Справа № 2- 1838
РІШЕННЯ

Іменем
України

15 липня 2008 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в
складі:

головуючого - судді Клименка А.М.,

при секретарі - Полікарпові Є.В.,

з участю:

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідачів -
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на частину квартири та
визнання частково недійсним договору купівлі - продажу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі
звернулися до суду з позовом до відповідно своєї дочки та матері - ОСОБА_3 про
визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, а за позивачкою ОСОБА_2 права власності на ј частину тієї ж квартири
та визнання частково недійсним договору її купівлі - продажу, укладеного 17
жовтня 1997 року на Товарній біржі „Україна” посилаючись на те, що квартиру
необґрунтовано було оформлено виключно на ім'я відповідачки, хоча на її
придбання позивачка ОСОБА_1 витратила 6000 доларів США, які нею були запозичені
у ОСОБА_8 і які вона йому повернула в 2002 році після продажу своєї
двокімнатної квартири, і 3000 доларів США, які відповідачка отримала від свого
колишнього чоловіка - ОСОБА_9 в якості аліментів на майбутній час для утримання
неповнолітньої на той час позивачки ОСОБА_2

Ухвалою
суду від 13 травня 2008 року до участі в справі в якості співвідповідачів було
залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 19).

В
судовому засіданні позивачі позов підтримали.

Відповідачка
ОСОБА_3 та її представник позов визнали.

Відповідач
ОСОБА_4 позов не визнав і пояснив, що до офіційного укладання шлюбу з
відповідачкою ОСОБА_3 його батько - ОСОБА_10 тривалий час жив з нею однією
сім'єю, а в лютому 1997 року офіційно зареєстрував з нею шлюб, після чого, вони
за спільні кошти придбали спірну квартиру, яка належить їм на праві власності в
рівних частках. В судове засідання 15 липня 2008 року не з'явився, про час та
місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 43), заяви про
відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило.

Відповідачка
ОСОБА_5 про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с. 23,
43), в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд
справи в її відсутність (а.с. 36), в якій також вказала, що позов не визнає,
оскільки спірну квартиру було придбано її батьком ОСОБА_10, який помер 13
квітня 2003 року, під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_3 за рахунок їх спільних коштів, отриманих від здійснення
підприємницької діяльності, і тому ця квартира є спільною власністю подружжя.

Представник
відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_7 позов не визнав і пояснив, що батько
відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_10 приблизно з 1990 року був зареєстрований в
якості приватного підприємця і здійснював свою підприємницьку діяльність до
часу своєї смерті - 13 квітня 2003 року. В жовтні 1997 року він спільно зі
своєю дружиною - відповідачкою ОСОБА_3 за кошти, які вони під час шлюбу заробили
від здійснення ними підприємницької діяльності, придбали спірну квартиру, яка і
є спільною власністю подружжя. Також представник відповідачки просив суд
застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки з часу
укладання спірного договору купівлі - продажу спірної квартири пройшло десять
років і встановлений законодавством трирічний строк позовної давності -
сплив.

Вислухавши
сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінив надані
сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом
установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Спірним
майном є трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві
власності за відповідачкою - ОСОБА_3 на підставі договору її купівлі - продажу,
зареєстрованого 17 жовтня 1997 року на Біржі нерухомості та основних фондів
«Україна» за реєстраційним НОМЕР_1 (а.с. 14).

Цю
квартиру було придбано відповідачкою ОСОБА_3 через шість місяців після
реєстрації нею шлюбу з ОСОБА_10, який помер 13 квітня 2003 року (а.с. 10).
Вартість квартири на час її придбання становила 17500 грн. і була сплачена
особисто ОСОБА_3

На
придбання квартири ОСОБА_3 витратила частину своїх власних коштів, а також
еквівалент 6000 доларів США, які були передані їй на придбання квартири
позивачкою ОСОБА_1 та еквівалент 3000 доларів США, отриманих нею від її
колишнього чоловіка - батька відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_9 для придбання житла
для їх спільної неповнолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.
Після придбання квартири в ній оселилися, а потім були у встановленому порядку
зареєстровані: вона, її чоловік - ОСОБА_10, її дочка - ОСОБА_2 та мати -
ОСОБА_1 (а.с. 10).

Ці
обставини встановлені судом на підставі пояснень допитаних в судовому засіданні
в якості свідків ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які пояснили наступне:

-
ОСОБА_1 пояснила суду, що в лютому 1997 року її дочка - ОСОБА_3
вдруге вийшла заміж за ОСОБА_10 Свого житла вони не мали, оскільки дочка пішла
від свого першого чоловіка - ОСОБА_9, а ОСОБА_10 пішов від своєї дружини,
залишивши їй трикімнатну квартиру і все нажите майно. Вони знімали житло, доки
в березні 1997 року її колишній зять - ОСОБА_5 не продав свою квартиру і
половину отриманих грошей - 3000 доларів США не дав своїй колишній дружині -
відповідачці ОСОБА_3 для придбання житла для їх спільної малолітньої дитини -
ОСОБА_2, яка була в цій квартирі зареєстрована. Вона також зайняла у свого
племінника - ОСОБА_8 6000 доларів США, дозволивши йому до повернення боргу
користуватися цією квартирою, і передала ці гроші дочці для придбання житла.
При цьому, в неї з дочкою була домовленість, що замість цих грошей дочка зі
своїм теперішнім чоловіком придбають неподалік від себе для неї однокімнатну
квартиру. Після придбання спірної квартири вони усі в чотирьох оселилися в цій
квартирі. В 2002 році вона продала свою квартиру АДРЕСА_2 і повернула
племіннику борг, після чого була у встановленому порядку зареєстрована в
спірній квартирі зі згоди своєї дочки та зятя (а.с. 10). Ніякого житла дочка з
зятем їй так і не придбали;

- ОСОБА_2 пояснила суду, що
після розірвання шлюбу між її батьками, мати стала жити разом з ОСОБА_10 Вони
знімали житло, а потім її батько - ОСОБА_5 продав свою квартиру, в якій вона
також була зареєстрована, і передав матері половину грошей від продажу квартири
для придбання для неї житла. Її бабуся - ОСОБА_1 також дала матері 6000 доларів
і в жовтні 1997 року мати за ці гроші та частину своїх грошей придбала спірну
квартиру, в яку вони усі в чотирьох і переїхали;

- ОСОБА_3 пояснила суду, що
після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 вона стала жити разом з ОСОБА_10 Вона
працювала реалізатором на ринку, а чоловік - вантажником. Грошей, які він
заробляв, йому вистачало фактично лише на себе. Вони жили разом з її дочкою від
першого шлюбу на зьомних квартирах, оскільки грошей для придбання власного
житла не мали. В лютому 1997 року вони офіційно зареєстрували шлюб. В березні
1997 року її колишній чоловік - ОСОБА_5 продав свою квартиру, в якій залишалася
зареєстрована їх дочка, і половину грошей передав їй для придбання житла для
доньки. Але й цього не вистачало, і її мати - ОСОБА_1 зайняла у свого
племінника 6000 доларів США, які пообіцяла йому повернути за рахунок продажу
своєї квартири, а до цього часу фактично передала йому квартиру в користування.
Отримані від племінника гроші мати передала їй для придбання житла на умові, що
їй в майбутньому придбають неподалік від себе однокімнатну квартиру. За ці
гроші, та за частину своїх грошей, вона 17 жовтня 2007 року придбала спірну
квартиру, в яку вони вселилися усі разом - вона, її чоловік, мати та донька. В
2002 році мати продала свою квартиру і повернула племіннику гроші, після чого,
в тому числі і зі згоди чоловіка, зареєструвалася в спірній квартирі. Навесні
2003 року її чоловік - ОСОБА_10 помер. За своє життя він ніколи не оспорював
прав матері та доньки на спірну квартиру, не заперечував проти їх проживання в
ній та реєстрації, оскільки знав за чиї гроші її було придбано.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив ту обставину, що після розірвання
в 1996 році шлюбу з ОСОБА_3 в його квартирі залишилася зареєстрованою їх дочка
- ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. Він мав намір продати свою квартиру,
але після продажу був зобов'язаний забезпечити свою неповнолітню доньку житлом,
і тому, після продажу 12 березня 1997 року квартири передав колишній дружині
3000 доларів США для придбання житла для доньки. В жовтні 1997 року колишня
дружина придбала квартиру, в яку оселилася разом з донькою, своїм новим
чоловіком і матір'ю.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що в середині 1997 року до
нього звернулася його тітка - ОСОБА_1 з проханням позичити грошей для придбання
житла. Він позичив їй 6000 доларів США за умови, що до повернення грошей буде
користуватися її квартирою. В тому ж році ОСОБА_3 придбала трикімнатну
квартиру, в яку поселилися вона, її чоловік, дочка та її мати - ОСОБА_1 В 2002
році ОСОБА_1 продала свою квартиру і повернула йому гроші.

Суд
не має підстав ставити під сумнів пояснення сторін, допитаних в якості свідків,
та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8, оскільки вони співвідносяться з іншими доказами
по справі, а саме:

- довідкою про склад сім'ї та
реєстрацію, з якої вбачається, що в спірній квартирі з лютого 1998 року була
зареєстрована виключно ОСОБА_3, а потім, з її згоди в грудні 1998 року було
зареєстровано і її чоловіка - ОСОБА_10 Позивачка ОСОБА_2 була зареєстрована в
квартирі під час отримання паспорту - 15 жовтня 2002 року, а позивачка -
ОСОБА_1 після продажу своєї квартири 19 липня 2002 року (а.с. 5, 10);

- актами, складеними житлово -
експлуатаційною організацією, відповідно до якого в спірній квартирі з 1998
року постійно проживали ОСОБА_11, його дружина - ОСОБА_3, дочка дружини -
ОСОБА_2 та мати дружини - ОСОБА_1 (а.с. 8, 12);

- копією договору купівлі - продажу
від 12 березня 1997 року свідком ОСОБА_5 належної йому квартири АДРЕСА_3 (а.с.
13).

- договором задатку, з якого
вбачається, що 04 травня 2002 року позивачка ОСОБА_1 отримала задаток в
забезпечення продажу своєї квартири АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Відповідно
ст. 112 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час укладання спірної
угоди, майно може належати на праві спільної власності двом або чи кільком
громадянам.

Відповідно
до ч. 2 ст. 58 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо угода укладена з метою
приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

На
підставі наданих сторонами доказів суд вважає, що за спірним договором купівлі
- продажу від 17 жовтня 1997 року покупцем спірної квартири в дійсності
виступала не тільки відповідачка - ОСОБА_3, але й позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
оскільки квартиру було придбано для їх спільного проживання в ній і за їх
спільні кошти, і тому у суду є всі підстави для визнання частково недійсної цієї
угоди, а саме - визнання частково недійсним спірного договору купівлі - продажу
в частині покупця ОСОБА_3 та застосування до цього договору правил, що
регулюють угоду, яку сторони дійсно мали на увазі, а саме - що покупцями за
спірним договором була не тільки ОСОБА_3, але й позивачка ОСОБА_1, як
покупець  Ѕ частини спірної квартири, та
позивачка ОСОБА_2, як покупець ј частини цієї ж квартири, за якими і слід
визнати право власності на частину спірної квартири на підставі договору її
купівлі - продажу.

Відповідно
до ч. 1 ст. 261 ЦК України „перебіг позовної давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,
яка його порушила”.

Судом
встановлено, що до жовтня 2007 року, доки позивачам не стало відомо про
звернення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з позовом до суду про визнання права
власності на частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті їх
батька - ОСОБА_10, ніхто не оспорював дійсне право власності позивачів на
спірну кімнату, тому суд вважає, що на час звернення позивачів до суду з цим
позовом встановлений законом трирічний строк позовної давності ще не сплив і
порушене право позивачів, як власників спірного майна, підлягає захисту.

Суд
не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача ОСОБА_7 стосовно
наявності між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 договору позики щодо
грошей в розмірі 6000 доларі США, які ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 для придбання
спірної квартири, оскільки у відповідності до положень ст. 374 ЦК України (в
редакції 1963 року) за договором позики одна сторона передає другій стороні у
власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість
речей того ж роду і якості, а судом було встановлено, що ОСОБА_1 передала
ОСОБА_3 ці гроші не на умові повернення їх їй в тому ж розмірі, а на умові
передачі в майбутньому їй у власність окремого житла. Своє зобов'язання щодо
надання позивачці ОСОБА_1 окремого житла відповідачка ОСОБА_3 не виконала, тому
вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на частину, хоча і не
окремого, але житла, придбаного за її гроші, є цілком обґрунтованими.

Також
суд не може прийняти до уваги пояснення відповідача ОСОБА_4 та представника
відповідача ОСОБА_7 стосовно того, що спірна квартира була придбана за спільні
гроші ОСОБА_3 та ОСОБА_10, який був зареєстрований в якості суб'єкта
підприємницької діяльності і мав достатні для придбання квартири доходи,
оскільки сам по собі факт реєстрації ОСОБА_10 в якості приватного підприємця ще
ніяким чином не підтверджує тієї обставини, що він здійснював цю підприємницьку
діяльність, а тим більше мав від неї доходи, достатні для того, щоб протягом
шести місяців знаходження в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 заробити гроші,
достатні для придбання трикімнатної ізольованої квартири. Стосовно можливої
наявності у ОСОБА_10 особистих грошових коштів, заощаджених ним до укладання
шлюбу з ОСОБА_3, то як встановлено в судовому засіданні і визнано
відповідачами, після розірвання першого шлюбу ОСОБА_10 залишив колишній дружині
з дітьми квартиру і все спільно нажити з нею майно, заощаджень не мав і на той
час працював на ринку вантажником.

Відповідно
до ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках слід
стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 сплачені нею судові витрати по справі,
які складаються з судового збору в розмірі 185 грн. 30 коп. та витрат на
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Відповідно
до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 58, 112 ЦУ України (в
редакції 1963 року), ст. 261 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності
на частину квартири та визнання частково недійсним договору купівлі - продажу -
задовольнити.

Визнати
частково недійсним, в частині покупця, договір купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1, зареєстрований 17 жовтня 1997 року на Біржі нерухомості та основних
фондів «Україна» за реєстраційним НОМЕР_1.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі - продажу, зареєстрованого 17 жовтня 1997 року на Біржі нерухомості та
основних фондів «Україна» за реєстраційним НОМЕР_1.

Визнати
за ОСОБА_2 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі - продажу, зареєстрованого 17 жовтня 1997 року на Біржі нерухомості та
основних фондів «Україна» за реєстраційним НОМЕР_1.

Визнати
за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі - продажу, зареєстрованого 17 жовтня 1997 року на Біржі
нерухомості та основних фондів «Україна» за реєстраційним НОМЕР_1, замість
належного їй раніше на підставі цього договору права власності на всю квартиру.

Стягнути
з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі по 107 грн. 65
коп. з кожного.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: