Справа № 22ц-2083/2008
Головуючий у першій інстанції
Доповідач - Лакіза Г.П.
У Х В А Л А

Іменем
України

19 грудня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого:

Коренькової З.Д.

суддів:

Лакізи Г.П.,

Шевченка В.М.

при секретарі:

Марченко О.О.

з
участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2008
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсними договорів довічного утримання, купівлі - продажу та витребування
квартири, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 20 жовтня 2008 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів довічного
утримання, купівлі - продажу та витребування квартири. На дане рішення подана
апеляційна скарга позивачем, в якій він просить скасувати рішення і ухвалити
нове про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що договір довічного утримання, який був укладений між ОСОБА_6 і
ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 426 ЦК УРСР (1963 року), оскільки в договорі
не зазначені оцінка відчужуваного майна, вид матеріального забезпечення, і
взагалі договір не відповідає формі правочину, як це передбачено цивільним
законодавством. В договорі також не визначено, в які періоди часу набувач майна
повинен надавати матеріальну допомогу і яку. Крім того, ОСОБА_2 порушував умови
договору, адже він мешкав в іншій місцевості, в зв'язку з чим не виконував свої
обов'язки по утриманню. Навпаки, саме позивач, який був одружений з ОСОБА_6 36
років, після розірвання шлюбу продовжував їй допомагати та піклувався про неї.
ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір довічного утримання, посилаючись на
те, що вказаний договір не відповідає вимогам ст.ст. 425, 426 ЦК УРСР, а також
суперечить волевиявленню самої ОСОБА_6, адже вона після укладення договору
довічного утримання склала заповіт, в якому заповідала все своє майно, в тому
числі і зазначену квартиру позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження
своїх вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 з
25.04.1954 року по 07.07.1990 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6
(а.с.5).

15 квітня 1992 року ОСОБА_6 уклала з
ОСОБА_7 договір довічного утримання (а.с.9), згідно умов якого вона передала
останньому у власність квартиру АДРЕСА_1 в м. Чернігові (на теперішній час -
АДРЕСА_2), а ОСОБА_7 зобов'язувався довічно забезпечувати її харчуванням,
одягом, необхідною допомогою, зберігати у безоплатному довічному користуванні
ОСОБА_6 зазначену квартиру.

05 березня 1993 року ОСОБА_6 склала
заповіт (а.с.8), в якому заповідала все своє майно і все, що на день смерті
належатиме їй, в тому числі квартиру АДРЕСА_1 в м. Чернігові, ОСОБА_1.

16.01.2005 року ОСОБА_6 померла (а.с.6).

05.09.2005 року ОСОБА_2 уклав договір
купівлі - продажу спірної квартири з ОСОБА_3 (а.с.10), після чого 12.09.2005
року ОСОБА_3 продала цю квартиру ОСОБА_4 (а.с.11).

Місцевий суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що до договору
довічного утримання, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 15 квітня 1992 року,
належить застосовувати положення ЦК УРСР (1963 року). Судом також встановлено,
що вказаний договір укладений з дотриманням вимог ст. 426 ЦК УРСР (1963 року),
і зокрема, він містить оцінку квартири, що відчужується; види матеріального
забезпечення, що надаються набувачем майна відчужувачеві. Посилання ОСОБА_1 на
невиконання набувачем квартири обов'язків по утриманню ОСОБА_6 обгрунтовано не
взяті судом до уваги, оскільки невиконання набувачем квартири обов'язків,
взятих на себе за договором згідно з ч. 1 ст. 428 ЦК УРСР за вимогою
відчужувача майна може бути підставою для розірвання договору довічного
утримання, але не для визнання договору довічного утримання недійсним.

Судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, достатньому для
правильного вирішення заявлених вимог, дослідженим доказам дана належна оцінка,
а доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не
спростовують, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325 ЦПК України,
апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 20 жовтня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України на протязі двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:                                              Судді: