РІШЕННЯ                                                 копія

Іменем України

„ 13 "
лютого 2008 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді     Головчук С.В.,

суддів:                                                 Забродського М.І.,

Миніч Т.І.,

при секретарі
судового

засідання        Пришепі О.А.

з участю:                                             сторін та адвоката ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Житомирського районного суду від 27 вересня
2007 року у справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, територіальної громади в особі Ліщинської сільської
Ради про визнання спільної сумісної власності на будинок, як на майно
колишнього колгоспного двору, визнання права власності в порядку спадкування та
припинення права власності,

встановив:

У березні 2007
року ОСОБА_2. та ОСОБА_3. звернулися до суду з позовом. Просили визнати за ними
та померлими батьками ОСОБА_5 і ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на
жилий будинок АДРЕСА_1як на майно колишнього колгоспного двору. Позивачі також просили визнати за кожним із них право власності
на Ч частину зазначеного будинку в порядку спадкування та припинити
право власності відповідачки на 1/9 частину цього домоволодіння. При цьому зазначали, що їх мати померла 11.04.1987
року, а батько -ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За життя батьки протягом 1973-1978
років побудували спірний будинок. Господарство, членами якого були і вони,
відносилось до колгоспної групи. Оскільки після 15 квітня 1991 року колгоспний
двір припинив своє існування, то вважають, що
на день смерті батька відкрилася спадщина на 1/3 частину домоволодіння.
На думку позивачів, відповідачка, як дружина померлого батька, має право
спадкувати лише 1/9 частину спірного будинку. Оскільки ця частка є незначною,
позивачі просили припинити право
відповідачки на неї, стягнувши з них на користь останньої грошову
компенсацію. Обґрунтовуючи свої вимоги про

Справа №22ц/35                                            Головуючий
у суді 1 -ї інст.Баренко С..Г.

Категорія 19                                                   Суддя-доповідач
Миніч Т.І.

2

визнання права власності на будинок, позивачі також
посилалися • на те, що дозвіл на забудову відсутній, в бюро технічної
інвентаризації будинок не зареєстрований. Лише мається рішення загальних зборів
колгоспу „Здобуток Жовтня" від 06.07.1968 року про виділ земельної ділянки
батькові та Державний Акт про право власності на землю.

В ході розгляду
справи позивачі відмовились від вимог про

визнання
права  спільної  сумісної
власності  на  будинок
за

померлою матір"ю ОСОБА_6. Відмова прийнята

судом і провадження в цій частині вимог закрито ухвалою
від 27

вересня 2007 року (а.с.80).

Рішенням
Житомирського районного суду від 27 вересня 2007 року ОСОБА_2 і
ОСОБА_3відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_4, територіальної громади в
особі Ліщинської сільської Ради про визнання права спільної сумісної власності
на будинок, як на майно колишнього колгоспного двору, визнання права власності
в порядку спадкування та припинення права власності за безпідставністю вимог.

У поданій
апеляційній скарзі ОСОБА_2. та ОСОБА_3. порушують питання скасування
зазначеного рішення з ухваленням нового про повне задоволення їх вимог, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначають, що заявляли вимоги також і з підстав, передбачених ст.376 ЦК, яка регулює
визнання права власності на самочинне будівництво. Проте суд на це уваги не звернув.
На думку апелянтів, суд не дав оцінки наданим ними доказам про їх членство у
колгоспному дворі. Апелянти вважають, що суд мав припинити право власності
ОСОБА_4. на частину спірного домоволодіння відповідно до ст.365 ЦК, оскільки суму
грошової компенсації вони внесли на депозитний рахунок суду.

Розглянувши
справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів
справи вбачається, що мати позивачів ОСОБА_6. померла ІНФОРМАЦІЯ_1року, а
батько ОСОБА_5.- ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.25,26).

Предметом спору
в даній справі є житловий будинок АДРЕСА_1(а.с.8-10).

Відмовляючи
позивачам у задоволенні вимог про визнання зазначеного будинку спільною
сумісною власністю членів колишнього колгоспного двору, суд виходив з того, що
спірний будинок є самочинним будівництвом.

Проте з таким висновком суду
погодитись неможливо.

Матеріали справи
свідчать про те, що спірний будинок зареєстрований в книгах погосподарського
обліку Ліщинської сільської ради і значиться 1978 року забудови (а.с.15-18).

Із змісту Правил
вчинення нотаріальних дій, які діяли на час забудови спірного будинку
вбачається, що не є самовільно збудованим будинок у разі його включення до книг
погосподарського обліку. У разі відсутності правоустановчих документів
довідка-характеристика сільської ради по даних погосподарських книг заміняє
такий документ.

Тому суд
безпідставно вважав спірний будинок самочинним будівництвом.

3

Відповідно до
роз"яснень, що викладені в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №
20 від 22.12.1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист
права приватної власності" з відповідними змінами, положення ст.ст. 17,18
Закону „Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на
правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991
року).

До правовідносин, які виникли
раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)
право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно з
довідкою Ліщинської сільської Ради № 1397 від 26.12.2006 року, станом на 15
квітня 1991 року в будинку АДРЕСА_1 проживали позивачі та їх батько ОСОБА_5. Господарство було віднесено до колгоспної групи
(а.с.17).

Таким чином, у
кожного із зазначених осіб виникло право власності
на 1/3 частину спірного домоволодіння.

За наведених
обставин, рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням
нового - про задоволення вимог позивачів.

Разом з тим, в
іншій частині вимог рішення суду першої інстанції
по суті є правильним, виходячи з наступного.

Позивачами
порушується питання про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування після смерті батька, померлого
у 2006 році.

З матеріалів
справи вбачається, що позивачі у встановлений законом термін звернулися до
нотконтори із заявами про прийняття спадщини (а.с.27). Позивачі не надали
доказів на підтвердження тієї обставини, що нотаріальна контора відмовляє їм у
видачі свідоцтва про право на спадщину. А за наявності умов для одержання в
нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права
на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Оскільки
позивачі не оформили своє право на спірний будинок та не визначили розмір
часток в ньому, то вимоги про припинення права власності відповідачки на 1/9
частину спірного домоволодіння є передчасними.

На підставі
викладеного і керуючись Законом України „Про власність",
ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3
задоволити частково.

Скасувати
рішення Житомирського районного суду від 27 вересня 2007 року в частині вимог
про визнання права власності на будинок, як на майно колишнього колгоспного
двору, ухваливши в цій частині нове рішення.

4

Визнати право по 1/3 частині
домоволодіння АДРЕСА_1 за   ОСОБА_2,
ОСОБА_3та ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду

України протягом двох місяців з дня його проголошення.