Справа № 22ц -0742/2008 р.                Головуючий у 1-й інстанції Пархоменко О.В.
Доповідач у 2-й інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2008 року колегія судців судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Приходька К.П.

Суддів              -  Коцюрби
О.П.,  Даценко Л.М.

При секретарі - Зозулі Н.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2007
року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,  Державної виконавчої служби в м.  Ірпінь,
Київської області про звільнення майна з-під арешту,  визначення частки в праві спільної сумісної
власності.

Заслухавши
доповідь судді Апеляційного суду,
пояснення сторін,  вивчивши
матеріали цивільної справи,  доводи
апеляційної скарги,  колегія суддів,  -

встановила:

Позивачка
звернулась в Ірпінський міський суд Київської області із даним позовом,  мотивуючі свої позовні вимоги тим,  що з відповідачем ОСОБА_3 вона перебувала в
зареєстрованому шлюб з 12 серпня 1989 року до 12 травня 2006 року.

31 травня 2006 року шлюб між
ними розірвано.

Від
шлюбу з відповідачем,  вони мають двох
неповнолітніх дітей -сина
Ігоря - 28 червня 1991 року народження,  та сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1,  які після розірвання шлюбу залишились
проживати разом з нею та знаходяться на її утриманні.

Під час
шлюбу з ОСОБА_3,  16 вересня 2003 року ними була
придбана трикімнатна квартира №9
загальною площею 51,
0 кв. м. ,  в АДРЕСА_1. Право
власності на належну їм квартиру зареєстровано на ОСОБА_3 в органі Державного
реєстру прав та йому видано свідоцтво про реєстрацію права на нерухоме
майно,  що підтверджується витягом із
Державного реєстру прав.

Згідно
рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 грудня 2005 року з ОСОБА_3
стягнуто на користь ОСОБА_1
борг за договором позики в сумі 758484.75
грн. та витрати на держмито в сумі 1700
грн. Також їй стало відомо,  що на
виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 05 грудня
2005 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 грудня 2005 року був
накладений арешт на спірну квартиру,
якою заборонено її відчуження.

Постановою
Державної виконавчої служби в м.
Ірпінь,  Київської області від 18
травня 2005 року відкрито виконавче провадження по виконанню рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 05 грудня 2005 року та
постановою державного виконавця від 07 червня 2006 року накладено арешт на
АДРЕСА_1 та заборонено її відчуження.

2

Позивачка
також вказує на те,  що придбана в період
шлюбу з ОСОБА_3 трикімнатна АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя і
частки кожного із них в спірному майні є рівними і їй з відповідачем належить
по 1/2 частині вказаної квартири.

Так як
договору про визначення часток у спільній власності між співвласниками не було
укладено,  то вона вважає за необхідне в
судовому порядку визначити їй та ОСОБА_3 частки в спірному майні,  визнавши за нею право власності на 1/2 частину
АДРЕСА_1.

Оскільки
згідно закону їй належить 1/2 частина квартири,
то вона вважає,  що накладення
арешту на її вищевказане майно безпідставне,
так як ніяких боргових зобов'язань перед ОСОБА_1 вона не несе і
звернення стягнення на її майно ніяким чином неможливе та порушує її права в
користуванні,  розпорядженні належною їй
частиною квартири.

Просила
визначити частки в праві власності на АДРЕСА_1,
визнавши за нею право власності на /4
частину квартири,  звільнити належну
їй 1/2 частинуАДРЕСА_1 з під арешту.

Рішенням
Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2007 року позов
задоволено.

Не
погоджуючись з вказаним рішенням,  ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати,  ухвалити нове рішення,  яким відмовити позивачці в задоволенні
позовних вимог.

В
апеляційній скарзі зазначає,  що рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2007
року незаконне та необгрунтоване,
ухвалене з порушеннями норм матеріального та процесуального права

Апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За
правилами  ст.  60
СК України майно,  набуте подружжям
за час шлюбу,  належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того,  що один з них не мав з поважної причини
самостійного заробітку (доходу). Вважається,
що кожна річ,  набута за час
шлюбу,  крім речей індивідуального
користування,  є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У
відповідності до ч. 1  ст.  70
СК України,  у разі поділу майна,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  частки майна дружини
та чоловіка є рівними,  якщо інше не
визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки,  в судовому засіданні встановлено,  що АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_3 в період шлюбу з
ОСОБА_2,  то колегія суддів вважає,  що суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те,  що вказана
квартира є спільним майном подружжя,  яке
набуте подружжям за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю.

3

У відповідності
до  ст.  368
- 370 ЦК України,  спільна
сумісна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із низ у
праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із
майна,  що є у спільній сумісній
власності,  вважається,  що частки кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю між ними,  законом або рішенням суду.

Згідно  ст.  59 Закону України
«Про виконавче провадження» особа,  яка
вважає,  що майно,  на яке накладено арешт,  належить їй а не боржникові,  може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про звільнення майна з під арешту.

Так як
спірна квартира придбана ОСОБА_3,  під час шлюбу з ОСОБА_2 і є їх спільною сумісною
власністю,  частки кожного із них в праві
власності на квартиру є рівними і становлять по 1/2 частині за кожним то
колегія суддів вважає що рішення Ірпінського міського суду Київської області
від 19 листопада
2007 року про
визнання за ОСОБА_2,  ОСОБА_3 право
власності на квартиру в розмірі по 1/2 частині за кожним,  як на частку в спільному майні подружжя,  та звільнення 1/2 частини АДРЕСА_1,  з під арешту є вірним.

Посилання
в апеляційній скарзі ОСОБА_1
на незаконність та необґрунтованість судового рішення на те,  що воно ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права є надуманими так як спростовуються
доказами,  які є в справі.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення Ірпінського міського суду Київської
області від 19 листопада
2007 року в
межах доводів апеляційної скарги,
вимог,  заявлених у суді першої
інстанції,  колегія не вбачає підстав для
його скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Керуючись  ст.
ст.  307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України колегія суддів ,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 19 листопада 2007
року залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.