Справа
№22Ц - 3814/2007р.
Категорія 5                                                                             Доповідач
у 2 інстанції Поліщук М. А.
УХВАЛА

Іменем  України

29 січня
2008 року                                                Колегія
суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого -
судді Антоненко В.І. Суддів - Поліщука М. А.,
Касьяненко Л.І. при секретарі - Кобець І.С.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської
області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Таращанського
районного суду Київської області від 25 червня 2007 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічного
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
пояснення осіб,  які беруть участь
у розгляді справи,  перевіривши матеріали
цивільної справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні
2007 року позивачка по справі ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_1  та просила суд відповідно до
вимог  ст.  60,  71
СК України провести поділ спільного сумісного майна подружжя між нею та
відповідачем,  визнавши за нею право
власності на Уг частину вказаного спільного майна.

ОСОБА_1  подав зустрічну позовну заяву в якій також
просив суд відповідно до вимог  ст.  60,  71
СК України провести між ним та позивачкою поділ спільного сумісного майна подружжя
визнавши за ним право власності на 1/2 частину вказаного майна.

Вимоги
за первісним і зустрічним позовом обґрунтовані недосягненням згоди між
сторонами по розділу майна,  нажитого за
час сумісного проживання у шлюбі.

Рішенням
Таращанського районного суду Київської області від 25 червня 2007 року позов
ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1
задоволені частково. Розділено майно подружжя в рівних частинах.

Визнано
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину всього майна,  а саме визнано за ОСОБА_2 право власності на
житловий будинок з господарськими будівлями,
який знаходиться по АДРЕСА_1,  загальною площею 70, 30 кв. м.  вартістю 178500 гривень; будівельні матеріали
вартістю 8000 грн.; автомобіль «Мерседес - Бенц 307» ,  1983 року випуску,  синього кольору,  кузов НОМЕР_1,  реєстраційний НОМЕР_2,  зареєстрований в Ставищанському МРЕВ ДАІ У
МВС України 17.01.2006 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного
засобу НОМЕР_3 НОМЕР_4 вартістю 15000 гривень.

Визнано
за ОСОБА_1  право власності на 1/2
частину майна та визнано за ним право власності на наступне майно,  а саме товар,
який знаходиться в магазині «Фортуна»,
на загальну суму 127254 грн.; приміщення магазину «Подарунки»
(торгівельний павільйон),  який
розташований в АДРЕСА_2 загальною площею 27 кв.м. ,  розташованого на земельній ділянці розміром
0, 0088 га. вартістю 30000 грн.; товар,
який знаходиться в магазині «Подарунки» вартістю 64704 грн. Всього на
загальну суму 221958 грн.

Стягнуто
з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 різницю в
вартості часток майна в розмірі 10229 грн.

В решті позовів
сторонам відмовлено.

В
апеляційній скарзі відповідач по справі ОСОБА_1 ,  посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права,  просить рішення суду скасувати та направити
справу на новий судовий розгляд.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним
є рішення,  яким суд виконавши всі вимоги
цивільного судочинства,  вирішив справу
згідно з законом.

Обґрунтованим
є рішення,  ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин,  на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи
рішення про часткове задоволення первісного і зустрічного позову,  суд виходив із того,  що частки сторін при поділі майна,  нажитого у шлюбі,  є рівними,
що відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності,  займається торгівлею в магазинах «Фортуна» та
«Подарунки»,  тому вказане майно та товар
підлягають виділенню відповідачу,  який
використовує його в професійній діяльності.

Колегія
суддів погоджується із висновками суду,
оскільки вони обґрунтовані,
відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно
із  ст.
71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна,  спір може бути
вирішений судом.  При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини,  чоловіка,  дітей та інші обставини,  що мають істотне значення.

Судом
встановлено,  що за час сумісного
проживання у шлюбі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 придбали наступне майно: житловий будинок
з господарськими будівлями,  який
знаходиться по АДРЕСА_1,  загальною площею 70, 30 кв. м.  вартістю 178500 гривень; будівельні матеріали
вартістю 8000 грн.; автомобіль «Мерседес - Бенц 307» ,  1983 року випуску,  синього кольору,  кузов НОМЕР_1,  реєстраційний НОМЕР_2,  зареєстрований в Ставищанському МРЕВ ДАІ У
МВС України 17.01.2006 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного
засобу НОМЕР_3 НОМЕР_4 вартістю 15000 гривень; товар,  який знаходиться в магазині «Фортуна»,  на загальну суму 127254 грн.; приміщення
магазину «Подарунки» (торгівельний павільйон),
який розташований в АДРЕСА_2 загальною площею 27 кв.м. ,  розташований на земельній ділянці розміром 0,
0088 га. вартістю 30000 грн.; товар,
який знаходиться в магазині «Подарунки» вартістю 64704 грн.,  а всього на загальну суму 423 458грн. Згоди
про порядок поділу майна сторони не досягли.

Обсяг та
вартість спільного майна подружжя,  що
підлягає поділу,  при розгляді справи між
подружжям погоджена,  що підтверджується
роздрукуванням технічного запису судового засідання (а.с. 167).

Судом
встановлено та не оспорюється сторонами,
що один із подружжя ОСОБА_1

є
суб'єктом підприємницької діяльністі,  що
після припинення шлюбно-сімейних стосунків в березні 2007року позивачка доступу
до магазинів «Фортуна» та «Подарунки» та товару,  який там знаходиться,   немає.

За
вказаних обставин суд обґрунтовано,  з
дотриманням вимог ч.3  ст. 71 Сімейного
кодексу України,  при поділі майна,  нажитого у шлюбі,  виділив відповідачу товар,  який знаходиться в магазині «Фортуна»,  на загальну суму 127254 грн.; приміщення
магазину «Подарунки» (торгівельний павільйон),
який розташований в АДРЕСА_2 загальною площею 27 кв.м.  вартістю 30000 грн. та товар,  який знаходиться в магазині «Подарунки» вартістю
64704 грн.

Правильними
є також висновки суду щодо виділенням позивачці при поділі майна житлового
будинку з господарськими будівлями,  який
знаходиться по АДРЕСА_1,  поскільки як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3  після припинення шлюбних стосунків житла
немає,  проживає з неповнолітнім сином у
своєї матері. При апеляційному розгляді встановлено,  що відповідач житлом забезпечений,  так як 11.07.2007року за договором
купівлі-продажу купив квартиру АДРЕСА_3.

Колегія
суддів вважає,  що суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази,
правильно визначив природу спірних правовідносин і закон,  який їх регулює.

Рішення суду
ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи
апеляційної скарги про недосягнення згоди щодо вартості майна не заслуговують
на увагу,  спростовуються роздрукуванням
технічного запису судового засідання (а.с. 167),  з якого вбачається погодження вартості
майна,  яке розділене між подружжям.

Пред'явивши
зустрічний позов,  ОСОБА_1  відповідно до
ст. 60 ЦПК України не довів обставин,
на які посилався,  а саме
того,  що вартість будівельних матеріалів
та автомобіля «Мерседес
- Бенц 307» є заниженою. Клопотання про призначення
товарознавчої експертизи відповідачем не заявлялось,  а в судовому засіданні 22 червня 2007року
сторони досягли згоди по   вартості
майна.

Інші доводи
апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Керуючись  ст.
ст. 303, 308, 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Таращанського районного суду Київської області від 25 червня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.