26 листопада 2008 року                                                                      м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
товариство співвласників багатоквартирного будинку “Агат”, відділ громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб Пролетарського РВ ДМУ УМВС України в Донецькій
області, про виселення тимчасового мешканця за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Пролетарського районного суду м. Донецька від 13 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 2 червня 2008 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2007 року ОСОБА_1. та ОСОБА_2, звернувшись до суду з указаним
позовом, зазначали, що у квітні 2006 року на прохання відповідача вони дали
згоду лише на його реєстрацію в їхній квартирі АДРЕСА_1. 26 квітня 2006 року
відповідач зареєструвався в даній квартирі, однак особистих речей у цій
квартирі він не має та в ній не проживає.
Посилаючись на викладене, позивачі просили задовольнити позов.
Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 13
грудня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області
від        2 червня 2008 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1. посилається на невідповідність
висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального
права та порушення норм процесуального права й ставить питання про скасування судових
рішень і ухвалення нового рішення.

Касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд,
виходив із того, що відповідач набув право на спірне жиле приміщення, а тому з підстав
заявленого позову не може бути виселений.

Проте з такими
висновками судів повністю погодитися не можна.

Пред'являючи
в суді позов про виселення ОСОБА_3, позивачі посилались на ст. 98 ЖК України, яка регулює питання
тимчасових жильців.

Разом з тим,
як видно з позовної заяви, пояснень позивачів у процесі розгляду справи, ними обґрунтовувався
позов тим, що між ними та відповідачем була домовленість про те, що вони його на
спірну жилу площу лише прописують; відповідач особистих речей у цій квартирі не
має та в ній не проживає.

Суд на зазначені
обґрунтування позову належної уваги не звернув, у порядку виконання вимог ст.
10  ЦПК України до кінця не з'ясував підставу
заявленого позову, маючи на увазі при цьому, що під підставами позову, які згідно
зі ст. 31 ЦПК України може змінити лише позивач, слід розуміти відповідно до ст.
119 цього Кодексу обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по
собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія
не поширюється на дані правовідносини.

За приписами
чч. 2, 3  ст. 64 ЖК України до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні,
вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно із
ч. 2 ст. 65 цього ж Кодексу лише особи, що вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Суд виходячи
з положень наведених норм матеріального права в порушення вимог ст. ст. 213,
214 ЦПК України не з'ясував правового статусу відповідача в спірній квартирі, що
також має суттєве значення для правильного вирішення спору сторін.

Не з'ясувавши
вищенаведених обставин, суди дійшли передчасного висновку щодо недоведеності заявленого
позову.

За таких
обставин визнати ухвалені судові рішення законними та обґрунтованими не можна, тому
вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції,
у ході якого суду слід урахувати наведене й вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верхового Суду України

у х в а л и л
а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Пролетарського районного суду м. Донецька від 13 грудня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області від 2 червня 2008 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

Н.П. Лященко

Судді Верховного Суду України:

Т.Є. Жайворонок

А.В. Костенко  В.С. Перепічай   Ю.В. Прокопчук