Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2008 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим у
складі

головуючого судді - Слєзко Т.В.,

при секретарі - Сизих Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Ялта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Кореїзської селищної ради про визнання незаконним та скасування
рішення та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати незаконним та
скасувати рішення виконавчого комітету Кореїзської селищної ради № 28 від 06
березня 2008 року, стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 5000
гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником земельної ділянки, на якій
вона збудувала гараж. Але відповідач прийняв рішення про знос гаражу, і другий
поверх гаражу був демонтований. Це все привело до її моральних страждань.

Представник відповідача проти позову заперечував, так як спірне рішення
було відмінено.

Вивчивши матеріали та
обставини справи, дослідивши письмові докази, вислухавши сторони, суд доходить
висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних
підстав.

У
відповідності зі ст.6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод від 04
листопада 1950 року ратифікованою Верховною Радою України 17 липня 1997 року
кожний при рішенні питання про його цивільні права й обов'язки має право на
відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом,
установленим законом.

Складовою частиною справедливого судочинства, зокрема, є доступ до
процедури з усіма атрибутами контролю, тобто право на судовий контроль органів
державної влади.

Ч. 2, 3 ст.55 Конституції України визначають, що права та свободи
громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суд
рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого
самоврядування за мотивами їхньої невідповідності Конституції або законам
України визнаються незаконними у судовому порядку.

Судом встановлено, що
позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2006 року
реєстровий № 3-80 на праві приватної власності належить земельна ділянка, що
розташована за АДРЕСА_1, нижче санаторію «Буревісник» і на підставі цієї угоди
ОСОБА_1. був отриманий державний акт на право приватної власності на земельну
ділянку серії ЯБ № 451509, цільове призначення земельної ділянки - для
будівництва та обслуговування індивідуального гаражу.

Позивачкою на зазначеній
земельній ділянці була вибудувана двоповерхова споруда -гараж, що сторонами не
оспорюється.

06 березня 2008р. виконавчим комітетом Кореїзської селищної ради було
прийнято рішення за № 28 від 06 березня 2008 р. про демонтаж аварійної споруди
в районі ділянки АДРЕСА_1

Рішенням Кореїзської селищної ради № 865 від 30 травня 2008 року рішення
виконавчого комітету Кореїзської селищної ради було скасовано, але на той час
другий поверх споруди був зруйнований.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що встановити певну
особу, яка зробила зруйнування, неможливо, але про рішення щодо демонтажу
споруди було відомо невизначеному, широкому колу осіб.

Суд вважає, що рішення виконавчого комітету Кореїзської селищної ради № 28
від 06 березня 2008 року було прийнято незаконно з наступних підстав.

ОСОБА_1 самовільно на
належній їй земельній ділянці збудувала гараж.

Але відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести
відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа,
яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням
земельної ділянки до попереднього стану. Тобто як вбачається з вказаного,
підставою для зносу є тільки рішення суду, органи державної влади чи органи
місцевого самоврядування не мають повноважень щодо прийняття рішень про знос
самовільно збудованого нерухомого майна.

Згідно ч. 3 цієї статті, позивачка мала право звернутися до суду щодо
визнання права власності за собою на збудовану споруду, але незаконно була
полишена цього права відповідачем.

Як встановлено ст. 154 ЗК
України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення
суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо
володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або
встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи
обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть
відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення
власником повноважень, щодо володіння, користування і розпорядження земельною
ділянкою.

Так як рішення, що
оскаржується, було відмінено, у цій частині позов не може бути задоволеним.

Згідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих
органів.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за
наявності її вини, що встановлено ст. 1167 ЦК України.

Моральна шкода, заподіяна позивачці, виявляється в щиросердечних
стражданнях, які вона перетерпіла у зв'язку з втратою майна, необхідністю
докладати додаткові зусилля по відміні оскаржуваного рішення та витрачати
додатковий час і кошти на це. Визначаючи розмір підлягаючої відшкодуванню
моральної шкоди, суд ураховує сам характер правопорушення, глибину
щиросердечних страждань позивачки, яка законно придбала ділянку, заплатила за
нєї кошти, їй необхідно було докладати додаткові зусилля по організації життя,
вона виховує малолітню дитину, та бере до уваги інші обставини в справі. Також
судом прийняті до уваги вимоги розумності та справедливості.

Тому суд вважає за потрібне позов в частині стягнення моральної шкоди
задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки 3000
гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини
й основних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою
України 17 липня 1997 року, ст.55 Конституції України, ст.59 Закону «Про
місцеве самоврядування в Україні», ст.152, 154, 158 ЗК України, ст. 321, 386,
1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 60,
208, 209, 212 - 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з виконавчого
комітету Кореїзської селищної ради на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної
шкоди 3000 (три тисячі) гривень.

У іншій частині у позові -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено у порядку та строки, встановлені ст. ст. 294 -
296 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя