справа № 2-599/08
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 жовтня 2008 року Зборівський районний суд Тернопільської області в
складі:

головуючого судді Снігурського В. В.

при
секретарі Біловус С. В.,

розглянувши в м.Зборові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач -  ОСОБА_1 звернулася з
позовом до відповідача - ОСОБА_2 з вимогами про поділ майна подружжя.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали,
просять суд розділити між сторонами та визнати за ними право власності на
нерухоме та рухоме майно, а саме:
визнати за позивачем право власності на 2/3 частини будинковолодіння по
АДРЕСА_1, а також на предмети домашньої обстановки та побутової техніки, зазначені
в списку у позовній заяві, а також стягнути з відповідача в користь позивача Ѕ
вартості двох автомобілів, що були продані без згоди позивача та судові
витрати; за відповідачем визнати право власності на 1/3 частину
будинковолодіння по АДРЕСА_1, а також на предмети домашньої обстановки та
побутової техніки, зазначені в списку у позовній заяві. Позивач мотивує свої
вимоги тим, що зазначене майно придбано ними під час шлюбу, однак вона має
право на більшу частку нерухомого майна, так як з нею проживають їх спільні
діти.

Відповідач та його представник позов визнали частково, не заперечують права
відповідча на 1/2 частину нерухомого майна, а решту позовних вимог вважають
безпіддставними.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази
суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Рішенням Зборівського районного суду від 20.06.2008 року шлюб розірвано.
В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження.

Згідно свідоцтва про право власності від 18 жовтня 2001 року, житловий
будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2. У зазначеному будинку
зареєстровані за місцем проживання та проживають позивач, відповідач та їх двоє
дітей.

Дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково виходячи з наступного:

згідно ч.1 ст.60, ч.1 ст.61, ст.63, ч.1 ст.68, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте
за час шлюбу.  У разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Спірний будинок придбаний сторонами під час шлюбу, таким
чином він належить їм на праві спільної сумісної власності, незважаючи на те, що
свідоцтво про право власності видано на ім'я лише відповідача.

Суд не
погоджується з доводом позивача про те, що вона має право на 2/3 частини
нерухомого майна, так як згідно ч.3 ст.70
СК України за рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку
та лікування.

Повнолітній син сторін є працездатним, питання про стягнення аліментів з
відповідача на неповнолітнього сина судом не розглядалося взагалі. Відповідач
працює за кордоном, його робота має періодичний (вахтовий) характер, однак він
є громадянином України, зареєстрований і проживає по АДРЕСА_1 і не має іншого житла в Україні. Таким чином діти проживають спільно з
позивачем та відповідачем.

Отже частки
будинку, належні  позивачу і відповідачу
є рівними і за позивачем слід визнати право власності на половину будинку, що є об'єктом права спільної сумісної власності.

Що стосується поділу іншого майна - предметів домашньої обстановки та побутової техніки, а також стягнення в
користь позивача з відповідача Ѕ вартості двох автомобілів, то спірні  автомобілі - ІНФОРМАЦІЯ_4, 2001 року випуску
та ІНФОРМАЦІЯ_5, 1987 року випуску, були відчужені під час шлюбу, чого сторони
не заперечують і дана обставина доказуванню не підлягає. Позивачем не надано і
не зазначено доказів того, що автомобілі були відчужені без її згоди. Крім
цього суду не було надано і не зазначено жодного
доказу про те, що вказане у позовній заяві рухоме майно - предмети
домашньої обстановки та побутової техніки були
придбані під час шлюбу, є об'єктами права
спільної сумісної власності і підлягають поділу.

В силу ст.ст.10,60 Цивільного процесуального кодексу України  кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Таким чином позов в цій частині задоволенню не підлягає у
зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Не
підлягають задоволенню вимоги щодо виділення у власність частини майна
відповідачу, так як відповідач не звертався до суду із самостійними позовними
вимогами.

Вирішуючи
питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд
приходить до висновку, що з позивача слід достягнути в користь держави 1069, 75
грн. державного мита, так як у судовому засіданні встановлено, що дійсна
вартість житлового будинку становить 314565 гривень, а позивачем мито
сплачувалося виходячи з вартості будинку 89551 грн.

З
відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до
задоволених позивачу вимог, тобто 1% від вартості Ѕ частини будинку, витрати на
інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та витрати, пов'язані з
викликом відповідача, які підтверджені документально.

Керуючись ст.ст.10,60, 88, 212, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.60, 61, 63, 68, 70  Сімейного
кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 державне мито, що було не доплачено
при поданні позову, в сумі 1069 грн. 75 коп., в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1621 грн. 58 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а
у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду
справи апеляційним судом. Заява про апеляційне оскарження подається до
Апеляційного суду Тернопільської області через Зборівський районний суд на
протязі 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга - на протязі 20
днів після подання заяви на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається  у строк, встановлений
для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя підпис                                                 Копія вірно

Суддя  Зборівського

районного
суду                                              В.
В. Снігурський