Справа № 2-220/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4
березня 2008 року   Самарський районний
суд м. Дніпропетровська

у складі:    головуючої судді:
Петешенковій М.Ю.

при
секретарі:                                     Левченко О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
майнової та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя
особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки, суд -

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду
із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11 вересня 2004 року в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася на вул. Малиновського в м.
Дніпропетровську, автомобілями, якими керували відповідачі, було пошкоджено
автомобіль марки ІВЕКО 35S, д/н
НОМЕР_1, який належить їй на праві власності, на підставі довіреності яким
керував відповідач ОСОБА_2 Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження
матеріальна шкода склала 4 064 грн.

У
зв”язку з тим, що питання щодо відшкодування шкоди сторони не можуть розв”язати
у добровільному порядку, позивач вимушена була звернутися до суду з позовом про
стягнення з відповідачів компенсації за завдану матеріальну шкоду в сумі 4 064
грн. 10 коп., витрати на проведення дослідження в сумі 240 грн., компенсації за
завдану моральну шкоду в сумі 1 000 грн. та судових витрат.

15
червня 2005 року позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути
компенсацію за завдану шкоду з відповідачів у солідарному порядку.

26
грудня 2006 року позивач доповнила позовні вимоги, збільшив розмір моральної
шкоди до 5 000 грн.

23
листопада 2007 року позивач повторно уточнила позовні вимоги та просила
стягнути із відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдані матеріальні збитки з
урахуванням індексу інфляції в розмірі 5 919 грн. 72 коп., моральну шкоду в
розмірі 5 000 грн. та судових витрат.

15
січня 2007 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої
внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

В
обґрунтування позову посилався на слідуючи обставини. 11 вересня 2004 року о 18
год. 30 хвил. в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася на вул.
Малиновського в напрямку Мерефо-Херсонського мосту в м. Дніпропетровську було
пошкоджено автомобіль позивача ІВЕКО 35S, д/н НОМЕР_1, та його автомобіль марки ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_2. Він зазначає,
що виконуючи маневр поворот ліворуч, не з крайнього лівого ряду, при зміні
напрямку руху, він не впевнився, що це буде безпечним та допустив зіткнення з
автомобілем ІВЕКО. В свою чергу водій ОСОБА_2 при виникненні небезпеки для
руху, у вигляді змінюючого напрямок руху автомобіля ВАЗ 2101 під його
керуванням, вжив не лише міри гальмування, а й змінив напрямок руху, у разі
чого допустив зіткнення, чим завдав матеріальну шкоду. Винними у
дорожньо-транспортній пригоді були визнані він ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2
Позивач просить стягнути з позивача ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 5
754 грн. 29 коп., компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 1000 грн., та
судові витрати по справі.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги (уточненні та
доповненні) підтримала в повному обсязі та просила задовольнити на підставі
обставин, викладених у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
просила відмовити, з наступних підстав: не було підтверджено документально
факту її перебування у трудових відносинах з ОСОБА_2, який перебував у трудових
відносинах з її сином ОСОБА_4, що підтверджується Інструкцією для водіїв,
договором на перевезення пасажирів на маршруті за № 15 від 2 січня 2004 року;
відповідач ОСОБА_2 керував транспортним засобом виключно на підставі
довіреності, а тому він, як особа, яка керувала транспортним засобом ІВЕКО 35S, д/н НОМЕР_1 несе повну матеріальну відповідальність за
завдану шкоду разом з другим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1
Вважала, що товарні чеки неможливо розглядати як докази, які надав позивач
ОСОБА_3 за зустрічним позовом, оскільки за своєю формою, вони не відповідають
вимогам, встановленим діючим законодавством.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позивача ОСОБА_1 визнав, при цьому пояснив,
що дійсно знаходився в трудових відносинах з ОСОБА_1, працюючи водієм
транспортного засобу маршрутного таксі ІВЕКО 35S, д/н НОМЕР_1 по маршруту Іларіонове-Дніпропетровськ, на підставі укладеного
між ними трудового договору. Кошти,
які  отримував від перевезення
пасажирів, він віддавав ОСОБА_1 Кошти за виконану ним роботу він отримував
щоденно та безпосередньо від позивача ОСОБА_1 При цьому пояснив, що внаслідок
дорожньої-транспортної пригоди, яка відбулася 11 вересня 2004 року,
транспортний засіб, на якому він працював водієм був відремонтований ним
особисто за власні кошти. Зустрічні позовні вимоги відповідача ОСОБА_1 вважав
обґрунтованими  та підлягаючими
задоволенню в повному обсязі на підставі викладених обставин у зустрічній
позовній заяві.

В
судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 первісний
позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Під час
дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_2 перевозив пасажирів на
транспортному засобі ІВЕКО 35S, д/н
НОМЕР_1 по маршруту Іларіонове-Дніпропетровськ. Він працював водієм на
маршрутному таксі, тобто перебував з ОСОБА_1 в фактичних трудових відносинах.
При цьому зазначив, що відповідачу ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної
пригоді від 11 вересня 2004 року було теж завдано матеріальну шкоду
транспортному засобу ВАЗ 2101 д/н НОМЕР_2, який належить йому на паві
власності. Оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 керував
транспортним засобом на підставі довіреності на право керування і на той момент
виконував трудові обов”язки, матеріальну відповідальність несе власник
транспортного засобу ОСОБА_1 Вважали, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо понесених
витрат на відновлення транспортного засобу необґрунтовані, оскільки докази в
підтвердження понесених витрат на придбання запасних частин не було надано
суду. Зустрічні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному
обсязі на підставі обставин, викладених у позові.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача,
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовом не підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у  результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками
є:  втрати, яких  особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Судом
встановлено, що 11 вересня 2004 року о 18 год. 30 хвил. в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася на вул. Малиновського в м.
Дніпропетровську, відповідач ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2101, д/н
НОМЕР_2, допустив зіткнення з транспортним засобом позивача ОСОБА_1 ІВЕКО 35S, д/н НОМЕР_1, яким керував відповідач ОСОБА_2 (т. 1,
а.с.14, адміністративні матеріали № 3-4714/04 , № 3-4717/04).

Транспортному
засобу ІВЕКО 35S, д/н НОМЕР_1, який належить
позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності та транспортному засобу ВАЗ 2101,
д/н НОМЕР_2, який належить відповідачу ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами
про реєстрацію транспортного засобу, були завдані пошкодження (т. 1, а.с. а.с.
13, 181).

Постановою
Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 3 листопада 2004 року
ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності. Постановою
Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 3 листопада 2004 року
ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності. (т. 1, а.с.14,
адміністративні матеріали № 3-4714/04 , № 3-4717/04).

При
розгляді адміністративних справ була встановлена взаємна (спільна) вина
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини визнані судовим рішенням у адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1
ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її
завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана
джерелом підвищеної     небезпеки,
відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом,   іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.
3 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох  джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких
було завдано шкоди, розмір відшкодування
визначається  у  відповідній
частці  залежно від обставин, що
мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працюючи водієм
транспортного засобу маршрутного таксі ІВЕКО 35S, д/н НОМЕР_1 по маршруту Іларіонове-Дніпропетровськ, знаходився в
фактичних трудових відносинах з позивачем ОСОБА_1 Під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка відбулася 11 вересня 2004 року, він фактично виконував трудові
обов”язки, перевозив людей по маршруту Іларіонове-Дніпропетровськ на підставі
виданої ОСОБА_1 довіреності. Ці факти знайшли своє повне підтвердження в ході
судового розгляду справи.

Доводи
позивача ОСОБА_1 в частині того, що на момент скоєння дорожньо-транспортної
пригоди відповідач ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з її сином ОСОБА_4,
що підтверджується Інструкцією для водіїв та договором на перевезення пасажирів
на маршруті за № 15 від 2 січня 2004 року, суд вважає безпідставними, оскільки
вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються
зібраними матеріали справи. Яких-небудь доказів обґрунтованості своїх
заперечень позивач не надала.

Суд не приймає до уваги покази свідка
ОСОБА_4, оскільки вони суперечать зібраним доказам у матеріалах цивільної
справи.

Із договору на
перевезення пасажирів на маршруті від 2 січня 2004 року вбачається, що договір
був укладений між приватним підприємством „Зігфірд-М” та приватним підприємцем
ОСОБА_4, який є сином позивача ОСОБА_1 Обслуговував маршрут
Іларіонове-Дніпропетровськ мікроавтобус ІВЕКО 35S, д/н НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 57-59, 61).

Доводи
відповідача ОСОБА_2 про проведений ним ремонт транспортного засобу ІВЕКО за
свій рахунок цілком обґрунтовані і доцільні.

При
цьому позивачем не було надано жодного письмового доказу в підтвердження витрат
на відновлення належного йому транспортного засобу.

Приймаючи
до уваги положення наведених вище норм та співвідношуючи її з встановленими
фактами, суд однак вважає, що позивач ОСОБА_1 не довела обставини, якими вона
обґрунтовує позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків з урахуванням
індексу інфляції в розмірі 5 919 грн. 72 коп., моральної шкоди в розмірі 5 000
грн. та судових витрат, а всього в розмірі 11 907 грн. 44 коп.

Доводи відповідача ОСОБА_3
щодо розміру завданої майнової шкоди внаслідок ремонту належного йому
транспортного засобу ВАЗ 2101, д/н НОМЕР_2, не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні та спростовуються показами допитаних в судовому засіданні
свідків ОСОБА_6 та  ОСОБА_7, що викликає
сумніви щодо необхідності стягнення вищезазначеної суми. Яких-небудь доказів
обґрунтованості своїх претензій до позивача, відповідач ОСОБА_3 суду не надав.

На
підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у
задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1

Відповідно до
ч.ч. 1, 2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини і якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я фізичної особи внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки.

Суд
вважає, що критичні оцінка певних фактів, що мали місце, не можуть бути
підставою для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Судом роз”яснювались сторонам, представникам  сторін положення ст.ст. 10,11,57-60 ЦПК
України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що
суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі
наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 11, 14, 1166, 1167, 1187, 1188, 1190 ЦК України, ст. ст. 3, 4 , 8, 10,
11, 57-64, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,
завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий суддя:                                                                       М.Ю.
Петешенкова