справи: 2-105
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 вересня 2008 року                              Маневицький
районний суд Волинської області

в
складі: головуючого - судді                              Покидюка М.В.

при
секретарі
Каращук В.С.

з
участю: позивача
ОСОБА_1.

представника
відповідача
Турика П.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до
Маневицької селищної ради Волинської області про визнання права власності на
спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

6 лютого 2008 року
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Маневицької селищної ради Волинської
області про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовував
тим, що йому та його покійній дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної
власності належав житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2
померла. Заповіту на випадок своєї смерті вона не залишала. Після смерті
дружини він своєчасно прийняв спадщину і фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном. Інші спадкоємці - діти спадкодавця,ОСОБА_3. та
ОСОБА_4., відмовилися від належних їм часток спадщини на користь позивача.

До складу спадщини входить
Ѕ частина вказаного вище будинковолодіння, на яку позивач не може отримати
свідоцтво про право на спадщину через відсутність на будинок правовстановлюючих
документів і позасудовим порядком вирішити це питання неможливо. З цієї ж
причини він не може отримати свідоцтво про право власності на частку у
спільному сумісному майні подружжя на належну йому Ѕ частину будинковолодіння і
таким чином стати законним власником усього вказаного майна, яке йому фактично
належить.

Посилаючись на зазначені
обставини, просив суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на
будинковолодіння по АДРЕСА_1, яке належало йому та його покійній дружині ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що
він як єдиний спадкоємець за законом після смерті дружини прийняв спадщину і
практично вступив в управління та володіння спадковим майном. Через відсутність
правовстановлюючих документів він не може оформити на себе право власності на
це майно, а тому просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно,
вказане в позовній заяві.

Представник відповідача
Турик П.О. позовні вимоги визнав повністю, не заперечує проти визнання за
позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1. Будь-якого спору щодо даного майна немає.

Заслухавши пояснення
сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і
підлягає до повного задоволення.

Згідно
з ч. 2 ст. 12 Закону України „Про власність” від 7.02.1991 року громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному  виробництві,
індивідуальної  праці,  підприємницької діяльності,  вкладення
коштів  у  кредитні
установи,  акціонерні товариства,
а також на майно, одержане внаслідок успадкування  або укладення інших угод, не заборонених
законом.

Відповідно
до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах,
що не заборонені законом, зокрема із правочинів.          Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше
прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом.

Згідно
ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,
вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого
статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя
спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив,
та батьки.

Той факт, що покійна ОСОБА_2 була власником Ѕ частини житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1, а позивач ОСОБА_1 є власником іншої Ѕ частини цього ж будинковолодіння,
крім визнання цієї
обставини сторонами, підтверджується, дослідженими судом, договором про
надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку від 12 жовтня 1962 року, технічним паспортом на
дане будинковолодіння, експертним висновком про відповідність житлового будинку
діючим державним будівельним, санітарним і пожежним нормам від 20 серпня 2008
року.

Родинні відносини
позивача з ОСОБА_2., як чоловіка та дружини, встановлено
згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 24 липня 1963 року, яке теж досліджене судом.

Довідкою Маневицької
селищної ради № 29 від 11 січня 2008 року, доведено факт прийняття позивачем спадкового майна. З цієї ж довідки та із заяв, посвідчених Черевахівською сільською радою 29
січня 2008 року, встановлено, що інші спадкоємці - діти спадкодавцяОСОБА_3. та
ОСОБА_4. відмовились від належних їм часток спадщини на користь позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України
відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Аналізуючи зібрані та
досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач
ОСОБА_1, являючись співвласником та спадкоємцем за законом на житловий будинок
з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, фактично набув на них
право власності. На даний час право власності на це майно ніким не оспорюється,
а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на вказане
будинковолодіння за ОСОБА_1.

Керуючись
ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216, 1261,
1268, 1296 ЦК України, ст. 12 Закону України „Про власність” від
7.02.1991 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по
АДРЕСА_1, зареєстрований за ОСОБА_2.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Маневицький
районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів
з дня проголошення рішення і поданням після цього протягом двадцяти днів
апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.
4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили
протягом десяти днів з дня його проголошення, якщо не буде подана заява про
апеляційне оскарження. Якщо подається заява про апеляційне оскарження, рішення
набирає законної сили протягом двадцяти днів, якщо не буде подана апеляційна
скарга. У випадку подачі апеляційної скарги, рішення набирає законної сили
після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: