Справа
№ 22ц-149-2008
Головуючий по 1 інстанції
Категорія 5     Прокулевич
апеляційній шстанції Ювшин В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2008
року     м. Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області у складі

головуючого        Ювгпина В.І.

суддів Сіренка Ю.В.,
Скіця М.І.

при
секретарі       Бурдуковій О.В.

адвоката        ОСОБА_1

представник
позивача        ОСОБА_2

відповідача    ОСОБА_3

представника
відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03
грудня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
в користуванні квартирою,  припинення
права власності на 1/3 частину квартири та сплату грошової компенсації та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про припинення права власності
на частку у спільному майні (квартирі),
визнання права власності на 1/3 частину квартири та сплати грошової
компенсації,  визнання договору дарування
недійсним,  -

встановила:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою,  посилаючись на
те,  що вона являється співвласником
комунальної квартири АДРЕСА_1. її частка в спільному майні становить 1/3
частину. Інші частини по 1/3 належать на праві власності відповідачці ОСОБА_3
та третій особі ОСОБА_6 ОСОБА_3 не допускає її до користування своєю часткою
власності,  тому просила суд зобов'язати
ОСОБА_3 не порушувати її права та усунути перешкоди в користуванні квартирою. В
судовому засіданні ОСОБА_5 доповнила свої позовні вимоги тим,  що вона вже являється власником 4/75 частин
житлового будинку АДРЕСА_1,  власником
2/75 частин даного будинку являється ОСОБА_3,
котра в даному будинку та комунальній квартирі не проживає,  а проживає в с Родниківка,
Уманського району,  де має власний
будинок. Враховуючи,  що спірна квартира
є комунальною і складається із однієї кімнати 15, 5 кв.м. та кухні 5, 1 кв.м.
та інших приміщень спільного користування,
то дана квартира повинна бути виділена її,  припинивши право власності відповідачки
ОСОБА_3 в даній комунальній квартирі,  та
стягнувши з неї,  ОСОБА_5,  вартість 1/3 частини квартири в сумі 2165
гривень 23 коп. і визнавши право власності за ОСОБА_5 на належні ОСОБА_3 частку
в квартирі.

ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання
за нею права власності на квартиру,
визнання незаконним договору дарування,
посилаючись на те,  що вона
проживає в квартирі АДРЕСА_1,  сплачує за
дану квартиру комунальні послуги,
проживання в даній комунальній квартирі різних осіб неможливо,  а тому вважає,  що дана квартира повинна залишитись її. При
цьому право власності відповідачів повинно бути припинено,  а вона сплатить ОСОБА_5 вартість її частки в
комунальній квартирі. Під час знаходження справив суді ЗО березня 2007 року
ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 належну її частку в спільній власності комунальної
квартири,  не повідомивши нотаріуса що
відносно даної квартири мається спір у суді. В результаті вчинення договору
дарування частка в квартирі ОСОБА_5 збільшилась,  чим порушується її право на проживання в
квартирі. Вважає договір дарування від ЗО березня 2007 року,  укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5,  фіктивним та просила визнати його недійсним.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 03 грудня 2007 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково. Припинено право власності за ОСОБА_3 на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 та визнано право власності на дану частину квартири
за ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошова компенсація за
припинену частку у власності квартири в сумі 2165 гривень 23 коп. В задоволенні
інших позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Уманського міськрайонного суду
від 03 грудня 2007 року скасувати,
вважаючи що воно постановлене з порушенням норм матеріального та
процесуального права та постановити нове рішення,  яким відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 В частині відмови в задоволенні її позовних вимог ОСОБА_3 рішення суду
не оскаржує.

Заслухавши сторони,  дослідивши
матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів приходить до висновку що
апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5 ,  суд першої інстанції виходив з того,  що комунальна квартира,  яка являється предметом судового спору є
неподільною,  частка у якгй ОСОБА_3 є
незначною,  ОСОБА_3 на праві власності
має будинок в с Родниківка,  Уманського району,  виділ частки в натурі ОСОБА_3 чи іншому
співвласнику є неможливим,  ОСОБА_5
зобов'язується сплатити грошову компенсацию
ОСОБА_3 за припинення частки у спільному майні.

Однак погодитись з  таким висновком
суду першої інстанції не можна.

Оскільки
висновки суду не відповідають обставинам справи,  суд не правильно застосував норми
матеріального закону.

Колегія суддів вважає,
що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи,  тому суд апеляційної інстанції на підставі
пп.3 і 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує або змінює
та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Комунальна малометражна квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3,  де частки
сторін становлять відповідно 2/3 та 1/3. Згідно ст. 365 ЦК України право на
частку у спільному майні за вимогою інших співвласників може бути припинено за
рішенням суду на підставі позову інших співвласників,  якщо:

1)
частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2)
річ є неподільною;

3)
спільне володіння і користування майном є неможливим;

4)
таке   припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї;

Таке припинення права особи на частку у спільному майні є можливим лише за
умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Вирішуючи спір по суті,  суд першої
інстанції визнав за дійсну вартість спірної квартири її інвентарну вартість в
сумі 6495 гривень 69 коп.,  так як сторони не заявляли клопотання
про призначення по справі експертизи з метою встановлення дійсної вартості
квартири. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові №7 від
04 жовтня 1991 року з наступними змінами «Про практику застосування судами
законодавства,  що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок» в ч.3 та 4 п. 6 що при
неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку
користування ним власнику,  що
виділяється,  за його згодою
присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за
угодою сторін,  а за відсутності такої
угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума,  за яку він може бути проданий у даному
населеному пункті чи місцевості.

Згідно довідки агентства нерухомості м. Умані,  станом на 24 січня 2008 року дійсна вартість
однокімнатної квартири в м. Умані становить в середньому 150000 гривень. Але
сторони по справі,  поставивши питання в
позовних вимогах про припинення права на частку у спільному майні,  не надали суду доказів про дійсну вартість
квартири що є предметом спору та попередньо не внесли вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду,  або внесення
цієї суми на інший рахунок,  що надавало
б право відповідачу після припинення права власності на частку негайного
отримання вартості цієї частки. Угоди,
яка б засвідчувала згоду сторін на визначення дійсної вартості предмету
спору,  в матеріалах справи не має і
сторони такої згоди не дійшли.

При таких обставинах відсутні підстави,
визначені ст. 365 ЦК
України,  на припинення права
власності,  а іменно: відсутність
грошової компенсації за частку в квартирі за її дійсною вартістю,  тому таке припинення права власності завдає
істотної ніколи інтересам відповідача; відсутність попереднього внесення
позивачем вартості частки в квартирі,  на
яку припиняється право власності. Відсутність даних підстав обумовлюють
неможливість застосування ст. 365 ЦК

України
при вирішенні даного спору. Тому позовні вимоги ОСОБА_5 про припинення права
власності ОСОБА_3 в спільні квартирі та визнання за нею права власності на
частку в квартирі,  що належала ОСОБА_3
не підлягають до задоволення.

ОСОБА_3 рішення Уманського міськрайонного суду від 03 грудня 2007 року
оскаржила лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 Дане рішення в
частині відмови в задоволенні ії позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржувала,  а тому апеляційний суд дане рішення в цій
частині не переглядав і вона набрало чинності.

Керуючись ст. ст. 301,  303,  304,
307,  п.3 ст. 309,  316 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Уманського міськрайонного суду від 03
грудня 2007 року задоволити.

Рішення Уманського міськрайонного суду від 03 грудня 2007 року
змінити,  скасувавши його в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення права власності
ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності за ОСОБА_5
на дану частку в квартирі і стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову
компенсацію за припинення її права власності в спільній квартирі та стягнення з
ОСОБА_3 судових витрат по справі на користь ОСОБА_5

Відмовити ОСОБА_5 в задоволенні її позовних вимог до
ОСОБА_3 про припинення права власності ОСОБА_3 на її частку в спільній кв.
АДРЕСА_1 та визнання права власності на дану частку за ОСОБА_5 і стягнення з
неї на користь ОСОБА_3 грошової компенсації.

В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду від 03 грудня 2007
року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після його
проголошення,  але може бути оскаржено до
суду касаційної інстанції на протязі двох місяців,  починаючи з дня його проголошення.