У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

4 червня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного

Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Мукачево Закарпатської області в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Орган опіки і піклування виконавчого
комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, про визнання права
власності на 1/6 частину житлового будинку, внесення змін до договору
купівлі-продажу й реєстру прав власності на нерухоме майно та за позовом третіх
осіб із самостійними вимогами ОСОБА_4, ОСОБА_5та ОСОБА_6, яка діє також в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_1, до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, треті особи Орган опіки
і піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської
області, Мукачівське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації та експертної
оцінки, ОСОБА_7, приватний нотаріус ОСОБА_8, про визнання покупцями, визнання
права власності, внесення змін до договору купівлі-продажу й реєстру прав
власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21
червня 2007 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 30
серпня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2006 року прокурор м. Мукачево
Закарпатської області звернувся в суд із названим  позовом.

Зазначав,
що  на  підставі
свідоцтва  про  право
власності  на  житло
від 25  червня  2004
року ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_5
та ОСОБА_4  були
співвласниками  трикімнатної  АДРЕСА_1

Влітку 2005 року ОСОБА_6 разом із ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 досягли домовленості про продаж вказаної квартири та придбання у
спільну власність будинку за кошти, які мали отримати від продажу квартири.

23 серпня 2005 року ОСОБА_6 від свого імені
та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1разом з іншими співвласниками
квартири продали належну їм  квартиру.
Дозвіл на відчуження квартири від імені неповнолітньої було надано Мукачівською
міською радою за умови включення неповнолітньої, як співвласника квартири, до
числа покупців будинку по АДРЕСА_2

Не зумівши придбати будинок по АДРЕСА_2відповідачі
домовились придбати АДРЕСА_1.

Проте ОСОБА_2, отримавши кошти за продану
квартиру, 2 вересня 2005 року оформив договір купівлі-продажу будинку на себе
та ОСОБА_3, чим були порушені інтереси неповнолітньої ОСОБА_1.

Оскільки АДРЕСА_3був придбаний та добудований
за кошти від продажу квартири, яка належала на праві спільної сумісної
власності, зокрема, і неповнолітній ОСОБА_1, прокурор просив суд внести зміни
до договору купівлі-продажу від 2 вересня 2005 року та визнати за ОСОБА_1право
власності на 1/6 частину АДРЕСА_3

Під час розгляду справи треті особи ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись в суд із самостійним позовом, в якому,
посилаючись на ті ж обставини, зазначили, що спірний будинок було придбано,
крім коштів, що належали неповнолітній, і за кошти, що були одержані від
продажу належних їм часток квартири.

Уточнивши позовні вимоги,  ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили суд
винести рішення, яким внести зміни до договору купівлі-продажу АДРЕСА_3від 2
вересня 2005 року, визнати покупцями  цього
будинку   ОСОБА_10,   ОСОБА_5
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та визнати за кожним із сторін право спільної
часткової власності на цей будинок у рівних частках; зобов'язати Мукачівське
МБТІ та ЕО і приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу
ОСОБА_8 внести відповідні зміни в Державний реєстр права власності.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від
21 червня 2007 року первісний позов та позов третіх осіб із самостійними
вимогами задоволено частково: внесено зміни до договору купівлі-продажу будинку
по
АДРЕСА_3,  а  саме:
визнано  покупцями  за
договором ОСОБА_2  щодо Ѕ
частки,  а ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 щодо 1/10 частки за кожним; зобов'язано Мукачівське МБТІ та
ЕО і приватного нотаріуса ОСОБА_8 внести відповідні зміни до Державного реєстру
прав власності, а в решті вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської
області від 30 серпня 2007 року рішення місцевого суду змінено, позови задоволено
частково:  договір купівлі-продажу
будинку змінено, зменшено частку ОСОБА_3 у придбаному майні до 1/10 частки
будинку; визнано право власності на спірний будинок за ОСОБА_2 на Ѕ частку; за  ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6  та ОСОБА_1 - на 1/10 частку за кожним;
виключено з рішення місцевого суду вказівку про зобов'язання Мукачівського МБТІ
та ЕО і приватного нотаріуса ОСОБА_8 внести зміни до Державного реєстру прав
власності, а в решті вимог позовів відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_3
посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про
скасування судових рішень та передачу справи на новий розгляд до місцевого
суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Вирішуючи справу, суди виходили з того, що спірний будинок було придбано за
кошти, отримані від продажу квартири, яка належала сторонам на праві спільної
сумісної власності,  а також за кошти ОСОБА_2,  а
тому  відповідно  до
вимог ст. 651 ЦК України договір купівлі-продажу цього будинку повинно
бути змінено.

Проте повністю погодитись з таким висновком судів не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення,  та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення  строку
позовної давності тощо),  які
мають значення для вирішення справи,
та  докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка   правова
норма   підлягає   застосуванню
до   цих  правовідносин.

При  вирішені  справи суди виходили з того, що
ОСОБА_3ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 були співвласниками АДРЕСА_4;
рішенням органу опіки і піклування ОСОБА_1було надано дозвіл на відчуження 1/5
частки цієї квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_1 за умови  включення
неповнолітньої  до числа покупців
будинку; після відчуження 23 серпня 2005 року вказаної квартири ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 2 вересня 2005 року придбали за договором купівлі-продажу АДРЕСА_1,
використавши для цього як свої власні кошти, так і кошти отримані від
реалізації належної сторонам квартири.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором
або законом.

Задовольняючи  частково  позови,
суди  не звернули увагу на ту
обставину, що ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_1 не були сторонами
спірного договору купівлі-продажу будинку, та не встановили, чи належить  їм
право  вимоги щодо зміни умов
цього договору відповідно до  ст. 651 ЦК
України.

Таким чином, вирішуючи справу, суди, в порушення вимог ст. 213 і 214 ЦПК
України, не уточнили підстав заявлених позовів, не визначилися з характером
спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає  застосуванню.

Крім того, зменшивши частку ОСОБА_3 у придбаному майні до 1/10 частки
будинку та визнавши за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку цього ж будинку,
судами належним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від
принципу рівності часток  подружжя у
праві власності на спільно нажите майно, враховуючи, що будинок було придбано
подружжям у спільну власність.

Визначаючи частку ОСОБА_2 у праві власності на будинок в більшому розмірі,
ніж за іншими співвласниками, судами належним чином не перевірені та не
спростовані доводи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про те, що будинок було
придбано за кошти, отримані від продажу належної їм квартири, через що частки
всіх співвласників у праві власності на будинок мають бути рівними.

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2  ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2007
року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 30 серпня 2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г.
Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.І.  Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін