У Х В А Л А ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

29 жовтня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного

Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Державного
підприємства “Бурштин України” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2007
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року  Державне підприємство
“Бурштин України” (далі - ДП
“Бурштин України”) звернулося до суду з названим позовом.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 працювала юрисконсультом у
Дочірньому підприємстві “Бурштин України” Державної акціонерної компанії
"Українські поліметали". 11 листопада 2002 року підприємством їй була
надана безпроцентна позика в сумі 35000 грн. 22 вересня 2003 року відповідачка
з роботи звільнилась, проте позики не повернула.

Оскільки він є правонаступником ліквідованого в 2004 році
Дочірнього підприємства “Бурштин України” Державної акціонерної компанії
"Українські поліметали",
позивач  просив  суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь 35000
грн. боргу за договором позики.

Рішенням    Рівненського   міського
суду  Рівненської   області
від 19 червня 2007 року в позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області
від 15 жовтня 2007 року  рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено
частково: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ДП “Бурштин України” 6708 грн. 41 коп. боргу.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на
неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про
скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення місцевого
суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд виходив із того, що позивач не має права
вимоги за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 і
Дочірнім підприємством “Бурштин України” Державної акціонерної компанії
"Українські поліметали", оскільки строк повернення боргу не настав, а
договір було укладено під скасувальною умовою, за якою права та обов'язки за
договором не можуть бути передані іншій фізичній чи юридичній особі навіть у
випадку правонаступництва.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку, що пункт 8.2 договору
позики, за яким не можуть бути передані права та обов'язки іншій особі, не
повинен братися до уваги, але стягненню підлягають прострочені платежі, а не
вся сума позики.

Цей  висновок апеляційного суду  ґрунтується
на   матеріалах справи  й відповідає вимогам закону.

При
вирішенні  справи  апеляційний
суд  виходив  із
того, що ОСОБА_1 з 1 березня 2002 року
до 22 вересня 2003 року перебувала в трудових відносинах із Дочірнім
підприємством “Бурштин України” Державної акціонерної компанії "Українські
поліметали" та працювала на посаді юрисконсульта.  За
договором безпроцентної позики від 25 жовтня 2002 року № 119
підприємством було надано ОСОБА_1 позику в сумі 35000 грн. на ремонт житла.

За умовами договору строк надання позики
становить 10 років  з  часу
отримання грошей позичальником, з відстрочкою платежу в 3 роки (п. 5.1);
термін дії договору - не пізніше 25 жовтня 2014 року (п. 7.1); позика
повертається шляхом відрахування коштів із заробітної плати або шляхом
повернення  коштів  у
касу  підприємства  в
сумі  291 грн. 67 коп. щомісячно
(п. 6.2).

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів
України від 21 червня 2004 року № 407-р Дочірнє підприємство “Бурштин України”
Державної акціонерної компанії "Українські поліметали" припинило свою
діяльність. Пакет акцій цього підприємства було передано ДП "Бурштин"
Державного комітету природних ресурсів України,
яке  в  подальшому було реорганізовано в ДП "Бурштин
України".

Щомісячні платежі, які ОСОБА_1 повинна була
повертати підприємству, починаючи з 25 жовтня 2002 року, відповідачка не
сплачувала.

Відповідно до ст.ст. 335, 337 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну
скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення
з одних лише формальних міркувань.

Установивши факти та зумовлені ними правовідносини, апеляційний суд
правильно застосував правові норми в частині стягнення заборгованості зі сплати
щомісячних платежів за договором позики та ухвалив правильне по суті й
справедливе рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 336, 337  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2007 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк