Справа
№ 2-24508
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2008  року
Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді                                    Петешенковій М.Ю.

при
секретарі                                          Гаврилові О.М.

за
участю позивача
ОСОБА_1

за
участю представника позивача
ОСОБА_3

за
участю відповідача
ОСОБА_2

за
участю представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення
строку позовної давності, визнання права власності на 1/2 частину будинку,
стягнення суми, -

УСТАНОВИВ:

5 березня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 12 березня 1988 року по 21
грудня 1998 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2
Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Під час спільного проживання подружжя придбало судно - вантажний теплохід
вантажоємкістю 600 тонн, двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_2, побудували трьохповерховий будинок АДРЕСА_3. Кошти на
придбання цього майна були сумісні, оскільки вони разом працювали.

Після розірвання шлюбу майно між ними не було поділено.

Відповідач вирішив продати судно, пообіцяв придбати з виручених коштів для
неї та сина квартиру. Оціночна вартість корабля складає 606 000 грн. Але з
виручених коштів відповідач не придбав для неї квартири, лише запропонував
проживати в квартирі АДРЕСА_1, яка зареєстрованим за ним. Зазначену квартиру в
майбутньому відповідач пообіцяв переоформити на неї та сина.

Вона зазначає, що з моменту розірвання шлюбу і до лютого 2007 року вона
чекала поки відповідач переоформить на неї та сина право власності на квартиру
АДРЕСА_1, але не дочекалася.

Під час спільного проживання починаючи з 1992 року по 1998 рік, вони
побудували триповерховий будинок АДРЕСА_3. Ринкова вартість спірного будинку
складає від 1 010 000 грн. до 1 262 500 грн.

Чотирикімнатна квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на неї, але відповідач
постійно здавав її в наїм фізичним особам.

Вона зазначає, що під натиском відповідача, 27 грудня 2002 року вона
продала чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 12 198 грн. Гроші від продажу
цієї квартири залишилися у неї.

Після продажу квартири АДРЕСА_2, відповідач знову ввів її в оману та не
здійснив її реєстрацію та сина в квартирі АДРЕСА_1 та постійно погрожував та
вимагав вибиратися з квартири. Внаслідок чого за період з 14 листопада 2003
року по січень 2006 року вона сім раз змінювала місце проживання.

22 березня 2007 року без її згоди квартира АДРЕСА_1 була продана за 252 000
грн.

Позивачка зазначає, що на момент розірвання шлюбу за відповідачем були
зареєстровані транспорті засоби: KIA Sportagе, 1996 року випуску, Seat Toledo,
1993 року випуску, Seat Kordoba,
1996 року випуску, які в подальшому відповідач продав без її згоди.

Позивач просить визнати за нею право власності на &frac12; частину
будинку за адресою: АДРЕСА_3, стягнути з відповідача 526 426 грн., що становить
&frac12; частину від загальної суми, вирученої
від продажу судна «ОСОБА_2», двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та від
продажу автомобілів KIA Sportagе,
Seat Toledo, Seat Kordoba. Просила визнати поважними причини
пропущення позовної давності та поновити їй строк для звернення до суду з даним
позовом.

19 червня 2008 року позивач ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила
визнати за нею право власності на &frac12; частину будинку за адресою: АДРЕСА_3,
стягнути з відповідача 478 932 грн., що становить &frac12; частину
від загальної суми, вирученої  від
продажу судна «ОСОБА_2», двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та від продажу
автомобілів KIA Sportagе,
Seat Toledo, Seat Kordoba. Просила визнати поважними причини
пропущення позовної давності та поновити їй строк для звернення до суду з даним
позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позов
підтримали  та просили задовольнити в
повному обсязі на підставі обставин, викладених в позовній заяві.

Відповідач
ОСОБА_2в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити з
наступних підстав. За час спільного проживання з позивачем ОСОБА_1 було
придбано майно: за кошти його батьків двокімнатна квартира АДРЕСА_1;
чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_2, яка придбалася і використовувалася під офіс
фірми ТОВ „Вералт” та здавалася в найм фізичним особам; земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_3 та недобудований житловий будинок по АДРЕСА_3.

На
момент розірвання шлюбу між ними було досягнуто угоди про поділ майна, а саме:
позивачу залишається чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_2, а йому двокімнатна
квартира АДРЕСА_1, недобудований будинок АДРЕСА_3 та земельна ділянка, на якій
розташований зазначений будинок.

Теплохід
„Партизан Іван Шитов” був списаний з фірми ТОВ „Вералт” на його ім”я та
проданий за згодоюОСОБА_1 на металолом. Транспортний засіб автомобіль Seat Toledo, 1993 року випуску, був проданий в вересні
1998 року; автомобіль Seat Kordoba,
1996 року випуску, проданий в 1997 році; KIA
Sportagе, 1996 року випуску, проданий в 1997 році.
Що стосується будинку, то будівництво будинку АДРЕСА_3 розпочалося в 1993 році
після відводу кооперативу „Новосел” земельної ділянки, та закінчилося в 2002
році, внаслідок чого реєстрація будинку була проведена 24 вересня 2003 року.

Після розірвання шлюбу з відповідачем він погодився на тимчасове мешкання
його колишньої дружини в квартирі АДРЕСА_1. Лише в травні 1999 року він мав
можливість переїхати до власного будинку АДРЕСА_3.

Він зазначає, що через відсутність коштів ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_2,
з його сторони була надана згода на продаж даної квартири, але за умови
придбання двокімнатної квартири для себе та сина.

З вересня 2003 року його син проживає разом з ним в будинку АДРЕСА_3. На
підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти
позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до
суду. Посилання позивача на поважність причин пропуску позовної давності є надуманими,
оскільки відповідач ніколи не обіцяв переоформити на позивача будь-яку
нерухомість, тому просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, пояснили, що  станом на 1994 рік був побудований каркас
будинку АДРЕСА_3,  залишилася виконати
крівлю та відповідні внутрішні роботи. Як пояснив свідок ОСОБА_8 спільно в
зазначеному будинку сторони по справі не проживали.

З пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачається протилежність пояснень та
неточність попередніх свідків, які вказують на те, що на період 1997-1998 року
будинок АДРЕСА_3 був повністю готовий для проживання, встановлено вікна,
опалення, кухня та ванна кімната повністю придатні для обслуговування.

Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків: ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_5 вивчивши письмові
матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за
наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі з 12 березня 1988 року по 21
грудня 1999 року перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

За час шлюбу подружжя придбало двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу був оформлений на відповідача ОСОБА_2 22 березня 2007 року
вищевказана квартира була продана, що підтверджується договором купівлі-продажу
квартири (а.с. а.с. 27, 46).

Пізніше подружжя придбало чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3, яка була
зареєстрована за позивачем ОСОБА_1 За
договором купівлі-продажу від 27 грудня 2002 року, зазначена квартира
була продана (а.с. 11).

Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 1998 року судно під назвою
«ОСОБА_2» було  зареєстроване за
відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується листом Інспекції головного державного
реєстратора флоту України від 31.05.2007 року № 214-14361772.

19 липня 1999 року судно „ОСОБА_2” було постійно виключено з Державного
суднового реєстру України і Суднової книги України (а.с. 140 - 143).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 від 21 лютого 2007 року, позивачем ОСОБА_1 була
надала заява про згоду на продаж теплоходу, номер бланку НОМЕР_1 (а.с. 15).

17 жовтня 1997 року відповідачем ОСОБА_2 отримано
державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0, 233 га, що
знаходиться по АДРЕСА_3, яка була передана йому на підставі рішення виконавчого
комітету Любимівської сільської ради від 20 серпня 1997 року (а.с. а.с. 101,
104).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданого Ново московським міжрайонним бюро технічної інвентаризації,
власником будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право власності
від 8 жовтня 2003 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету
Любимівської сільської ради № 55 від 24 вересня 2003 року (а.с. а.с. 47-49).

Відповідно до листа Управління Державтоінспекції УМВС України в
Дніпропетровській області від 16 квітня 2007 року за № 14/2891, транспортні
засоби марки KIA Sportagе,
1996 року випуску - знято з обліку 11 червня 1997 року;  Seat Toledo, 1993 року випуску - знято з обліку 20 березня 1999 року; Seat Kordoba, 1996 року випуску - знято з обліку 2
жовтня 1997 року ( а.с. 69).

Зазначені правовідносини регулюються
Кодексом про шлюб та сім”ю України, Цивільним кодексом України в редакції 1963
року відповідно до п. 4 „Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу
України в редакції 2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 29 КпШС України, для вимоги про поділ майна, яке є
спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється три роки.

Суд вважає, що з моменту розірвання шлюбу між подружжя, а саме з 21
грудня 1998 року у позивача ОСОБА_1 виникли обставини на реалізацію свого
порушеного права, але протягом строку позовної давності у три роки.

Із матеріалів справи вбачається, що позов подано позивачем ОСОБА_1 після
закінчення строку позовної давності.

Проте зі змісту позовної заявиОСОБА_1 про поновлення строку позовної
давності не вбачається поважних причин, які б перешкоджали своєчасно подати
позов до суду. Що ж до її наміру дочекатися виконання обіцянок відповідача щодо
переоформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1, то ця дія не може сама по
собі вважатися поважною причиною пропущення строку позовної давності.

В судовому засіданні не знайшли своє підтвердження доводи позивача про
те, що відповідач 5 березня 2007 року фактично вигнав її з квартири АДРЕСА_1,
оскільки після розірвання шлюбу вона не одноразово змінювала місце проживання.
Яких-небудь доказів в підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, позивач
суду не надала.

На підставі викладеного, з урахуванням загальних засад цивільного
судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 Цивільного Кодексу України, а саме:
справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що позивач ОСОБА_1
втратила право на пред”явлення вимоги про поділ майна.

Судом неодноразово
роз”яснювалося позивачу та її представнику положення ст.ст. 10, 57-60 ЦПК
України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що
суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі
наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Згідно зі ст. 80 ЦК України в
редакції 1963 року, закінчення строку позовної давності до пред”явлення позову
є підставою для відмови в позові.

З огляду на зміст статей 71, 80 ЦК України в
редакції 1963 року їх положення про правові наслідки спливу строку позовної
давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено
існування самого суб”єктивного цивільного права і факт його порушення або
оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає
суб”єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось
чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку
позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

При зазначених обставинах
даної цивільної справи, на підставі наданих доказів, на які сторони посилалися
як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не
знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Керуючись ч. 1 ст. 22, ст. 29 КпШС України, ст.ст. 71, 80
Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, ст.ст. 4-8, 10, 11, 57-60, 61,
209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити
ОСОБА_1 в поновленні строку позовної давності.

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності на
&frac12; частину будинку, стягнення суми.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги.

Головуюча суддя:
М.Ю.
Петешенкова