ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“14” серпня 2008 року            Ялтинський міський суд Автономної
головуючого, судді
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2до
Гурзуфської селищної ради, Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради про
визнання права власності, визнання факту здійснення самочинної реконструкції із
дотриманням будівельних, санітарних, екологічних, протипожежних норм та правил,
Позивачка звернулась до
Ялтинського міського суду АРК із зазначеною позовною
заявою в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і просить суд :
-              Визнати право власності за
ОСОБА_2. на самочинно реконструйовану літню кухню літера „Б”, яка розташована у
-              Визнати
здійснену самочинну реконструкцію літньої кухні
літера „Б” такою, що відповідає діючим будівельним, санітарним,
гігієнічним, екологічним, протипожежним нормам і правилам.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка є
власницею квартири АДРЕСА_1і на прибудинковій території здійснила реконструкцію
літньої кухні літера „Б” і сараю літера „Г”, спорудивши на їх місці будову під
літером „О”. Відповідно посилаючись на ст. ст. 331, 392 ЦК України, вона
вважає, що за нею виникло право власності на новий об'єкт нерухомості.
Представник позивачки за довіреністю ОСОБА_1. просила суд
задовольнити позовні вимоги довірителя із зазначених підстав, наполягаючи на
тому, що право на нерухомість за змістом ст. 331 ЦК України виникає саме з
моменту завершення будівництва, що підтверджується висновком судово-технічної
будівельної експертизи.
Представник відповідачів за довіреністю ОСОБА_3. проти
позовних вимог заперечував з тих підстав, що будова є об'єктом самочинного
будівництва, яке здійснено на земельній ділянці комунальної власності і не була
відведена для цієї мети, без дозволу на будівництво і затвердженого проекту.
Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представників позивачки та відповідачів, повно та
всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.
Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 7 грудня 2004 року
посвідчено, що ОСОБА_2. є власницею 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1.
Реєстрація права власності як на частку житлового будинку, а не на квартиру
№ 2, яку було придбано позивачкою ОСОБА_2. за договором купівлі-продажу від 12
грудня 2000 року, здійснена відповідно до рішення Виконавчого комітету
Гурзуфської селищної ради № 339 від 20 листопада 2004 року.
Представники сторін в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України визнали у судовому
засіданні, що зазначене рішення органу місцевого самоврядування як
індивідуально-правовий акт скасовано не було.
Таким чином, позивачка вважається власницею не окремої квартири зазначеного
будинку, а його співвласницею у цілому. Це визначає, що режим спільності майна
поширювався і на господарсько-побутові споруди, зокрема, сарай літера „Г” і літню
кухню літера „Б”, „б”, „б1”.
Представник позивачки у судовому
засіданні стверджувала, що її довіритель здійснила реконструкцію вказаних
господарсько-побутових споруд, в результаті якої було споруджено будівлю літера
Зважаючи на те, що на місці спорудженої будівлі літера „О” були знесені
господарські споруди сарай літера „Г”,
літня кухня літера „Б”, „б”, „б1”, а також збільшено площу забудови,
поверховість та її призначення, суд дійшов висновку, що позивачкою
здійснювалась не реконструкція, а нове будівництво.
За змістом ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди
тощо) виникає за умови завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до
експлуатації і державної реєстрації.
Вчинення таких дій у свою чергу залежить від виконання забудовником
вимог ст. ст. 24 - 29 Закону України „Про планування і забудову територій”.
З матеріалів справи вбачається і це не спростовують представники сторін, що
відведення земельної ділянки під будівництво будинку літера „О” не
здійснювалось, дозвіл на будівництво не видавався, проект не розроблявся і
належним чином не затверджувався, тобто за змістом ст. 376 ЦК України таке
будівництво є самочинним, і за загальним правилом особа, яка здійснила
самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на
Таким чином, ОСОБА_2. не є власницею будівлі літера „О”, і не вправі
вимагати судового захисту з підстав ст. 392 ЦК України, оскільки суд визнає за
особою лише таке право, що існує і яке оспорюється або не визнається.
Зважаючи на вимоги ст. 11 ЦПК України щодо розгляду цивільної справи в
межах заявлених позовних вимоги, суд також зазначає, що позивачкою заявлено
позовну вимогу про визнання права власності на об'єкт нерухомості (літню кухню літера
„Б”), який не існує, адже був знесений при будівництві будівлі літера „О”.
Щодо позовної вимоги про визнання факту здійснення реконструкції  літньої кухні
літера „Б” такою, що відповідає діючим будівельним, санітарним, гігієнічним,
екологічним, протипожежним нормам і правилам, суд дійшов висновку, що така
також не підлягає задоволенню, адже такий спосіб захисту не визначений у
законодавстві (ст. 4 ЦПК України) і не спрямований на захист права (ст. 1 ЦПК
Таким чином, розглянувши справу в присутності
представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та
перевіривши такі  доказами, суд дійшов
висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.
Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до положень ст.
На підставі викладеного і керуючись ст. 331, 392 ЦК України,  ст. ст. 1, 3 - 8, 10, 11, 15, 60, 61, 158,
179, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2до Гурзуфської селищної ради,
Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради про визнання права власності,
визнання факту здійснення самочинної реконструкції із дотриманням будівельних,
санітарних, екологічних, протипожежних норм та правил - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в
десятиденний  строк з наступного дня
після його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку, що передбачений
статтею 295 ч. 4 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст.
ст. 223, 294 ЦПК України.

СУДДЯ -