Справа 22ц-1654/ 2008 р.           Головуючий в 1-ій інстанції Коверзнєв В.О.
Категорія цивільна.                   Доповідач Смаглюк Р.І.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 року.            Апеляційний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді
Литвиненко І.В.,

суддів Смаглюк Р.Ї., Скрипки А.А., при секретарі Штупун О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Чернігівської
області в м. Чернігові апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова від 24 липня 2008 року
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
спростування недостовірної інформації, -

встановив:

Вказаним рішенням частково
задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 і зобов'язано відповідачку ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2
спростувати поширену нею інформацію про те, що ОСОБА_1 є злодієм і що його коханкою є ОСОБА_7

В відшкодування судових витрат на
його користь стягнуто з відповідачки 24 грн. 50 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
вказане рішення суду оскаржує
тільки в частині відмови в стягненні витрат по наданій правовій допомозі і просить його змінити та
розподілити судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до п.2 ч.З ст 79 ЦПК
України витрати на правову допомогу відносяться
до судових витрат і відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України суд присуджує їх
стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони. Якщо позов
задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних
вимог.

Суд першої інстанції, відмовляючи в стягненні на користь
позивача з відповідачки 1000 грн., як оплату
правової допомоги, виходив з того, що

ОСОБА_2
ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відповідно до ст. 56 ЦПК України до участі у
справі не залучався. Позивач заявив клопотання про його допуск до участі у справі в якості представника, оплата
послуг представника
цивільним процесуальним законодавством не передбачена, тому ці вимоги не
підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти цього, позивач в
апеляційній скарзі посилається на те, що клопотання ним про допуск ОСОБА_2 як представника і було заявлено з метою надання йому
правової допомоги. Ця обставина підтверджується договором про надання юридичних послуг, квитанцією про їх
оплату, документами, що представник є фахівцем в галузі права.

Однак ці доводи апеляційної скарги
не спростовують висновок суду першої інстанції.

Статтею 56 ЦПК України передбачено
допуск до участі у справі особи для надання правової допомоги на підставі ухвали суду, яка судом першої
інстанції не приймалась. Така особа має визначений ч. 2 цієї статті об"єм процесуальних прав.

Як вбачається за матеріалів справи,
22 липня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
уклали договір про надання юридичних послуг, пов"язаних із представництвом інтересів замовника ОСОБА_1 в
Деснянському районному суді з їх
оплатою в сумі 1000 грн. / л.с. 20-24/.

Виходячи зі змісту договору,
вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язався вчинити
від імені та за рахунок другої сторони чітко визначені юридичні дії, які мають бути правомірними, конкретними та здійснюваними,
тобто, за змістом, між ними був
укладений договір доручення, який відповідає
вимогам ст. ст. 1000, 1003 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 ЦПК України особиста участь у
справі особи не позбавляє її права мати в
цій справі представника. Тому участь у справі як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 не змінила характер їх договірних зобов'язань, і ОСОБА_2 був його представником.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає встановленим обставинам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні,
апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 24 липня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і
може бути оскаржена до Верховного
Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий                               Судді: