У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11  червня
2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,
Прокопчука Ю.В.,
Лященко Н.П.                                     Пшонки
М.П., -

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 29 травня 2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1  звернулася в суд
із позовом до ОСОБА_2про поділ спільного майна
подружжя, посилаючись на те, що з 8 листопада 2003 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час
перебування в шлюбі нею разом з відповідачем було придбано АДРЕСА_1. Ще
до реєстрації шлюбу вона з майбутнім
чоловіком два місяці вела спільне господарство, перебувала у відносинах як дружина  та
чоловік.   Вони   разом
їздили   відпочивали   в
санаторій
"Тетяна",   який знаходиться в м. Коблево, проживали в одному
номері. До реєстрації шлюбу, вони проживали у батьків позивачки. Саме
під час проживання у батьків позивачки, відповідач зробив згідно договору про участь у Фонді фінансування будівництва
перший внесок в сумі 15 тисяч
доларів США, при цьому особистих коштів у відповідача було лише 8 тис. доларів
США, а 2 тис. доларів США були надані відповідачу мамою позивачки - ОСОБА_3,
які були нею взяті в кредит за
місцем  роботи для витрат на весілля.
Крім того, батьки позивачки ще за два
рази надали відповідачу 5 300 доларів США, а саме 4 тис. та 1300 доларів США. Таким чином, відповідач вніс своїх особистих
коштів по першому внеску лише 8 тис. доларів США. Всі первинні документи
на квартиру, а саме інвестиційну угоду та кредитну угоду відповідач оформив від свого імені. Залишкову суму
за кредитом повертали всі разом - вони
з відповідачем та їхні батьки. 1 грудня 2004 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на спірну
квартиру лише на своє ім'я.

Крім того, позивачка посилається на
те, що спільно з відповідачем вони встановили телефон " Голден - Телеком"
вартістю 640 грн., придбали електроплиту "Ардо" С-604 ЕВ - 390 доларів США, що
еквівалентно  2059 грн. 20 коп.
умивальник для ванної кімнати та кран
змішувач - 440 грн., пральну машину "Зануссі" - 495 доларів США, що еквівалентно 2 499 грн. 75 коп., а
також сплатили 350 грн.. за встановлення спільних з сусідом бронедверей,
придбали кахельну плитку на загальну суму 1 540 грн. та кухонні меблі вартістю
3 943 грн. Однак після отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на
квартиру, стосунки між ними погіршилися, він вважав, що квартира є лише його
власністю і згодом вигнав ОСОБА_1 з квартири й замінив замки. Просила визнати АДРЕСА_1 сумісно нажитим спільним майном її та ОСОБА_2.; визнати за
нею право власності на 1/2 частину спірної квартири, поділити квартиру,
виділивши позивачці 1/2 частину
вартості квартири за мінусом суми першого внеску, а саме 158 564 грн. 57 коп.; стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2
частину вартості спільно придбаних предметів
першої необхідності в сумі  7 795 грн. 38
коп.; 1/2 частину витрат понесених на оцінку квартири, яка
складає 497 грн. 50 коп.; 1/2 частину
судових витрат, що складає 850 грн.

В судовому засіданні позивачка
уточнила та зменшивши свої позовні вимоги,  просила визнати АДРЕСА_1 сумісно нажитим спільним майном її та
ОСОБА_2.; визнати за нею
право власності на 1/2 частину спірної квартири, стягнути з відповідача
на її  користь грошову компенсацію за  1/2 частину спірної квартири в розмірі 353 500 грн.; визнати за нею право
власності на 1/2 частину спільно придбаних речей, а саме на електричну плиту
"Ардо" та пральну машину "Зануссі" й стягнути компенсацію
за ці речі в сумі 4558 грн. 95
коп., стягнути 1/2 частину оплати вартості оцінки квартири, яка складає 497 грн. 50 коп.,
та 1/2 частину судових витрат, що складає 850 грн.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 29 травня 2007 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня
2007 року позов ОСОБА_1               задоволено частково. Визнано 54/100
частини АДРЕСА_1спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на 27/100 частин вказаної квартири. Стягнуто із  ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 118 855 грн. 62
коп. компенсації за належні їй 27/100 частин зазначеної квартири, припинивши
право власності ОСОБА_1 на зазначену частину. Визнано за  ОСОБА_1 право власності на електричну плиту
«Ардо» та пральну машину «Зануссі» вартістю                 4 558 грн. 95 коп. Стягнуто із
ОСОБА_2на користь ОСОБА_1
1 347 грн. 50 коп. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою,
в якій просить скасувати ухвалені у справі рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в
частині поділу квартири,
посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи
рішення суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної
інстанції, правомірно виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з 8 листопада 2003 року до 22 грудня 2005 року, що підтверджується
ксерокопіями відповідних свідоцтв.

За період шлюбу ОСОБА_2 була придбана
АДРЕСА_1, було проведено в ній ремонт,
придбана побутова техніка, зокрема електрична плита "Ардо", пральна машина
"Зануссі" та кухонні меблі, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

1 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та АТ ХК "Київміськбуд" було
укладено договір № 41407 про участь у Фонді фінансування будівництва, згідно з
яким ОСОБА_2 взяв на себе
зобов'язання у фінансуванні будівництва АДРЕСА_1в сумі 174 694 грн.           13 коп. Свідоцтво про право
власності на вказану квартиру ОСОБА_2 було отримано 1 грудня 2004 року.

Станом на 1 листопада 2003 року сторони
у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі не перебували,
зареєстрували його                 8
листопада 2003 року. За час між укладенням договору про участь у Фонді фінансування будівництва та
датою реєстрації шлюбу, на
виконання умов договору № 41407, ОСОБА_2 було внесено 81 310, 45 грн., (або 15 300 доларів
США.), а саме 1 листопада 2003 року - 53 700 грн. 95 коп., 3 листопада 2003
року -                      21 015 грн. 48 коп., та 4 листопада
2003 року - 6 594 грн. 02 коп.

Таким чином, оскільки на момент внесення перших внесків
за квартиру ОСОБА_2 в сумі 81 300 грн. 45
коп., що складає відповідно 46 % вартості квартири (або 46/100 частин квартири), він не перебував в зареєстрованому
шлюбі з позивачкою, та в судовому засіданні не доведено, що ця сума
складалась не з його особистих коштів, то відповідно до ст. 57 СК України, суд
першої інстанції дійшов правильного висновку, що 46/100 частин квартири є майном, набутим ОСОБА_2 до шлюбу, і є
його особистою приватною власністю.

Разом з тим, сума 93 393 грн. 60 коп., що відповідно складає 54 %
вартості квартири (або 54/100
частин квартири) сплачена сторонами під час шлюбу, чого не заперечували самі
сторони.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції  в межах
касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції
або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущені порушення
норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341
ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2007 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва від                18 вересня 2007
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка