Справа № 22-379/2008 р.                                  Рішення
ухвалено під головуванням
30                                                                              Короля
УХВАЛА

Апеляційного суду Вінницької області

від 8 лютого 2008 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія
суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючого :
Матківської М. В.

Суддів :
Медяного В.М.  Нікушина В.П.

При секретарі:
Сніжко О.А.

За
участю : представників позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2,  представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому засіданні в м.  Вінниці
цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_3

на
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 11 грудня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про виселення,  -

встановила:

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Вінниці
від 11 грудня 2007 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Виселено
ОСОБА_4 та членів його сім'ї з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

В
апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 -ОСОБА_3 просить скасувати
рішення суду і ухвалити нове,  яким
відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначила,  що рішення суду є незаконним,  оскільки постановлено з неправильним
застосуванням норм матеріального права.

Представники
позивача заперечили апеляційну скаргу,
вважають її необгрунтованою і такою,
що не підлягає до задоволення,
тому просили її відхилити,  а
рішення суду як законне й справедливе залишити без зміни.

Апеляційна
скарга підлягає до часткового задоволення.

Суд
першої інстанції встановив,  що ОСОБА_5
являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного
суду м.  Вінниці від 6 липня 2004
року,  яке набуло чинності згідно ухвали
апеляційного суду Вінницької області від 30.10.2007 року. Вона,  як власник майна вправі витребувати своє майно
від особи,  яка незаконно заволоділа
ним.  Тому,  суд з метою захисту її права власності
виселив відповідача та членів його сім'ї із спірної квартири без надання іншого
житла.

Проте,  не можна погодитися з таким висновком суду.

Відповідно
до  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.  Законним є рішення,  яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом.  Обгрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин,  на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно
до  ст.
57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані,  на підставі яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин,  що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін,  та інших
обставин,  які мають значення для
вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін,  третіх осіб,
їхніх представників,  допитаних як
свідків,  показань свідків,  письмових доказів,  речових доказів,  висновків експертів.

Докази
повинні бути належними і допустимими. Згідно
ст.  59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази,  які одержані з порушенням
порядку,  встановленого законом.  Обставини справи,  які за законом мають бути підтверджені певними
засобами доказування,  не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно  ст.  62
ЦПК України сторони,  треті особи та їх
представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини,  що мають значення для справи.

Суд же
постановив рішення не маючи зазначених в законі доказів,  в тому числі такого доказу,  як те: хто являється членами сім'ї
відповідача ОСОБА_4,  що проживають в
спірній квартирі та підлягають виселенню згідно рішення суду; хто фактично
проживає й хто зареєстрований в квартирі.

При
цьому суд не виконав вимоги  ст.  10 ЦПК України,  зокрема її частини 4,  яка зобов'язує суд сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснити особам,  які беруть участь у справі,  їх права та обов'язки,  попередити про наслідки вчинення або не
вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках,  встановлених ЦПК України.

В світлі
вимог  ст.  10,  11,  60
ЦПК України позивач не надав суду доказів про те,  хто проживає в спірній квартирі та кого із
членів сім'ї відповідача він просить в своїй позовній заяві виселити (а.
с.  4-5).

При
розгляді справи суд не звернув уваги на це,
не встановив,  ким порушено право
власності позивача.

Як
встановлено в судовому засіданні в спірній квартирі фактично проживає та
зареєстрована членом сім'ї відповідача ОСОБА_4 його дружина - ОСОБА_3 та
проживає їх повнолітня дочка,  які не
були залучені до участі у справі,
проте,  як члени сім'ї відповідача
виселені із спірної квартири.

Отже,  суд першої інстанції при розгляді справи
вирішив питання про права та обов'язки осіб,
які не брали участі у справі,  що
відповідно до п. 4 ч. 1  ст.  311 ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду і передачі справи на новий розгляд.

За таких
підстав визнати судове рішення законним та обгрунтованим не можна,  тому воно підлягає скасуванню,  а справа підлягає направленню на новий
розгляд.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.   ст.  307,
311,  313-315 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Вінниці
від 11 грудня 2007 року скасувати і передати справу на новий розгляд.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення.

На
ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду України протягом
двох місяців.