Справа 22 /117                                                   Головуючий
Категорія  30                                                       Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

16 січня  2008 року колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду Житомирської області у складі: головуючої
Зарицької Г.В. суддів: Рафльської І.М.
Балашкевича С. В. при секретарі: Сухоребрій Т.А. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Житомирі    справу за позовом
ОСОБА_1,  ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4 про виселення та до ОСОБА_6 про
визнання втратившою право на житло за апеляційною   скаргою
ОСОБА_1   та   ОСОБА_2
на   рішення Корольовського
районного суду м.  Житомира від 23 жовтня
2003 року

встановила:

У
вересні 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом та
зазначали,  що проживали на правах
наймача та члена сім'ї наймача в квартирі АДРЕСА_1.

В період
їх тимчасової відсутності в цьому приміщенні,
рішенням Корольовського районного суду м.  Житомира від 16.06.1998 року були визнані
такими,  що втратили право на вказане
житло.

На
підставі зазначеного рішення ОСОБА_5
приватизував спірну квартиру на себе,
а 3.11.1998 року продав її ОСОБА_6

26 січня
1999 року ОСОБА_6,  в свою чергу,  за договором купівлі-продажу провела
відчуження спірної квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та їх неповнолітнім дітям.

Постановою
Президії Житомирського обласного суду від 15 січня 1999 року рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 16.06.1998 року щодо визнання їх такими,  що втратили право на житло,  було скасовано,  а справа направлена на новий розгляд.
Пізніше,  через повторну неявку позивача
в судове засідання,  провадження в справі
було закрите.

30
жовтня 2000 року рішенням Корольовського районного суду м.  Житомира було задоволено їх позов і визнано
свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_5  та договори купівлі-продажу цієї квартири від
3.11.1998 року та 26.01.1999 року недійсними.

Вважали,  що оскільки рішення про визнання їх
втратившими право на житло скасовано,
послідуючі угоди,  укладені
стосовно квартири АДРЕСА_1 визнані недійсними,
то вони мають усі права,  надані
законом наймачу та членам його сім'ї.

25.05.2001
року Корольовським районним судом м.
Житомира було постановлено рішення про вселення їх з неповнолітніми
дітьми у спірну квартиру. Вказаним рішенням ОСОБА_7 було виселено з квартири
без надання іншого житла.

На даний
час вказане рішення суду не виконане,
оскільки в квартиру вселилась ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми і
добровільно звільнити квартиру не бажає.

Вважають,  що з врахуванням вищевказаних судових
рішень,  ОСОБА_3 права на користування
спірною квартирою не має.

Щодо
відповідачки ОСОБА_6 зазначають,  що
уклавши договір купівлі-продажу квартири,
вона вибула на інше місце проживання,
однак за документами значиться проживаючою у спірній квартирі,  зберігаючи за собою право на житло.

Просять
ОСОБА_3 із спірної квартири виселити,  а
ОСОБА_6 визнати такою,  що втратила право
на користування даною квартирою.

У жовтні
2003 року позивачі звернулися в суд з додатковою позовною заявою,  в якій просили виселити зі спірної квартири
ОСОБА_4,  ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми
ОСОБА_8,  ОСОБА_9,  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без надання іншого
житла.

Посилалися
на те,  що в процесі розгляду даної
справи їм стало відомо,  що в спірній
квартирі ОСОБА_3 проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4  та неповнолітніми дітьми. Вважають,  що відповідач ОСОБА_4  вселився в квартиру без законних підстав та
без їх згоди.

ОСОБА_3
та її неповнолітні діти підлягають виселенню з підстав,  передбачених в первинній позовній заяві.

Рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 23 жовтня 2003 року в позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3
і ОСОБА_4  про виселення їх разом з
неповнолітніми дітьми зі спірної квартири та до ОСОБА_6 про визнання її
втратившою право на проживання та користування квартирою відмовлено.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог.
Посилаються на допущені судом порушення норм процесуального права.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. Як видно з матеріалів
справи,  наймачем кв.АДРЕСА_1 був
ОСОБА_5  Крім нього,  право на це жиле приміщення,  як члени сім'ї наймача,  мали позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 16.06.1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані такими,  що втратили право користування спірним жилим
приміщенням.  На підставі цього рішення
ОСОБА_5  приватизував квартиру на
себе,  а 3.11.1998 року продав її ОСОБА_6

26.01.1999
року ОСОБА_6 в свою чергу провела відчуження спірної квартири ОСОБА_7,  ОСОБА_3 та їх неповнолітним дітям.

Постановою
Президії Житомирського обласного суду від 15.01.1999 року рішення суду від
16.06.1998 року скасоване,  а справа
направлена на новий розгляд. При новому розгляді справи ухвалою Корольовського райсуду м.  Житомира від 12.03.1999 року позовна заява
залишена без розгляду,  в зв'язку з
неявкою ОСОБА_5  в судове засідання (а.с.  30).

Рішенням
Корольовського райсуду
м.  Житомира від
30.10.2000 року були визнані недійсними свідоцтво про право власності на спірну
квартиру на ім'я ОСОБА_5  та договори
купівлі-продажу цієї квартири від 3.11.1998 року між ОСОБА_5  та ОСОБА_6,
від 26.01.1999 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,  ОСОБА_3,
їх неповнолітніми дітьми. Зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_3 повернути
спірну квартиру в державний житловий фонд Житомирського міськвиконкому.

25.05.2001
року Корольовським райсудом
м.  Житомира
постановлено рішення про вселення ОСОБА_1,  ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10
у спірну квартиру. Вказаним рішенням ОСОБА_7 виселено з цієї квартири без
надання іншого житла.

Як
встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції,  17 квітня 2007 року постановлено рішення в
справі за позовом прокурора Корольовського району м.  Житомира в інтересах Житомирської міської ради
до ОСОБА_1,  ОСОБА_11 та ОСОБА_2 про
визнання такими,  що втратили право
користування жилим приміщенням.

Відповідно
до  ст. 107 ЖК України ОСОБА_1,
ОСОБА_2 визнано такими,
що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 з листопада 1993 року
у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання до с Чаплине
Васильківського району Дніпропетровської області,  а ОСОБА_2 визнано такою,  що втратила право користування вказаною
квартирою з 1996 року у зв'язку з переїздом за місцем проживання матері.

Вказане рішення
набрало законної сили.

Ухвалою
Корольовського райсуду
м.  Житомира від 19
вересня 2007 року рішення цього ж суду від 30.10.2000 року та додаткове рішення
від 27.12.2000 року скасоване у зв'язку з нововиявленими обставинами і рішенням
суду від 4 жовтня 2007 року в позові ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_6,  ОСОБА_7,  ОСОБА_3 та Житомирського міськвиконкому про
визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та договорів
купівлі-продажу недійсними відмовлено за безпідставністю.

Враховуючи
наведене,  позовні вимоги позивачів є
безпідставними,  оскільки їх права не
порушені. Вони вибули на інше постійне місце проживання та втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Доводи
апеляційної скарги на правильність рішення не впливають.

Рішення
відповідає нормам матеріального та процесуального права,  підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись
ст.
ст.  209,  303,
304,  307,  308,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 23 жовтня 2003 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту з моменту її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її
проголошення.