Справа № 2 -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 року
Диканський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого        -
голови суду Новака Д.І.

при секретарі       -                             Серзі Н.Л.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Диканька цивільну справу за
позовом Відкритого акціонерного товариства “Полтавагаз” до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за спожитий газ, -

ВСТАНОВИВ :

Вказуючи на те, що
відповідач по справі, відповідно до укладеного між ним та позивачем договору
про надання послуг з газопостачання , є споживачем природного газу, але в
порушення умов вказаного договору ухиляється від сплати послуг по його
користуванню, в зв'язку із чим станом на 01. 03. 2008 року у нього виникла
заборгованість в сумі 2453,93 грн., позивач звернувся до суду із позовом про
стягнення з відповідача вказаної заборгованості та судових витрат в сумі 30
грн.

При розгляді справи  представник позивача позовні вимоги частково
змінив, підтримавши їх в сумі 843 грн. 68 коп., вказавши, що до розгляду справи
відповідач погасив заборгованість в сумі 1610, 25 грн., ці змінені позовні
вимоги просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та судовому
засіданні.

Відповідач в судове
засідання не з'явився, а в своїй письмовій заяві просив розглянути справу у
його відсутність та вказав, що позовні вимоги визнає частково в сумі 1610 грн. 25
коп., які він добровільно сплатив. При цьому вказав, що позивач нарахував йому
заборгованість за спожитий газ без урахування пільг, якими він користується як
працівник міліції згідно Закону України
“Про міліцію” і про таке нарахування його повідомлено не було. Крім
того, відповідач просив застосувати до заборгованості, яка виникла станом
на   01. 05. 2005 року положення
законодавства, що регулюють позовну давність та відмовити у її стягненні.

Вислухавши пояснення
представника позивача, вивчивши докази по справі, суд приходить до висновку, що
у задоволенні позову слід відмовити.

Як встановлено при
розгляді справи ,чого не заперечував в своїй заяві і сам відповідач, він є
споживачем природного газу відповідно до укладеного між ним та позивачем
договору по наданню послуг з газопостачання, згідно якого позивач надає
відповідачу послуги з газопостачання, а відповідач по справі зобов'язується
своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими цінами в строк та на
умовах визначених договором. При цьому в договорі не зазначено про те, що
відповідач може проводити оплату послуг з газопостачання не в повній вартості,
а з урахуванням наданих йому пільг.

Дійсно, відповідно до
ст. 22 Закону України “Про міліцію” відповідач як працівник МВС має право на
пільги за користування житлом (квартирної плати), паливом,  телефоном, комунальними послугами та за
проїзд.

Однак, згідно Порядку
надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового, начальницького складу, затвердженого  Постановою Кабінетом Міністрів  України від 31 березня 2003 року № 426 із
змінами внесеними  Постановою Кабінетом
Міністрів України № 148 від 11 лютого 2004 року щодо поширення дії вказаного Порядку
на осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, пільги,
компенсації і гарантії, на які мають право пільговики, надаються шляхом
відшкодування пільговику передбаченої законом частини фактичних витрат за
користування житлом (квартирної плати), паливом,  телефоном, комунальними послугами та за
проїзд, яке проводиться щомісяця або раз на квартал за рішенням керівника
установи, де працює пільговик та за рахунок і у межах бюджетних асигнувань на утримання
цих установ.

Згідно п. 5 вказаного Порядку про
надання пільг, для відшкодування фактичних витрат пільговик надає в бухгалтерію
установи копії квитанцій про оплату за користування житлом (квартирну плату,
паливом, телефоном) і за комунальні послуги
у строк, за який здійснюється відшкодування ( згідно п. 2 цього
Порядку), а також довідку про склад сім'ї ( раз на рік ).

При розгляді справи встановлено,
що відповідач не звертався до райвідділу міліції з приводу відшкодування
понесених ним витрат по оплаті послуг із газопостачання, а тому суд вважає, що
відповідач не скористався своїм правом на одержання грошової компенсації у
вказаному порядку та  не приймає до уваги
твердження  відповідача про те, що
послуги з газопостачання  повинні були
надаватися позивачем безкоштовно, а вважає, що відповідач повинен відшкодувати
певну суму заборгованості за спожитий природний газ.

Вирішуючи питання про визначення
розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що в
жовтні 2006 року та в січні 2008 року позивачем відповідачу були нараховані
суми заборгованостей без вказівки за який період часу вони виникли, до відома
відповідач про їх нарахування позивачем поставлений не був. Ці обставини визнав
в суді і представник позивача.

Виходячи з цього, суд вважає, що ці суми
заборгованості стягненню з відповідача не підлягають.

Враховуючи, що сума
заборгованості за спожитий газ в розмірі 562 грн. 33 коп. мала місце у
відповідача в квітні 2005 року, позов до суду позивачем був поданий 05 травня
2008 року, тобто після спливу трьохрічного строку у зв'язку з чим відповідач
заявив клопотання про застосування позовної давності, представник позивача в
суді заявив про відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності,
то при таких обставинах суд вважає необхідним відповідно до  положень ст. 267 ЦК України відмовити у
стягненні з відповідача заборгованості  в
сумі 466 грн. 50 коп. у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності
без поважних причин.

Виходячи з викладеного в сукупності,
погашення відповідачем добровільно заборгованості за газ, суд вважає необхідним
відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 267,
509, 526, 611, 623, 901, 903, 906 ЦК України, ст. 22 Закону України “Про
міліцію”, Порядком надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних
установ, військовослужбовцям, особам рядового, начальницького складу,
затвердженого  Постановою Кабінетом Міністрів  України від 31 березня 2003 року № 426 із
наступними змінами, 10, 11, 60, 79, 209, 212, 213 - 215  ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог про
сплату 843 грн. 68 коп. заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області через Диканський районний суд шляхом
подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його
проголошення та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуючий:                               /підпис/

Копія вірна:

Голова Диканського районного суду
Д.І. Новак

Д О В І Д К А .

Рішення
Диканського районного суду  від 03 червня
2008 року вступило в законну силу 14 червня 2008 року.

Оригінал
рішення зберігається в цивільній справі № 2-147/2008 року в Диканському
районному суді.

Голова Диканського районного суду                                                      Д.І.Новак