Апеляційний суд міста Севастополя
Справа № 22ц-1017/2008р.                   Головуючий у першій
інстанції Куімов М.В.
Категорія 5                                Доповідач у
інстанції Зотов В.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

20 листопада
2008 року  колегія суддів
судової палати з цивільних справ Апеляційного суду міста Севастополя  у складі:

головуючого

-

Водяхіної Л.М.,

суддів

-

Зотова В.С., Сундукова В.М.,

при секретарі

-

Шевченко О.О.,

за участю

-

позивача ОСОБА_2,

-

представника позивача ОСОБА_3,

-

представника позивача ОСОБА_4,

-

відповідача ОСОБА_1,

-

представника відповідача ОСОБА_5,

-

представника 3-ї особи Куваєвої А.С.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Севастополі  апеляційні скарги ОСОБА_1, АКБ „Укрсоцбанк”
на рішення Гагарінського районного суду м. Севастополя від 20 березня  2008р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання права власності та витребування               майна , -

В С Т А Н О В И Л А
:

У травні 2007 року
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1
просив визнати за ним право власності на автомобілі та напівпричепи:
автомобіля „DAF”, 2000 року випуску, сідельний тягач-Е (д.н.п. НОМЕР_1),
кузов НОМЕР_2, автомобіль „DAF”, 1996 року
випуску, сідельний тягач-Е, (д.н.п.НОМЕР_3), кузов НОМЕР_4,
напівпричеп „KOGEL”, 1996 року випуску, фургон-Е (д.н.п.НОМЕР_5),шасі НОМЕР_6,
напівпричеп „KOGEL”,1998 року випуску, бортовий-Е (д.н.п.НОМЕР_7), шасі НОМЕР_8,
напівпричеп „KRONE”,1995 року випуску, бортовий-Е (д.н.п.НОМЕР_9), шасі НОМЕР_10, автомобіль
„МАN”, 1994 року випуску, (д.н.п.НОМЕР_11), шасі НОМЕР_12, автомобіль
„DAF”, 1989 року випуску, (д.н.п.НОМЕР_13), шасі НОМЕР_14, стягнути
на його користь з відповідача суму в 20000 тис. грн., вирішити питання судових
витрат на користь позивача.

Вимоги мотивовані тим, що 01 березня 2005 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір
сумісної діяльності, відповідно до якого, ОСОБА_1 були передані
автомашина „МАN” (д.н.п.НОМЕР_11) та автомашина „DAF”,
(д.н.п.НОМЕР_13), а також грошові кошти в сумі 4.000 доларів США. Протягом
сумісної діяльності з експлуатації автотранспорту на грошові кошти, отримані
від господарської діяльності, сторонами були придбані автомобілі та
напівпричепи: автомобіль „DAF”  1994 року
випуску, сідельний тягач-Е, (д.н.п.НОМЕР_15), шасі НОМЕР_16, автомобіль
„DAF”  1994 року випуску, бортовий-С
(д.н.п.НОМЕР_17), шасі НОМЕР_18, автомобіль „DAF”  2000 року випуску, сідельний тягач-Е,
(д.н.п.НОМЕР_19), шасі НОМЕР_20; автомобіль „DAF”  2000 року випуску, сідельний тягач-Е,
(д.н.п.НОМЕР_1), шасі НОМЕР_2; автомобіль „DAF”  1996 року випуску, сідельний тягач-Е,
(д.н.п.НОМЕР_3), шасі НОМЕР_4; напівпричеп «FRUEHAUF», 1998 року
випуску, бортовий- Е (д.н.п.НОМЕР_20), шасі НОМЕР_21; напівпричеп „KOGEL”, 1996 року
випуску, фургон-Е (д.н.п.НОМЕР_5), шасі НОМЕР_6;
напівпричеп „KOGEL”, 1998 року випуску, бортовий-Е (д.н.п.НОМЕР_7), шасі НОМЕР_8;
напівпричеп „KRONE”,1995 року випуску, бортовий-Е (д.н.п.НОМЕР_9), шасі НОМЕР_10.  20 березня 2005 року доповненням до договору
про сумісну діяльність від 01 березня 2005 року вказані автомобілі були визнані
спільною власністю сторін. 20 травня 2007 року строк дії  вказаного договору витік, проте згідно п.
11.2 договору відповідач ОСОБА_1 не надав у приватну власність ОСОБА_2
вищевказане майно.

Рішенням
Гагарінського районного суду м. Севастополя від              20 березня 2008 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить  рішення суду скасувати,
вимоги мотивовані тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального
права, вказує, що суд не врахував, що спірне майно придбане відповідачем на
кошти отримані в кредит в банківській установі.

Також вказує, що
судом не було прийнято до уваги що під час розгляду даного спору, було відкрито
провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів сумісної
діяльності недійсними.

