5 листопада 2008 року                                                                        м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального
підприємства “Профдезінфекція” про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 19 вересня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської
області від 3 березня 2008 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2006 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначала, що наказом відповідача від 23 лютого 2006 року № 6-ос вона була
поновлена на посаді головного бухгалтера комунального
підприємства (далі - КП) “Профдезінфекція”. Наказом відповідача від 13 липня
2006 року № 21-ос вона була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
зі скороченням штату працівників. При звільненні відповідачем не були виплачені
всі належні їй суми відповідно до пп. 7.3, 7.7, 7.8 колективної угоди                          КП “Профдезінфекція” на
2002-2006 роки, а саме: компенсація за невикористані 19 днів додаткової відпустки
в розмірі 305 грн. 44 коп., грошова допомога на оздоровлення до двох щорічних відпусток
за 2004 і 2006 роки в розмірі
1 082 грн. 90 коп. та грошова компенсація у зв'язку з достроковим припиненням
трудової угоди в розмірі  7 833 грн. 60 коп.
Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача
У ході судового розгляду позивачка змінила позовні вимоги, відмовилась від
стягнення компенсації за невикористані
19 днів додаткової відпустки в розмірі 305 грн. 44 коп. та просила також стягнути
з відповідача середній заробіток за час затримки виплати сум, передбачених колективною
угодою, у розмірі 8 298 грн. 10 коп. і 4 200 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2007 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської
області від 3 березня 2008 року, у задоволенні позову відмовлено.

У обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається
на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами
норм матеріального та порушення норм процесуального права і ставить питання про
скасування судових рішень і передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що
хоча в  колективній угоді КП “Профдезінфекція” і визначено
розмір пільг, компенсацій та гарантій головному бухгалтеру підприємства, але не
зазначено, в яких випадках, на яких підставах та в якому порядку підприємство зобов'язано
здійснити їх виплату.

Проте з такими
висновками судів погодитися не можна.

Пунктами
7.3 - 7.7 колективної угоди КП “Профдезінфекція” на 2002-2006 роки визначено пільги,
компенсації та гарантії керівника підприємства, а також підстави і порядок їх виплати.

Пунктом
7.8 колективної угоди КП “Профдезінфекція” на 2002-2006 роки визначено, що головному
бухгалтеру підприємства пільги, компенсації та гарантії надаються на 10% нижче від
керівника підприємства.

Суди на приписи
вказаних пунктів колективної угоди в їх взаємозв'язку належної уваги не звернули
та не з'ясували до кінця, чи не розповсюджуються пільги, компенсації та гарантії,
а також підстави і порядок їх виплати, які встановлені для керівника підприємства,
на головного бухгалтера підприємства, але на 10% нижче.

Також районний суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 і стягуючи з неї витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
в розмірі 30 грн., не врахував, що при зверненні до суду з даним позовом позивачкою
було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі
30 грн. (а.с. 3).

Не звернув на це уваги й апеляційний суд.

За таких
обставин визнати ухвалені судові рішення законними та обґрунтованими не можна, тому
вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верхового Суду України

у х в а л и л
а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 19 вересня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 березня 2008 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді Верховного Суду України:

Т.Є. Жайворонок  Н.П. Лященко  В.С. Перепічай  М.П. Пшонка