РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2008 року                                                                                                               м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської
області у складі:

головуючого - Фадєєнко А.Ф.,

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської
Л.М.,

при секретарі - Пачевій Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною

скаргою ОСОБА_1 на рішення
Біляївського районного суду Одеської

області від 16 листопада 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про вселення у житловий
будинок,

встановила:

16.07.2007 р. позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила,
що рішенням Біляївського районного суду Одеської
області від 17.11.2003 р. за кожним із сторін визнано право власності
у рівних частках на будинок АДРЕСА_1.

Відповідач перешкоджає їй користуватися часткою будинку, у зв'язку з чим
вона звернулась до Біляївського РВ УМВС України в
Одеській області та відділ юстиції Біляївського району.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила суд постановити рішення про
її вселення.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням суду у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити
нове рішення про задоволення її вимог, оскільки суд
порушив норми закону та необгрунтовано позбавив її права на житло.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла
зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні
здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися
обставини і досліджуватися докази, учасників процесу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з постановления нового рішення про задоволення
позову з наступних підстав.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачкою пропущений строк позовної давності, тому, на
думку суду, право власника не підлягає захисту.

З такими висновками суду погодитися неможливо, оскільки вони не грунтуються
на законі.

Справа №
22ц-464/08

Головуючий у
першій інстанції Бобуйок А.Д.

Доповідач Фадєєнко А.Ф.                                                                                                 Категорія ЦП:

2

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має
право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної, творчою діяльності.

Право приватної власності
набувається у порядку визначеному законом.

Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів суспільної
необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх
вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного
чи надзвичайного стану.

Норма щодо нерушимості права
власності міститься і у ст. 321 ч. 1 ЦК України.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні
лише у випадках і порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України,
ст. 321 ч. ч. 2, 3 ЦК України).

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне майно).

Власник (співвласник) володіє, користується, розпоряджається майном на
власний розсуд (ст. 319 ЦК
України).

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та
розпорядження своїм майном шляхом подачі негаторного позову.

Позовна давність (ст. 256 ЦК України) до вимог за негаторним
позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що
триває у часі.

Тому негаторний позов може
заявлений позивачем, доки існує саме правопорушення.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони є співвласниками у рівних
частках будинку АДРЕСА_1 (рішення Біляївського районного суду Одеської області від
17.11.2003 р. а.с. 10-11 зворот).

З приводу перешкоджання їй користуватися житлом позивачка зверталася до правоохоронних
органів (а.с. 7 - 8).

Сторони є співвласниками спірного будинку у рівних частках і в силу ст. 317
ЦК
України мають рівне право на здійснення
повноважень власника, тобто права володіти, користуватися,
розпоряджатися своєю частиною будинку.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження
майна (ст. 317 ч. 2 ЦК України).

Тому колегія суддів вважає, що право позивачки на користування частиною
спірного будинку, співвласником якого вона є, об'єктивно порушено.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає скасуванню з постановлениям нового
рішення  про  задоволення
позову позивачки  про  вселення у
спірний будинок.

Посилання у рішенні суду на те, що на правовідносини, які виникли між
сторонами, розповсюджується строк позовної давності, не грунтуються на законі.

Якщо спільне володіння і користування будинком є неможливим, сторони не позбавлені права звернутися до суду із позовом про
припинення права на частку у спільному майні за правилами ст. 365 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 листопада 2007
року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у будинок АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 16
(шістнадцять) грн.

Рішення колегії суддів набирає чинності з моменту
проголошення.

3

Рішення колегії судців може бути оскаржено у касаційному порядку протягом
двох місяців з дня проголошення, через
Верховний Суд України.