Справа № 22-1988/2008                                 Головуючий
у  І інстанції Шилова Л.М.
Доповідач  Єгорова С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем   України

18 листопада 2008 року              Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого     Вербицького В.С.

суддів:               Єгорової С.М.

Дуковського О.Л.

при
секретарі    Дімановій  Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді
цивільну справу  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5 на
рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 серпня 2008 року  в справі
за  позовомОСОБА_6до ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, третя особа  відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб
Кіровського ВМ Кіровоградського МВ УМВС в Кіровоградській області,
про усунення перешкод в користуванні
належним на праві власності житловим будинком та виселення,
скасування реєстрації місця проживання фізичних осіб, та зустрічним позовом ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5.  до ОСОБА_6. про
стягнення грошової компенсації, що відповідає вартості безпідставно набутого
майна,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2008 року ОСОБА_6звернулася в суд з  позовом до
ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, третя особа  відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб
Кіровського ВМ Кіровоградського МВ УМВС в Кіровоградській області,
про усунення перешкод в користуванні
належним на праві власності житловим будинком та виселення,
скасування реєстрації місця проживання фізичних осіб. Посилалась на те, що вона є власником житлового будинку по провул.АДРЕСА_1. В 2004 році між нею та ОСОБА_1 і
ОСОБА_2.  в усній формі укладено договір
найму належного їй жилого приміщення, на виконання якого вони переїхали
проживати в будинок та зареєструвались за цією адресою. В подальшому до будинку як тимчасові жильці вселились також їхні діти:
ОСОБА_3.,ОСОБА_4., і невістка
ОСОБА_5.,  які прописались  без її згоди. В грудні 2006 року
між ними склалися неприязні стосунки і позивачка повідомила про намір
розірвати договір найму житла, запропонувала виселитись і знятись з реєстрації. На її
пропозицію звільнити будинок та знятись
з реєстрації відповідачі не реагують, чим
перешкоджають їй належно користуватись та володіти своїм нерухомим майном.  Просила виселити відповідачів з належного їй житлового приміщення  і скасувати їх реєстрацію за вказаною адресою.

ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3,
ОСОБА_5., ОСОБА_4. звернулися  із
зустрічним позовом  до ОСОБА_6. про
стягнення вартості безпідставно набутого майна. Зазначали, що за домовленістю з
позивачкою ними проведено ремонт та оздоблення додатковими зручностями спірного
будинку. Вартість робіт і матеріалів на час звернення до суду складає 39701
грн., якіОСОБА_5. не бажає їм повернути як безпідставно одержані внаслідок
збільшення вартості належного їй нерухомого майна.

Рішенням
Кіровського районного суду  від 12 серпня 2008 року позов  ОСОБА_6.
задоволений частково. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 виселено з квартири АДРЕСА_1, без надання їм іншого житлового
приміщення. ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4. знято з реєстраційного обліку за
вказаною адресою. В задоволенні позову ОСОБА_6. до ОСОБА_3 про зняття з
реєстрації за цією адресою та зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній  скарзі  ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_5., ОСОБА_4.
ставлять  питання
про   скасування вказаного рішення
в частині, якою позовні вимоги ОСОБА_6.
задоволені та їм відмовлено. Просять ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні вимог ОСОБА_6. щодо їх виселення та зняття з реєстрації та
задоволення зустрічного позову.
Зазначають, що рішення не відповідає
вимогам матеріального та процесуального права, порушує  їхні права.
Судом не в повній мірі досліджено всі обставини, на які позивачка посилалась, неодноразово їх змінюючи,
як на підставу свого позову. Не взято до уваги, що вони всією сім"єю вселились в будинок за згодою позивачки, яка погодилась на проведення ними
ремонтно-оздоблювальних робіт в будинку та обіцяла в подальшому передати це
жиле приміщення у власність. Вважають необґрунтованим висновок суду про
наявність між ними договірних відносин щодо найму спірного житла.

Колегія  суддів,
заслухавши  доповідача,  пояснення сторін,  їх представників,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що
апеляційна скарга  підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_6., суд
встановив і виходив з того, що  між ОСОБА_6. та ОСОБА_1. і ОСОБА_2. в усній формі
укладено на невизначений строк договір найму належного позивачці на праві приватної власності спірного будинку. Вказані особи та інші відповідачі, які є членами їх сім»ї,  вселилися в будинок. В 2005 році ОСОБА_1., ОСОБА_3 та ОСОБА_5.
зареєстрували своє проживання в  ньому в органах ГІРФО. Позивачкою в грудні 2006 року було повідомлено
відповідачів про розірвання договору найму житла з тих підстав, що займане ними
приміщення потрібне їй для проживання, та запропоновано звільнити будинок  протягом наступних трьох місяців.
Відповідачі,  проігнорувавши ці вимоги
власника житла, без законних підстав після спливу вказаного ним строку
продовжують проживати у спірному будинку. Тому, керуючись ст..ст. 168 ч.3,
169  ЖК України, ст.ст.319, 321 ч.1, 826
ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі підлягають
виселенню без надання іншого житла зі зняттям їх з реєстрації.

Висновки
суду в цій частині не відповідають
обставинам, на які сторони посилались як на
підставу своїх доводів і заперечень, зроблені
внаслідок неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи,
неправильної юридичної кваліфікації правовідносин, не
грунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачка  звернулась до суду з
позовом про виселення    відповідачів з тих підстав, що вони, хоча і вселились в
належний їй будинок за її згоди  з умовою
безкоштовного проживання та зареєструвались в ньому, проте через деякий час
почали зловживати своїми правами, своїм негативним та загрозливим для її
здоров»я відношенням зробили неможливим для неї проживання із ними в одному
будинку. В ході судового розгляду справи
позивачка неодноразово змінювала та уточнювала підстави свого позову,
посилалась на те, що відповідачі вселились до будинку як тимчасові жильці, які
відповідно до ч.3 ст.98 ЖК України на вимогу власника зобов»язані звільнити
приміщення, а в разі незгоди - підлягають виселенню в судовому порядку, а
також  зазначала, що між нею та
відповідачами ОСОБА_1. і ОСОБА_2. в усній формі укладено на невизначений строк
договір найму житлового будинку, а інші відповідачі вселились та
зареєструвались без її згоди, тому після встановленого ст..168 ЖК України
трьохмісячного строку з моменту попередження нею про розірвання з ними
вказаного договору найму, відповідачі з підстав, передбачених ст..169 ЖК
України повинні звільнити належне їй жиле приміщення, а в разі відмови -
підлягають виселенню в судовому порядку.

Як передбачено ст..ст.10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або
заперечень.

В ході розгляду справи позивачкою не
було доведено ті обставини, на які вона посилалась, як на підставу своїх вимог
про виселення та зняття з реєстрації відповідачів. Не було надано письмових
доказів щодо наявності між сторонами договірних відносин, передбачених ст.158
ЖК України та ст.ст.810, 811 ЦК України, щодо найму жилого приміщення, що
належить громадянинові.  Питання щодо
визнання такого договору (правочину) дійсним позивачкою не ставилось. Тому у
суду першої інстанції не було підстав вважати, що між сторонами укладено
договір найму спірного житла і спір, який виник при його виконанні повинен
вирішуватись на підставі норм, що регулюють ці правовідносини.  Також не доведеним є те, що відповідачами
було вчинено дії, направлені на порушення правил співжиття, перешкод позивачці
на свій розсуд користувались та володіти належним їй жилим приміщенням, та те,
що до них застосовувались заходи запобігання і громадського впливу  за створення умов для неможливого проживання
з ними власника будинку. Не було спростовано позивачкою підписання нею заяв
відповідачів про реєстрацію за місцем проживання (а.с.186, 187, 188),   наданих третьою особою, що свідчить про
відсутність заперечень для їх вселення і проживання.

В своїх поясненнях, даних в ході
апеляційного розгляду справи, позивачка підтвердила той факт, що відповідачі
вселились за її згодою з метою догляду за нею, провели ремонт та оздоблення
належного їй жилого будинку, проживали з нею      до певного часу як члени однієї сім»ї,
вели спільне господарство. Вона обіцяла, що в подальшому до них перейде право
власності на спірне житло, про що нею було складено заповіт. Проте, між ними
стали виникати непорозуміння, склались неприязні стосунки, вони почали
порушувати її права власника, тому вона скасувала свій заповіт і заперечувала
проти подальшого проживання не лише однією сім»єю, а й в одному будинку,
наполягала на їх виселенні. Ці обставини
підтвердили відповідачі.

Ст.156 ЖК України передбачено, що
члени сім»ї власника будинку, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України, які проживають
разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо
при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Їх право користування жилим приміщенням, в тому числі і після припинення
сімейних відносин з власником будинку, урегульовано житловим законодавством,
згідно якого ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений
у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом
(ч.3 ст.9 ЖК України). У разі відсутності угоди між власником будинку і
колишнім членом сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням, до цих
відносин застосовуються правила ст..162 ЖК України. Виселення членів сім»ї
власника будинку, в тому  числі і колишніх,
може бути проведене в судовому порядку у випадках, передбачених ст..116 ЖК
України (ст..157 ЖК України)

Розглядаючи справу в межах
заявлених ОСОБА_6. позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що з
підстав, зазначених позивачкою, відповідачі не підлягають виселенню із
займаного ними жилого приміщення без надання іншого житла та зняттю з
реєстрації. Вказані нею обставини не знайшли свого підтвердження в ході їх
дослідження та перевірки доказами, тому таке виселення буде суперечити  вимогам норм житлового законодавства.

З підстав передбачених ст..309
п.2, п.4 ч.1 ЦПК України рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за його
безпідставністю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законне і обгрунтоване. Суд дійшов правильного висновку що з  підстав, передбачених 1212  ЦК України, не підлягає відшкодуванню
вартість ремонтно-оздоблювальних робіт, проведених позивачами по зустрічному
позову в спірному будинку. Питання щодо проведення таких робіт було узгоджене
сторонами, а покращення стану будинку проводилось для створення відповідних
умов для сумісного проживання ОСОБА_6. та Устіловських. Доводи
апеляційної скарги щодо безпідставності
збагачення позивачки за рахунок покращення стану будинку не знайшли свого
підтвердження.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

Р І Ш И Л А:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12 серпня 2008 року  в частині виселення ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5. з квартири АДРЕСА_1,  та зняття
з реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_1., ОСОБА_3, ОСОБА_4 скасувати.
Відмовити ОСОБА_6у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду  залишити без змін.

Рішення
набирає  законної  сили  з
моменту його проголошення  і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом  двох місяців
з наступного дня.

Головуючий

Судді: