Апеляційний  суд  Кіровоградської області
____________________________________________________________________
Справа № 22 -1333 2008року
Головуюча 1інстанції Савченко С.О.
Доповідач   Чорнобривець О.С.
У Х В А Л А

іменем  України

28 серпня 2008 року                           Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
області  в складі:

Головуючої        Кривохижі В.І.

Суддів                 Чорнобривець О.С., Белінської
І.М.

при
секретарі     Салабай М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за
апеляційною скаргою  ОСОБА_1
на  рішення  Вільшанського
районного  суду Кіровоградської
області  від  5 травня 2008року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2007року  ОСОБА_1звернувся в суд з позовом до  Вільшанської селищної ради  про
стягнення  середнього заробітку за
час затримки розрахунку  під час  звільнення, посилаючись на те, що 2 жовтня
2006року був звільнений з посади заступника селищного голови Вільшанської
селищної ради за угодою сторін, однак розрахунок був проведений неправильно та
з порушенням  встановлених законодавством
строків. Так, 7 листопада 2006року він отримав 89грн.61коп. за дні тимчасової
непрацездатності та 7 грудня
64грн.21коп. заробітної плати.

Відповідачем, відповідно до
розпорядження селищного голови  від 22
серпня 2006року  № 42-р, не
проведено  перерахунок заробітної плати  за лютий,
березень 2006року, розмір якої з 1 січня 2006року  становив 1000грн. Просив зобов'язати
відповідача здійснити нарахування заробітної плати у встановлених
законодавством розмірах з дня її призначення та компенсувати недораховану
суму,  сплатити середній заробіток за час
затримки розрахунку .

Надалі, посилаючись на те, що  під час розгляду справи в суді, постановою
Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду  від  02
серпня 2007року по адміністративній справі за його позовом  до
Вільшанської селищної ради, визнано незаконним та  скасовано розпорядження селищного голови  від 22 серпня 2006року  № 42 -р „Про впорядкування умов праці ”,  відповідач
перерахував заробітну плату  та 10
грудня 2007року письмово повідомив про її нарахування в сумі  1400грн., позивач  уточнив позовні вимоги  і просив стягнути з відповідача 24
552грн.50коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку з 2 жовтня
2006року по 11 грудня 2007року, тобто за 305 робочих днів, виходячи з  середньоденного заробітку 80грн.50коп.

Рішенням Вільшанського  районного
суду  від  5 травня 2008року позов задоволено частково,
стягнуто з Вільшанської селищної ради  на
користь позивача 7500грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку  під час
звільнення.

В апеляційній скарзі  позивач, посилаючись на порушення судом  норм матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про  задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах, визначених ст..303 ЦПК України,  колегія суддів вважає, що скарга  не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Суд, задовольняючи позовні
вимоги  про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку  під
час  звільнення, дійшов висновку про те,
що на порушення вимог ст.ст.116, 117 КЗпП розрахунок був проведений із
затримкою виплати  на 290днів. З
урахуванням  середньоденного заробітку
позивача у  розмірі 80грн.50коп.,
сума  відшкодування за затримку розрахунку    становить 23 345грн.

Наведені розрахунки не заперечуються
сторонами і підтверджуються  доказами,
які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст..117 КЗпП у  разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу  належних
звільненому працівникові сум, у строки, зазначені в ст.116 цього  Кодексу, за відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час затримки по
день фактичного розрахунку, а за наявності спору про розмір належних сум
- спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час
затримки розрахунку.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України від  24грудня 1999року, що
містяться  в  п.20 постанови №13 „Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці”, зокрема, під час  визначення розміру відшкодування необхідно
враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно  із середнім заробітком працівника та інших
обставин справи.

З урахуванням розміру невиплаченого
заробітку 1400грн., висновок  суду про
стягнення на користь позивача
відшкодування  за затримку
розрахунку у розмірі 7500грн. відповідає обставинам справи і вимогам
закону.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому  підстав для її  задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308,  313-315 ЦПК України,

колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну  скаргу
відхилити.

Рішення  Вільшанського
районного  суду Кіровоградської
області  від  5 травня 2008року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох
місяців до Верховного Суду України.

Головуюча:

Судді: