Справа № 22-46/08 Головуючий
у 1-й інстанції: Ліхтанська Н.П.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008
року  м. Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:          Боєвої В.В.

Суддів:          Бабак A.M.

Полякова 0.3.

При
секретарі:         Винник І.С.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 на додаткове рішення Бердянського
міськрайонного  суду Запорізької області
від 15 червня 2007року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про
встановлення порядку користування земельною ділянкою,  встановлення земельного сервітуту,  визнання незаконним п.1.6. рішення виконкому
Бердянської міської ради № 572 від 12.12.1991 року,  усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою,  визнання права власності,  відшкодування матеріальної,  моральної шкоди та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки,
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2002 року ОСОБА_2. звернулася до суду із
позовом до  до ОСОБА_1,  Виконавчого комітету Бердянської міської ради
Запорізької області про встановлення порядку користування земельною ділянкою,  встановлення земельного сервітуту,  визнання незаконним п.1.6. рішення виконкому
Бердянської міської ради № 572 від 12.12.1991 року,  усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою,  визнання права власності на
споруди,  відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,  посилаючись на те,  що між нею та відповідачем немає згоди в
користуванні земельною ділянкою біля будинку АДРЕСА_1.

За такими ж мотивами ОСОБА_1 заявила зустрічні вимоги до
ОСОБА_2. про поділ земельної ділянки,
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від
07.11.2005 року позовні вимоги сторін задоволено частково.

Проведено розподіл земельної ділянки розташованої біля
будинку АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_2. земельну ділянку площею

0, 0229 га,
ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 0, 0260 га.
Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2. оформити договір на встановлення земельного
сервітута для обслуговування будов,
позначених літерами „а",
„Н",  „К" і огорожі
уздовж межі ділянки 38, 5 м,  що належать
ОСОБА_2. і розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2. право власності на самовільно збудоване нерухоме майно:
літню кухню - гараж- сарай «Л-Н»,  навіс
«М»,  сіни «а»,  розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.02.2006 року зазначене
рішення залишено без змін.

Додатковим рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області
від 15.06.2007 року уточнено рішення Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 07.11.2005 року в частині встановлення земельного
сервітуту та встановлено для ОСОБА_1 та ОСОБА_2. земельний сервітут для
обслуговування будов,  позначених
літерами „а",  „Н",  „К" і огорожі уздовж межі ділянки 38, 5
м,  що належать ОСОБА_2. і розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане
рішення як таке,  що не відповідає
дійсним обставинам справи,  ухвалено з
порушенням норм матеріального та процесуального права,  уточнити рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 07.11.2005 року в частині встановлення земельного
сервітуту та прийняти нове рішення,  яким
відмовити в позові ОСОБА_2.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги,  колегія суддів апеляційного суду вважає,  що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,  якщо
визнає,  що суд першої інстанції ухвалив
рішення з Додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відповідно ст. 98 Земельного Кодексу України,  право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або
безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

За правилами ст. 100 Земельного Кодексу України власник
або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення
земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний
сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних
ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається,  що відповідно рішення суду від 07 Л1.2005 року
позовні вимоги сторін задоволено частково,
здійснено розподіл земельної ділянки,
який розташований біля будинку АДРЕСА_1 за фактичним користуванням та
зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2. оформити договір на встановлення земельного
сервітуту для обслуговування будов,  позначених
літерами „а",  „Н",  „К" і огорожі уздовж межі ділянки 38, 5
м,  що належать ОСОБА_2. і розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 (т.З а.с. 67).

Земельний Кодекс України передбачає дві підстави встановлення земельного
сервітуту: договір та рішення суду. Оскільки,
рішення суду від 07.11.2005 року не виконується,  та сторони не дійшли спільної згоди по
оформленню договору на встановлення земельного сервітуту,  власник земельної ділянки ОСОБА_2. звернулася
до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про встановлення земельного
сервітуту.   "

Відповідно п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд,  що ухвалив рішення,  може за заявою осіб,  які беруть участь у справі,  чи з власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення,  якщо стосовно якої-небудь
позовної вимоги,  з приводу якої сторони
подавали пояснення не ухвалено рішення.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2. про встановлення земельного
сервітуту та постановляючи додаткове рішення з цього питання,  суд виходив з того,  що оскільки рішення суду від 07.11.2005 року
не виконується,  та сторони не дійшли
спільної згоди по оформленню договору на встановлення земельного
сервітуту,  а так як питання про
встановлення земельного сервітуту було обговорено в ході судового засідання
07.11.2005 року,  однак недостатньо
правильно сформульована резолютивна частина рішення,  тому правомірно дійшов висновку про уточнення
рішення від 07.11.2055 року та ухвалив додаткове рішення про встановлення
земельного сервітуту. Рішення суду про задоволення заяви є підставою для
встановлення земельного сервітуту.

Колегія суддів вважає,  що
розглядаючи спір,  суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони,  дав належну правову оцінку
правовідносинам,  які склалися між
учасниками процесу,  та правильно вирішив
спір.

Додаткове рішення постановлено з додержанням вимог матеріального та
процесуального права,  доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,  а
тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового не вбачається.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Додаткове
рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від  15 червня 2007 року по цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення,  проте може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом двох місяців.