У х в а л а

і м е н е м
у к р а ї н и

5 листопада 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого  Патрюка М.В.,

суддів:           Жайворонок Т.Є.,
Лященко Н.П.,

Костенка А.В.,                                             Пшонки
М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про вселення за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 серпня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2000 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила
усунути перешкоди в користуванні власністю, посилаючись на те, що згідно з
договором купівлі-продажу від 16 лютого 2000 року вона придбала в ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1. Після укладення цього договору їй стало відомо, що в
квартирі зареєстрований відповідач, однак останній фактично в ній не проживає.                           25 лютого 2000 року
ОСОБА_2 проник у квартиру через вікно, вчинив у ній безлад, змінив замки.

Під час розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги й просила
визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1.

У березні 2000 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов про визнання договору
купівлі-продажу від 16 лютого 2000 року недійсним та визнання  за ним права власності на частку в спірній
квартирі, посилаючись на те, що він разом із дружиною 24 квітня 1998 року
придбав квартиру АДРЕСА_1, яку оформили на матір дружини - ОСОБА_4 Після чого
постійно проживав зі своєю сім'єю в цій квартирі, був зареєстрований, зробив
ремонт, сплачував комунальні послуги. У лютому                  2000 року його колишня
дружина, ОСОБА_3, діючи за довіреністю від
ОСОБА_4, коли він знаходився у відрядженні, без його відома розірвала з
ним шлюб та продала квартиру, чим позбавила його житла.

У ході розгляду справи ОСОБА_2 відмовився від зустрічних позовних вимог про
визнання договору купівлі-продажу від 16 лютого 2000 року недійсним і заявив
вимогу про вселення в зазначене приміщення.

Ухвалою Бабушкінського міського суду м. Дніпропетровська від 14 вересня
2001 року провадження у справі в частині зустрічних вимог ОСОБА_2  про визнання недійсним договору
купівлі-продажу закрито у зв'язку з відмовою від позову.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від                       26 вересня 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про
виселення відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2007
року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове рішення про відмову
ОСОБА_1 у задоволенні позову, зустрічний позов ОСОБА_2 про виселення
задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення, ухвалене судом
апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи
є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають цим вимогам.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2
таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову про вселення, виходив із того, що ОСОБА_2
втратив право користування спірною квартирою, а апеляційний суд, ухвалюючи
протилежне рішення, виходив із того, що ОСОБА_2 набув права на житло в 1998
році як член сім'ї власника квартири, ОСОБА_4, і за ним як членом сім'ї
власника зберігається це право після припинення сімейних відносин із власником.

При цьому суди залишили поза увагою те, що ОСОБА_2 був членом сім'ї
колишнього власника квартири, а не нового власника ОСОБА_1, та не зробили
висновків про те, чи виникли між Агаповим К.Є. і новим власником ОСОБА_1
правовідносини з найму житла та чи поширюються на правовідносини між ними
положення з визнання таким, що втратив право на користування житлом.

З урахуванням наведеного судові рішення не можна визнати законними й
обґрунтованими, тому вони як постановлені з порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно
до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від                       26 вересня 2006 року та
рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2007 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.П. Патрюк

Судді:

Т.Є. Жайворонок  А.В. Костенко  Н.П. Лященко  М.П. Пшонка