Справа № 22ц-1938/2008 р.
Головуючий у I інстанції - Карапута Л.В.
Категорія - цивільна
Доповідач - Євстафіїв О.К.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2008 року

Апеляційний суд Чернігівської
області

у складі:

головуючого - судді

Литвиненко І.В.,

суддів:

Євстафіїва О.К., Заболотного
В.М.,

при
секретарі

Штупун О.М.,

за участю

позивача, відповідачів ОСОБА_2 та
його представника - адвоката адвокатського об'єднання „Чернігівська обласна
колегія адвокатів” Полубня С.В., ОСОБА_3,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2008 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Першої чернігівської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Голубицька сільська рада
Ріпкинського району, про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на
спадщину,

в с т а н о в и в:

У січні 2007 р. ОСОБА_1 пред'явив позов до
ОСОБА_2, у якому просив визнати недійсними заповіт ОСОБА_5, посвідчений
06.06.2006 р. секретарем виконавчого комітету Голубицької сільської ради
Ріпкинського району (реєстровий № 47) на користь ОСОБА_2, і свідоцтво про право
останнього на спадщину за даним заповітом, видане 11.12.2006 р. І чернігівською
державною нотаріальною конторою. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що
20.10.2005 р. його баба ОСОБА_5, яка також є матір'ю ОСОБА_2, склала на його
(позивача) користь заповіт на все належне їй майно та інші права. Після смерті
спадкодавця він своєчасно звернувся до нотаріальної контори за прийняттям
спадщини. І чернігівська державна нотаріальна контора сповістила його про те,
що ОСОБА_5 склала оспорюваний заповіт, на підставі якого ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право на спадщину за заповітом після її смерті. Оспорюваний
заповіт є недійсним, т.я. на дату його складання ОСОБА_5 за станом здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. У зв'язку з цим є
недійсним і свідоцтво про право ОСОБА_2 на спадщину за заповітом після її
смерті.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати дане рішення і постановити рішення про визнання недійсними
оспорюваних ним заповіту, свідоцтва та визнати недійсним договір дарування
АДРЕСА_1, що укладено 26.01.2007 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
посвідчено І чернігівською державною нотаріальною конторою у цей же день
(реєстровий № 4-237). При цьому він посилається на те, що:

- на
порушення ст. 215 ЦПК України, суд у рішенні не виклав фактичні обставини
справи,

-
згідно з висновком комплексної посмертної судової психолого-психіатричної
експертизи від 27.05.2008 р. № 249, стан здоров'я спадкодавця ОСОБА_5 позбавляв її здатності
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На підставі даного висновку
і у відповідності до ст. 225 ЦК України суд мав визнати недійсними оспорювані
ним заповіт і свідоцтво про право на спадщину,

-
висновок суду про те, що ним не оспорюється укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 договір дарування вищевказаної квартири і що це свідчить про його згоду
з даним договором, у зв'язку з чим недійсність заповіту, що є предметом спору,
не створить для нього (позивача) правових наслідків щодо користування
квартирою, про яку йдеться, є хибним і спростовується текстом позовної заяви.
Крім того, на момент пред'явлення позову він не знав і не міг знати про
укладення згаданого вище договору дарування. Після того, як він довідався про
його існування, він 28.03.2007 р. подав до суду заяву про збільшення позовних
вимог, у якій просив визнати недійсним даний договір, і її було залучено до
справи. Саме на підставі цієї заяви судом до участі у справі були залучені як
співвідповідачі обдаровані за даним договором ОСОБА_3 і ОСОБА_4

у
судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 , його представник і
відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали. Сенс їхніх заперечень
зводиться до того, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відхиляючи позов, суд І інстанції виходив
з того, що його задоволення не створить для ОСОБА_1 правових наслідків щодо
розпорядження квартирою, яка належала спадкодавцеві, оскільки договір дарування
цієї квартири ним не оспорюється, що свідчить про згоду позивача на перебування
її у власності відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Але даного висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального права, що регламентують спірні правовідносини.

Так, по справі встановлено, що:

-
20.10.2005 р. спадкодавець ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б
воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на
що вона за законом матиме право, заповіла онуку ОСОБА_1 (позивачеві по даній
справі), що підтверджується копією заповіту відповідного змісту, посвідченого
20.10.2005 р. державним нотаріусом І чернігівської державної нотаріальної
контори (реєстровий № 2-4487),

- з
30.05.2006 р. по 06.06.2006 р. ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в
хірургічному відділенні Чернігівської міської лікарні № 3; за наполяганням сина
її було виписано з відділення. Це підтверджується медичною картою стаціонарного
хворого № 3737 Чернігівської міської лікарні № 3 на ім'я ОСОБА_5,

-
06.06.2006 р. спадкодавець ОСОБА_5 належну їй квартиру АДРЕСА_1 і все майно, де
б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на
день смерті належатиме їй і на що вона за законом матиме право, заповіла
ОСОБА_2 (відповідачеві по справі), про що було складено заповіт відповідного
змісту, посвідчений секретарем виконавчого комітету Голубицької сільської ради
Ріпкинського району, реєстровий № 47 (його копія на а.с. 55),

-
07.06.2006 р. ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть
відповідного змісту (а.с. 7),

-
02.08.2006 р. ОСОБА_2 звернувся до І Чернігівської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 як її спадкоємець
(син) за законом та за заповітом, а 21.08.2006 р. до цієї ж контори з заявою
про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 як спадкоємець ОСОБА_5 за заповітом.
11.12.2006 р. державним нотаріусом даної контори на ім'я ОСОБА_2 видане
свідоцтво про його право на спадщину після смерті ОСОБА_5 за заповітом
(реєстровий № 2-5678), що оспорюється ОСОБА_1, згідно з яким ОСОБА_2
успадковано вищевказану квартиру; ОСОБА_1 державним нотаріусом повідомлено, що
він не має права на одержання свідоцтва про право на спадщину після смерті
ОСОБА_5, т.я. остання склала заповіт, що є предметом спору по даній справі. Це
підтверджується копією заведеної І чернігівською державною нотаріальною
конторою спадкової справи № 899 до майна померлої ОСОБА_5 (а.с. 59),

-
26.01.2007 р. ОСОБА_2 подарував успадковану після смерті матері квартиру
відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_4, про що було складено відповідний договір,
посвідчений 26.01.2007 р. (реєстровий № 4-234) І чернігівською державною
нотаріальною конторою (його копія на а.с. 32),

-
згідно з актом посмертної судової психолого-психіатричної експертизи від
27.05.2008 р. № 249, що виконаний судово-психіатричним експертним підрозділом
КЛПЗ „Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня” (а.с. 173-181), за даними
медичних документів у спадкодавця ОСОБА_5 у період з 30.05.2006 р. по
06.06.2006 р. мав місце важкий психічний розлад, який позбавляв її здатності
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а станом на 20.10.2005 р.
вона могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

апеляційний
суд погоджується з цим висновком експертизи, оскільки відповідачі його ні у
який спосіб не спростували. Крім того, він повністю узгоджується з відомостями
медичної картки ОСОБА_5 і показаннями свідка ОСОБА_6(а.с. 86).

Отже, у момент складання оспорюваного
ОСОБА_1 заповіту спадкодавець ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій і не
могла керувати ними.

Ч. 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що
правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом
інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з ч. 4 ст. 1254 ЦК
України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним на
підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України, то чинність попереднього заповіту
відновлюється.

Підстави, з яких місцевим судом відмовлено
ОСОБА_1 у позові, є хибними.

Так, предметом як заповіту, що складений
20.10.2005 р. ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, так і оспорюваного заповіту є все
належне спадкодавцю майно і взагалі все те, що на день смерті їй належало і на
що вона за законом має право, а не тільки квартира АДРЕСА_1. Згідно з ч. 1 ст.
68, ч. 1 ст. 69 Закону України „Про нотаріат”, перевірка складу спадкового
майна при видачі свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за
заповітом є компетенцією державного нотаріуса. До того ж, позивач апеляційному
суду пояснив, що ОСОБА_5 за життя, крім квартири, мала заощадження. Згідно з
чинним законодавством заощадження теж можуть входити до спадкової маси.

Визнання недійсним заповіту, складеного
ОСОБА_5 06.06.2006 р. на користь ОСОБА_2, на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України потягне
відновлення дії її ж заповіту на користь позивача від 20.10.2005 р.

Висновок місцевого суду відносно того, що
позивач згоден з перебуванням згаданої вище квартири у власності відповідачів
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, суперечить і змісту позовної заяви, і змісту пояснень
ОСОБА_1 та його представника і в місцевому, і у апеляційному суді. У зв'язку з
задоволенням позову по цій справі ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вправі (можуть)
вирішити спір щодо права власності на дану квартиру як у позасудовому, так і у
судовому порядку (строк для пред'явлення позову про визнання недійсним договору
дарування квартири на даний час ще не сплинув).

Таким чином, складений 06.06.2006 р.
ОСОБА_5 заповіт на ім'я ОСОБА_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету
Голубицької сільської ради Ріпкинського району (реєстровий № 47) слід визнати
недійсним.

Оскільки свідоцтво про право ОСОБА_2 на
спадщину за заповітом від 11.12.2006 р. (реєстровий № 2-5678) видане І
чернігівською державною нотаріальною конторою на підставі недійсного заповіту
ОСОБА_5, то це свідоцтво не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. У зв'язку з
цим воно теж підлягає визнанню недійсним, як то передбачає ст. 215 ЦК України.

Отож оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з постановленням рішення про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі вимоги про
визнання недійсним укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору дарування
вищевказаної квартири задоволені бути не можуть, т.я. вони ОСОБА_1 у
встановленому порядку не заявлялися і не були предметом розгляду місцевого
суду. Згідно з протоколом судового засідання по справі від 28.03.2007 р., заяву
останнього відповідного змісту повернуто йому судом (а.с. 86).

У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_2 як з особи, за рахунок якої задоволено позов, на користь ОСОБА_1
належить стягнути документально підтверджені судові витрати по сплаті мита й
витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у загальній сумі
1280 грн. 11 коп. (квитанції на а.с. 1-3, 217-219, 252, 253, 264, 265).

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, 316
ЦПК України, ст. ст. 203, 225 ч. 1, 1254 ч. 4 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 16 вересня 2008 року скасувати; позов задовольнити.

Визнати недійсними:

-
заповіт ОСОБА_5 від 06 червня 2006 року, посвідчений 06 червня 2006 року
секретарем виконавчого комітету Голубицької сільської ради Ріпкинського району
(реєстровий № 47),

-
свідоцтво про право ОСОБА_2 на спадщину майна ОСОБА_5 за заповітом, видане 11
грудня 2006 року державним нотаріусом Першої чернігівської державної
нотаріальної контори (реєстровий № 2-5678).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1280
(одну тисячу двісті вісімдесят) грн. 11 коп. на відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту
його проголошення, але воно може бути оскаржене до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:                                         Судді: