлено.

21 вересня 2004 року  в Южненському
МРЄВ УДАІ УМВС України в Одеській області, на ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль
Тойота „Каріна Е”, 1997 року  випуску,
згідно довідки - рахунку КГС № 389998 від 18.09.2004 року, виданої ТОВ „Юлан”
м. Одеси, який раніше належав гр. ОСОБА_1. Вищевказані обставини
підтверджуються свідченнями начальника
РЕВ №9 ДАІ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9. про те, що при
реєстрації автомобіля згідно нормативних актів, регламентуючих роботу МРЕВ,
автомобіль та супроводжуючі документи були провірені по автоматизованим
інформаційно-пошуковим системам, а також додатково було направлено запит до
Южненського МВ УМВД України в Одеській області на предмет притягнення
автомобіля в якості речового доказу, в зв'язку з  наявним запитом з МВ УМВД м.Южне, в який
надійшла заява гр.ОСОБА_1КУПП №718 від 02.06.2004 року. Після проведення всіх
вищевказаних перевірок і отримання відповіді з Комінтернівського РВ УМВД, в
який по територіальності були направлені заява та матеріали гр.ОСОБА_1., про
те, що даний автомобіль в якості речового доказу по кримінальній справи не
затримувався і речовим доказом не є, автомобіль було відповідно до діючого
законодавства зареєстровано за гр.ОСОБА_3., з видачею державного номера
НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію.

При таких обставинах суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_3до ОСОБА_1про
визнання договору купівлі-продажу дійсним; про визнання права приватної
власності на автомобіль; про зобов'язання не чинити перешкод у здійсненні права
власності; про відшкодування моральної шкоди необхідно задовольнити в повному
обсязі.

По перше - необхідно визнати дійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля
марки TOYOTA „CARINA E”, 1997 року
випуску, кузовНОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, від 18 вересня 2004
року, т.я. були узгодженні всі суттєві умови угоди між покупцем і продавцем
вищевказаного автомобіля, угода відбулася між ОСОБА_3. та ОСОБА_1. у листопаді
2003 року, інтереси якого на підставі довіреності  представляв ОСОБА_2.

23.10.2003 року ОСОБА_5. привіз довіреність ОСОБА_2., після чого ОСОБА_2.
передав ОСОБА_5. гроші за вищевказаний автомобіль в сумі 5000 доларів США., в
свою чергу ОСОБА_5. передав отримані ним гроші у сумі 4500 доларів США ОСОБА_1.

ОСОБА_1.  отримавши гроші від
ОСОБА_5. запропонував ОСОБА_5. залишити гроші у себе, так як ОСОБА_1. мав намір
придбати автомобіль і  бажав щоб
автомобіль придбав йому ОСОБА_5., а гроші, які ОСОБА_5. залишав у себе, були
необхідні останньому для внесення передоплати за новий автомобіль.

Автомобіль, який повинен був придбати ОСОБА_5. для ОСОБА_1., за гроші,
які            ОСОБА_5.  отримав від ОСОБА_1. у сумі 3800 доларів США
в рахунок проданого ним ОСОБА_2. автомобіля Тойота „Каріна Е”, 1997 року
випуску, кузов НОМЕР_1  -  придбано не було.

02.06.2004 року ОСОБА_1. анулював доручення на право користування
автомобілем, видане 23.10.2003 року на ім'я ОСОБА_2. на тих підставах, що
ОСОБА_5. не придбав йому автомобіль і гроші не повернув, а  ОСОБА_2. відремонтував автомобіль Тойота
„Каріна Е”, 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1 і машина знаходиться в робочому
стані, при цьому ОСОБА_5.,  не
виконав  перед ОСОБА_1. обов'язки.

Відповідно до ст.328 ч.1 ЦК України - право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів.

Відповідно до ст.392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це право оскарджується або не визнається
іншою особою.

При таких обставинах суд вважає, що необхідно за ОСОБА_3 визнати право
приватної власності на легковий автомобіль марки TOYOTA „CARINA E”,  1997 року
випуску, кузовНОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3, так як це право не
визнається та оскарджується іншою особою, а саме            ОСОБА_1.

Відповідно до ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення
будь перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

При таких обставинах суд вважає, що необхідно зобов'язати ОСОБА_1не чинити
ОСОБА_3перешкод у здійсненні права власності на легковий автомобіль марки
TOYOTA „CARINA E”,  1997 року  випуску, кузовНОМЕР_1, реєстраційний номер
НОМЕР_3.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України - власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України №4  від
31 березня 1995 року “Про судову практику по справам про стягнення моральної (
немайнової) шкоди ), в позові про стягнення моральної шкоди повинно бути
зазначено з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, і якими
доказами це підтверджується.

З'ясував викладені ОСОБА_3.
обставини суд не вбачає фактів підтверджуючих спричинення ОСОБА_3. моральних страждань,
а так само втрат немайнового характеру, при цьому немає підтверджень з яких
розрахунків виходив позивач ОСОБА_3., вказуючи суму завданої моральної
(немайнової) шкоди  в розмірі 5000 грн.
Обставини викладені ОСОБА_3. стосовно заподіяної йому моральної шкоди не
відповідають дійсності і тому  суд
вважає, що вимоги щодо  відшкодування
завданої моральної (немайнової) шкоди не підлягають задоволенню.

Суд зажадав від ОСОБА_1. пред'явлення позовних вимог до ОСОБА_5., але він
категорично відмовився, пояснивши, що ОСОБА_5. тільки звільнився з міст
позбавлення волі, майна та грошей у нього не має, тому звернення до нього з
позовом не має сенсу.

Згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача
ОСОБА_1. на користь ОСОБА_3. судові витрати у розмірі:  500 (п'ятсот)
гривень за сплачене державне мито; 30 (тридцять) гривень - сплату витрат
з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

Відповідно до ст.84 ЦПК України - підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1.
на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 1250 ( одна
тисяча двісті п'ятдесят) гривень, що підтверджується договором про надання
юридичних послуг     від 16.11.2006 року
(а.с.193).

Відповідно до ст.154 ч.3 ЦПК України - заходи забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.

При таких обставинах суд вважає, що заходи забезпечення позову по ухвалі
Южного міського суду Одеської області від 23.09.2004 року про накладення арешту
на автомобіль марки TOYOTA „CARINA E”, 1997 року  випуску, кузовНОМЕР_1, реєстраційний номер
НОМЕР_3  необхідно скасувати.

На
підставі   викладеного,  керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 154, 209, 212-215, 218 Цивільного Процесуального
Кодексу України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання усної угоди
нікчемною; витребування майна з чужого незаконного володіння; визнання угоди
недійсною та злонамірною; стягнення моральної шкоди - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3до ОСОБА_1про визнання договору купівлі-продажу
дійсним; про визнання права приватної власності на автомобіль; про зобов'язання
не чинити перешкод у здійсненні права власності; про відшкодування моральної
шкоди - задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки TOYOTA „CARINA
E”, 1997 року  випуску, кузовНОМЕР_1,
реєстраційний номер НОМЕР_3, від 18 вересня 2004 року - дійсним.

Визнати за ОСОБА_3 право
приватної    власності   на

легковий автомобіль марки TOYOTA „CARINA E”,  1997 року
випуску, кузовНОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Зобов'язати ОСОБА_1не чинити
ОСОБА_3перешкод у здійсненні права власності на легковий автомобіль марки
TOYOTA „CARINA E”,  1997 року  випуску, кузовНОМЕР_1, реєстраційний номер
НОМЕР_3.

В іншій частині позову -
відмовити.

Стягнути  з ОСОБА_1на користь ОСОБА_3500 (п'ятсот)
гривень сплати судового збору; стягнути з ОСОБА_1на користь ОСОБА_330
(тридцять) гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду
цивільних справ; стягнути з ОСОБА_1на користь ОСОБА_3витрати не правову
допомогу адвоката в сумі 1250 ( одна тисяча двісті п'ятдесят) гривень, а всього
стягнути з ОСОБА_1на користь ОСОБА_31780 (одна тисяча сімсот вісімдесят)
гривень.

Зняти
арешт з автомобіля TOYOTA „CARINA E”,
1997 року  випуску, кузовНОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_3, який належить на праві власності
ОСОБА_3.

Копію рішення направити до
відділу Державної виконавчої служби м. Южне Одеської області, заінтересованим
особам.

На рішення суду може бути подана заява про апеляційне оскарження рішення
через суд першої інстанції до апеляційного суду Одеської області протягом
десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга може бути подана на
протязі двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження рішення
через Южний міський суд Одеської області або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий: