УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2008 року лютого місяця 12 дня колегія суддів судової
палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в
складі

Головуючого, судді                                          Новікова
Р.В.

Суддів                                                              Сінані
О.М., Шестакової Н.В.

При секретарі
Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Сімферополі цивільну справу за заявою ЗАТ КБ „ПриватБанк" про видачу
судового наказу про стягнення суми з ОСОБА_1, за апеляційною скаргою ЗАТ КБ
„ПриватБанк" на ухвалу Сімферопольського районного суду Автономної
Республіки Крим від 30 серпня 2007 р.,

ВСТАНОВИЛА:

Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із заявою
про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором.

Ухвалою суду у прийнятті вказаної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування
ухвали суду і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції у зв'язку з порушенням судом положень процесуального закону. Апелянт
вважає можливою видачу судового наказу, оскільки вимога про стягнення
заборгованості за кредитом грунтується на письмовому правочині, і відсутніми
докази щодо спору про право.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового
наказу, суд першої інстанції виходив з підстав наявності спору про право.

Але з такими висновками суду погодитися не можна,
зважаючи на таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований, зокрема, в одному або кількох документах, якими обмінялися
сторони, і вказані документи підписані сторонами та скріплені (для юридичної
особи) печаткою. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги заявника дійсно
грунтуються на такому правочині і це ніким не заперечується.

У сенсі п. 2 частини 1 статті 100 ЦПК України суддя
відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо право на стягнення
заборгованості, або конкретна її сума заперечуються, а тому із заяви і поданих
документів вбачається спір про право.

Проте, із заяви та поданих заявником документів спору
про право не вбачається, оскільки ні право заявника, ні розмір відповідних
вимог боржником не заперечуються.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що у суду
не було достатніх правових підстав для відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу.

Головуючий

Справа № 22-ц-603/2008                                у першій інстанції Білоусова В.В.

Доповідач                Новіков Р. В.

2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 323, 325 ЦПК
України, колегія суддів,-

У ХВАЛИЛ А:

Апеляційну скаргу ЗАТ КБ „ПриватБанк" задовольнити.

Ухвалу Сімферопольського районного суду Автономної
Республіки Крим від 30 серпня 2007 р. скасувати і передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двох місяців.

Судді:

Новіков Р.В.                Сінані О.М.                  Шестакова Н.В.