У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

19 листопада 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного

Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення
факту роботи пожежним за касаційною скаргою Головного управління Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи у Вінницькій області на рішення
Шаргородського районного суду Вінницької області від 6 грудня 2007 року та
ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 18 лютого 2008  року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названою заявою.

Зазначав, що з 8 червня 1988 року він працював пожежним Професійної
пожежної частини № 29  м. Шаргорода  Вінницької
області,  яка  наказом
від 24 червня 1994 року № 172 була перейменована на Професійну пожежну
частину № 36  м. Шаргорода Вінницької
області.

15 грудня 1994 року його переведено з цієї частини в Джуринську  пожежну
команду  Шаргородського  району
Вінницької  області, а 7 грудня
1995 року - назад у Професійну пожежну частину № 36 м. Шаргорода Вінницької
області.

Наказом від 5 липня 2006 року № 44 його звільнено з роботи за п. 1 ст. 40
КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату працівників.

Виявилося, що при видачі трудової книжки йому не зарахували і не
записали  в  трудовій
книжці  час  роботи
пожежним  із  8 червня 1988 року до 1 жовтня 1990 року,
тобто 2 роки 3 місяці й 22 дні.

Оскільки Головним управлінням Міністерства України з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи
у Вінницькій області (далі - ГУ МНС) йому відмовлено у зарахуванні до стажу
роботи на посаді пожежного вказаного періоду, який давав право на пільгову
пенсію, ОСОБА_1  просив  суд
установити  юридичний факт, що він
з 8 червня 1988 року до 1 жовтня 1990 року працював пожежним у Професійній
пожежній частині № 29 м. Шаргорода Вінницької області.

Рішенням    Шаргородського    районного
суду  Вінницької  області
від 6 грудня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 18 лютого 2008 року, заяву задоволено: встановлено, що
ОСОБА_1 працював пожежним у Професійній пожежній частині № 29 м. Шаргорода
Вінницької області в період із 8 червня 1988 року до 1 жовтня 1990 року.

В обґрунтування касаційної скарги ГУ МНС посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та
вирішення справи по суті.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Відповідно  до  Порядку
підтвердження  наявного  трудового стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою
Кабінету  Міністрів України від 12
серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є
трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж
встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби,
навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження
трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань
свідків.

Задовольняючи заяву, місцевий суд, із висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того, що факт роботи ОСОБА_1. на посаді
пожежного у спірний період може бути встановлено в порядку окремого
провадження.

Проте повністю погодитися з таким висновком судів не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид
непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні
справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею
особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з чч. 4 і 6 ст. 235 ЦПК України справи  окремого
провадження  суд  розглядає
за   участю заявника і
заінтересованих осіб і якщо під час розгляду справи виникає спір про право,
який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без
розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов
на загальних підставах.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 обґрунтовував її тим, що
встановлення факту роботи на посаді пожежного в період з 8 червня 1988 року до
1 жовтня 1990 року йому необхідно для обрахування спеціального трудового стажу
та для призначення пенсії за вислугу років.

ГУ МНС, залучене до участі у справі як заінтересована особа, заперечуючи
проти встановлення такого факту, посилалося на те, що ОСОБА_1 у спірний період
був членом пожежної сторожової охорони колгоспу і фактично прийнятий на роботу
на посаду пожежного Професійної пожежної частини № 29 лише з 1 жовтня 1990
року.

Не дивлячись на незгоду роботодавця з вимогами заяви, місцевий суд питання
щодо залучення до участі у справі органу Пенсійного фонду, до компетенції якого
віднесено як вирішення питання про підтвердження наявного трудового стажу, так
і призначення пенсії за вислугу років не вирішував.

Таким чином місцевий суд не визначився з характером спірних правовідносин і
в порушення вимог ст.ст. 234, 235 ЦПК України встановив факт роботи заявника на
посаді пожежного в порядку окремого провадження без залучення до участі в
справі як заінтересованої особи відповідного органу Пенсійного фонду та без
з'ясування питання, чи не виникає в даному випадку між заявником і органом
Пенсійного фонду спір про право, який вирішується в порядку позовного
провадження.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені
обставини уваги не звернув та належним чином не перевірив доводів апеляційної
скарги.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та
у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у
Вінницької області задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 6 грудня 2007 року та
ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 18 лютого 2008 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до того
ж суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк