Справа № 2а-37/08
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року                        Центрально-Міський районний суд м. Макіївки у складі:

головуючого  судді
Стратейчук  Л.З.

при
секретарі
Торолашвілі О.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду   справу  за адміністративним позовом ОСОБА_1  до управління праці та соціального захисту
населення Центрально-Міської районної адміністрації м. Макіївки   про стягнення  допомоги на оздоровлення,

В С Т А Н О В И
В:

Позивач
є матір'ю  ОСОБА_2, який перебував на
обліку у відповідача як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалід 3
групи, і помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначила в позовній заяві, що при житті її син за
2003-204 рокиотрима щорічну допомогу на оздоровлення у сумі 21.50 грн а кожний
рік за 2005 рік - у сумі 90 грн, у той час як відповідно до ст.. 48  Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” має право
на щорічну допомогу на оздоровлення  в
розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.
Дії відповідача просила  визнати
неправомірними та стягнути на свою користь недоплачену її померлому сину
частину належних платежів, сума яких
за її підрахунками становить 3191 грн.

У
судовому засіданні  позивач підтримала
свої вимоги  і пояснила, що проживала
разом з померлим сином і з ним є членами однієї сім'ї, а  тому має право на отримання коштів, що
належали її сину.

Представник
відповідача Тверженкова  І.А.., яка діяла
за  довіреністю, позов не визнала і
пояснила суду, що дійсно ОСОБА_2, матір'ю якого є позивач, перебував на обліку
в УПСЗН, як постраждалий в наслідок аварії на ЧАЕС, мав третю групу
інвалідності.  Щорічна допомога на оздоровлення
за 2003-2005 роки йому була виплачена відповідно до розмірів такої допомоги, що
встановлена Кабінетом Міністрів України. Не заперечує, що відповідно до  Закону України “Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”  ОСОБА_2 мав право на щорічну  допомогу на оздоровлення у розмірі 4
мінімальних заробітних плат. Але фінансування витрат  громадянам, які постраждали внаслідок аварії
на ЧАЕС здійснюється за рахунок державного бюджету. Відповідно до Конституції
України    виключно Законом про держбюджет
визначаються  будь-які витрати держави на
загальнодержавні  потреби, розмір та
цільове використання витрат. Згідно ст.. 51 Бюджетного кодексу України
розпорядники бюджетних коштів здійснюють витрати  в
межах бюджетних асигнувань.
Оскільки державою виділяється конкретна сума на виплату допомоги, яка
передбачена з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 836
від 26.07.1996 року про розмір щорічної допомоги  на оздоровлення для інвалідів 3 групи 21.50
грн, а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005
року, яким така допомога визначена для інвалідів 3 групи у сумі 90 грн   на рік,
відповідач не має права виходити за рамки  визначених сум, бо буде мати місце нецільове
використання державних коштів. Тому вважає, що відповідач вірно виплатив
позивачеві 21.50 грн  щорічно за   2003,2004 роки і  90 грн
2005 рік.  У задоволенні позову
просила відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що
позов підлягає  задоволенню з наступних
підстав.

ОСОБА_2 перебував на обліку у відповідача як постраждалий в наслідок аварії
на Чорнобильській АЕС та  відноситься до
першої категорії  таких осіб, мав третю
групу інвалідності  у всьому спірному
періоді, що не заперечується представником відповідача і підтверджується  посвідченням НОМЕР_1, виданим ОСОБА_2 у 1998
році (а.с.6),  за 2003 і 2004 роки  йому виплачено допомоги на оздоровлення  по 21.50 грн за кожен рік 03.09.2004 року і
29.03.2005 року відповідно,  за 2005 рік
- 90 грн 18.11.2005 року (а.с.28).

Згідно ст.48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”  від 28.02.1991 року № 796-ХП (далі - Закон №
796-ХП) інвалідам 3 групи  щорічно
сплачується допомога на оздоровлення  в
розмірі чотирьох мінімальний заробітних плат.

При
виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління ПСЗН керувалось постановою
Кабінету Міністрів України  № 836  від 26.06.1996 року “Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”(далі -
постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений для інвалідів 3 групи
в 21.50 грн., і постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
„Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам,  які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи” (далі - постанова № 562),
якою розмір зазначеної допомоги встановлений для інвалідів 3 групи в 90
грн.

Між тим, з моменту прийняття зазначених
постанов Кабінету Міністрів України встановлені ними розміри щорічної
допомоги на оздоровлення залишилися незмінними, у той час як Верховною Радою
Украйни неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно
затверджувався новий державний бюджет.

Відповідно до  ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані  діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України
та законами України.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму верховного Суду України від 1 листопаду
1996 року № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя
щодо необхідності оцінки
нормативно-правових актів будь-якого державного чи іншого органу на
предмет їх відповідальності  як
Конституції України, так і закону, визначено, що у випадку встановлення судом
невідповідності чи суперечності нормативно-правового акту, який підлягав
застосуванню, законові, суд зобов'язаний застосовувати закон, що регулює ці
правовідносини.

Виходячи з  загальних засад пріоритетності
законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору  підлягають застосуванню положення ст.. 48
Закону № 796-ХП та Закони України про встановлення розміру мінімальної
заробітної плати на відповідні роки.

Таким чином  суд вважає, що дії
відповідача щодо виплати ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення у сумі,
визначеній  Кабінетом міністрів України,
є неправомірними.

Відповідно
до ст.. 48  Закону № 796-ХП  розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Відповідно до ст..89  Закону України
„Про Державний бюджет України на 2004 рік” розмір мінімальної заробітної плати
встановлений  з 01.09.2004 року -  237
грн.

Згідно зі ст..83 Закону України „Про Державний бюджет України на 2005 рік”
розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 01.01.2005 року у розмірі
262 грн,  з 01.09.2005 року - 332
грн.

Зі змісту цих законів не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості
застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норм
статті 48 Закону 769-ХП.

З зазначеної вище довідки відповідача видно, що щорічну допомогу на
оздоровлення позивач  отримав: за 2003
рік - 03.09.2004 року при встановленій законом
мінімальній заробітній платі 237 грн, за 2004 рік - 29.03.2005 року при
мінімальній заробітні платі  262 грн., за
2005 рік - 18.22.2005 року  при    мінімальній заробітній платі 332 грн.

Таким чином недоплачена частина щорічної допомоги на оздоровлення, що мала
бути виплачена ОСОБА_2 складе:  за  2003 рік
237 х 4 - 21.50 = 926.50 грн, за 2004 рік - 262 х 4 - 21.50 = 1026.50
грн,  за 2005 рік - 332 х 4 - 90 = 1238
грн,  а тому недоплачена частина  щорічної допомоги за оздоровлення складе за
2003 - 2005  роки - 3191 грн (926.50 +
1026.50   + 1238).

Ст..99 КАС України передбачено річний строк для звернення до суду з
адміністративним позовом, якщо не встановлено інше.

Відповідно  ст..268 ЦК України
позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої
ушкодженням здоров'я.

Таким чином позовна давність до даних правовідносин не застосовується.

Позивач
в справі є рідною матір'ю ОСОБА_2, що підтверджується  свідоцтвом про його народження (а.с.33),  згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5),  проживав разом з
матір'ю, що підтверджується домовою книгою (а.с.24 і не оспорюється
відповідачем, вона як член сім'ї, відповідно до ч.1 ст.1227 ЦК України має
право на одержання недоотриманої ОСОБА_2
суми щорічної допомоги за 2003-2005 роки у розмірі 3191 грн.

Керуючись ст.  9, 11, 159-163 КАС України,
ст.  48
Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,   ст.. 1227 ЦК України, суд,

П О С Т А Н О В
И В  :

Адміністративний
позов  ОСОБА_1  задовольнити.

Визнати неправомірними дії  посадових
осіб  Управління праці та соціального
захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації м. Макіївки   щодо виплати ОСОБА_2  щорічної допомоги на оздоровлення за
2003-2005  роки у розмірі, встановленому
постановами Кабінету міністрів України № 836, 562.

Сягнути  з  Управління праці та соціального захисту
населення Центрально-Міської районної адміністрації м. Макіївки за рахунок
державного бюджету на користь
ОСОБА_1  не виплачену її померлому
сину ОСОБА_2частину  щорічної допомоги на
оздоровлення  за 2003-2005    роки у розмірі   3191 грн.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного
суду  шляхом подачі до суду першої
інстанції  протягом 10 днів з дня її
проголошення заяви про  апеляційне
оскарження з наступною подачею апеляційної скарги протягом 20 днів, або без
попереднього подання заяви у строк 10 днів.

Суддя: