Справа № 2-25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27
серпня 2008 року             Хмільницький
міськрайонний суд Вінницької області

в
складі:

судді                                     Клімика
К.О.

при
секретарі                       Гавлович
Л.П.

з
участю адвокатів              ОСОБА_1.,
ОСОБА_2 .

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9про поділ спадкового
майна, розірвання договору дарування та усунення від права на спадкування за
законом ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В  И  В:

Позивачі двічі змінили позовні вимоги, 20 листопада 2007 року і 21 січня
2008 року і просять розірвати договір дарування укладений між відповідачами
ОСОБА_4. та ОСОБА_7. 22 лютого 2005 року, усунути від права спадкування за
законом відповідача ОСОБА_6 і розділити спадкове майно між ними виділивши
кожній по &frac12;
частині будинковолодіння по АДРЕСА_1, визнавши за ними
право власності, посилаючись на те, що рішенням Хмільницького міськрайонного
суду від 24 жовтня 2006 року встановлено факт прийняття ними спадщини після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1їх батька ОСОБА_10. Цим же рішенням було визнано частково
недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане відповідачам
ОСОБА_3.,ОСОБА_4.,ОСОБА_8., визнано не дійсним договір розділу спадкового майна
від 3 квітня 2004 року, укладений між ОСОБА_3.,ОСОБА_4. та ОСОБА_8. і в цій
частині,  після перегляду рішення в
апеляційній та касаційній інстанціях
воно залишено в законній силі. Однак, після укладення договору розділу
спадкового майна від 3 квітня 2004 року, відповідач ОСОБА_6, отримавши у
власність весь будинок поАДРЕСА_1, 22 лютого 2005 року уклав договір дарування
цього будинку своїй дружині ОСОБА_7. Рішення Хмільницького міськрайонного суду
від 24 жовтня 2006 року цей договір було розірвано, однак ухвалою Верховного
Суду України в цій частині рішення від 24 жовтня 2006 року було скасовано і
передано на новий розгляд. Вони просять цей договір дарування скасувати,
оскільки відповідач ОСОБА_6 не міг подарувати весь будинок, а лише належну йому
частину, що згідно рішення суду від 24 жовтня 2006 року становить 37/100
дольових частин спадкового будинку. Крім того, вони вважають, що відповідач
ОСОБА_6 взагалі не має права на спадкове майно, оскільки їх батьки були тяжко
хворі і потребували догляду, а відповідач ОСОБА_6 їх не доглядав і в листопаді
2000 року виписався з будинку і переїхав на проживання в іншу місцевість. Після
смерті батьків він повернувся і на сімейній раді вони всі вирішили, що він буде
їх доглядати і всі інші спадкоємці передали свої частки в спадщині йому. Однак
він отримавши у власність весь будинок, 22 лютого 2005 року подарував його
своїй дружині ОСОБА_7. Тому враховуючи те, що відповідач ОСОБА_6 обманув їх і
ухилився від обов'язку доглядати їх - інвалідів, вони вважають, що його слід
усунути від права спадкування за законом.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2006 року вони
звернули до виконання і в частині розділу спадкового майна рішення вже
виконано. Свої частки в реальному розділі майна по договору довічного утримання
від 7 серпня 2007 року вони передали у власність  відповідачу ОСОБА_5 і тому вони просять
розділити спадкове майно, що складається з будинковолодіння по АДРЕСА_1,
визнавши право власності за ОСОБА_3та ОСОБА_5на кімнату 1-5, площею 14,9 кв.м
вартістю 6941 гривня, кімнату 1-6 площею 21,3 кв.м вартістю 9923 гривні, &frac12; сараю
«Б» вартістю 3005 гривень; визнати право власності за ОСОБА_4та ОСОБА_5на
кухню1-3 площею 6,3 кв.м вартістю 2935 гривень, кімнату 1-4 площею 19,6 кв.м
вартістю 9131 гривня, сіни «а» площею 5 кв.м вартістю 5631 гривня, ганок
вартістю 82 гривні, льох П/Б вартістю 2562 гривні.

Відповідачі ОСОБА_5та ОСОБА_8. позовні вимоги визнали повністю і просять
їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_5 показав, що після винесення рішення
Хмільницьким міськрайонним судом 24 жовтня 2006 року, та після його перегляду в
апеляційній інстанції його сестри, позивачі по справі ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
написали заяви до суду про виписку виконавчих листів на звернення рішення суду
на примусове виконання. Рішення суду від 24 жовтня 2006 року в частині розділу
спадкового майна було повністю виконано, як в частині реєстрації рішення в КП
Вінницьке ООБТІ так і в частині стягнення грошових компенсацій. Після
реєстрації судового рішення в ООБТІ його сестри уклали з ним договір довічного
утримання від 7 серпня 2007 року, яким передали йому у власність 63/100
будинковолодіння по АДРЕСА_1. Цей договір був зареєстрований в КП Вінницьке
ООБТІ 15 серпня 2007 року. Вони також вважають,що відповідача Сідоренко Валерія
слід усунути від права на спадкування і тому розділ спадкового майна
будинковолодіння по АДРЕСА_1слід провести по 1 варіанту експертизи між двома
позивачками.

Відповідач ОСОБА_6 проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає,
що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки він також як і
позивачі та інші відповідачі ОСОБА_4. та ОСОБА_8. має право на отримання своєї
долі у спадщині після смерті батьків, що було визнано рішенням суду від 24
жовтня 2006 року і в цій частині рішення набуло чинності. Проти розділу спадку
як хотять позивачки він заперечує, оскільки вони вже виконали рішення суду від
24 жовтня 2006 року і він за вимогою державного виконавця сплатив грошову
компенсацію позивачці ОСОБА_4. у розмірі 418 гривень, позивачці ОСОБА_3. у
розмірі 838 гривень, відповідачу ОСОБА_53036 гривень 27 коп., відповідачці
ОСОБА_8. 3036 гривень 27 коп., крім того він сплатив свою частку витрат по
справі. Що стосується договору дарування ним всього житлового будинку по
АДРЕСА_1своїй дружині, то після рішення суду від 24 жовтня 2006 року він
вважає, що його слід змінити, залишивши подарованою лише частину
будинковолодіння, що належить йому в розмірі 37/100 частки.

Відповідачка ОСОБА_7. позовні вимоги також не визнає і просить в їх
задоволенні відмовити повністю.

Відповідач приватний нотаріус Лучинська Л.П. вважає, що позовні вимоги в
частині розірвання договору дарування не підлягають задоволенню, оскільки на
момент укладення цього договору та його посвідчення нею як нотаріусом будь-яких
заборон на відчуження цього будинковолодіння не було. Перевірку вона проводила
по Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і витяги про це
знаходяться в матеріалах нотаріальної справи. Тому договір був укладений і нею
посвідчений без будь-яких порушень існуючого законодавства. Посилання позивачів
та відповідача ОСОБА_5 на існування заборони на відчуження не відповідає
дійсності.

Суд, заслухавши покази сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам:
рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 жовтня
2006 року, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 січня 2007 року
та ухвалою Верховного Суду України від 15 серпня 2007 року доведено, що судом
було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4. В частині
розірвання договору дарування від 22 лютого 2005 року та в частині поділу
житлового будинку по АДРЕСА_1рішення суду від 24 жовтня 2006 року скасовано і
передано на новий розгляд в суд першої інстанції. Показами відповідачів
ОСОБА_6., ОСОБА_7., приватного нотаріуса Лучинської Л.П., договором дарування
від 22 лютого 2005 року доведено, що 22 лютого 2005 року ОСОБА_6 подарував
ОСОБА_7 цілий житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1, що на
момент дарування належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданного Хмільницькою міською державною нотаріальною конторою 3
квітня 2004 року за реєстром № 282, зареєстроване у КП «Вінницьке обласне
об'єднане бюро технічної інвентаризації» 20 квітня 2004 року і записаного у
реєстрову книгу 22/73 за реєстром № 3600. До Хмільницького міськрайонного суду
позовна заява ОСОБА_3. та ОСОБА_4. надійшла 21 березня 2005 року за вхідним №
404, тобто на момент укладення договору дарування від 22 лютого 2005 року спору
по спадковому майну між сторонами не було і судом заборона на відчуження цього
майна не видавалась. Ухвалою судді Хмільницького міськрайонного суду від 11
березня 2005 року доведено, що арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1було
накладено за заявою позивачки ОСОБА_3 11 березня 2005 року, тобто після
укладення договору дарування. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами
нотаріальної справи, реєстром приватного нотаріуса Лучинської Л.П., довідкою №
від 22 лютого 2005 року, витягом з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна про податкові застави № 2618075 від 22 лютого 2005 року та
витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №
2617937 від 22 лютого 2005 року доведено, що станом на 22 лютого 2005 року,
тобто часу укладення договору дарування між ОСОБА_6. та ОСОБА_7., будь-яких
заборон по будинковолодінню АДРЕСА_1не було. Таким чином доведено, що при
укладенні договору дарування від 22 лютого 2005 року будь-яких порушень
законодавства не допущено.

Згідно ст. 651 ЦК України (в редакції 2004 року) підставами для розірвання
договору дарування є згода сторін,якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено, або розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін при істотному порушенні договору другою стороною та інше.
Однак в даному випадку жодна з сторін про свою вимогу розірвання договору не
заявила, а така вимога є від інших осіб.

Враховуючи те, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 24
жовтня 2006 року, ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 січня
2007 року, ухвалою Верховного Суду України від 15 серпня 2007 року, згідно з
ч.3 ст. 61 ЦПК України доведено, що судом було частково задоволено позовні
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зокрема визнано частково недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8  3 квітня 2004 року, зареєстрованого за № 279,
визнано недійсним договір розділу спадкового майна від 3 квітня 2004 року,
укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_5та ОСОБА_8, встановлено факт прийняття спадщини
позивачами ОСОБА_3та ОСОБА_4після смерті їх батька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 і в
цій частині рішення суду від 24 жовтня 2006 року набрало законної сили.
Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 3 квітня 2004 року доведено, що
відповідач ОСОБА_6 також є спадкоємцем і має право на спадщину за законом після
смерті свого батька. Суд вважає, що рішення суду від 24 жовтня 2006 року в
частині, що набрала законної сили, згідно зі ст. 652 ЦК України (в редакції
2004 року), є істотною зміною обставин, оскільки вони змінились настільки, що
якби сторони договору дарування від 22 лютого 2005 року могли це передбачити,
вони договір би уклали на інших умовах. Таким чином доведено, що договір
дарування укладений між відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7на умовах від 22 лютого
2005 року існувати не може і тому підлягає розірванню.

Суд вважає, що позовна вимога про усунення від права на спадкування за
законом відповідача ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, оскільки свідоцтвом про
право на спадщину за законом він вже визнаний спадкоємцем частки спадкового
майна, що складається з цілого житлового будинку з господарськими побудовами по
АДРЕСА_1 і це свідоцтво на даний час не скасоване, не визнано незаконним саме в
цій частині і позовні вимоги щодо цього відсутні. Посилання позивачів як на
підставу для усунення відповідача ОСОБА_6 від права на спадкування за законом
на те, що він ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця не
знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки згідно зі ст. 528 ЦК
України в редакції 1963 року (ст. 1224 ЦК України в редакції 2004 року) вказана
підстава може мати місце лише при злісному ухиленні від виконання такого
обов'язку, якщо ця обставина встановлена судом. Однак будь-яких доказів цієї
обставини позивачами суду не надано і ході судового розгляду справи не здобуто.

Суд вважає, що позовна вимога про розділ спадкового майна також не
підлягає задоволенню, оскільки позивачі просять спадкове майно, що складається
з цілого житлового будинку з господарськими побудовами АДРЕСА_1поділити між
ними двома визнавши за ними право власності по &frac12; частині
майна на кожну. Однак заявами (а.с.335-341, 346-347) доведено,що позивачі
ОСОБА_4, ОСОБА_3. та відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8. 20 лютого та 1 березня 2007
року звертались в Хмільницький міськрайонний суд для видачі виконавчих листів
для виконання рішення суду від 24 жовтня 2006 року в примусовому порядку,
виконавчі листи отримали і звернули їх для примусового виконання у Державну
виконавчу службу Хмільницького МРУЮ. Постановами про відкриття виконавчого
провадження від 26 лютого 2007 року доведено, що всі виконавчі листи були
прийняті до примусового виконання. Показами позивачів ОСОБА_4., ОСОБА_3.,
відповідачів ОСОБА_6., ОСОБА_5., ОСОБА_8. доведено, що вони повністю виконали
рішення Хмільницького міськрайонного суду від 24 жовтня 2006 року в частині
визнання права на спадщину за законом та розділу спадкового майна в тому числі
стягнення грошових компенсацій з відповідача ОСОБА_6 за відступ від частки в
спадковому майні та грошову компенсацію за належні частки в житловому будинку
ОСОБА_5 та ОСОБА_8. Виконання рішення суду від 24 жовтня 2006 року повністю
доведено договором довічного утримання укладеного 7 серпня 2007 року між
позивачами ОСОБА_4, ОСОБА_3та відповідачем ОСОБА_4. Згідно вказаного договору ОСОБА_4
та ОСОБА_3 передали у власність ОСОБА_5 63/100 частини житлового будинку
АДРЕСА_1. Пунктом 2 цього договору доведено, що вказана частина житлового
будинку належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі рішення Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької області від 24 жовтня 2006 року по справі № 2-8
2006 рік, зареєстрованого у Вінницькому ООБТІ 29 березня 2007 року і записано в
реєстрову книгу № 22 стор. 73 за реєстром № 3600. Таким чином доведено, що
рішення суду від 24 жовтня 2006 року в частині розділу спадкового майна
виконано сторонами повністю до прийняття Верховним Судом України касаційної
скарги ОСОБА_6. В даний час сторони не бажають ставити вимогу про скасування
виконання рішення суду від 24 жовтня 2006 року, договору довічного утримання
від 7 серпня 2007 року та повернення коштів отриманих сторонами при виконанні
рішення. Таким чином доведено, що сторони самостійно вирішили питання про
розділ спадкового майна, документально його оформили і позовна вимога ОСОБА_4.
та ОСОБА_3 є безпідставною, а тому в задоволенні позову в частині розділу
спадкового майна також слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 15,
179, 209, 212, 213, 214  ЦПК України, ст.
ст. 112, 115,  528, 562 ЦК України (в
редакції 1963 року), ст. ст. 652, 717, п.5 Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України (в редакції 2004 року), суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4до  ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9про поділ спадкового майна, розірвання договору дарування та
усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_6 задовольнити частково.

Розірвати договір дарування від 22
лютого 2005 року укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним
нотаріусом Лучинською Л.П. та зареєстрований в реєстрі за № 286.

В іншій частині позовні вимоги
залишити без задоволення.

На рішення можна подати заяву про апеляційне оскарження протягом 10 днів
з дня його проголошення та подати апеляційну скаргу протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження до  апеляційного суду Вінницької області через
Хмільницький міськрайонний суд.

Головуючий: /підпис/

В.о. голови

Хмільницького
міськрайонного суду                                             К.О.
Клімик

Ст.. секретар                                                                        О.М.
Закутій