Справа  №22-ц-701-08                 Головуючий
у   1 інстанції  Волчко А.Я.
Категорія  44                                  Доповідач
у 11 інстанції   Оношко Г.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2008 року
колегія суддів судової палати    в
цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі: головуючого
Яворського М. А.,  суддів Березовенко
Р.В.,  Оношко Г.М. ,  при секретарі Гашицькому К.О.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду від 04 грудня 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про визнання права власності на
майно,  визнання договору купівлі-продажу
земельної ділянки недійсним.

Заслухавши
доповідь судді Апеляційного суду ,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги,
колегія суддів ,  -

встановила:

У квітні 2003 року позивач звернувся до суду з
названим позовом до відповідачки. У позові зазначав,  що він-громадянин Німеччини ,  працює в Україні. У 2002 році він
познайомився з відповідачкою,  яка на той
час була студенткою вузу та працювала в представництві Світового банку в
Україні. Вони стали зустрічатися ,
позивач дарував відповідачці подарунки. Вона мала ключі від його
квартири на вул.  Тургенєвській в   Києві.

У 2003
році позивач вирішив придбати два автомобілі. Проте відповідачка пояснила йому
,  що він іноземна особа ,  отже нерезидент,  тому не має права зареєструвати автомобілі на
себе. Повіривши відповідачці,  позивач
зареєстрував куплені ним автомобілі Тойота Ленд Круйзер вартістю 292900 грн. та
Тойота РАВ-4
вартістю 193800 грн. на відповідачку з зазначенням в свідоцтві про своє право
керувати ними.

На початку 2003 року позивач вирішив продати свою квартиру. Покупець

поставила умову про безготівковий розрахунок,  однак позивач був не

вправі як громадянин іншої держави відкривати банківські рахунки в

гривнях,  тому він видав відповідачці
доручення на продаж від його імені

квартири,  відкрив на її ім"я
рахунок в ВАТ „ Універсальний банк

розвитку та партнерства". На цей рахунок покупцем були перераховані

кошти за квартиру в сумі 589 384 грн. При оформленні договору купівлі-

продажу на пропозицію нотаріуса,  щоб                             у податкових
органів не

виникло питання про    шляхи  надходження коштів  на рахунок
ОСОБА_1,  позивач
написав та нотаріально посвідчив розписку про те ,  що вказану суму він отримав від відповідачки.
Однак фактично грошей він не одержував,
вони залишилися на рахунку ОСОБА_1.

Крім
того ,  у квітні 2004   року позивач                           купив   у гр. Держака   В.В.

земельну ділянку розміром 0,  875 га
за рахунок коштів від продажу

квартири,  що знаходилися на рахунку
на ім"я відповідачки,  вартість якої

на час придбання становила 331 700 грн. Відповідачка пояснила йому,

що він не має права купувати земельні ділянки у приватну власність ,

тому        у    договорі купівлі-продажу покупцем
також    була    зазначена

відповідачка.
На сьогоднішній день вартість даної земельної ділянки 1312 500 грн.

У
подальшому на пропозицію ОСОБА_5 позивач купив земельну ділянку розміром 2,
1391 га в с Крюківщина
за 33800 грн. ,  з тих же причин оформив
її на відповідачку вартість цієї земельної ділянки в даний час 16 203 682 грн.

У
вересні 2004 року він же на пропозицію ОСОБА_5 через останнього купив земельну
ділянку в с Крюківщина
розміром 1,  7007 га та оформив її також
на відповідачку. На сьогоднішній день вартість земельної ділянки 12 878 257
грн.

На
початку 2005року відповідачка запропонувала йому оформити їх відносини шляхом
укладення шлюбу,  проте відмовилася
укласти шлюбний контракт,  згідно з яким
у разі розірвання шлюбу вона матиме право лише на половину подарованого їй
майна та майна нажитого під час спільного проживання в шлюбі,  претендувала на половину всього майна,  в тому числі придбаного до укладення шлюбного
контракту,  з чим не погодився позивач. У
вересні жовтні 2005 року позивач припинив відносини з відповідачкою,  вирішив переоформити земельні ділянки на
інших осіб,  а згодом їх продати,  проте відповідачка відмовилася це
робити,  заявила,  що ділянки
належать їй і він не має на них права.

Посилаючись
на те ,  що відповідачка шахрайським
шляхом заволоділа його майном,  вартість
якого на сьогоднішній день 31 470 524 грн. ,
що вказане майно було придбане позивачем за його особисті кошти,  просив визнати за ним право власності на
вказане майно.

У
додатковій позовній заяві,  посилаючись
на те ,  що відповідачка 15 серпня 2006
року за договором купівлі-продажу продала належну йому земельну ділянку в с.
Буча Києво-Святошинського району ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  просив визнати договір купівлі-продажу недійсним
та визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку.

Рішенням   Києво-Святошинського
районного суду від 04 грудня 2007року позов задоволено в повному об"ємі
позовних вимог.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду з
підстав порушення норм матеріального та процесуального права,  неповного з"ясування судом обставин
,  що мають значення для справи,  невідповідності висновків суду обставинам
справи та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в порядку  ст.  299 ЦПК України приєдналися до апеляційної
скарги ОСОБА_1

Перевіривши
матеріали справи в порядку  ст.  303 ЦПК України,  колегія суддів дійшла висновку ,  що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав .

За
правилами  ст.  213 ЦПК України,  рішення суду повинно бути законним   і обґрунтованим.

Законним
є рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно з
законом.  Обгрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами ,  які були досліджені   в судовому засіданні.

Судом
встановлено та з матеріалів справи вбачається ,
що у квітні 2007року позивач звернувся з позовом до відповідачки ОСОБА_1
про визнання права власності на майно: на два автомобілі,  на грошові кошти,  одержані від продажу належної йому квартири
та на три земельні ділянки.

Як
вбачається позовної заяви,  позивач,  заперечуючи існування між ним та
відповідачкою правовідносин ,  що
регулюються СК України,  як на підставу
позову посилався на норми СК України,
згідно з якими майно ,  набуте
подружжям за час шлюбу за кошти,  які
належали одному з подружжя особисто ,  а
не за спільні кошти чоловіка та жінки ,
не є їх спільним майном,  а є
приватною власністю того з подружжя ,
кому ці кошти належали.

У
процесі розгляду справи позовні вимоги позивач обґрунтовував тим,  що автомобілі та земельні ділянки були
придбані ним за власні кошти та для нього,
особисто,  однак в силу певних
обставин покупцем у договорах купівлі - продажу була зазначена відповідачка.

З наведеного вбачається,  що фактично
позивачем заявлені позовні

вимоги про         визнання
договорів   купівлі-продажу в   частині
покупця

недійсними з тих підстав,  що
насправді покупцем за договорами купівлі-продажу є не відповідачка а він та
ставиться питання про визнання його покупцем за договорами купівлі-продажу як
особи,  за рахунок коштів якої і для якої
фактично укладалися договори купівлі-продажу автомобілів та земельних ділянок,

Погодившись з такими доводами позивача ,
суд   виходив з того ,  що укладений між    ОСОБА_6
та    ОСОБА_1    договір міни земельних       ділянок   від    13
жовтня   2004 року       є
удаваним правочином ,   укладеним
з  метою
приховання            іншого
правочину -  а саме договору
купівлі-продажу ,  укладеного між
позивачем та ОСОБА_6; що земельна ділянка площею 2,  1391 га на території Крюківщинської сільської
ради ,  придбана на ім"я відповідачки
за договором купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 27 травня 2005
року та земельна ділянки площею 0, 8750 га
в с.  Буча Києво-Святошинського
району ,  придбана за договором
купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 123 квітня 2004 року фактично була
придбана за кошти позивача та для нього,
і з цих підстав визнав право власності на зазначені земельні ділянки за
позивачем.

Проте з таким
висновком суду повністю погодитися не можна.

При
цьому                питання про визнання
недійсними    договорів купівлі-

продажу
земельних ділянок в частині покупця з наведених підстав судом не
вирішувалося,  суд не обговорив та не
вирішив питання про залучення до участі в справі другої сторони за договорами
купівлі-продажу та міни,  вирішивши таким
чином питання про права та обов"язки осіб ,  які не брали участі у справі.

За
правилами  ст.  216 ЦК
України,  у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі
все,  що вона одержала на виконання цього
правочину,  а в разі неможливості такого
повернення відшкодувати вартість того ,
що одержано,  за цінами ,  які існують на момент відшкодування.

Постановляючи рішення про визнання недійсним договору купівлі-

продажу земельної ділянки розміром 0,
8750 га,  в с. Буча Києво-

Святошинського району,                     укладений
між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,  суд не обговорив
та не вирішив

питання про повернення покупцям за договором сплачених за земельну

ділянку коштів  в сумі    331700 грн.

З матеріалів справи вбачається,  і цю
обставину визнали як позивач ,  так і
відповідачка,  дана земельна ділянка була
придбана за кошти,  які знаходилися на
рахунку відповідачки ,  одержані від
продажу належної позивачеві на праві власності квартири . При цьому суд визнав
за позивачем як право власності на всю суму коштів на банківському рахунку        відповідачки -    на
589384    грн. ,     перераховані    покупцем

квартири ,  так і на земельну ділянку,  придбану за рахунок частини цих коштів.

За
наведених обставин вирішити це питання шляхом ухвалення додаткового рішення    неможливо.

З
урахуванням викладеного рішення суду не можна вважати законним і
обґрунтованим,  воно підлягає скасуванню
з передаю справи на новий розгляд відповідно до вимог п.4,  5   ч.
1    ст.
311 ЦПК України.

При
новому розгляді справи суду слід врахувати наведене,  більш детально з"ясувати характер
спірних відносин ,  права та обов'язки
сторін,  притягнути до участі в справі осіб,  права та обов'язки яких вона зачіпає та
вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись  ст.
ст.    311,    315
ЦПК України,  колегія суддів
,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу  ОСОБА_1   задовольнити частково.

Рішення
Києво-Святошинського районного суду від 04 грудня 2007 року скасувати ,  справу передати на новий розгляд до того ж
суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.