Справа
№ 2-123
Р І Ш Е Н Н Я

І М' Я М   У К Р А Ї Н И

15 квітня 2008 року                                                                             м.
Кам”янка-Дніпровська

Кам”янсько-Дніпровський районний суд  Запорізької області

у складі головуючого:
Комишній  Н.І.,

при секретарі :                                      Черненко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам”янка-Дніпровська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє за себе  та в інтересах неповнолітніх  дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи без самостійних вимог  орган
опіки та піклування при Кам”янсько-Дніпровській районній державній
адміністрації, група громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Кам”янсько-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій області, Водянська
сільська рада Кам”янсько-Дніпровського району
про визнання  особи такою, що
втратила право користування житловим приміщенням на момент приватизації житла,
про визнання частково недійсним свідоцтво
про право власності на житло,   -

В С Т А Н О
В И В:

21.11.2008р.  до Кам»янсько-Дніпровського районного  суду
звернулась  ОСОБА_1 діючі  за себе
та за  неповнолітніх  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  до ОСОБА_4 та ОСОБА_5  про
визнання  особи такою, що
втратила  право користування  житловим приміщенням на момент приватизації
житла , про визнання частково недійсним
свідоцтво про право власності на житло,
в якому вона   просить  : 1. Відновити пропущений строк  позовної давності. 2. Визнати ОСОБА_4 такою
особою, що втратила на 05.06.2000 року на момент приватизації спірного житла ,
право користування  житловим приміщенням
за адресою АДРЕСА_1, як відсутню  без
поважних причин більш шести місяців на той момент. 3.  На підставі ст.. 4 ЗУ « Про приватизації
державного       житлового  фонду» п. 5 Положення ДКУ по
житлово-комунальному господарству  від
15.09.1992 року від 15.09.1992 року
визнати частково недійсним
свідоцтво  про право власності на
житло від 05.06.2000 року  видане
Водянською сільською радою    ,
виключивши з нього  співвласника спільної
власності  ОСОБА_6, включивши замість неї
співвласником   : неї ОСОБА_1 та двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3 , посилаючись на те,  що вона в з 30.12.1993 року  до липня
2007 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_5. Від шлюбу мають двох дітей.  До грудня 1998 року  вона зі своєю сім'єю проживала  в АДРЕСА_1. В грудні 1998 року  вони усією сім”єю переїхали жити на постійне
місце проживання  в будинок АДРЕСА_1.
Відповідачка ОСОБА_4   в січні 1999 року
переїхала жити  в будинок АДРЕСА_2 та по
теперішній час там проживає.  Їй було
відомо, що  ОСОБА_5 у 2000 році
займався  оформленням  документів в тому числі і приватизацією  житла, а саме будинку АДРЕСА_1. У грудні 2006
року  їх сім'я  розпалась, та вона   пішла від відповідача разом з сином, а дочка
залишилась з   батьком ОСОБА_5.   03.09.2007 року  в судовому
засіданні  вона  дізналась, що   вона не є співвласником будинку АДРЕСА_1 тим
самим,  відповідачі  під час приватизації  якимось чином
виключили  її та її дітей  із власників
житлового будинку.  На момент
приватизації спірного будинку вона  та її
діти постійно там проживали.  ОСОБА_4 на
момент приватизації житла тобто  на
05.06.2000 року була прописана, але на підставі ст. 71 ЖК України вже втратила
право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні
позивач  та її представник   ОСОБА_7
позовні вимоги підтримали у
повному   обсязі,  посилаючись на обставини,  викладені в позові  та
просить суд  їх задовольнити.

У судовому засіданні
позивачі    та їх представник  ОСОБА_8
позов не визнали у повному обсязі
та просять  відмовити в його
задоволені, посилаючись  на те, що    позивач безпідставно  просить визнати строк позовної давності
таким,  що пропущений з поважних причин ,
оскільки в 2000 році  ОСОБА_4 як наймач,
та її син ОСОБА_5 як член сім'ї наймача та особа яка постійно проживала в
будинку АДРЕСА_1  здійснювали
приватизацію житла, про що було відомо
ОСОБА_1 оскільки вона сама в
позовній заяві про це зазначає.
Виходячи з  діючого законодавства
на той час ( ст. 8  ЗУ « Про приватизацію
державного житлового фонду»)   для участі
в приватизації необхідно було подати заяву про приватизації житла,   або бути членом сім'ї наймача, постійно
мешкати в квартирі та надати згоду на приватизацію.   Позивач знала що приватизується житло, але
ніяких дій щодо приватизації  не
здійснила.  Відповідно до цього, оскільки
ОСОБА_1 знала о приватизації квартири, то строк
позовної давності  минув.
Посилання  на те, що вона  помилкового вважала, що частина житла
приватизується на неї  не може братись до
уваги, оскільки щоб брати участь в приватизації житла необхідно було надавати
заяви, згоду  до відповідних
органів.   Щодо строків позовної
давності  до  позовних вимог  про визнання ОСОБА_4 особою, яка втратила
право користування житлом - також,  якщо
допустити, що  ОСОБА_4 більш ніж 6
місяців була відсутня  за  місцем проживання, то ця обставина була би
відома  ОСОБА_1 та вона  могла
подати  позов в межах строків
позовної давності.   Щодо визнання  ОСОБА_4 особою, яка втратила право
користування житлом на час приватизації позов необґрунтований,  оскільки
відповідно до наданих документів до позову ОСОБА_4 була наймачем будинку
АДРЕСА_1  була там постійно зареєстрована  за місцем проживання. Оскільки вона була
наймачем будинку, то  мала права  на приватизацію.   Щодо визнання
недійсним свідоцтва на приватизацію, виключення  ОСОБА_4
з свідоцтва та включення туди інших осіб. Теж вимоги  необгунтовані, оскільки  відповідно до Житлового кодексу України,  ЗУ “ Про приватизацію  державного
житлового фонду”  тільки наймач та
члени його родини, які  постійно мешкали
в найманому будинку, мали право на приватизацію житла.  На час приватизації   в цьому будинку      постійно мешкала наймач ОСОБА_4  Член її сім”ї
-  ОСОБА_5 був там  зареєстрований   теж зареєстрований  за місцем мешкання на час приватизації.   ОСОБА_1 та її діти  на час приватизації  мешкали
в с.Водяне за іншою адресою та були в будинку АДРЕСА_1  зареєстровані
як тимчасові жильці, які відповідно
до ст. 99 ЖК України, ЗУ “про приватизацію...” не набували право користування   житлом
та на приватизацію незалежно від тривалості    проживання.
Більш того . відповідно  до ст. 64
ЖК України  вони не були членами  сім”ї наймача, а саме ОСОБА_4  Також
вимоги щодо визнання  свідоцтва на
приватизацію недійсним, включення туди сторонніх осіб безпідставні, суперечать
вимогам діючого законодавства, оскільки
суд не уповноважений
вирішувати  питання  щодо змін
в документи які посвідчують право , суд може захищати  та визнавати порушені права.  Свідоцтво
на право власності   є документом
яке посвідчую право, виданим на підставі рішення  орОСОБА_3 приватизаціїх, та не змінюючи
рішення не можливо змінити
документ.  Позов про визнання  особи,
такою яка втратила право на користування
житлом,  може подавати або власник,
або особа яка має право  на користування
житлом.   ОСОБА_1  не є власником будинку, не є членом сім”ї,
відповідно до цього позов  поданий
не  відповідним  позивачем.
Відповідно  до  ст. 119 ЦПК України позивач повинен викласти
обставини, на які посилається, тобто зазначити
норми нормативно-правових актів, які вважає суд повинен  використовувати при вирішенні справи по
суті.  Так,  позивач
безпідставно посилається на ст. 4 ЗУ “Про приватизацію державного
житлового фонду”   яка не регулює ці
відносини, а  зміст  її
відноситься до житлових чеків.

Представник органу опіки та піклування  при Кам”янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації  у своєму
висновку зазначає про можливість
задоволення  позовних вимог, з тих
підстав , що позивачка разом з пітьмами
проживала на час приватизації  в
будинку ОСОБА_4, тому вони мали
право  приймати участь у приватизації.

Помічник Кам”янсько-Дніпровського  міжрайонного прокурора  Панчук Р.В. вважає, що позов підлягає
задоволенню на підставі ст. 4 ЗУ “Про приватизацію державного житлового фонду”.

Третя особа Водянська сільська  рада просят справу розглядати у відсутність
їх представника.

Третя особа  група громадянства  та імміграції фізичних осіб при
Кам”янсько-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій  області
просят справу розглядати у відсутність
їх представника.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги позивача  не підлягають  задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні правовідносини.

З 30.12.1993 року  по 04.09.2007 року   ОСОБА_1
перебувала в  шлюбі з ОСОБА_5  В шлюбі
у них народились  2 дитини :
-  ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження  та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження.

18.04.2000 року  відбулася приватизація  будинку АДРЕСА_1  Кам”янсько-Дніпровського району Запорізької
області, що підтверджується  свідоцтвом
на право власності на житло від 05.06.2000 року видане  Водянською сільскою радою.

На час приватизації   будинку, в ньому   були
зареєстровані  за місцем  мешкання постійно   ОСОБА_6 та її син ОСОБА_5, про що
свідчить  довідка    про склад сім'ї   від 03.04.2000року видана   КСП “Водяне” ( а.с. 62).

Відповідно до
наданих  документів,  а саме
заяви на приватизацію (а.с.63), довідки
(а.с. 62)  свідоцтву  на право власності  на житло
(а.с. 121) наймачем  житла  була
ОСОБА_6,  а   ОСОБА_5
був  членом сім” наймача.

Згідно даних  господарських книг № 20  (для тимчасової  реєстрації)
та №  348  (для реєстрації  постійного місця проживання)  (а.с. 65-66 )    ОСОБА_1 з неповнолітніми  дітьми
ОСОБА_2  та  ОСОБА_3 з 22.08.1997 року  до
25.09.2001 року   в будинку
АДРЕСА_1  були зареєстровані як  тимчасові жильці  (квартиранти). Постійну реєстрацію вони
отримали  25.09.2001 року  згідно довідки ГГІЗФО К-Дніпровського РВ УМВС
України в Запорізькій області  від
14.09.2007 року.

Відповідно   до ст.. 10, 60 ЦПК
України   сторони по справі  зобов'язані
довести ті обставини на які  вони
посилаються.

Позивач  у судовому засіданні  повинен
був довести, наступні обставини : що
строк  позовної давності  пропущений з поважних причин,  що
позивач та її діти були членами
сім'ї наймача на час приватизації, що
вони постійно мешкали  в будинку
АДРЕСА_1, що  ОСОБА_4  на час приватизації  більш
ніж 6 місяців    без поважних
причин не проживала в  будинку.

Вивчивши матеріали   цивільної
справи, суд дійшов  висновку, що жодна з
наведених обставин не доведена  позивачем
належними доказами.

Щодо строків позовної давності. Суд вважає,  що
строк позовної давності
пропущений без поважних причин
тому не може підлягати
відновленню, оскільки дійсно  як
зазначає позивач  в своїй позовній заяви  та в своїх поясненнях, вона знала , що
проводилась  приватизація    будинку АДРЕСА_1, але  сама ніяких дій щодо участі  в приватизації  не
здійснювала (не подавала до органів
приватизації письмових заяв, погоджень, не  отримувала
свідоцтва, не реєструвала своє право власності тощо), а відповідно  ст. 8 ЗУ “Про приватизацію державного
житлового  фонду”  брати
участь в приватизації  без надання
відповідних заяв не можливе, тому суд
до  пояснень  позивача ,
про те що вона  не знала,  що не є
власником  будинку  весь цей час
відноситься критично та до уваги не приймає.  Тим більш вимоги  щодо визнання   особи
такою, що втратила  права
користування  житлом  подані
також із значним  порушенням  строків позовної давності, та теж про  цю обставину
було відомо  позивачу.  Переконливих доказів  того, що строк  позовної давності пропущений  з поважних причин   позивач суду не надав.

Згідно ст. 267 ЦК України  наслідком пропущення  строків позовної давності,  застосування якої  заявлено стороною є підставою відмови в
позові.

Щодо вимоги   визнання ОСОБА_4 такою
особою, що втратила на 05.06.2000 року на момент приватизації спірного житла,
право користування  житловим приміщенням
за адресою АДРЕСА_1, як відсутню  без
поважних причин більш шести місяців на той момент, теж суд вважає. Що ця
вимога  задоволена  не може бути з  наступних підстав, що по-перше  позивач ОСОБА_1 та її представник   не надали
суду  будь-яких  доказів
того, що   ОСОБА_4   не мешкала
станом на 05.06.2000 року   в
будинку АДРЕСА_1  без поважних причин
більш ніж  6 місяців. Відповідно  до даних про реєстрацію,  та пояснень
відповідачів    ОСОБА_6  була зареєстрована  за місцем проживання  в даному будинку  до 2001 року та мешкала в  ньому. Окрім
пояснень відповідачів, це підтверджується   довідкою КСП “Водяне”.  По-друге,
позов поданий  неналежним
позивачем, оскільки відповідно до ст.. 3 ЦПК України   з  цим
позовом може звернутись особа,  права
якої порушуються, а  відповідно до
цього   позивачем  може бути власник, або  користувач
майна. На час приватизації
власником майна  був КСП “Водяне”
відповідно до свідоцтва (а.с.120) По-третє,
приватизація  відбулась 18.04.2000
року ( а.с.  121),   визнання
особи  такою, що втратила права на
користування  житлом на дату  після
приватизації  (05.06.2000
року),  буде   незаконним,
оскільки    буде порушуватись  права
власника майна.

Щодо  вимоги  позивача, а саме визнання частково
недійсним  свідоцтво  про право власності на житло від 05.06.2000
року  видане Водянською сільською радою,  виключивши з нього  співвласника спільної власності  ОСОБА_6, включивши замість неї співвласником:
мене ОСОБА_1 та двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3   якою
вона просить  на підставі
ст.. 4 ЗУ « Про приватизації державного
житлового  фонду» п. 5 Положення
ДКУ по житлово-комунальному господарству
від 15.09.1992 року від 15.09.1992 року
суд вважає  що також ця
вимога  є безпідставною,  та недоведеною жодним доказом.  По-перше, позивач в своїй вимозі посилається
на норму  закону ( ст.. 4 ЗУ “Про
приватизацію державного житлового фонду”) , яка
не регулює відносини
включення-виключення в свідоцтво права власності осіб. По-друге, суд
відповідно о своєї  компетенції
передбаченої ст. 1-4 ЦПК України, ст.. 16 ЦК України   не може
вирішувати питання, які відносяться до компетенції  інших органів державної   влади. Свідоцтво  на право власності це відповідний  документ
який    підтверджує право
власності на підставі  рішення  органу приватизації. Не можливо  зміна
даного документа судом, оскільки
рішення  органу  приватизації не оскаржувалось. Суд може   визнати
право,  припинити дії які
порушують права,  але  позивач не ставить таких вимог, тому  задовольнити
вимоги щодо внесення  змін до  документів
не можуть вирішуватись судом. По-третє,
позивач  та її представник  не довели свої  вимоги жодним
належним доказом, не довели ту обставину, що  ОСОБА_1 та її
діти  мали право  на приватизацію.

Відповідно  до ст. 65-1 ЖК
України   та Закону України  “Про приватизацію житлового фонду”  наймачі та
члені його родини     мали
право  приватизувати  житло
громадського житлового фонду, до якого відносився будинок АДРЕСА_1.   Суд при винесенні  рішення бере до уваги, що наймачем  на час
приватизації  житла була  ОСОБА_4 , а членом її родини  був  її
син  ОСОБА_2 , який  був зареєстрований  за постійним місцем  мешкання в цьому будинку, а мешкав в іншому
будинку разом с  сім'єю (питання  щодо участі в приватизації ОСОБА_5 не
оспорюється) .  Позивач  та
неповнолітні діти  на час
приватизації в   будинку  АДРЕСА_1
були зареєстровані  як
тимчасові  жильці (квартиранти). (
а.с.59-61 )    Згідно  до ст. 99 ЖК України  тимчасові жильці  самостійного
права  на займане  приміщення не набувають незалежно від
тривалості.

Допитана в  якості свідка
Оверко    пояснила,  що у неї
з 1997 1998 року  в будинку  за адресою:
с.Водяне вул.     Леніна  мешкали
ОСОБА_5 , ОСОБА_1 з дітьми, виїхали
в  будинок по АДРЕСА_1  восени 2001 року.

Таким чином,  при вирішенні  цього спору
суд виходить з того, що  ОСОБА_5,
неповнолітні діти ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 не
були членами  сім'ї наймача -  ОСОБА_4
відповідно до ст..  64 ЖК
України  та не визнанні такими.  На час приватизації ( квітень 2000 року)
постійно в будинку АДРЕСА_1 не мешкали та
були зареєстровані  як
тимчасові  жильці, про  що
свідчать    докази :  заява на приватизацію, свідоцтво        на право власності на майно, довідка
про склад сім'ї, довідки  про реєстрацію,
а відповідно до цього   вони не мали
право  брати участь в  приватизації.

Посилання  позивача  на штамп
реєстрації в її паспорті (а.с.11),
довідки зі школи (а.с.78)  та  лікарні (а.с 77,,79.) ,  відповідно до яких   вона та діти рахуються  зареєстрованими в будинку АДРЕСА_1   суд
вважає   необґрунтованими,
оскільки ці докази  є неналежними,   так як
первинними документами  що
свідчать  про реєстрацію, є
по-господарськи книги Водянської сільради.
Штамп в паспорті  проставляється
на підставі цих книг, та  у даному
випадку дані  штампу не відповідають  первинним документам, тому суд  вважає, що допущена помилка, більш того, як
вбачається  з даних паспорту, він  замінювався в 01.03.1999 року  у зв'язку з чим можлива  помилка в даних штампу.    З довідки
зі школи та лікарні  не
можливо  визначати   місце мешкання  та реєстрації, оскільки   діти були тимчасово зареєстровані за цією
адресою, а відповідно до цього,   місцем
проживання при взятті на облік
зазначалась  місце
реєстрації.

Таким чином суд вважає, що  позовні
вимоги   позивачем не доведені  та не обґрунтовані, тому задоволенню не
підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 64, 65-1, 99 ЖК
України,  ст.. 16 ЦК України    ст. 8 ЗУ “Про приватизацію державного
житлового  фонду”  ст.ст.
3, 60, 199, 291, 292, 293,294, 295, 296, ч.1 п. 2, 4 ст. 367 ЦПК України
,-

В И Р І Ш И В:

В
задоволенні  позовних вимог  ОСОБА_1 , яка діє за себе  та в інтересах неповнолітніх  дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи без самостійних вимог  орган
опіки та піклування при Кам”янсько-Дніпровській районній державній
адміністрації, група громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Кам”янсько-Дніпровського РВ УМВС України в Запорізькій області, Водянська
сільська рада Кам”янсько-Дніпровського району
про визнання  особи такою, що
втратила право користування житловим приміщенням на момент приватизації житла,
про визнання частково недійсним свідоцтво
про право власності на житло
-  відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не буде подано. Заяву про апеляційне оскарження  рішення суду може бути подано протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                         Н.І. Комишня