В апеляційній скарзі
3-я особа „Укрсоцбанк” просить рішення суду скасувати, мотивуючи свої вимоги
тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, вказує, що
частина спірного майна знаходиться в заставі банку.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ч.3
ст.358 та ч.1 ст.372 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає
його частці у праві спільної часткової власності. Майно,
що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст.1141 ЦК України, у разі
припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння або
користування учасників, повертаються учасникам які їх надали.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що 1 березня 2005 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_1 був
укладений договір сумісної діяльності, відповідно до якого сторони домовилися
про організацію сумісної діяльності в сфері міжнародних вантажоперевезень, в
тому числі в межах України, а також придбання, експлуатація вантажного
автотранспорту з метою отримання прибутку від господарської діяльності.
Відповідно до пп.6.1.1, 6.1.2 вказаного договору  ОСОБА_2. здійснено грошовий внесок в сумі
4000 доларів США та майновий внесок - автомобіль „МАN”, 1994 року
випуску, шасі НОМЕР_12, а також автомобіль „DAF”, 1989 року
випуску,    шасі НОМЕР_14. При цьому
частка кожної із сторін у загальному майні склала 50% (арк.с.4).

19 грудня 2006
року сторони уклали договір, предметом якого є автомобілі: „DAF”, державний
номер НОМЕР_22; „DAF”,  державний номер
НОМЕР_1; „DAF”, державний номер НОМЕР_15; „DAF”, державний
номер НОМЕР_23; „МАN”, державний номер НОМЕР_11; „DAF”, державний
номер НОМЕР_24. Відповідно з умовами договору, сторони є повноправними
власниками на умовах рівності часток (арк.с.48).

Доповненням до договору про сумісну діяльність від        01 березня 2005 року, укладеному
сторонами 20 березня 2007 р., визначено, що автомобілі, причепи та напівпричепи
придбані в результаті сумісної діяльності, є сумісною власністю сторін, та
встановлено кінцевий термін дії договору - 20 травня 2007 року, по закінченню
якого по недосягненню між сторонами згоди про продовження терміну дії договору,
ОСОБА_1 передає у приватну власність ОСОБА_2 автомобілі і напівпричепи, що
складає 50% загального майна, а також повертає грошову суму еквівалентну 4000
доларів США та автомобілі, вказані в п.6.1.2 договору від 01.03.2005 р.
(арк.с.5).

Як встановлено судом першої інстанції, сторони є
компаньйонами та протягом 2005-2006 років ними проводилась сумісна діяльність з
організації вантажоперевезень, яка була припинена наприкінці травня 2007 року.
Згоди про продовження терміну дії договору між сторонами досягнуто не було,
проте, належна частка майна ОСОБА_2, відповідно до умов договору, останньому в
приватну власність не передавалась.

Доводи відповідача про недійсність договорів про сумісну
діяльність з підстав їх неукладення з його боку, спростовуються висновком
судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках даної цивільної справи,
відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_1 в договорі про сумісну діяльність
від 01.03.2005р. виконаний саме ним, а не іншою особою (арк.с.84, зворот).
Інших доказів в підтвердження вказаних доводів відповідачем суду не надано.

Щодо доводів третьої особи про наявність
зобов'язання  відповідача перед Банком за
кредитними договорами №945/172МК1, №945/178-МК1, №945/196МК1, №945/202-МК1,
№945/294МК, №945/329-МК та того, що спірне майно знаходиться під заставою,
колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника
АКБ „Укрсоцбанк” кредитні зобов'язання відповідача перед банком залишилися лише
по двох кредитних договорах, а саме: за
договором № 945/294-МК від 15.08.2006р. згідно з яким, станом на
19.10.2008р. тіло кредиту повинно бути погашено в сумі 30202,48 дол.США.,
відповідачем достроково фактично погашено 36097,85 дол.США.; за договором №
945/329-МК від 07.12.2006р. тіло кредиту повинно бути погашено в сумі 28819,03
дол.США., достроково, фактично погашено 38726,27 дол.США. (арк.с.385-386).,
тобто дані кредити фактично є погашеними, а частина заставленого майна, яка
залишилась, повністю покриває суму непогашеного кредиту.

Відповідно до ст.27 Закону України „Про заставу”, застава
зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові
права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи договори застави з АКБ
„Укрсоцбанк” було укладено в період з 11 квітня 2005 року по           7 грудня 2006 року, тобто після
укладення головного договору про сумісну діяльність від 01.03.2005р.

Крім того судова колегія приймає до уваги той факт, що
більша частина суми боргу відповідачем погашена, що підтверджується і третьою
особою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що зобов'язання відповідача ОСОБА_1 щодо передачі у приватну
власність спірного майна ОСОБА_2 виникли раніше ніж його зобов'язання перед
третьою особою - СФ АКБ „Укрсоцбанк” за кредитними договорами та не впливають
на їх виконання.

Доводи апеляційної
скарги що суд не врахував, той факт, що спірне майно придбане відповідачем на
кошти отримані в кредит в банківській установі, судова колегія не може прийняти
до уваги, оскільки вони суперечать ст.ст. 358, 1141 ЦК України.

Доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального
права, яке б призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що
апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду, відповідно до ч.1 ст.
308 ЦПК України, - залишенню без змін.

Керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України.

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1, АКБ „Укрсоцбанк” відхилити.

Рішення
Гагарінського районного суду м. Севастополя від               20 березня  2008 року залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду вступає в законну силу з моменту її проголошення  і може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України на протязі двох місяців із дня набрання законної
сили.

Головуючий:          /підпис/
Водяхіна Л.М.

Судді:               /підпис/               Зотов В.С.

/підпис/               Сундуков В.М.

Копія вірна

Суддя
Апеляційного суду

м.
Севастополя                                      Зотов В.С.