У Х В А Л А

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

5 листопада 2008
року                                                       м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого     Яреми
А.Г.,

суддів:                 Левченка
Є.Ф.,           Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,             Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
договору про розподіл майна дійсним та визнання права власності на жилий
будинок,

в  с
т  а  н
о  в  и  л  а :

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, придбаного в період шлюбу,
мотивуючи тим, що у вересн1 2006 року вони розірвали шлюб, але згоди про поділ
спільного майна не дійшли. А тому просила виділити їй частину рухомого майна,
автомобілі Мерседес-Бенц, ВАЗ-21053, ВАЗ-2102, компенсацію в розмірі  150000 грн. за частину будинку з надвірними
будівлями та 27650 грн. компенсації за частину рухомого майна.

У ході судового розгляду позивач просила виділити їй
половину будинку та частину рухомого майна.

У липні 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про визнання договору про розподіл майна дійсним та визнання
права власності на жилий будинок АДРЕСА_1

, посилаючись на те, що при добровільному розподілі майна

5 серпня 2006 року сплатив позивачці 50000 грн. за
половину спірного будинку, про що вона написала розписку, але від оформлення
договору у нотаріуса відмовилась.

Рішенням Летичівського районного суду від 8 листопада
2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області
від

23 січня 2008 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
15 954 грн. 50коп. - недоплачену
різницю вартості &frac12; частини
спірного будинку АДРЕСА_1 і зобов'язано відповідача повернути їй майно: шафу за 500 грн., килим з
дитячої кімнати за 500 грн., 4 панцерні матраци на 1 500грн., 1 великий і 2 середні ватні матраци
на 300 грн., металеву вішалку за 100 грн., палас зеленого кольору за 500грн., 2 подушки на 50 грн., 2
дитячих покривала вишневого кольору на 100 грн., 1 ватяну ковдру рожевого
кольору за 100
грн., пластмасовий великий вазон за 100грн., а всього на 3 750 грн. У решті
позовних вимог відмовлено за їх недоведеністю.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним
договір від 5 серпня 2006 року про поділ майна, що є у спільній сумісній
власності, а саме: будинку АДРЕСА_1, та визнано право власності на будинок за

ОСОБА_2

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
задовольняючи позов ОСОБА_2 визнаючи дійсним договір про поділ спільного майна
та визнаючи за ОСОБА_2 право власності на будинок, суд посилався на

ч. 2 ст. 220 ЦК України вважав, що сторони досягли згоди
та фактично поділили спільне майно.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦКП України рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦКП України під час ухвалення
рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися
щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У
цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Прийшовши до висновку, що договір про поділ спільного
майна було укладено між сторонами, суд не установив, яке саме майно входило до
складу спільного майна і було поділене між сторонами та яка його вартість.

При цьому суд ухвалив суперечливе рішення, прийшовши до
висновку про те, що між сторонами було укладено і виконано договір про поділ
спільного майна, зокрема будинку, і в той же час встановив іншу вартість
будинку та стягнув з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 недоплачену
різницю вартості &frac12; частини
спірного будинку в розмірі 15 954 грн. 50 коп.

Таким чином суд не з'ясував чи домовилися сторони щодо
істотних умов договору і в чому ці істотні умови полягають та чим
підтверджуються.

Крім того, відповідно до ст. 220 ЦК України визнати
дійсним можна лише той договір, який підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір про поділ спільного майна до даної категорії не
відноситься.

Ураховуючи, що ні суд першої інстанції, ні апеляційний
суд належним чином не перевірили доводи обох сторін щодо суті спору судові
рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Летичівського районного суду від 8 листопада 2007
року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 23 січня 2008 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               А.Г.
Ярема

Судді:                                                                          Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін