Справа № 22 ц-192208                 Головуючий  І інстанції Шитченко Н.В.
Категорія цивільна                        Доповідач    Зінченко С.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е
М  У К Р А Ї Н И

14 листопада 2008 року
м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

Головуючого -           судді Мамонової О.Є

суддів:                         Зінченко С.П.,
Лазоренка М.І.

при секретарі:             Пільгуй Н.В.

з участю:                     ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною  скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського
районного суду Чернігівської області  від
10.09.2008 року за позовом ОСОБА_1 до Халявинської сільської ради про
скасування її рішення від 26 жовтня  2007
року та визнання права власності на землю, -

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваним рішенням Чернігівського
районного суду  Чернігівської області від
10 вересня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме:
скасоване рішення восьмої сесії п”ятого скликання Халявинської сільської
ради  Чернігівського району  Чернігівської області „Про закріплення
земельної ділянки та видачу дозволу на виготовлення технічної документації для
приватизації” від 26 жовтня 2007 року, стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_1 8грн.50 коп. судового збору та 7 грн.50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В інший частині позовні
вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в
частині залишення без задоволення позовних вимог  щодо
визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,25 га
і  ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в цій частині, а також вирішити питання про повернення зайво
внесеної суми судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення
позову.

На думку апелянта, суд не врахував, що право власності позивачки на
спірну земельну ділянку підтверджується архівною довідкою від 08.02.2006 року,
згідно якої рішенням виконкому Халявинської сільської ради від 17.06.1993 року
№21 ОСОБА_6   чоловіку  позивачки передано безкоштовно у приватну
власність земельну  ділянку 0,25 га для
ведення особистого підсобного господарства, а рішенням  від 17 вересня 2004 року -  позивачці передано для ведення особистого
сілянського господарства 0, 25 га.  Дані
рішення сільської ради не змінені та не скасовані. Вважає, що факт
виділення  в користування земельної
ділянки зазначеного розміру підтверджується ксерокопією особового рахунку №559
в земельно-шнуровій книзі. Крім того, апелянт вказує, що при винесені рішення
судом першої інстанції не було враховано, що суміжний землекористувач  ОСОБА_7 користується земельною ділянкою в
розмірі 0,4848 га., що на 0,10 га більше ніж їй виділялось в користування. А
також зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку щодо встановлення  меж між землекористувачами, вважаючи, що вони
мають бути узгодженні та виділені в натурі. На думку апелянта, подібні дії
вчиняються після отримання землі у власність, а
землю  позивачці не виділяють.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу  ОСОБА_7 просить відхилити
апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення суду першої інстанції  залишити без змін, посилаючись на те,  що рішення суду є законним та обгрунтованним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши  матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.11, 60 ЦПК України
суд розглядає цвільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції правильно визначив
характер спірних правовідносин, їх учасників та, виходячи з аналізу
нормативно-правових актів, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин,
заявлені вимоги задовольнив частково.

Відмовляючи  в задоволенні вимоги позивача  щодо
визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,25 га за
адресою  АДРЕСА_1 с. Полуботки
Чернігівського району Чернігівської області
суд  керувався тим, що попередня
власниця  житлового будинку ОСОБА_8 була
головою колгоспного двору та  мала
присадибну земельну ділянку у розмірі 0,25 га. Відповідачка придбала зазначений
будинок 01.09.1979 року. Право землекористування громадян, на той час
регулювалось ЗК УРСР в редакції 1970 року.
Статтею 70 зазначеного Земельного кодексу, передбачено, що  набуття права власності на жилий будинок і
господарські будівлі, належні до цього колгоспному двору, не дає права на  користування присадибною земельною ділянкою в
розмірі, яким користувався колгоспній двір. Рішенням зборів уповноважених колгоспу
позивачу  виділена в користування присадибна
земельна ділянка розміром 0,15 га.
Відповідно до ст. 20  ЗК УРСР в
редакції  1970 року право
землекористування громадян, які проживали в сільській місцевості,
засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських
підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад. Із
погосподарської книги Халявінської сільської Ради вбачається що позивачу в 1980
році виділено в користування 0,15 га присадибної земельної ділянки. \
а.с.34.  Зазначеною земельною ділянкою
позивачка користується по цей час.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на  рішення виконкому Халявінської сільської ради
№21 від 17 червня 1993 року „Про приватизацію земельних ділянок”, та архівну
довідку від 08.02.06 року за №83-17 як на доказ передачі безкоштовно у приватну
власність її чоловіку ОСОБА_6 земельної ділянки для ведення особистого
підсобного господарства розміром 0,25 га., апеляційний суд вважає
необґрунтованим, оскільки  цільове
призначення земельної ділянки в рішенні визначено для ведення особистого
підсобного господарства, а не для присадибного землекористування, і крім того,
не зазначено місце знаходження земельної ділянки, а також власником будинку по
АДРЕСА_1 с. Полуботки, була позивачка, а не її чоловік.

Твердження апелянта про те, що суд не розглянув вимоги щодо зобов'язання
сільської ради розглянути питання виділення у власність належної позивачці
ділянки не можуть бути взяти до уваги, оскільки в задоволенні зазначених вимог
відмовлено, при цьому суд прийшов до правильного  висновку, що дане питання повинно прийматися
компетентним органом, як це передбачено ст.ст.116, 117 ЗК України.

Щодо стягнення судових витрат, то суд
першої інстанції правильно розподілив судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК
України.

Таким чином, висновки суду відповідають встановленим по справі
обставинам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги іх не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308,
313-315, 317, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А
Л И В:

Апеляційну   скаргу ОСОБА_1   - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду від
10.09.2008 року залишити без -змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної
сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий
судді: