АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД  КІРОВОГРАДСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа №
Головуючий  у  суді першої
інстанції   Гарбуз О.А.
Категорія - 44                                 Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16
жовтня 2008 року     Колегія суддів
судової  палати  у цивільних справах  апеляційного
суду  Кіровоградської   області
у складі :

головуючого
-  судді Вербицького В.С.

суддів
- Дуковського О.Л.,  Пономаренко В.Г.

при
секретарі  - Донець А.Ю.,

розглянувши
у  відкритому судовому засіданні в місті
Кіровограді цивільну справу  за
апеляційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю „Новий час”     на рішення Новоукраїнського районного суду від
16 липня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського
товариства з обмеженою відповідальністю „Новий час”  про
стягнення матеріальної шкоди та зустрічним позовом
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Новий час”  до ОСОБА_1
про відшкодування затрат,

ВСТАНОВИЛА:

У березні  2008 року
ОСОБА_1 звернулася  в суд з
позовом  до сільськогосподарського
товариства з обмеженою відповідальністю "Новий час" про стягнення
матеріальної шкоди.

Позивач зазначала, що восени 2006 року
сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Новий
час" /далі СТОВ "Новий час/ на земельній ділянці площею 6,5 га,  яка належить їй на праві власності, посіяв
культуру озимого рапсу. 25 січня 2007 року при перевірці дотримання вимог
земельного законодавства Ново українським міжрайонним відділом з контролю  використання та охороною земель було складено
акт про незаконне зайняття  СТОВ
"Новий час"  належної їй
земельної ділянки та встановлено наявність ознак адміністративного правопорушення.
Посилаючись на зазначене,  на підставі
ст.. 1166 ЦК України просила стягнути з відповідача  16510 грн.
у відшкодування заподіяних їй збитків, а саме:  вартість 8255 кг рапсу, виходячи з середньої
урожайності  рапсу 12.7 цн  з 1 га
по ціні  2000 грн. за 1
тонну.

Відповідач СТОВ "Новий час"  пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1 про
відшкодування затрат на обробіток земельної ділянки позивачки, мотивуючи свої
вимоги тим, що  земельною ділянкою  № 121 площею 6.5 га, належною позивачці,
господарство користувалося за згодою позивачки, чому підтвердженням є акт від 1
вересня 2004 року. Взамін позивачці  за
її згодою була виділена земельна ділянка
№ 129 аналогічною площею, якою вона користувалася протягом трьох років.
У 2008 році позивачка без попередження
звернулася до контролюючих органів із заявами про самовільне зайняття її
земельної ділянки господарством. Господарство погодилося повернути позивачці її
земельну ділянку у разі  відшкодування
понесених витрат на обробіток ділянки, але позивачка відмовилася.  Посилаючись на зазначене, на підставі 391 ЦК
України просив стягнути з ОСОБА_1.  6774
грн. затрат на обробіток  її земельної
ділянки. /а.с.23/

Рішенням Ново українського  районного суду Кіровоградської області  від 16 липня 2008 року  позов ОСОБА_1. задоволено повністю. Суд
постановив стягнути з СТОВ  "Новий
час" Новоукраїнського району на користь ОСОБА_1. 16510 грн. у рахунок
відшкодування збитків та 195 грн. судових витрат.

У задоволені
зустрічного позову СТОВ "Новий час"  до ОСОБА_1.
відмовлено.

Не
погоджуючись із зазначеним судовим рішенням в частині  задоволення
позову ОСОБА_1. СТОВ "Новий час"  звернулося до апеляційного суду зі скаргою, в
якій, посилаючись на те, що суд неправильно застосував норми матеріального
права та порушив норми процесуального права, просить скасувати рішення
Новоукраїнського районного суду від 16 липня 2008 року   й ухвалити нове рішення - про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1. . В іншій частині рішення  ним не оскаржується.

Апелянт посилається на те, що  суд
дійшов неправильного висновку про доведеність  факту самовільного зайняття і використання  товариством земельної ділянки позивачки і
заподіяння їй цим збитків.  Зокрема, суд
не взяв до уваги акт від 01 вересня 2004 року, згідно якого сторони дійшли
згоди між собою  на обмін земельних
ділянок для тимчасового використання за цільовим призначенням і відповідно до
цього дійсно користувалися ними, не порушуючи прав будь-кого.

