Справа
№ 2-861 /2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е
Н Е М       У К Р А Ї Н И

19 серпня 2008 р.                                    Ренійський районний суд Одеської області

у складі:   -     головуючого судді Дудник В.І.;

·
при секретарі Касаповій О.У.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1до Ренійської міської ради
Одеської області про визнання в порядку спадкування права власності на
самочинно збудоване майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник
відповідача - Ренійської міськради позовні вимоги визнав, не заперечує, щоб
судом було визнане право власності за позивачем на самочинно побудоване майно,
просив розглянути справу без його участі.

Позивач
на задоволенні позовних вимог наполягає, просив розглянути справу у його
відсутності.

Виходячи
з наведеного, суд вважає, що рішення  у
справі можливо  постановити при
проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно
до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в
порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом в
ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія технічного паспорту
на домоволодіння АДРЕСА_1на ім'я позивача;
копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2006р.;
копія витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі; копія витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно; копія договору про надання у безстрокове
користування земельної ділянки під забудову; копія акту про закінчення
будівництва та введення до експлуатації домоволодіння; копія рішення виконкому
Ренійської міськради від 11.02.1986р.

Судом в
ході судового розгляду справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1. на підставі
свідоцтва  про право на спадщину за
заповітом від 22.05.2006р належить на праві приватної власності домоволодіння
АДРЕСА_1. Вищевказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці  площею 600 кв.м., яку було відведено  рішенням Ренійської міськради № 162 від
17.07.1956р. під житлове індивідуальне будівництво батькові позивача. Колишнім
власником - ОСОБА_2. було побудовано будинок згідно  наданого плану забудови, він був  введений до експлуатації та відповідним чином
зареєстрований.  Після 1963 р. батьком
позивача у належному йому домоволодінні були збудовані: частина житлового
будинку літер „А”; добудова літер „а1”; сараї літер „Е, Ж, З”. Всі
ці споруди були побудовані без належного дозволу Ренійської міської ради та затвердженого
проекту, у зв'язку із чим вони у технічному паспорті на домоволодіння, у
свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 22.05.2006р.  значаться як самочинно побудовані. Бажаючи
розпорядитися спадковою нерухомістю, позивач звернувся до нотаріальної контори
за оформленням угоди відчуження, проте йому в цьому було відмовлено. При
зверненні до Ренійської міської ради з питанням про узаконювання
вищезазначеного нерухомого майна, позивачу було рекомендовано звернутися до
суду.

У
зв'язку із тим, що самочинні побудови  не
створюють перешкод та не порушують права інших осіб, перебувають у доброму
стані та придатні до користування, позивач вважає, що з підстав ч. 5 ст. 376 ЦК
України він має право на визнання за ним права власності на самочинно побудовані
частину житлового будинку, добудову, сараї, у зв'язку з чим звернувся до суду
із позовом.

Вивчивши
матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача  обґрунтовані і
підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження
в судовому засіданні.

Відповідно
до вимог ст. 376  ЦК України особа, яка
здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Однак,   ч. 5 цієї
статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване
на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як
виходить з матеріалів справи, позивач, який у встановленому законом  порядку прийняв спадщину, є фактично
користувачем земельної ділянки, на якій розташоване належне йому домоволодіння,
право користування підтверджується рішенням виконкому Ренійської міськради №
162 від 17.07.1956р. про відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове
будівництво. Як стверджує позивач, частина житлового будинку, добудова,
сараї  мають позитивні конструктивні
характеристики, ці споруди можуть  бути
збережені для подальшої експлуатації за призначенням.

Відповідно
до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених
законом. Самочинно збудований об'єкт не може бути у встановленому законом
порядку введений в експлуатацію та відповідно зареєстрований. Положення ч. 5
ст. 376 ЦК України спрямовані на захист прав та інтересів особи-забудовника,
який самочинно збудованим майном не порушує права інших осіб. Як виходить з
доводів позову, самочинно зведенні
споруди не створюють для інших осіб будь-яких перешкод, незручностей, не
порушують їхні права, як
землекористувачів та власників своїх домоволодінь.

Крім
того, у зв'язку із смертю батька позивача - ОСОБА_2., питання про узаконення
самочинних споруд не може позивачем особисто вирішуватися, тому суд вважає
можливим визнати за ОСОБА_1. право власності на них  в порядку спадкування.

Визнання за позивачем цього права буде  сприяти виконанню ним обов'язків, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (здійснення подальшої процедури
узаконення побудов).

З
урахуванням викладених позивачем та
досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим
задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на самочинно
побудовані споруди.

Керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213  ЦПК
України, ст. 328, ч.1, 2, 5 ст. 376, ст. 392
ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні
вимоги ОСОБА_1задовольнити.

Визнати
в порядку спадкування за  ОСОБА_1право
власності на самочинно побудоване у домоволодінні АДРЕСА_1 нерухоме майно:
частину житлового будинку літер „А”; добудову літер „а1”; сараї
літер „Е, Ж, З”, загальною інвентаризаційною вартістю 15872 грн.

Рішення
суду набирає законної сили  після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не буде подана протягом двадцяти днів
після  подання заяви про апеляційне
оскарження, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Строк
оскарження рішення в Апеляційний суд Одеської області  через Ренійський районний суд Одеської
області: 10 днів - з дня проголошення рішення, 20 днів - після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя: підпис

Копія
вірна: суддя