У х в а л а

іменем  україни

22 жовтня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                   Патрюка М.В.,

суддів:                              Пшонки М.П.,               Жайворонок Т.Є.,

Мазурка В.А.,
Перепічая В.С., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, акціонерного товариства  (далі - АТ) «Трембіта» про визнання частково
недійсними розпорядження та свідоцтва про приватизацію квартири, визнання права
власності на 1/2 частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.
Чернівців від       10 жовтня 2007 року
та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від   31 січня
2008 року,

в с т а н о в и л а:

18 березня 1993 року ОСОБА_2 із чоловіком ОСОБА_4отримала ордер на право
зайняття жилого приміщення площею 27, 87 кв. м у двокімнатній квартирі
АДРЕСА_1. 11 грудня 1995 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4був розірваний.

У червні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з жовтня 1993 року проживав із
відповідачкою у цивільному шлюбі, 28 березня 1997 року сторони зареєстрували
шлюб. Після розірвання шлюбу позивач дізнався про те, що ОСОБА_2 одноособово
приватизувала квартиру АДРЕСА_1, в яку він вселився на законних підставах як
член сім'ї. Посилаючись на те, що його незаконно було усунено від участі в
приватизації квартири, ОСОБА_1 просив визнати частково недійсними розпорядження
й свідоцтво про приватизацію спірної квартири, визнати за ним право власності
на 1/2 частину цієї квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 10 жовтня 2007
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 31
січня 2008 року, позов задоволено. Визнано частково недійсними: розпорядження
АТ «Трембіта» від 14 жовтня 1996 року              № 342 про передачу у власність ОСОБА_2
квартири АДРЕСА_1, свідоцтво про право власності на цю квартиру. Визнано за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спірної квартири.

У
касаційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування постановлених у справі
судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в позові, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм матеріального й процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши наведені в скарзі доводи, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що позивачем доведено факт його
постійного проживання з відповідачкою з 1993 року, ведення з нею спільного
господарства, а тому ОСОБА_1 має право брати участь у приватизації спірної
квартири.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 18 березня 1993 року ОСОБА_2 разом із чоловіком,
ОСОБА_4 отримала ордер на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 63).

Шлюб із колишнім чоловіком розірвано 11 грудня 1995 року (а. с. 61).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 жовтня 1996
року ОСОБА_2 стала власницею спірної квартири (а. с. 9 - 10).

28 березня 1997 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_1, а         15 листопада 2006 року - розірвала
його (а. с. 113).

Цим обставинам суд не дав належної оцінки, у зв'язку з чим, не можна
погодитися з його висловлюванням про те, що на час приватизації квартири
сторони жили як одна сім'я, вели спільне господарство.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідачка зазначила, що на момент
приватизації квартири позивач був зареєстрований (прописаний) за місцем
проживання батьків (у селі).

Усупереч вимогам ст. ст. 212, 214 ЦПК України суди зазначених доводів та
наданих сторонами доказів не перевірили, незважаючи на те, що вони мають
суттєве значення для правильного вирішення справи, і в достатньому обсязі не
визначилися з характером спірних правовідносин, часом їх виникнення та правовою
нормою, що їх регулює.

Не врахувавши зазначене, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням
вимог закону, а апеляційний суд не звернув на це уваги.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верхового Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 10 жовтня 2007 року
та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 31 січня   2008 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.
Патрюк

Судді:

М.П.
Пшонка  Т.Є. Жайворонок  В.А. Мазурок  В.С. Перепічай