Заслухавши суддю - доповідача,  пояснення сторін у справі, які з'явилися у
судове засідання, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга  СТОВ „Новий час”
підлягає задоволенню,  а рішення суду в
частині задоволення  вимог ОСОБА_1.  скасуванню
з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення  суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи
позов ОСОБА_1.  про відшкодування  збитків,
суд першої інстанції виходив з того, що
зайняття відповідачем  земельної
ділянки  та операції з обміном ділянок
без дотримання встановленого законом порядку та державної реєстрації  є порушенням права власності  позивачки на землю і безпідставне
користування відповідачем протягом 2007 року майновими правами  позивачки відповідно до ст.. 1214 ЦК України
є підставою для відшкодування  їй  втраченого доходу  - вартості врожаю рапсу, яким була
засіяна  земельна ділянка в 2007 році,
врожай якого зібраний відповідачем.

Проте з такими висновками погодитися не можна з огляду на
таке.

Суд встановив, що
на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку сер.
КР № 090648, виданого 6 вересня 2003 року,
ОСОБА_1. є власником земельної ділянки площею 6.50 га, розташованої на
території Фурманівської сільської ради, ділянка № 121, яку остання  згідно свідоцтва про право на спадщину за
законом  від 21.02.2003 року, реєстр. №
359, успадкувала після смерті  Ткаченко
Н.К.

На час отримання ОСОБА_1. державного акту на землю   успадкована нею земельна ділянка № 121  на підставі договору оренди  від 02 березня 2000 року , укладеного між
спадкодавицеюОСОБА_2. та СТОВ „Новий час” терміном на 5 років , перебувала  в оренді у відповідача, якою останній на
законних підставах  володів і
користувався  протягом  дії договору, термін дії якого закінчився 31
грудня 2004 року.

Судом правильно встановлено, що  після закінчення терміну дії договору оренди
сторони  дійшли згоди про припинення  орендних відносин між собою  і,  у
зв'язку з бажанням  ОСОБА_1.  самостійно господарювати на землі, виходячи з
тих обставин, що земельна ділянка позивачки знаходиться у центрі поля, яке
оброблялося відповідачем,
домовилися  про  виділення ОСОБА_1.  у тимчасове користування  за цільовим призначенням у полі № 4 земельної
ділянки № 129, площею 6.5 га, належної на праві власності ОСОБА_3., яка на підставі
договору оренди перебувала в користуванні СТОВ „Новий час”,  на час дії якого  ОСОБА_3. надав згоду на користування нею
ОСОБА_1.,  і залишення земельної ділянки
№ 121, належної позивачці, у користуванні
відповідача. Зазначені обставини
підтверджуються  актом від 01
вересня 2004 року, підписаним сторонами в присутності землевпорядника сільської
ради та письмовим дозволом ОСОБА_3., оформленим його власноручною розпискою
відповідного змісту   ( а.с. 83-85 ).          .

Таким чином, судом установлено і підтверджується як
письмовими доказами так і поясненнями сторін, що у вересні 2004 року  сторонами укладено угоду, зміст якої фактично
свідчить  про згоду  ОСОБА_1. на
право користування  СТОВ „Новий
час”  належною їй земельною ділянкою   для сільськогосподарських потреб, що є   сутністю
виду речових прав на чуже майно як емфітевзис. А тому  колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав їм невірну
оцінку і помилково дійшов  висновку  про неправомірність  користування відповідачем  земельною ділянкою позивачки, застосувавши до
спірних правовідносин  норми  Закону України „Про оренду землі”  та
ст..ст. 125,126 Земельного Кодексу України, тоді як   відносини, що виникають у процесі
встановлення, реалізації, припинення та захисту вказаних прав регулюються
нормами глави 33 ЦК України та ст..90 Земельного Кодексу України.

Так, положеннями
ст.. 407 ЦК України  визначено
право користування  чужою земельною
ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), яке встановлюється
договором між власником земельної ділянки та землекористувачем, тобто особою
яка виявила бажання  користуватися цією
земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб

Оскільки чинним законодавством на даний час  правове регулювання  договору про встановлення емфітевзису не
містить   зазначення  форми такого договору ,  та способу
його державної реєстрації,  так як
прийнятий Закон „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень”  від 1 липня 2004 року ,
набрання чинності  яким
відкладається  до моменту створення
відповідної системи державних органів, не діє,
укладення  сторонами  угоди
про право користування  СТОВ
„Новий час” земельною ділянкою   № 121
належною ОСОБА_1.  для
сільськогосподарських потреб і оформлення такого договору між сторонами у  простій письмовій формі  в вигляді акту  від
1.09.2004 року та відсутність реєстрації такого договору, не може бути
підставою для визнання дій відповідача по користуванню земельною ділянкою № 121
позивачки для сільскогосподарських потреб
протягом 2004-2007 років
неправомірними.

Крім того, як установлено судом, з часу досягнення  сторонами зазначеної домовленості
правомірність фактичного  користування
відповідачем земельною ділянкою
позивачки № 121 і користування позивачкою земельною ділянкою   № 129, яка перебувала в оренді у
відповідача, ніким із сторін в
установленому порядку не оспорювалася.

Тому не можна погодитися
з  висновком суду першої
інстанції  про самовільність
зайняття  земельної ділянки № 121
відповідачем та земельної ділянки № 129 позивачкою,  зробленого на підставі  актів перевірки  дотримання вимог земельного законодавства від
25 січня 2007 року та від 16 лютого 2007 року, виконаного  начальником Новоукраїнського міжрайонного
відділу з контролю за використанням   та
охороною земель,  проведеного ним  без
врахування  всіх  зазначених обставин і,  крім того, з перевищенням його  повноважень щодо висновків  про
відповідність форми  угод  між сторонами вимогам діючого законодавства
та визнання таких угод нікчемними.

Згідно  до ст.. 408 ЦК України строк договору про
надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських
потреб встановлюється договором. Якщо договір про надання права користування
чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб укладено на
невизначений строк, кожна із сторін може відмовитися від договору, попередньо
попередивши про це другу сторону не менш як за один рік.

Таким чином, відмова від договору є підставою припинення
права користування земельною ділянкою (емфітевзису).  До порядку
вчинення такої відмови висувається вимога, щоб вона була здійснена
шляхом попереднього попередження, виконаного іншою стороною.  Оскільки
попередження про відмову від договору є правочином,  тому до його змісту та форми висуваються
вимоги загальних правил про правочин,
тобто необхідність  здійснення
такого попередження у письмові формі.

Доказів того, що відповідач був попереджений в
установленій формі про відмову від
договору про надання йому права користування земельною ділянкою  № 121
ОСОБА_1. суду не надано.

З висновком суду
першої інстанції про  наявність такого
попередження, які суд зробив на підставі письмового повідомлення відповідача
про встановлення меж земельної ділянки № 121 в натурі,   вчиненого ОСОБА_1   27 грудня 2006 року (а.с.63), які було
встановлено ДП „Кіровоградський інститут землеустрою” 20 лютого 2007 року
(а.с.76), не можна погодитися, оскільки без належного повідомлення відповідача
про наміри припинення  договірних
відносин з ним щодо права користування земельною ділянкою,  що не було виконано  ОСОБА_1., геодезичне встановлення меж не є
підставою для виникнення чи припинення таких прав .

Відповідно до ч.3 ст.
409 ЦК України  власник земельної
ділянки зобов'язаний не створювати землекористувачеві  перешкод у здійсненні ним  його повноважень щодо володіння, дозволеного
користування  земельною ділянкою.

Згідно до положень
ст.. 410 ЦК України, реалізовуючи своє право користування земельною
ділянкою у повному обсязі, землекористувач набуває право власності на всі  плоди і доходи  від експлуатації  наданої у користування земельної ділянки.

Відповідно до зазначеного, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність підстав визнання неправомірними дій відповідача  по збору
ним у 2007 році  врожаю
озимого  рапсу, засіяного ним на
земельній ділянці № 121 у серпні 2006 року і повернення земельної ділянки
позивачці після збору врожаю,   та   не погоджується з висновком суду першої
інстанції  про безпідставність  користування
відповідачем у 2007 році
майновими правами позивачки і покладенням на відповідача
зобов'язання  відшкодувати їй  втрачені
доходи, оскільки таких висновків суд дійшов з порушенням норм  процесуального та матеріального права.

При таких обставинах законних підстав для задоволення
заявлених вимог ОСОБА_1.  немає..

Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку,
що рішення суду першої інстанції  про
задоволення позову  ОСОБА_1. ухвалене з
неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, що свідчить про допущення судом першої інстанції
порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм
матеріального права,  які призвели до
неправильного вирішення справи.

Зазначене відповідно до ст.. 309 ЦПК України  є підставою для скасування рішення в частині
задоволення  позову ОСОБА_1. про
стягнення з СТОВ „Новий час” на її користь збитків   і ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись
ст..ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 316, 317,319 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу  сільськогосподарського товариства з обмеженою
відповідальністю „Новий час”
задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду від 16 липня 2008
року в частині стягнення з
сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Новий
час”  на користь ОСОБА_1 16510 грн. у
відшкодування збитків, 195 грн. судових витрат  скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення.

У позові ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю „Новий час”
про  відшкодування збитків   відмовити.

Рішення
апеляційного суду  набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене  в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців  з дня
набрання  ним  законної сили.

Головуючий:

Судді: