Справа
№ 2-41108
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2008
року

Богуславський
районний суд Київської області в складі:

головуючого
судді                 Бакуменка А.С.

при секретарі                         Сиротенко О.М.

з участю
позивача                 ОСОБА_1

пред-ка позивача                   ОСОБА_2

пред-ка відповідача               Нечипоренко О.Д.

3-ї особи                                 ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до СТОВ «ЗОРЯ» с. Владиславка Миронівського району про зміну формулювання
причин звільнення, стягнення заробітної плати за вимушений прогул, невиплаченої
заробітної плати, матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в
позовній заяві просив суд змінити формулювання причин його звільнення з роботи
охоронника сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю
«Зоря» із ст. 40 п.7 КЗпП України на звільнення за власним бажанням по ст.38
КЗпП України а також змінити дату звільнення з 18 березня 2008 року на дату
вирішення справи в суді. Позивач також просив суд стягнути з СТОВ «Зоря» на
його користь заробітну плату на час вимушеного прогулу 6293 гривні 83 коп.,
невиплачену йому заробітну плату за лютий, березень 2008 року в розмірі 1000
гривень, стягнути заподіяну йому матеріальну шкоду в розмірі 443 гривні, та
моральну шкоду в розмірі дві тисячі гривень.

В обґрунтування
позову позивач посилався на те, що працював в відповідача охоронником, але 19
березня 2008 року взнав, що звільнений з роботи за ст. 40 п.7 КЗпП України - за
появу на роботі в нетверезому стані. Він вважає звільнення неправильним оскільки
від нього ніхто пояснень при звільненні не вимагав і він заперечує проти такого
звільнення. В результаті незаконного звільнення його з роботи він захворів і
потрапив в лікарню з діагнозом гіпертонічний криз, що вплинуло негативно на
його стан здоров'я. З нього незаконно було утримана заробітна плата за лютий і
березень місяці 2008 року на відшкодування нібито викрадений з його вини
запчастин до трактора в розмірі одна тисяча гривень.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали
пояснивши, що незаконне звільнення з роботи було проведене через викрадення
запчастин до трактора, які лежали на території тракторної бригади, але через
недоведеність що на його зміні чергування вони були викрадені його звільнили за
п'янку на робочому місці. Вони вважають недоведеним цей факт який не мав місця.

Представник
відповідача Нечипоренко О.Д. позовні вимоги визнала частково, тобто лише в
частині виплати позивачу заробітної плати за лютий, березень місяці 2008 року,
яка не була виплачена йому через те, що позивач сам відмовився її отримувати. В
інших позовних вимогах представник відповідача просила відмовити позивачу,
оскільки він був звільнений з роботи був правильно за ст. 40п.7 КЗпП України
так як неодноразово перебував на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння,
що доповідними на ім'я керівника СТОВ підтверджували старший охоронник ОСОБА_5,
головний інженер ОСОБА_6 та водій товариства ОСОБА_7.

Третя особа на
стороні відповідача ОСОБА_3 також просив суд відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог про зміну причини звільнення, та стягнення заробітної плати за
вимушений прогул та моральної і матеріальної шкоди посилаючись на те, що
позивач систематично перебував на робочому місці в стані алкогольного сп'яніння
про що йому доповідав старший охоронник ОСОБА_5.

Суд, вислухавши
пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третьої особи,
свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позовні
вимоги позивача задовольнити частково з таких підстав:

Між
сторонами виникли правовідносини з приводу порушеного права на працю та
отримання повного і справедливого заробітку за свою працю.

Відповідно до
ст. 43 Конституції України «кожен має право на працю..»та «право на своєчасне
одержання винагороди за працю...»

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може мати місце при появі на роботі в нетверезому
стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Статтею 43 ч.1
КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав зазначених
в пункті 7 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою
згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є
працівник.

Подання власника
або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на
якого воно внесено, зазначено в ч.3 ст. 43 КЗпП України.

Частина друга
ст. 43 КЗпП України, що профспілковий виборчий орган, членом якого є робітник
розглядає у 15 денний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого
ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Тобто, з
поданням до виборного профспілкового органу міг в даному випадку подати
керівник товариства, який вправі прийми і звільняти працівників.

В судовому
засіданні з письмових доказів і з пояснень представника відповідача та свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12 встановлено, що подання до
профспілкового комітету СТОВ подав не керівник який має право на прийом і
звільнення працівників, а старший охоронець ОСОБА_5 якому це право по
звільненню працівників не надавав.

Зазначені вище
свідки - члени профспілкового комітету пояснили суду, що сам ОСОБА_5 ні особи
що підписалися під доповідними про систематичну появу на робочому місці
працівника ОСОБА_4 на засіданні профспілкового комітету не були присутні і
пояснень не давали, не був запрошений на засідання профкому і сам ОСОБА_1 і
прояснень виборному органу не давав з приводу підстав свого звільнення.

В судовому
засіданні також було встановлено, що свідок ОСОБА_7 не підтвердив свого
письмового пояснення від 18.03.2008 року про те, що 18.03.2008 року ОСОБА_4
перебував у стані алкогольного сп'яніння. Свідок пояснив що ближче 50 метрів в
той день до ОСОБА_4 не підходив і не міг чути запаху алкоголю від ОСОБА_1. Його
переконав в цьому ОСОБА_5 якому він і повірив. Не чув він особисто і про те,
щоб ОСОБА_1 відмовлявся від освідування на алкогольне сп'яніння в той день.

З показань
свідка ОСОБА_13 вбачається, що позивач ОСОБА_4 у вересні і грудні 2007 року
виставляв на робочому місці їм могорич і вживав спиртні напої, де був і сам
старший охоронець ОСОБА_5.

Лише свідок
ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 18.03.2008 року від позивача ОСОБА_4
чув запах алкоголю.

З наданого суду
свідоцтва про смерть, вбачається, що ОСОБА_5, на докази якого посилалася
представник відповідача і які послужили підставою для звільнення ОСОБА_4, помер
08 серпня 2008 року.

Оцінюючи
отримані вищенаведені докази суд вважає, що показання свідка ОСОБА_6 не можуть
бути прийняті як об'єктивні і достовірні судом, тому що вони не підтверджуються
більш ніякими іншими доказами, а сам свідок ОСОБА_6 будучи головним інженером
СТОВ «Зоря» зацікавлений в дані справі, щоб відстояти позицію керівника
товариства. Крім того, прискорений і спрощений порядок звільнення ОСОБА_4,
свідчить про необ'єктивний підхід до звільнення позивача.

Оцінюючи
показання свідка ОСОБА_13 суд вважає, що його показання про вживання позивача в
серпні і в грудні 2007 року спиртних напоїв разом з старшим охоронцем ОСОБА_5
не може бути підставою для звільнення позивача, оскільки вказані епізоди не
були підставою при звільненні ОСОБА_4 і крім того відповідно до ст.148 КЗпП
України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня
його виявлення. Враховуючи, що вживання спиртних напитків проводилося з
показань свідка ОСОБА_13 в присутності старшого охоронника ОСОБА_5 суд вважає,
що факти були виявлені але спливли строки до 18.03.2008 року для застосування
за них до ОСОБА_1 стягнень взагалі.

З наданих суду
відомостей про нарахування заробітної плати ОСОБА_4 вбачається, що йому за
лютий місяць 2008 року нараховано було до отримання 505 гривень, які ним не
отримані оскільки відсутній його підпис в графі «отримав». У березі місяці
нараховано до отримання за 11 днів роботи 362 гривні, які ним не отримані.

Таким чином,
підлягає задоволенню позов ОСОБА_4 про зміну формулювання його звільнення з
роботи, оскільки звільнення його за ст. 40 п.7 КЗпП України проведено
незаконно, з порушенням чинного законодавства про працю, без підтвердження на
доказах зазначеного в наказі проступку.

Суд вважає, що
потрібно змінити формулювання звільнення на вимогу позивача і зазначити в
наказі і трудовій книжці, що ОСОБА_4 звільнений по ст. 38 КЗпП України на
вимогу працівника з 05 вересня 2008 року.

Враховуючи, що
звільнення з роботи позивача по ст. 40 п.7 КЗпП України характеризувало його як
недобросовісного і ненадійного працівника і це формулювання перешкоджало його
працевлаштуванню, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 235 стягнути з
відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу із
розрахунку середньої заробітної плати позивача за повні два місяці роботи перед
звільненням, тобто із розрахунку за січень і лютий 2008 року, в розмірі
середньої заробітної плати 588 гривень 90 коп. За повних п'ять місяців
вимушеного прогулу підлягає стягненню сума 2944 грн.50 коп. і за неповний
шостий місяць вимушеного прогулу підлягає стягненню сума 481 гривня, тобто
всього за вимушений прогул необхідно стягнути з відповідача на користь позивача
3425 гривень.

Оскільки, в
результаті незаконного звільнення позивача були порушені його конституційні і
важливі для організації життя права і він залишився без роботи і коштів на
організацію свого життя, що дійсно призвело до організації ним додаткових
зусиль для забезпечення життєдіяльності, суд вважає що підлягає задоволенню
частково вимога позивача про стягнення моральної шкоди на його користь в
розмірі мінімальної заробітної плати, тобто в сумі 525 гривень.

Суд вважає, що
матеріальні збитки від незаконного звільнення позивача в розмірі 443 гривні
позивачем не доведені, оскільки перебування на лікуванні в лікарні та витрати
на лікування з вини відповідача не доведено.

Таким чином
порушене право позивача ОСОБА_4 підлягає судовому захисту.

На підставі
вищевикладеного та керуючись ст. ст.209 ч.3, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 116,
235, 236, 237-1 Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
задовольнити частково.

Визнати
незаконним звільнення з роботи ОСОБА_1 відповідачем СТОВ «Зоря» с. Владиславка
Миронівського району Київської області з ініціативи адміністрації товариства.

Змінити дату і
формулювання звільнення зазначивши що ОСОБА_1 звільнений з роботи 05 вересня
2008 року за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» с.
Владиславка Миронівського району Київської області на користь ОСОБА_1 заробітну
плату за лютий-березень 2008 року в сумі 867 грн.

Стягнути з
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» с. Владиславка
Миронівського району Київської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за
вимушений прогул в сумі 3425 грн. 50 коп.

Стягнути з
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» с.
Владиславка Миронівського району Київської області на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду за незаконне звільнення з роботи в розмірі мінімальної заробітної плати,
тобто 525 гривень. Всього підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 4817
гривень 50 коп.

В задоволенні
інших вимог позивача відмовити за необґрунтованістю позовних вимог.

Стягнути з
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» с.
Владіславка Миронівського району Київської області на користь місцевого бюджету
м. Богуслава мито в розмірі 51 грн.

Стягнути з
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» с.
Владіславка Миронівського району Київської області на користь Богуславського
районного суду Київської області 30 гривень за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Повне мотивоване
рішення виготовлене 8 вересня 2008 року з яким можна ознайомитися в канцелярії
суду.

Заява про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів з 9
вересня 2008 року

Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя                                     (підпис)                                              А.С.
Бакуменко