Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008
року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова

у складі:
головуючого   судді           Єрмоленко В.Б.

при
секретарі- Липовецькій В.В.

за
участю адвоката-ОСОБА_3

позивача-ОСОБА_1

представника відповідача, 3 особи-ОСОБА_4

розглянувши  у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства „Харківський тракторний завод”, третя особа - директор
ВАТ „Харківський тракторний завод” ОСОБА_2 про поновлення на роботі та  стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі в
якості контролера відділу головного метролога( далі- ВГМетр) ВАТ „Харківській
тракторний завод  ім. С.Орджонікідзе” (
далі- ВАТ «ХТЗ»), відмінити наказ про звільнення від 25.10.2006 року, стягнути
з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного  прогулу з дня звільнення до дня поновлення на
роботі  та моральну шкоду у розмірі
10.000 гр.  В обґрунтування своїх вимог
позивачка посилається на те, що контролером вона проробила на заводі ХТЗ
біля  38 років, працювала на одному місці
з дня прийому на роботу, ніколи не мала стягнень та нарікань по роботі. 24
жовтня 2006 року її запросили на засідання президії профкому ВАТ « ХТЗ», на
якому начальник відділу ВГМетр ОСОБА_5 оголосив довідку поліклініки заводу  про стан її здоров'я і запропонував звільнити
її за цією підставою. На засіданні президії профкому було прийняте рішення дати
згоду адміністрації заводу на звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст.40 КЗпП України. 26
жовтня 2006 року позивачка вийшла на роботу, але начальник відділу ВГМетр
ОСОБА_5 наказав їй негайно покинути робоче місце і територію заводу ,у зв'язку
із звільненням. З наказом про звільнення позивачка ознайомлена не була, при
звільненні з нею не  проведений
розрахунок і не видана трудова книжка. Позивачка вважає, що її звільнення безпідставне,
за станом здоров'я вона може працювати в якості контролера ВГМетр. Крім того,
відповідач в порушення вимог закону, не запропонував їй ніякої іншої роботи.
Вважає, що  підприємство-відповідач
зобов'язано виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту
звільнення, тобто з 25 жовтня 2006 року, виходячи із розміру середньомісячного
заробітку 717гр. 57коп. Позивачка зазначає, що
їй також заподіяна  моральна
шкода, тому як незаконне звільнення спричинило зміну її життєвих зв'язків, нанесло
моральні страждання. Суму спричиненої їй моральної шкоди оцінює у 10.000 грн.(
а.с.2-3,39-40, 44-45). В судовому засіданні
ОСОБА_1 свої вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник
відповідача, 3 особи- директора ВАТ „Харківський тракторний завод” заперечувала
проти заявлених позовних вимог
посилаючись на те, що позивачка була звільнена на законних підставах,
оскільки її стан здоров'я перешкоджав продовженню нею роботи в якості
контролера ВГМетр. Відповідач зазначав, що ОСОБА_1 систематично знаходилася на
листах непрацездатності, зокрема близько 4 місяців перед звільненням, проходила
як стаціонарне, так і амбулаторне лікування, що з'явилося слідством  отримання нею на виробництві в 1986 р. травми
( отруєння угарним газом), працювала поволі, зривала графік калібрування
вимірювальних приладів, не могла перевіряти універсальний інструмент. Згідно
висновку ВКК Медсанчастини підприємства їй протипоказана робота з навантаженням
на органи зору, контакт з розчинними речовинами,   бензином, тривале перебування на ногах. На
засіданні профспілкового комітету ОСОБА_1 запропонована робота комірника, на
яку вона могла перейти у разі дозволу лікарської комісії,  але після
відмови позивачки перейти на цю роботу,
їй роз'яснено про явку наступного дня, тобто,  25.10.2006 р.,  у відділ кадрів для ознайомлення з наказом і
отримання трудової книжки. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не з'явилася,  остаточний розрахунок проведений 19.12.2007
р. Проти стягнення моральної шкоди відповідач також заперечує, оскільки не
надані відповідні докази.( а.с. 80-84).

Суд,
вислухавши пояснення позивачки,  її
представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали
справи, оцінивши зібрані докази,
приходить до наступного.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Розпорядженням № 20 від 16.10.1968 р. ОСОБА_1 прийнята на роботу
контролером 1 розряду цеху паливної апаратури-1
відділу технічного контролю . 12.08.1992 року позивачка отримала 5
розряд контролера вимірювальних приборів і спецінструменту ЦТА-1 у відділі
контролю якості. Цех і відділ, в якому працювала позивачка, був неодноразово
перейменований і на день звільнення позивача мав назву відділ головного
метролога ( а.с. 5-7).

В
результаті нещасного випадку на підприємстві 19.12. 1986 р., ОСОБА_1 отримала
виробничу травму - отруєння угарним газом середнього ступеня,  в 1999 р. визнана інвалідом 3 групи ( а.с. 8,
13).

24.10.2006
року позивачка була запрошена на засідання президії профкому ВАТ „Харківський
тракторний завод”, на якому  оголошена
відповідь МСЧ ВАТ „Харківський тракторний завод” на запит профкому від
16.10.2006 року №59/172, в якому вказаний діагноз захворювання ОСОБА_1 і
викладено, що за станом здоров'я  їй
протипоказане важке фізичне навантаження, робота на висоті, біля вогню і
механізмів, які рухаються, з навантаженням на органи зору, контакт з подразними
речовинами(розчинниками,  бензином і т.
ін.), тривале перебування на ногах - строком постійно ( а.с. 50). На підставі
зазначеного висновку,  на засіданні
президії профкому прийняте рішення дати згоду адміністрації заводу на
звільнення ОСОБА_1  за п.2 ст.40 КЗпП
України за станом здоров'я, яке перешкоджає продовженню цієї роботи, у разі
відмови від запропонованого працевлаштування ( а.с. 51-58).

При цьому, ОСОБА_1 відзначала, що її
робота не пов'язана з тривалим перебуванням на ногам, рухомими предметами,  підняттям
ваг. Вимірювач протирається, проте бензин взагалі не використовується,
оскільки не видається. Через травму, яка одержана на заводі,  ОСОБА_1 потребує ліків, але не має можливості
їх придбати на пенсію, тому працює. Що стосується зору, то у неї природжене
зниження гостроти, яке не впливає на роботу, оскільки працює вона в окулярах.
Запропонована  ж робота комірника
безпосередньо пов'язана з перебуванням на ногах.  25 жовтня 2006 року ОСОБА_1 отримала вказане
рішення профкому, на якому написала, що не згодна з ним,  розпорядження про звільнення від 26.10.2006
року №2610 позивач не одержувала. 26.10.2006 року ОСОБА_1 була змушена покинути
робоче місто і територію заводу за усною вимогою начальника відділу ВГМетр
ОСОБА_9

Відповідно до
п.2 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений термін,
може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку невідповідності
робітника роботі, яку він виконує, за станом здоров'я, яке перешкоджає
продовженню цієї роботи.

Із
наданих відповідачем в обгрунтування своїх заперечень,  докладної записки від 8.08.2005 року
вбачається,  що ОСОБА_1 не в змозі
перевірити універсальний інструмент, оскільки від напруги у неї кружляється
голова і з цієї причини графік
калібровки інструмента не виконується. 1.09.2005 р. пройшло засідання з
питання виконання розпорядження по відділу та графіку калібровки вимірювального
інструмента .Цей протокол свідчить про те, що на цій ділянці( калібровки
універсального інструмента)  працювала
контролер ОСОБА_6,  яка 1.08.2005 р.
переведена і ця робота доручена ОСОБА_1, проте цю роботу вона не виконувала і
просила навчити її. Рішенням № 1 від 01.09.2005 р. допомогу в освоєнні
калібровки  засобів вимірювальної техніки
і навчання позивачки було покладено на начальника ЦІЛ ОСОБА_7 і бригадира ПТА
ОСОБА_8, які не виконали покладенні на них зобов'язання по навчанню
ОСОБА_1  ( а.с.86-90).

Доказів,
які б свідчили, що ОСОБА_1 не виконувала свою роботу за станом здоров'я,
відповідачем надано не було.

В
судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_8 підтвердили, що у відділі головного
метролога, в якому працювала позивачка, індивідуального графіку роботи не
існувало, робота проводилася на підставі кваліфікаційного довідника, тому суд
критично відноситься до наданих відповідачем докладної записки від 8.08.2005
року та протоколу №1 від 1.09.2005 року про зрив графіку роботи відділу
позивачкою. Також суду не було надано доказів про ознайомлення під розпис
позивачки з її трудовими обов'язками. Свідок ОСОБА_5 як начальник відділу
головного метролога пояснив, що характеристика робочих місць
санітарно-епідеміологічною службою не проводилася, рапортів або докладних записок
про невиконання ОСОБА_1 своєї роботу у зв'язку з погіршенням стану здоров'я
ніколи не складалося.

Свідки ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13  пояснили,
що вони не працювали в одному приміщенні з позивачкою, а тому не змогли нічого
пояснити стосовно виконання нею роботи.

Із довідки МСЧ
ВАТ „Харківський тракторний завод” від 16.10.2006 року №59/172, виписок з
історій хвороб, які знаходяться в матеріалах справи , та пояснень в якості
свідка заступника МСЧ ВАТ „Харківський тракторний завод” ОСОБА_14 вбачається,
що 3-я робоча група інвалідності і втрата працездатності 10% була отримана
ОСОБА_1 в 1999 році і не  змінена на день
її звільнення. Робоче місце позивачки не було обстежено на предмет можливості
роботи ОСОБА_1 на ньому за станом здоров'я. Атестацію робочого місця та
характеристику робочого місця відповідач суду не надав за їх відсутність.
Діагноз хвороби ОСОБА_1  викликаний
наслідками від нещасного випадку на виробництві у 1986 році. Рекомендації, які
вказані в довідці МСЧ ВАТ „Харківський тракторний завод” від 16.10.2006 року
№59/172 та у виписках з історій хвороб позивачки, а саме що їй
протипоказане  тяжке фізичне
навантаження, робота на висоті, біля вогню і механізмів, які рухаються, з
навантаженням на органи зору, контакт з подразними речовинами, тривале
перебування на ногах, з 1999 року не змінювалися. З висновку по справі № 4832
Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем
інвалідності випливає,  що на 14.11.2006
року підстав для підвищення групи інвалідності і проценту втрати працездатності
ОСОБА_1 не має, їй протипоказана тільки важка, фізична праця ( а.с. 146).

Із пояснень
позивачки, свідків ОСОБА_15, ОСОБА_5 вбачається, що робота контролера відділу
головного метролога сидяча, не пов'язана з тяжким фізичним навантаженням, з
роботою на висоті, біля вогню і механізмів, які рухаються, з навантаженням на
органи зору, з контактом з подразними речовинами, тривалим перебуванням на
ногах.

Із вивченої в
судовому засіданні медичної карти ОСОБА_1 випливає, що в 2005 році вона
знаходилася на лікарняному 27 робочих днів, а саме з 9.11.2005 по 5.12.2005
року; в 2006 році 65 робочих днів, а саме з 3.04.2006 по 3.05.2006 року, з
24.05.2006 по 7.06.2006 року, з 23.06.по 12.07.2006 року. Знаходження на
лікарняних було пов'язане в основному з проходженням щорічного обстеження в
клініці Харківського НДІ гігієни праці і профзахворювань,  у зв'язку з наслідками від нещасного випадку
на виробництві в 1986 році та  наявності
направлення підприємства.

На підставі
виписки з історії хвороби №0706/707 від 21.05.2007 року та довідки від
15.05.2007 року клініки Харківського НДІ гігієни праці і профзахворювань
встановлено, що ОСОБА_1 роботу контролера у відділі технічного контролю
виконувати може ( а.с.49, 110).

Таким чином,
відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про те,  що стан здоров'я позивачки перешкоджає
продовженню нею роботи в якості контролера, а тому звільнення ОСОБА_1 за п.2
ст.40 КЗпП України відбулося з порушенням законодавства. За цих обставин
розпорядження про звільнення ОСОБА_1 від 26.10.2006 року №2610 належить
скасувати та поновити ОСОБА_1 на роботі в якості контролера вимірювальних
приборів і спеціального інструменту 5 розряду відділу головного метролога.

Суд вважає, що
ОСОБА_1 при зверненні в суд за захистом порушеного права, строк, передбачений
ст. 233 КЗпП України, не пропустила, оскільки розпорядження  про її звільнення  від 25.10.2006 р., трудової книжки  на час звернення до суду вона не отримала.

Середній
заробіток позивачки виходячи з розрахунку останніх двох повних календарних
місяців її роботи складає 717 грн. 57 коп.(
а.с. 63). Середня денна заробітна плата при п'ятиденному робочому тижні
виражається в сумі 32 грн. 61 коп. За час вимушеного прогулу за період з
25.10.2006 р.  по 11.06.2008 р. (
включно) - 1 рік 7 міс. 16 днів до оплати підлягає сума-14155 грн. 59 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню на
користь держави з відповідача.

Суд  вважає за необхідне допустити негайне виконання
рішення в частині стягнення заробітної плати, що передбачено ст.367 ЦПК
України.

Ст. 237-1
КЗпП передбачає відшкодування  власником
або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доказів, що
свідчать про спричинення позивачеві моральної шкоди, визначеної нею -10000
грн., внаслідок винних неправомірних дій відповідача, не надано.

На підставі
викладеного і керуючись ст..ст. 10, 11, 15, 60, 79,  88, 212, 214-215, 367 ЦПК України, ст..ст. 40
п.2, 233-236 Кодексу законів про працю України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Харківській тракторний завод», 3
особа- ОСОБА_2   про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної
шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1
на роботі в ВАТ «Харківський тракторній завод» у якості контролера
вимірювальних приборів і спеціального інструменту 5 розряду відділу головного
метролога з 25 жовтня 2006 р.

Скасувати розпорядження директора по
персоналу ВАТ «Харківський тракторний завод» від 26.10.2006 р. № 2610 про
звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Стягнути з ВАТ
„Харківський тракторний завод” на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу-14155 грн. 59 коп.

Стягнути з ВАТ
„Харківський тракторний завод” судовий збір в доход держави у розмірі 141 грн.
55 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи- 7 грн.
50 коп.

Згідно зі  ст. 367 ЦПК України рішення  суду в частині  стягнення середнього заробітку  у межах суми
платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

У решті частини позовних вимог
ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди у розмірі  10 тис. грн.
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до 11 липня 2008 р. через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги  або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ -