Справа № 2-15 / 08  р.
Барський   районний   суд
Вінницької  області   в
Головуючого  - судді
При  секретареві            Золюк  М.С.
З  участю представників позивача,  відповідача
по  зустрічному  позову ОСОБА_1
З  участю представника відповідача ,
позивача  по  зустрічному позову -ОСОБА_3
діє за  дорученням відповідача
розглянувши  у  відкритому
судовому   засіданні  в
залі суду
цивільну  справу
за   позовом  ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 , про
виключення з акту  опису  та
арешту Ѕ частини  будинку ,   що
знаходиться за  адресою  АДРЕСА_1 та
по  зустрічному  позову
ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 ,ОСОБА_2
частки будинку в  натурі ,
про  визнання  права
власності  на  будинок ,
адресою  :  АДРЕСА_1,
припинення стягнення з
ОСОБА_2  273000 ,00  гривень
позовних  вимог  зводиться
опису і  арешту  майна від
року було  описано та  арештовано
майно ОСОБА_2 в  тому  числі і
жилий будинок , розташований в АДРЕСА_1 ,  посилаючись
перебуває  з  ОСОБА_2
вересня 1982  року і  описаний
будинок є  спільним  майном
подружжя ,  що  вона
сплатила  ОСОБА_3 Ѕ частину  вартості
жилого  будинку в  суммі
44.000 гривень -  просить суд  винести рішення ,  яким
майна  жилий  будинок , розташований  в
АДРЕСА_1 ,  та  визнати
за нею на  цей будинок та  господарські
споруди  право власності.
ОСОБА_3 звернувся  до
суду  з  зустрічним
позовом про  виділ частки  будинку в
натурі  для  звернення стягнення  на  неї
,  мотивуючи  тим , рішенням Барського районного  суду від 08.09.1998 року  і
рішенням від  20 грудня 1999 року
з  ОСОБА_2  на
його  користь  стягнуто 273000 гривень.Просив  виділити ОСОБА_2 в  натурі Ѕ частину  будинку ,розташованого в  АДРЕСА_1.
В судовому засіданні ОСОБА_3
доповнив  позовні  вимоги .
Просив  суд визнати за  ним право власності на  весь
будинок ,  що  знаходиться за  адресою :АДРЕСА_1 ,  припинивши стягнення  з  ОСОБА_2
по  виплаті 273000.00 гривень.

В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та
її  представник -ОСОБА_4  позовні
вимоги підтримали .Позову ОСОБА_3
не визнали ,  навівши  огрунтування
та  надавши  докази.

Відповідач по  первісному
позову -ОСОБА_3 та  його
представник  позову не  визнали ,
свій  цивільний  позов
підтримали в  повному  об»ємі ,
навівши  суду обґрунтування  та
надавши  докази.

Суд,заслухавши пояснення сторін по справі
, дослідивши  матеріали  справи
та  перевіривши  їх  доказами суд
приходить  до  висновку ,що позов  ОСОБА_1
слід залишити  без  задоволення,
а позов ОСОБА_3 слід  задовольнити
.До  такого висновку  суд дійшов
з  наступних  підстав .

Як
встановлено  в  судовому засіданні та  повністю
доведено ОСОБА_3  та його
представником  ОСОБА_5- 19.07.1996 року
ОСОБА_2,який є чоловіком позивачки по
первісному  позову , на умовах
позики отримав від ОСОБА_3 27 300 000 000, 00 (двадцять сім мільярдів триста
мільйонів) карбованців. Факт одержання ним зазначених грошових коштів
підтверджується розпискою, яка була складена 19.07.1996 року у присутності
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_1 /дружини ОСОБА_2, Позивачки  у даній справі/ При цьому ОСОБА_2
зобов'язувався повернути отримані кошти до 19.11.1996 року.Вказані  кошти ОСОБА_2 отримав, перебуваючи у шлюбі з
ОСОБА_1, зареєстрованому Чемириською сільською радою Вінницької області
18.09.1982 року.

Згідно
до ч. 2 ст. 23 КЗпШС, який був чинним на момент видачі розписки та
отримання грошових коштів, при укладенні угод одним з подружжя вважається, що
він діє за згодою другого з подружжя. Згадане
дублюється і в ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу, що є чинним на день
розгляду  справи в  суді.

Крім того, як вказує ОСОБА_3 та не  заперечує проти  того і
ОСОБА_1 ,вона була присутня при складанні розписки та отриманні грошових
коштів, отже отримання грошових коштів, складання розписки та виниклими  зобов'язаннями ОСОБА_2 з повернення 273
000,00 грн. (27 300 000 000 карбованців) відбувалося за  згодою
ОСОБА_1Таким чином ,ОСОБА_1 була згодна з отриманням її чоловіком
ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 273 000,00 грн. та  виниклим
відповідним зобов'язанням її чоловіка -ОСОБА_2 повернути зазначені грошові
кошти. Суд  приходить до  висновку ,що
грошові кошти були отримані у спільну власність подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 Так  як  ОСОБА_2 та ОСОБА_1, перебувають у
зареєстрованому шлюбі, то відповідно до ст. 22 КпШС та ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить ним на праві спільної
сумісної власності. ОСОБА_1 /позивачка за первісним позовом/ не заперечує того
, що майно, нажите спільно з ОСОБА_2  у
шлюбі є їх спільною сумісною власністю.Вказане підтвердила в  судовому засіданні ОСОБА_1Відповідно до ст.
190 Цивільного кодексу України майном, як особливим об»єктом вважаються ,окрема
річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки,тобто правом спільної
сумісної власності подружжя є не тільки право на Ѕ частину матеріальних
цінностей, нажитих під час шлюбу, але й обов'язок спільно відповідати за
зобов'язаннями, які було укладено за взаємною згодою подружжя. За вказаних  обставин,які
знайшли  своє  підтвердження в  судовому засіданні , зобов'язання з
повернення отриманих від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 273 000,00 грн.
покладається на подружжя ,тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2Як доведено ОСОБА_1 була
згодна з отриманням її чоловіком ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошових коштів на умовах
повного їх повернення через певний
строк- 4 місяці. Позивачка  не
заперечувала проти отримання її чоловіком грошових коштів. Грошові кошти були
отримані у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2Поскільки
ОСОБА_2 перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 та володіє своїм майном та грошовими
коштами на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_1, то повернення отриманих
у ОСОБА_3 грошових коштів відбулось би за рахунок коштів, які знаходяться у
спільній сумісній власності подружжя.Відсутність заперечення ОСОБА_1 щодо
отримання її чоловіком грошових коштів у ОСОБА_3 суд розцінює як те, що
ОСОБА_1,усвідомлювала та погоджувалась з тим, що погашення заборгованості буде
відбуватись з коштів, що є спільною власністю подружжя, на 1/2 яких вона має
право,  або  мала б
передбачати  настання  таких
наслідків.

Позивачка ОСОБА_1 в  судовому засіданні  вказує, що нею на користь ОСОБА_3 було
сплачено 44000 гривень в рахунок погашення заборгованості за отримані від нього
грошові кошти. Суд вважає ,  що  вказане
тлумачення подій з  боку позивачки
не  знаходить свого  підтвердження в  ході
судового засідання.Передача коштів в
сумі 44000  гривень відбувалась у
безготівковій формі шляхом перерахунку  з
розрахункового рахунку  ТОВ ВКФ «СНАБ
ЛТД» на розрахунковий рахунок малого підприємства виробничо-комерційної
приватної фірми «Вікторія» , МП ВКПФ «Вікторія».Вказане  доводять дослідженні  як
докази  документи :платіжне
доручення № 28 від 23.05.2000р., призначення платежу - повернення кредиторської
заборгованості згідно договору № 2 від 29.02.1996 року та договору № 6/8 від
18.05.2000р. на  суму 15000 гривень,
платіжне доручення № 27 від 22.05.2000р., призначення платежу - повернення
кредиторської заборгованості згідно договору № 2 від 29.02.1996 року та
договору № 6/8 від 18.05.2000р.30000
гривень.

Суд приходить до  висновку ,на
підставі  наданих  ОСОБА_3 доказів ,що грошові кошти у розмірі
44000  гривень  сплачувались не від фізичної особи ОСОБА_1 на
користь фізичної особи ОСОБА_3, а від юридичної особи ТОВ ВКФ «СНАБ ЛТД» на
користь іншої юридичної особи МП ВКПФ «Вікторія» для погашення заборгованості
за господарські зобов'язання, що виникли між цими юридичними особами. Про  вказані
договірні  зобов»язання  вказують
дослідженні  документи   договір № 2 від 29.02.1996 року,який є
трьохстороннім  договором , укладений між
благодійною католицькою громадською організацією «Карітас», в особі директора
ОСОБА_2; Виробничо-комерційним центром
«Декор», в особі директора ОСОБА_1, та МП ВКПФ «Вікторія», в особі
директора ОСОБА_3 Згідно з  вказаним
договором, благодійна католицька організація «Карітас» зобов'язувались через
комерційний центр «Декор» поставити на користь МП ВКПФ «Вікторія» побутову
техніку на суму 130000 гривень.

Крім того, договір № 6/8 від
18.05.2000р.являється двохстороннім договором
між ТОВ ВКФ «СНАБ ЛТД», в особі ОСОБА_2, та ОСОБА_1 про надання їй
фінансового кредиту в сумі 44000
гривень.Згідно з ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу УРСР, який був чинний
на момент здійснення платежу, перевід боржником свого боргу на іншу особу
допускається лише за згодою кредитора.МП ВКПФ «Вікторія», будучи кредитором за
договором № 2 від 29.02.1996 року, виразило свою згоду на виконання
зобов'язання благодійної організації «Карітас» іншою особою - ТОВ ВКФ «СНАБ
ЛТД» шляхом прийняття виконання та відображення такого часткового виконання у
бухгалтерському обліку та відповідних
документах по  вказаному  обліку.

Згідно
з ч. 1 ст. 528 Цивільного кодексу України виконання обов'язку може бути
покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок
боржника виконати зобов'язання особисто. В
такому  випадку кредитор  зобов'язаний прийняти виконання,
запропоноване за боржника іншою особою.Тобто за вказаних обставин слідує,що
перерахування ТОВ ВКФ «СНАБ ЛТД», засновниками якого є подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, на розрахунковий рахунок МП ВКПФ «Вікторія» є можливо частковим
поверненням заборгованості за договором № 2 від 29.02.1996 року,  а  не  поверненням
коштів ОСОБА_2 ОСОБА_3  за  договором позики.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 32 Цивільного
кодексу УРСР, який був чинний на момент здійснення платежу та виникнення
правовідносин, засновник юридичної особи або власник її майна не відповідають
за її зобов'язаннями, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями власника
або засновника, крім випадків, передбачених законодавчими актами чи установчими
документами юридичної особи.Вказане знаходить
своє  підтвердження в  ч. 3 ст. 96 Цивільного кодексу України:
«…учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної
особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника
(засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом…»
Згідно із ст. 10 Законну України «Про підприємства в Україні», який був чинний
на момент здійснення платежу, основні фонди та оборотні засоби, а також інші
цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства
становлять майно підприємства,тобто сплачені ТОВ ВКФ «СНАБ ЛТД» на користь МП
ВКПФ «Вікторія» грошові кошти є виконанням господарського зобов'язання -
договору № 2 від 29.02.1996 року і не пов'язані з виконанням цивільного
зобов'язання з повернення ОСОБА_3 273000 грн. грошових коштів, що були отримані
подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Позивачка ОСОБА_1 не  надала
суду документів ,  які підтверджували
б факт повернення ОСОБА_3 отриманих від нього 273000 гривень , за якими б
зазначені кошти перераховувались на особистий рахунок громадянина ОСОБА_3, або
розписка громадянина ОСОБА_3як  фізичної  особи
про факт одержання ним зазначених грошових коштів у готівковій формі.

Суд
не  визнає  належними докази надані  відповідачем ОСОБА_2:копії  приходной
кассовий ордер №76,  та  квитанція до
приходного касового ордеру №76 від 19.07.1996 року ,  оскільки відповідач не  пояснив і
суду  невідомо  походження
вказаних  документів (якщо  такі є по
своїй  суті та  природі документами).  Крім
того суд  визнає ,що  платіжні доручення № 27 від 22.05.2000 року
та № 28 від 23.05.200 року не є належними та допустимими доказами у справі.

В
судовому засіданні  не  знайшли
свого підтвердження доводи
позивачки ОСОБА_1  про  те
,  що  нею
було  перераховано кошти  в
сумі  44000 гривень як суми  що
складає  Ѕ вартості будинку.Крім
того в 2000 році, коли перераховувались кошти, експертної вартості будинку, на
яку весь час посилається ОСОБА_1 ще не було.,так  експертну оцінку будинку було зроблено у 2002
році- через 2 роки після згаданої
ОСОБА_1  сплати .Матеріали
вказаної  експертизи з  висновками долучено  до
матеріалів цивільної  справи.

На  підставі викладеного суд
,керуючись ч.2  ст. 23 КЗпШС
України,ст.ст.. 96 ч.3 ,201 ч.1,346 п.8,528 ч.1,598 ЦК  України ,ст.ст. 212-215 ЦПК  України ,-

В  И  Р
І  Ш  И
В  :

В  задоволені
позову ОСОБА_1 відмовити .

Позов ОСОБА_3задоволити повністю .

Визнати за  ОСОБА_3  право
власності на  будинок АДРЕСА_1.

Припинити стягнення з ОСОБА_2 по виплаті 273000,00 гривень.

На рішення  може бути  подана
апеляційна  скарга до  апеляційного суду  Вінницької області протягом 20(двадцяти) діб
після  подачі до  суду заяви про  апеляційне
оскарження  рішення  суду .

Суддя Барського  районного суду

С.І.Бурденюк