Справа № 22ц-1862/2008                              Головуючий у 1
Категорія - цивільна                                     Попович
Доповідач - Шемець Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

Позігуна
м.і.,

суддів:

шЕМЕЦЬ
н.в., Губар В.С.,

при секретарі: з участю:

ОСОБА_1,
позивача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Семенівського районного суду  від
08 вересня 2008 року у справі за  позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Семенівського
районного суду від 08 вересня 2008 року, яким частково задоволені позовні
вимоги ОСОБА_2. і стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 439грн.51 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди та 300 грн. на відшкодування моральної шкоди
та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні  позову ОСОБА_2.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права та не відповідає обставинам  справи. Хоча він визнаний за постановою
Семенівського районного суду від 29 лютого 2008 року  винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.
125 ч.2 КК України, щодо ОСОБА_2.,  проте
він вважає, що його вина у спричиненні позивачу тілесних ушкоджень не є
доведеною. Крім того, за висновками судово-психіатричної експертизи на час
вчинення злочину він визнаний таким, що за своїм психічним станом позбавлений
здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними і тому згідно ст.1186
ЦК України ним не повинна відшкодовуватися шкода. Також суд не врахував, що він
є учасником бойових дій та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1
категорії,  і  потребує значних витрат на придбання ліків.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув моральну
шкоду без посилання на відповідну норму матеріального права.

Також апелянт зазначає, що він звертався з заявою до суду про розгляд
справи в його відсутність і прийняття заочного рішення, проте суд виніс очне
рішення, тому вважає, що судом порушені норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду залишенню без
змін, виходячи з такого.

Постановою Семенівського районного суду від 29 лютого 2008 року (а.с.80-81)
визнано, що ОСОБА_3 скоїв 21 січня 2007 року відносно потерпілого ОСОБА_2.
суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.125 КК України - нанесення
умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад
здоров”я потерпілого. Проте судом встановлено, що це діяння обвинувачений
вчинив в стані обмеженої осудності, що підтверджується висновком
судово-психіатричної експертизи, згідно якої у ОСОБА_3 в період часу, до якого
відноситься інкриміноване йому діяння, та на теперішній час має місце стійкий
розлад особистості (комбатантний розлад) після перенесеного катастрофічного
переживання, за своїм психічним станом він позбавлений здатності повною мірою
усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тому суд  застосував відносно ОСОБА_3 примусові заходи
медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в
примусовому порядку.

Зазначена постанова суду першої інстанції ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 15 травня 2008 року залишена без змін (а.с.10-13).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили є обов”язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому враховуючи зазначене, апеляційний суд не може прийняти доводи апелянта
щодо відсутності його вини у вчинення даного суспільно-небезпечного діяння,
оскільки  постановою суду першої
інстанції та ухвалою апеляційного суду встановлено, що це діяння вчинено саме
ОСОБА_3 і зазначене не потребує доведення
чи спростування при розгляді
даної цивільної справи, оскільки ця обставина вже встановлена при
розгляді кримінальної справи.

Ст.1186 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичною особою, яка в
момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища
потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про
відшкодування  нею цієї шкоди  частково або в повному обсязі.

Доводи апелянта  щодо неврахування
судом першої інстанції положень ст. 1186 ЦК України не можуть бути підставою
для скасування судового рішення, оскільки судом враховано дану норму та
вирішено спір на підставі даної правової норми, крім того, при  ухваленні рішення  враховано матеріальне становище сторін по
справі і належним чином це обгрунтовано в мотивувальній частині рішення.

Розмір матеріальної  шкоди судом
першої інстанції визначено з врахуванням наданих позивачем доказів: виписки з
медичної картки (а.с.16) та ксерокопій чеків на придбання медикаментів,
належним чином посвідчених (а.с.14,15) і задоволено в частині, підтвердженій
документально.

Судом першої інстанції частково задоволені вимоги про відшкодування
моральної шкоди і при визначенні  її
розміру враховано глибину моральних страждань та тривалість переживань
позивача, матеріальне становище сторін, стан здоров”я відповідача. Останнє
спростовує доводи апелянта в тій частині, що суд не врахував, що він  потребує значних коштів   для придбання ліків на підтримку свого
здоров”я.

Як
вбачається з оскаржуваного рішення по даній справі не вирішувалось питання щодо
ухвалення заочного рішення, оскільки умови проведення заочного розгляду справи
визначені ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України,
а згідно матеріалів справи відповідач був повідомлений про розгляд
справи, подавав свої заперечення проти заявленого позову, просив розглядати
справу без його участі і не заперечував проти постановки  заочного рішення( а.с.87,88,92,99,
109-111).Ухваленням очного рішення судом не порушені норми ЦПК України.

Також
апеляційний суд вважає невірним тлумачення апелянтом положень статті 1186 ЦК
України щодо того, що даною статтею регламентується лише відшкодування
матеріальної шкоди, а не моральної, оскільки ЦК
визначені поняття
відповідальності за завдану як
майнову шкоду та  так і моральну
шкоду,  а в ст.1186 ЦК України мова йде
про відшкодування шкоди - без розмежування
на матеріальну та моральну, саме
у випадку завдання її особою, яка
не усвідомлювала значення своїх дій
та(або) не могла  керувати ними,
тобто, це  стосується  як майнової так і моральної шкоди.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що в  межах доводів апеляційної скарги оскаржуване
рішення ухвалене з додержанням норм та процесуального права і відсутні  правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.  303,  307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний  суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Семенівського районного суду від 08 вересня 2008 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: