Справа№22ц-1988/2008р.                Головуючий у 1 інст. - Кулініч
Ю.П.        Категорія - цивільна                                    Доповідач - Скрипка А.А.
28 листопада  2008 року        Апеляційний суд Чернігівської області у
судді  Литвиненко І.В.
Суддів -  Скрипки А.А., Євстафіїва О.К.
при секретарі -  Штупун О.М.
у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29
вересня 2008 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди  ,-
В  квітні 2008 року ОСОБА_1.
звернулася з позовом в суд  до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою( а. с.3-4) . Позивачка
вказувала,  що вона є власником квартири
АДРЕСА_1, відповідачі   мешкають в
квартирі  АДРЕСА_2цього ж будинку.
Позивачка зазначає, що вони   без її
відома та згоди встановили стіну, яка відгороджує їх квартири від коридору
загального користування, з двома замками на дверях, але їй надали ключі лише
від одного замка. Таким чином , відповідачі, як вважає ОСОБА_1 , не надавши їй
ключ від другого замка ,   обмежили  вільний доступ до її квартири . Позивачка
вказує, що відповідачі своїми протиправними діями щодо вчинення перешкод  її вільному
доступу до своєї квартири заподіяли їй моральну шкоду, яку вона оцінює в
5 000 грн., яка виразилася в постійних
нервуваннях  та переживаннях  з цього приводу.  Позивачка просить  усунути перешкоди  в користуванні її квартирою шляхом  зобов'язання відповідачів розібрати
самовільно встановлену стіну з дверима поруч з вхідними дверима  до її квартири і до квартири
відповідачів  та стягнути на її користь з
відповідачів в солідарному порядку  5 000
грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної  шкоди.
Рішенням Деснянського  районного суду
м. Чернігова від 29 вересня 2008року
ОСОБА_1. відмовлено в задоволенні позовних вимог до відповідачів про
усунення перешкод у користуванні квартирою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення суду першої
інстанції в повному обсязі   через
неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення
судом норм матеріального  і
процесуального права, а справу направити
на новий розгляд  до  суду першої інстанції . Апелянт вказує, що
всупереч  положенням  статтей
212, 215 ч. 3  ЦПК України судом
залишено поза увагою акт ТОВ  „Габріель”,
з якого вбачається, що стіна, яка відгороджує від коридору загального
користування квартиру позивачки, зроблена не за
проектом , самовільно ,  за рахунок
площі  загального коридору. Дана
стіна  перешкоджає позивачці  вільно користуватися квартирою. Також апелянт
стверджує, що у оскаржуваному  рішенні не
наведено жодного доказу на підтвердження висновку суду відносно того, що стіна
не будувалась ні позивачкою , ні відповідачами.

Вислухавши суддю-доповідача,
пояснення  учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,  перевіривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, -    скасуванню в частині  відмови в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1до ОСОБА_2 , ОСОБА_3про відшкодування
моральної шкоди. Оскільки в зазначеній частині рішення суду першої інстанції
ухвалено  з неповним  з'ясуванням судом обставин , що мають
значення для справи , що є , згідно положень ч.1, п. 1 статті 309 ЦПК України
підставою для скасування  рішення суду
першої інстанції та ухвалення  нового
рішення апеляційним судом в зазначеній частині позовних вимог. Апеляційний суд
вважає за необхідне в даній частині позову ухвалити нове рішення, яким  частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1
до відповідачів про  відшкодування  моральної шкоди та стягнути з ОСОБА_2  та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь
ОСОБА_1 500  (п'ятсот) грн.  в рахунок відшкодування спричиненої моральної
шкоди.

В іншій частині  рішення Деснянського  районного суду м. Чернігова від  29 вересня 2008 року  необхідно
залишити без змін. Оскільки відповідно до положень статті 308 ЦПК
України ,  апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу  і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що  суд першої
інстанції ухвалив рішення  з додержанням
норм матеріального  і процесуального
права. Не може бути  скасоване
правильне  по суті і справедливе рішення
суду  з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що позивачка
ОСОБА_1. є власницею квартири АДРЕСА_1 ( а. с. 5). Відповідачі  мешкають
у квартирі АДРЕСА_2того ж будинку. Двері до квартир сторін відгороджені
від коридору загального користування тамбурною стіною. На дверях тамбурної
стіни відповідачами встановлено два замки, від одного з них ключ наданий
позивачці. Як стверджує ОСОБА_1., і даного факту не заперечували в судовому
засіданні відповідачі , від другого замка відповідачі ключ позивачці не надали
, з метою впливу на її, як вони вважають, негативну по відношенню до них
поведінку  . Також в судовому засіданні
відповідачі не заперечували , що дійсно декілька разів вони  замикали
тамбурні двері на замки ,  у
зв'язку з чим доступ до квартири позивачки був обмежений і вона не могла
потрапити до  неї. Між сторонами на
побутовому грунті склалися давні неприязні стосунки , про що свідчать копії
постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 09 жовтня 2006 року,
30 березня  2007 року,  13 листопада
2007 року, 13 квітня 2008 року ( а. с. 7, 11, 19, 21), складені за
результатами розгляду  заяв до  правоохоронних органів  як позивачки ОСОБА_1.,  так і відповідачки ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод в
користуванні квартирою,  суд першої
інстанції виходив з того, що відповідачі дану стіну не будували, сама по собі
стіна не порушує прав позивачки, а тому вимоги позивачки про усунення перешкод
в користуванні нею своєю квартирою шляхом
зобов'язання  відповідачів
розібрати самовільно, як вона вказує,
встановлену стіну з дверима  поруч
з вхідними дверима  до її квартири  і до квартири відповідачів задоволенню не
підлягають. Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої
інстанції, оскільки в судовому засіданні сторони не заперечували, що
перегородка, про яку йдеться мова в позовній заяві, на час їх заселення в
будинок, в якому вони мешкають , вже була в наявності, вказана  перегородка була передбачена за проектом
будинку. Згідно довідки  Чернігівського
філіалу „ Чернігівцивільпроектреконструкція” „ НДІ Проектреконструкція”,
перегородка з дверима, відокремлююча
коридор загального користування та сходову клітину   , виконана
згідно розробленої проектно - кошторисної документації  з застосуванням  типових секцій  Адресної
проектно - виробничої системи
ЧН-94.  Згідно довідки ТОВ „
Габріель” , в будинку  по вул. АДРЕСА_1
всі двері  встановлені згідно  проектної документації будівельною
організацією ВАТ „ Домобудівник”.   Таким
чином,  в даній частині рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки його висновки
відповідають фактичним обставинам справи;
відсутні підстави для задоволення вимог позову щодо зобов'язання
відповідачів розібрати перегородку з дверима, відокремлюючу  коридор загального користування та сходову
клітину   ,  оскільки вона виконана відповідачами не
самовільно, а  будівельною організацією,
згідно  розробленої проектно -
кошторисної документації  з
застосуванням  типових секцій  Адресної проектно - виробничої системи ЧН -
94.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої
інстанції відносно  того, що  вимоги позивачки  про відшкодування моральної шкоди задоволенню
не підлягають , оскільки ОСОБА_1.  не
надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй  моральної шкоди. На підставі положень статті
309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає
скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що спочатку до своєї квартири вселилася позивачка ,
замків на  вказану перегородку з дверима,
відокремлюючу  коридор загального
користування та сходову клітину вона не ставила. В подальшому, як пояснив відповідач
в судовому засіданні , їх сім'я заселилася до своєї квартири, і  зі згоди позивачки вони  встановили на вказану перегородку з дверима
врізний замок, ключ від якого був і у позивачки. Пізніше, як пояснивОСОБА_2 з
метою впливу на негативну поведінку позивачки по відношенню до його сім'ї ,
відповідачами було встановлено на перегородці з дверима другий накладний замок
, ключі від якого вони ОСОБА_1 не надавали. Відповідачі в судовому засіданні не
заперечували того факту  , що дійсно мали
місце випадки, коли позивачка , не маючи ключей від другого замка перегородки з
дверима ,  декілька разів не могла
потрапити до своєї квартири; таким чином відповідачі , як вони пояснили,
намагалися заспокоїти позивачку по відношенню до їх сім'ї.  Крім пояснень сторін в судовому засіданні,
факти перешкоджання відповідачами доступу позивачки до своєї квартири
підтверджуються і постановами ЧМВ УМВС України в Чернігівській області  від 09 жовтня 2006 року ,13 квітня 2008 року
( а. с. 7, 11). З відповідачами органами
міліції проводилися офіційні бесіди та виносилися офіційні застереження
про недопущення  протиправних дій  відносно ОСОБА_1

Таким чином, апеляційним судом
встановлено, що   відповідачами вчинялися
протиправні дії щодо  позбавлення
позивачки права вільного доступу до її квартири . Як вбачається з обґрунтування
позовної заяви ( а. с. 3) та пояснень позивачки в судовому засіданні,
спричинення їй відповідачами моральної шкоди ОСОБА_1  пов'язує саме з тим, що відповідачами  їй не було надано ключ від другого замка
перегородки , що позбавило її можливості вільного доступу до своєї квартири.
Позивачка вказувала, що через такі протиправні дії відповідачів вона постійно
перебуває в стані нервової напруги та систематичних хвилювань. З врахуванням
положень статтей  23 , 1167 Цивільного
кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову
практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди” ,
апеляційний суд приходить до висновку, що позивачці  відповідачами спричинена моральна шкода, яка
полягає у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв'язку з вищевказаною
протиправною поведінкою щодо неї відповідачів. Оскільки моральну  шкоду завдано
спільними діями відповідачів , вони несуть солідарну
відповідальність  перед позивачкою. Враховуючи
наведене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги  ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної
шкоди  підлягають частковому задоволенню,
з врахуванням засад розумності , виваженості та справедливості . З відповідачів
на користь позивачки підлягає стягненню в солідарному порядку 500 грн. в
рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди.

У відповідності до  положень статті 88 ЦПК України , необхідно
стягнути з ОСОБА_2 13 ( тринадцять) грн. 87 коп. та  ОСОБА_313 ( тринадцять) грн. 87 коп.  на користь
ОСОБА_1на відшкодування понесених
судових витрат  ( 07 грн. 50 коп.
+ 08 грн. 50 коп. + 07 грн. 50 коп. +  04
грн. 25 коп. ) : 2= 13 грн. 87 коп.
(  а. с. 1, 2, 55 -58).

Повернути ОСОБА_1  19 грн. ( дев'ятнадцять) грн. 95 коп.
надлишково сплаченого мита  на користь
держави  з державного бюджету м.
Чернігова  по квитанції  № 160/ 341
ВАТ  Банк " Демарк" ( а.
с. 59).

Керуючись  статтями 23, 1167 Цивільного кодексу України
, статтями : 88,   209, 218,  303, 304,
307, 308,  309, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

в  и  р
і  ш  и  в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 29 вересня 2008 року
скасувати в частині  відмови в
задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2  та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь
ОСОБА_1 500  (п'ятсот) грн.  в рахунок відшкодування спричиненої моральної
шкоди.

В іншій частині  рішення Деснянського  районного суду м. Чернігова від  29 вересня 2008 року  залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 13 ( тринадцять)
грн. 87 коп. та  ОСОБА_313 ( тринадцять)
грн. 87 коп.  на користь  ОСОБА_1на відшкодування понесених  судових витрат.

Повернути ОСОБА_1  19 грн. ( дев'ятнадцять) грн. 95 коп.
надлишково сплаченого мита  на користь
держави  з державного бюджету м.
Чернігова  по квитанції  № 160/ 341
ВАТ  Банк " Демарк".

Рішення  набирає законної сили з моменту його  проголошення, але може бути оскаржено до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня  набрання ним
законної сили.

Головуючий:
Судді: