Справа № 22-ц-17/08                                      Суддя по
першій інстанції   Подзігун Г.В.
апеляційного суду Шолох З.Л.
УХВАЛА

Іменем України

16 січня 2008
року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого -
Галущенка О.І.,

суддів - Колосовського С.
Ю.,  Шолох З.Л.,

при секретарі
судового засідання -   Фірсовій Т.В.,  за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши   у відкритому   судовому
засіданні   у м.  Миколаєві
цивільну   справу   за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на   ухвалу
Центрального  районного суду  м.
Миколаєва від   15
жовтня  2007 року  у справі за

позовом
ОСОБА_1    до   ВАТ «Мирхліб»   про
встановлення факту трудових відносин,

встановила:

В жовтні
2007 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ВАТ «Мирхліб» про встановлення
факту трудових відносин з 7
листопада 2005 року по 10 липня 2006 року.

Ухвалою
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 15 жовтня 2007 року відмовлено
у відкритті провадження по справі на підставі п. 1  ч. 2  ст.  122 ЦПК України.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1,  посилаючись
на незаконність ухвали суду,  просив її
скасувати та вирішити справу по суті.

Заслухавши
суддю - доповідача,  апелянта,
перевіривши законність та обгрунтованість ухвали місцевого суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених ним при зверненні до суду першої інстанції,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи
у відкритті провадження по справі на підставі п.1 ч.2  ст.
122 ЦПК України,  суд виходив з
того,  що позовна заява не підлягає
розгляду в судах в порядку цивільного судочинства,  оскільки розгляд процесуальних питань,  пов'язаних з виконанням судових рішень у
цивільних справах вирішується у відповідності до розділу VI та VII ЦПК
України. До такого висновку місцевий суд прийшов,  вважаючи,
що заявник фактично оскаржує факт невиконання судових рішень,  постановлених за його позовами до ВАТ
«Мирхліб» про поновлення на роботі.

Однак,  з такими висновками місцевого суду погодитися
не можна.

Як
вбачається із матеріалів позовної заяви та доданих до неї матеріалів,  ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з
ВАТ «Мирхліб» з 7 листопада
2005 року по 30 грудня 2005 року,  працюючи заступником голови правління.
Наказом № 22 -к від 30 грудня 2005 року звільнений
з роботи за ініціативою адміністрації по п. 2 та п.3  ст.  41
КЗпП України.

Заявник,  вважаючи своє звільнення незаконним,  оскаржив його в суді. Рішенням Центрального
районного суду м.  Миколаєві від 12 квітня 2006 року звільнення
ОСОБА_1 за ініціативою адміністрації визнано незаконним та поновлено його на
роботі. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2006 року
скасовано рішення місцевого суду,
ухвалено нове судове рішення,
яким позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог про поновлення на
роботі. При цьому,  апеляційний суд
виходив з того,  що наказом по
підприємству № З
від     13  лютого 2006 року     змінено редакцію попереднього наказу про
звільнення

2

ОСОБА_1 з ініціативи
адміністрації і він вважався звільненим по
ст.  38 КЗпП України за
власним бажанням.  Рішення апеляційного
суду вступило в законну силу.

Однак,  в порядку негайного виконання рішення
місцевого суду,  керівник ВАТ «Мирхліб»
поновив ОСОБА_1 на роботі наказом №
4-к від 12 квітня 2006 року і знову
звільнив за ініціативою адміністрації з 10
липня 2006 року
наказами № 9 та № 9 -к   від 7
липня 2006 року по
п. 4  ст.  40 КЗпП України.

Рішенням
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 28 лютого 2007 року,  залишеним без змін ухвалою Миколаївського
апеляційного суду від 23
травня 2007 року,  частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1
про поновлення на роботі. Скасовані накази № 9 та №
9 -к від 7 липня 2006 року про
звільнення його з роботи за п. 4
ст.
40 КЗпП України,  як такі,  що не мали юридичної сили.

Таким
чином,  зазначеними судовими
рішеннями,  які вступили в законну
силу,  вирішені питання щодо строків
роботи позивача на вказаному підприємстві та підстав і строків його звільнення.
Тому у відкритті провадження по справі необхідно відмовити з підстав,  передбачених п. 4 ч. 2  ст.  122 ЦПК
України,  оскільки є такі,  що набрали законної сили судові рішення,  ухвалені між тими ж сторонами,  про той самий предмет із тих самих підстав.

Виходячи
з вищенаведеного та на підставі ч.2
ст.  312 ЦПК
України,  ухвала районного суду підлягає
скасуванню,  як така,  що постановлена з порушенням норм
процесуального права з постановлениям
нової ухвали з цього питання.

Керуючись  ст.
ст.  303,
312,  315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну   скаргу
ОСОБА_1      задовольнити
частково.

Скасувати   ухвалу Центрального районного суду м.  Миколаєва від    15   жовтня 2007 року  та постановити нову.

Відмовити
у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Мирхліб»   про встановлення факту трудових відносин.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.