Справа № 2-2/2008
Рішення

Іменем України

27 лютого  2008р.                                         Ізюмський
міськрайонний суд Харківської області у складі:

Головуючого
судді:                Піддубного І.А.

При секретарі:                        Довгополій І.В.

представник
позивача  -      ОСОБА_1

представник
відповідача -    ОСОБА_2

розглянувши у
відкритому засіданні справу за позовом
ОСОБА_3 до  ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення моральної шкоди у сумі 10000 грн. та Ізюмського виконкому, про
стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні
2003р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення 10000 грн. моральної шкоди. 5 грудня 2007р.
ОСОБА_3 змінює відповідачів та звертається до суду з позовом до гр. ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення 10000 грн. моральної шкоди та Ізюмського виконкому про
стягнення 5000 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи
заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що землекористувач АДРЕСА_1  ОСОБА_4 вчиняє скандали, висадила біля
будинку рослину яка загрожує фундаменту будинку позивача, провела газове постачання
не дотримуючись належних норм, збудувала господарські будівлі не дотримуючись
належних норм, принижує гідність своїми протиправними діями позивача. Ізюмський
міськвиконком не проявляє належну увагу та рішень у вирішенні земельного спору
протягом п'яти років.

Крім
того, позивач зазначив, що вище зазначені дії відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5
завдали моральної шкоди, розмір якої позивачем визначений у сумі 10000 грн. а
відповідач Ізюмський міськвиконком своїми діями завдав моральної шкоди у сумі  5000 грн.

Представник
відповідача, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представник відповідача Ізюмського
міськвиконкому проти заявлених вимог заперечують, та в якості доводів
зазначають, що пред'явлений позов нормативно необґрунтований та обставини
вказані в позові документально не підтверджені.

Також  відповідачі зазначили, що пред'явлений позов
не підлягає задоволенню оскільки на момент розгляду цього спору існує ухвала
Ізюмського місцевого суду Харківської області по справі № 2-63/2003р. від
03.10.2003р. про роз'яснення рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської
області по справі №2-63 від 07.10.2002р., слід застосовувати генеральний план
землекористування від 09.10.2001 р., оскільки останній відповідає фактичному
розташуванню об'єктів нерухомості, відповідає дійсності та є чинним. А позивач
посилається на інший генеральний план землекористування. Представником
відповідача до суду було представлено лист з ВАТ “Харківгаз” Ізюмської філії
№132 від 05.02.2007р. в якому вказано, що при проектуванні та проведенні монтажу
з газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 були дотриманні вимоги “Правил безпеки
систем газопостачання України”, ДБН В.2.5-20-2001 та діючі норми. Лист з
Ізюмської міської ради №822 від 04.12.07р. в якому зазначено про наступне, що
ОСОБА_3 не є власник земельної ділянки АДРЕСА_2. Також представники
відповідачів, ОСОБА_4, ОСОБА_5 вказують на ряд документів що до забудови
господарськими спорудами на ділянці АДРЕСА_1, це документи: Виписка з протоколу
засідання узгоджувальної комісії Ізюмської міської ради від 12.06.2002р.;
Протокол засідання виїзної комісії міськвиконкому з розгляду заяви гр. ОСОБА_3
від 26.12.02р.; Протокол колективного розгляду заяви гр. ОСОБА_3 від
22.11.05р.; Витяг з протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань
регулювання земельних відносин та охорони довкілля від 19.01.06р.

Суд
перевіривши матеріали справи, докази та доводи сторін, вважає що позовна заява
не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

03.10.2003р. ухвалою Ізюмського міського суду
Харківської області по справі №2-63/2003р. у складі головуючого судді Бутенко
В.М., було розглянуто заяву Відділу Державної виконавчої служби Ізюмського
міського управління юстиції Харківської області про роз'яснення рішення
Ізюмського міськрайонного суду Харківської області по справі  №2-63 від 07.10.2002р.

За
результатами розгляду зазначеної заяви судом було роз'яснено та встановлено, що
при виконанні ВДВС Ізюмського міського управління юстиції Харківської області
рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області по справі №2-63 від
07.10.2002р., слід застосовувати генеральний план землекористування від
09.10.2001р., оскільки останній відповідає фактичному розташування об'єктів
нерухомості, відповідає дійсності та є чинним.

Зазначена
ухвала Ізюмського міського суду Харківської області про роз'яснення судового
рішення, неодноразово оскаржувалася позивачем, проте в зв'язку з
необґрунтованістю заяв останнього (як апеляційної так і касаційної) зазначений
судовий акт залишений без змін, а заяви позивача без задоволення.

Таким
чином, вищезазначена ухвала Ізюмського міського суду Харківської області
набрала чинності та відповідно до ст. 124 Конституції України є обов'язковою до
виконання на всій території України.

Відповідно
до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно
Протоколу засідання виїзної комісії міськвиконкому від 26.12.2003р. з розгляду
заяви гр. ОСОБА_3 який мешкає АДРЕСА_2 було встановлено, що збудований
гараж-сарай розміром 4,0х14,93м. був оформлений згідно рішення виконкому
Ізюмської міської ради від 13.04.2000р. № 0379 попереднім господарем
домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_6.

Стосовно
збудованого шиферного намету гр. ОСОБА_4 комісія встановила, що у зв'язку з
тісними умовами забудови кварталу № 29 дотримання норм ДБН-360-92* не має
можливостей. Відповідно до п. 49 “Положення про надання дозволу на виконання
будівельних робіт”, затвердженого наказом Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики України від
05.12.2000 р. № 273, спеціального дозволу на спорудження тимчасового
намету без улаштування фундаменту громадяни можуть не оформляти.

Відповідно
ч.3 п.3.19* норм ДБН 360-92** “Гранична площа земельних
ділянок, які надаються громадянам для житлової забудови, встановлюються
відповідними органами виконавчої державної влади або місцевого самоврядування
відповідно з земельним законодавством”.

Відповідно
Протоколу засідання постійної депутатської комісії з питань регулювання
земельних відношень та охорони довкілля від 19.01.2006р., комісія з'ясувала, що
ОСОБА_3 претендує на частину поверхні землі садиби АДРЕСА_1 з метою збільшення
загальної площі своєї садиби, розташованої АДРЕСА_2. Громадянка ОСОБА_4
виступає проти вилучення її садиби, розташованої АДРЕСА_1, частини земельної
ділянки на користь гр.  ОСОБА_2

Комісія
роз'яснила ОСОБА_3 зміст п. 5 ст. 116 Земельного Кодексу України, в редакції
від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ, що надання у користування земельної
ділянки, яка перебуває у користуванні, провадиться після вилучення (викупу) її
у порядку, передбаченому Земельним Кодексом. З огляду на наведене, законних
підстав для збільшення площі садиби АДРЕСА_2 за рахунок земельної ділянки
садиби АДРЕСА_1 не  встановлено.

Згідно
ст.ст. 125, 126 ЗК України ОСОБА_3 не довів право власності на земельну
ділянку. ОСОБА_3 має право власності тільки на свій будинок розташований
АДРЕСА_2. Відповідно ст. 107 ЗК України для відновлення меж земельної ділянки є
данні земельно-кадастрової документації. ОСОБА_3 у судовому засіданні не надав
зазначені документи. Лист з Ізюмської міської ради № 822 від 04.12.2007р.
підтверджує, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку
АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_3 не зареєстрований.

Відповідач
знищив рослину на яку скаржився позивач ще до подачі позовної заяви до
Ізюмського міськрайонного суду позивачем.

Вивчаючи
позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди, судом встановлено
відсутність підстав для стягнення з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 10000 грн. та
відповідача Ізюмського міськвиконкому 5000 грн. моральної шкоди, оскільки:
відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі не
правомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її
завдала за наявності вини.

Позивач
посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995
року № 4, але останній трактує однобічно взагалі “моральну шкоду”. Відповідно
до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні
честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми,
при настанні інших негативних наслідків. З усього переліченого та вказаного у
позовній заяви не має ніякого зв'язку, ні яких протиправних дій зі сторони,
Ізюмського виконкому, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3.

Проте,
позивач,  всупереч зазначених норм ЦК
України, не зазначив в чому полягає моральна шкода.

Згідно
до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Виходячи
з наведеного та керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 209, 212,
214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 107, 125, 126 ЗК
України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення 10000 грн. моральної шкоди, Ізюмського міськвиконкому про
стягнення 5000 грн. моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський
міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-й строк з дня
проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:                                                                                                 І.А.
Піддубний