Справа
№2-2197/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

м. Запоріжжя                                                                                                                 10.07.2008.

Комунарський районний суд
м. Запоріжжя у складі:

Головуючого,
судді
Герасименка С.Г.

при
секретарі                                                              Булавіній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 та Миколаївської релігійної громади Української православної
церкви до Запорізької міської ради, третя особа ЗМБТІ про визнання права
власності,

ВСТАНОВИВ:

У суд з вказаним
позовом звернулись позивачі та просили суд:

1.
Визнати об'єктами нерухомого майна: недобудовану часовню літ. Ч, фундамент під
склад літ. Д1, недобудовану звінницю літ. Щ, фундамент під будівлю
літ.М2, що розташовані АДРЕСА_1.

2.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на об'єкт нерухомості:
адміністративно-побутову будівлю літ. М, що розташована АДРЕСА_1.

3.
Визнати за Миколаївською релігійною громадою Української православної церкви
право власності на об'єкти нерухомості: церкву літ. А-2,
адміністративно-побутові будівлі літ. М-1, Т-2, майстерні літ. Д, Ф, фундамент
під склад літ. Д1, хрестинна Л-2, літня кухня літ. Н, трапезну літ.
О, склад П1,Р С4, гаражі літ. С, С1, С2,
С3, С5, С6, С7, С8,
побутову будівлю літ. П, вбиральні літ. Ж, Х1, X, Ш, водопроводи №3,
13, 14,паркани №4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 15, 16, 17,18, фонтан №11, церковну
лавку літ. Ц, навіси літ. П3, Ф1, Х2, душ літ.
Е, недобудовану часовою літ. Ч, фундамент під будівлю літ.М2,
недобудовану звінницю літ. Щ, поклонний хрест №19, що розташовані АДРЕСА_1.

В
обґрунтування своїх вимог представник позивача - Миколаївської релігійної
громади Української православної церкви пояснив, що рішенням Запорізької
міської ради народних депутатів №25 1/16 від 30 червня 1993р. Миколаївській
релігійній громаді Української православної церкви для будівництва церкви у
постійне користування було надано 0,8 га землі АДРЕСА_1, про що 28 січня 1994
року виданий державний акт на землю за №419. З часу одержання земельної ділянки
у постійне користування на ній були збудовані: церква літ. А-2, адміністративно-побутові
будівлі літ. М-1, Т-2, майстерні літ. Д, Ф, фундамент під склад літ. Д1,
хрестинна Л-2, літня кухня літ. Н, трапезна літ. О, склад П1,Р С4,
гаражі літ. С, С1, С2, С3, С5, С6,
С7, С8, побутова будівля літ. П, вбиральні літ. Ж, Х1,
X, Ш, водопроводи №3, 13, 14,паркани №4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 15, 16, 17,18,
фонтан №11, церковна лавка літ. Ц, навіси літ. П3, Ф1, Х2,
душ літ. Е, недобудована часовня літ. Ч, фундамент під будівлю літ.М2,
недобудована звінниця літ. Щ, поклонний хрест №19, що підтверджується Зведеним
актом вартості будівель та споруд станом на 27.03.2008р. Вказані будівлі
споруджені Миколаївською релігійною громадою самостійно, тому кошторисна
документація на вказані будівельні роботи відсутня. Орендне підприємство
Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації відмовило у реєстрації права
власності на вказані будівлі у зв'язку з відсутністю правовстановлювальних
документів, про що свідчить рішення реєстратора від 20.12.2007р.

В
обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 пояснив, що він як настоятель
Миколаївської релігійної громади безпосередньо займався питаннями зв'язаними з
веденням будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1 вищезазначених будівель.
Тому вважає за можливе визнати за ним право власності на будівлю яка знаходяться
на вказаній земельній ділянці, а саме - адміністративно-побутову будівлю літ.
М.

Позивач
ОСОБА_1 подав до суду заяву згідно якої просив суд розглянути позов без його
участі.

Представник
відповідача вважала за необґрунтовані позовні вимоги ОСОБА_1 оскільки його
вимоги не ґрунтуються на законі. Так, вказана будова збудована на земельній
ділянці яка була надана в користування саме релігійній громаді а не
позивачуОСОБА_1, тому вважає за необхідне в цій частині позову відмовити
повністю. В частині задоволення позову Миколаївської релігійної громади
Української православної церкви представник відповідача не заперечувала, однак
вказала, що вимоги щодо визнання об'єктами нерухомості об'єкти  незавершеного будівництва не ґрунтуються на
законі, а також частину об'єктів завершеного будівництва необхідно ввести в
експлуатацію.

Представник
третьої особи просив суд вирішити спір згідно вимог законодавства і проти
задоволення позову Миколаївської релігійної громади Української православної
церкви не заперечував. Вказавши на те, що він заперечує проти визнання права
власності за ОСОБА_1 оскільки його позов є безпідставним бо не ґрунтується на
законодавстві. Також вказав, що згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України об'єкти
незавершеного будівництва являються нерухомістю, а тому за ними можливо визнати
право власності. Також пояснив, що неможливо буде позивачеві Миколаївській
релігійній громаді Української православної церкви ввести в експлуатацію окремі
об'єкти нерухомості оскільки відсутня технічна документація при забудові цих об'єктів
і тому позивач  зможе ввести їх в
експлуатацію вже після визнання за ним права власності на ці об'єкти.

Суд вислухавши
представників позивача, відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи
вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав
встановлених судом в ході судового розгляду.

Відповідно
до статті 95 Земельного кодексу України землекористувачі мають право на
відведеній їм земельній ділянці споруджувати жилі будинки, виробничі та інші
будівлі та споруди.

Відповідно
до статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Так,
рішенням Запорізької міської ради народних депутатів №25 1/16 від 30 червня
1993р. Миколаївській релігійній громаді Української православної церкви для
будівництва церкви у постійне користування було надано 0,8 га земліАДРЕСА_1,
про що 28 січня 1994 року виданий державний акт на землю за №419. З часу
одержання земельної ділянки у постійне користування на ній були збудовані:
церква літ. А-2, адміністративно-побутові будівлі літ. М-1, Т-2, майстерні літ.
Д, Ф, фундамент під склад літ. Д1, хрестинна Л-2, літня кухня літ.
Н, трапезну літ. О, склад П1,Р С4, гаражі літ. С, С1,
С2, С3, С5, С6, С7, С8,
побутову будівлю літ. П, вбиральні літ. Ж, Х1, X, Ш, водопроводи №3,
13, 14,паркани №4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 15, 16, 17,18, фонтан №11, церковну
лавку літ. Ц, навіси літ. П3, Ф1, Х2, душ літ.
Е, недобудовану часовою літ. Ч, фундамент під будівлю літ.М2,
недобудовану звінницю літ. Щ, поклонний хрест №19, що підтверджується Зведеним
актом вартості будівель та споруд станом на 27.03.2008 р. Вказані будівлі
споруджені Миколаївською релігійною громадою самостійно, тому кошторисна
документація на вказані будівельні роботи відсутня. Орендне підприємство
Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації відмовило у реєстрації права
власності на вказані будівлі у зв'язку з відсутністю правовстановлювальних
документів, про що свідчить рішення реєстратора від 20.12.2007р.

У
відповідності з частиною 5 статті 376 Цивільного кодексу України на вимогу
власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

В даному випадку
нічиї права не порушені, оскільки вказана земельна ділянка відведена згідно
вказаного вище державного акту на право постійного користування землею №419 для
будівництва церкви, а вказані споруди збудовані саме на виділеній Миколаївській
релігійній громаді Української православної церкви земельній ділянці, що розташована
АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною технічною документацією.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України “Про свободу
совісті та релігійні організації” релігійними організаціями є в тому числі і
релігійні громади.

Згідно
ст. 18 Закону України “Про свободу
совісті та релігійні організації”: “релігійні організації володіють,
користуються і розпоряджаються майном, яке належить їм на праві власності. У
власності релігійних організацій можуть бути будівлі, предмети культу,
об'єкти виробничого, соціального і добродійного призначення, транспорт, кошти
та інше майно, необхідне для забезпечення їх діяльності.”

Виходячи
з вказаних вимог закону оскільки позивач - Миколаївська релігійна громада
Української православної церкви є релігійною організацією, зареєстрований
згідно наданих доказів відповідно до вимог законодавства, то він має повне
право на право власності об'єктів нерухомості, які ним збудовані на земельній
ділянці, якою він користується теж в установленому законом порядку.

Відповідно до
статті 181 Цивільного кодексу України “До нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх
призначення.” Всі вказані в позові об'єкти (в тому числі і недобудовані)
згідно вказаної норми закону є нерухомістю (майном), бо не можуть вільно
переміщуватись в просторі.

Відповідно до
статті 325 Цивільного кодексу України фізичні та юридичні особи можуть бути
власниками будь-якого майна. Згідно ст. 13 Закону
України “Про свободу совісті та релігійні організації”: релігійна організація - юридична особа.

Виходячи з даних
вимог закону позивач - Миколаївська релігійна громада Української православної
церкви є юридичною особою і тому має право власності на всі об'єкти
нерухомості, в тому числі і недобудовані, які теж є об'єктами права власності.

Відносно
необхідності вводу деяких об'єктів нерухомості в експлуатацію, на яку зауважила
представник відповідача, то для позивача це буде можливим після визнання за ним
права власності на ці об'єкти нерухомості, оскільки їх побудова була проведена
без належно затвердженого проекту, відсутня технічна документація на забудову
цих об'єктів.

Однак у суду
немає жодних підстав визнавати окремо за настоятелем релігійної громади, який
діє в своїх інтересах, право власності на об'єкт нерухомості, побудований на
земельній ділянці яка йому не належить і якою він не користується, взагалі
немає жодних правових підстав задовольняти позов в частині визнання права
власності за ОСОБА_1 Ті підстави на які він посилається обґрунтовуючи свої
позовні вимоги, не є підставами для задоволення його позову оскільки він сам
вказує на те, що він діяв як настоятель Миколаївської релігійної громади
безпосередньо займаючись питаннями зв'язаними з веденням будівництва на
земельній ділянці АДРЕСА_1 вищезазначених будівель. Тобто він діяв не в своїх
інтересах а в інтересах громади. Тому в частині позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання за ним права власності на будівлю яка знаходяться на земельній ділянці
АДРЕСА_1, а саме - адміністративно-побутову будівлю літ. М. необхідно відмовити
повністю.

На підставі
викладеного і керуючись ст. 95 Земельного кодексу України, ст.ст. 181, 328, 376
ЦК України, ст. 48 Закону України  «Про
власність», ст.ст. 7, 13, 18 Закону України “Про
свободу совісті та релігійні організації”, ст.ст. 6, 8, 10, 209, 212, 213, 214,
215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позови
задовольнити частково.

Визнати
об'єктами нерухомого майна: недобудовану часовню літ. Ч, фундамент під склад
літ. Д1, недобудовану звінницю літ. Щ, фундамент під будівлю літ.М2,
що розташовані АДРЕСА_1.

Визнати
за Миколаївською релігійною громадою Української православної церкви право
власності на об'єкти нерухомості: церкву літ. А-2, адміністративно-побутові будівлі
літ. М-1, Т-2, майстерні літ. Д, Ф, фундамент під склад літ. Д1,
хрестинну Л-2, літню кухню літ. Н, трапезну літ. О, склад П1,Р С4,
гаражі літ. С, С1, С2, С3, С5, С6,
С7, С8, побутову будівлю літ. П, вбиральні літ. Ж, Х1,
X, Ш, водопроводи №3, 13, 14,паркани №4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 15, 16, 17,18,
фонтан №11, церковну лавку літ. Ц, навіси літ. П3, Ф1, Х2,
душ літ. Е, недобудовану часовою літ. Ч, фундамент під будівлю літ.М2,
недобудовану звінницю літ. Щ, поклонний хрест №19, що розташовані АДРЕСА_1.

В іншій частині позову
відмовити повністю.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано до Апеляційного суду Запорізької
області протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Комунарський районний
суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в тому ж
порядку протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження з
поданням її копії до апеляційного суду.

Суддя
С.Г. Герасименко