Справа №22 ц/573
Головуючий в суді 1-ї ін ст.   Драч Ю.І.
Суддя - доповідач Павицька
УХВАЛА

Іменем   України

04
березня 2008 року колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого -
судді  Павицької Т.М.

суддів     Жигановської О.С. ,  Косигіної Л.М.

при секретарі
Порохня М. М.

розглянувши
у відкритому (закритому) судовому засіданні в м.  Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2про визнання договору дарування частини квартири недійсним,  розірвання договору довічного утримання,  поновлення права власності на Ч частину
квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Корольовського районного суду
м.  Житомира від 15 січня  2008 року,
-

встановила:

У липні
2007 року ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2. про визнання
договору дарування частини квартири недійсним,
розірвання договору довічного утримання та поновлення права власності на
1/2 частину квартири,  обгрунтовуючи свої
вимоги тим,  що 30 січня 2004 року між
нею та її сином ОСОБА_2. був укладений договір дарування 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1,  яка належала їй на праві
власності. Укладання договору дарування було викликано тим,  що вона непрацездатна за віком і за станом
здоров'я потребує догляду і матеріальної допомоги. Відповідач обіцяв її
доглядати та надавати матеріальну допомогу. За цих умов вона погодилася
підписати договір,  текст якого не
читала,  вважаючи,  що в договорі передбачені права та
обов'язки,  про які вони домовилися.
Однак,  виявилося,  що договір має інший зміст і не передбачає
ніяких зобов'язань відповідача її утримувати. Після укладення договору
відповідач змінив своє ставлення до
неї   та не  виконує
домовленості.

Посилаючись
на вказані обставини,  позивачка просила
визнати недійсним зазначений договір,
встановити,  що між нею та
ОСОБА_2. був укладений договір довічного утримання,  розірвати договір довічного утримання та
поновити за нею право власності на 1/2
частину квартири.

Під час
розгляду справи ОСОБА_1. доповнила позовні вимоги та просила визнати причини
пропуску позовної давності поважними.

Рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 15 січня 2008 року позов задоволено. Суд визнав причини
пропуску позовної давності поважними та захистив порушене право. Визнано
недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,  укладений 30.01.2004 року між ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. Встановлено,  що між ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. був укладений договір довічного утримання,  за яким ОСОБА_1. передала ОСОБА_2. 1/2
частину квартири АДРЕСА_1. Розірвано договір довічного утримання,  укладений між ОСОБА_1. і ОСОБА_2. та
поновлено за ОСОБА_1. право власності на 1/2
частину

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2.,  посилаючись
на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з
ч.1  ст.
717 ЦК України
за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність.

За
змістом зазначеної норми даритель
добровільно позбавляє себе права власності на майно,  не маючи на меті отримання жодних вигод
матеріального та морального характеру з боку обдарованого,  у свою чергу,
обдарований набуває права власності на майно за відсутності з його боку
обов'язку надання таких вигод.

З
матеріалів справи видно,  що ОСОБА_1. є
пенсіонеркою,  з 1977 року хворіє на
туберкульоз легенів,  у зв'язку з чим
періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні,  останнім часом проживала одна.

30 січня
2004 року ОСОБА_1. подарувала ОСОБА_2. 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,  яка їй належала на праві власності. Після
оформлення договору дарування ОСОБА_1 залишилася проживати у спірній квартирі.
Лише на весняно-літній період у зв'язку зі станом здоров'я вона проживала у
дачному будинку в с.  Волосів Андрушівського
району,  який не придатний для проживання
у зимовий період. Іншого житла крім спірної Ч частини квартири у ОСОБА_1.
немає.

Судом
встановлено,  що умовою укладання
спірного договору було те,  що відповідач
зобов'язувався надавати ОСОБА_1. матеріальну допомогу,  догляд та іншу необхідну допомогу.

За цих обставин суд першої інстанції правильно визначив
характер спірних правовідносин і дійшов обгрунтованого висновку

про
відсутність у ОСОБА_1.
волевиявлення на безоплатне відчуження 1/2 частини квартири та встановив,  що між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. насправді
відбувся не договір дарування,  а договір
довічного утримання. Тому на підставі
ст. 235 ЦК України
визнав договір дарування недійсним.

Встановивши,  що між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. був укладений
договір довічного утримання,  який
відповідач не виконує,  суд правильно
відповідно до вимог  ст.  7 56 ЦК
України розірвав цей договір та поновив за ОСОБА_1. право власності на
1/2  частину квартири.

Рішення
суду відповідає вимогам закону та обставинам справи,  підстав для його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст.  209,  218,
303,  304,  307,
308,  313-315 ЦПК України,   колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 15 січня  2008 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та
може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання  законної сили.