АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-409-2008р.                                              Головуючий
спори, що                                                        Ребрина
із земельних                                                  Доповідач
в апеляційній інстанції
правовідносин                                                                 Храпко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2008 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                    Храпка В.Д.

суддів                                Карпенко О.В., Бурлака В.О.

при
секретарі                   Пономаренко
Ю.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діє за дорученням ОСОБА_6 на рішення
Уманського міськрайонного суду від 21 грудня 2007р. по справі за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Уманської міської ради, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про скасування рішення Уманської міської ради від 27 квітня 2005р. про
приватизацію земельної ділянки, визнання недійсним Державного акту на право
власності на земельну ділянку та встановлення порядку користування земельною
ділянкою.

встановила:

ОСОБА_6,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 пред'явили позов до Уманської міської ради,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про скасування рішення Уманської міської ради від 27 квітня
2005р. про приватизацію земельної ділянки, визнання недійсними Державних актів
на право власності на земельну ділянку, встановлення порядку користування
земельною ділянкою. Зазначали, що рішенням Уманської міської ради від 27 квітня
2005р. було передано в спільну сумісну власність земельну ділянку площею 984 кв.м. для
обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 і ОСОБА_7 27 липня 2006р.
було видано Державний акт на право приватної власності на землю на ім.'я
ОСОБА_8 в розмірі 984 кв.м. по
АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що при прийнятті рішення і видачі Державного акту
на право приватної власності на землю було порушено їх законні права, просили
скасувати рішення Уманської міської ради від 27 квітня 2005р., визнати недійсним Державний акт на право
приватної власності на земельну ділянку на ім.'я ОСОБА_8 в розмірі 984 кв.м. по
АДРЕСА_1 від 23 квітня
2007р., визнати недійсним договір дарування від 4 грудня 2006р.

2

укладений між
ОСОБА_10 і ОСОБА_8 про дарування земельної ділянки розміром 984 кв.м. по
АДРЕСА_1, а також встановити порядок користування спірною земельною ділянкою.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 21
грудня 2007р. в задоволенні позову відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення суду
скасувати, поскільки суд неправильно встановив обставини по справі, та
постановити нове рішення про задоволення позову.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_5, що діє за дорученням ОСОБА_6 просить рішення суду
скасувати, поскільки висновки суду не відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, а по справі
постановити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку про відхилення
апеляційних скарг по наступних підставах:

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Розглядаючи
спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом
встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Уманського
міськвиконкому №399 від 11.08.1953р.
по АДРЕСА_1 ОСОБА_11 було наділено 1151,
6 кв.м. земельної ділянки. В послідуючому розмір земельної ділянки змінювався
і на час приватизації складав 0,
0984 га. Розміри земельної ділянки і його конфігурація за 1982р., 1996р., що
маються в технічному паспорті на жилий будинок по АДРЕСА_1 і в Державному
акті на право власності на земельну ділянку співпадають. Не суперечить розмір і
конфігураціям земельної ділянки аерофотозйомці кварталу.

ОСОБА_6,
та її представник ОСОБА_5 не надали до суду підтверджуючих документів на право
власності чи про право користування земельною ділянкою по пров.Загородньому, 35 в м. Умані.

Відповідно
до ч.3 ст. 125 ЗК України приступати до використання земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує
право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Тому на
даний час приватизацією земельної ділянки по АДРЕСА_1 земельні права ОСОБА_6 не
порушені.

Позивачі
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживають по АДРЕСА_2.
Власником жилого будинку і земельної ділянки є ОСОБА_1 Його дружина ОСОБА_2
не є власником ні жилого будинку, ні земельної ділянки. Вказана земельна
ділянка не межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1. Приватизацією
земельної ділянки по АДРЕСА_1
не порушені права і законні інтереси ОСОБА_1

Позивачка
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки по пров.Загородньому, 38 але
приватизацією земельної ділянки по АДРЕСА_1 її права не порушені. Відповідно до
технічного паспорту від 19.07.2005р. розмір земельної ділянки по
пров.Загородньому, 38 складав 0, 0884 га. Такий же
розмір земельної ділянки вказаний і в Державному акті на право власності, на
земельну ділянку.

Позивач
ОСОБА_4 проживає по пров.Загородньому, 36.
її земельна ділянка не межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 і приватизацією
земельної ділянки за вказаною адресою її права не порушені.

Що
стосується невідповідності розміру провулку Загороднього ДБИ 360-92** «Планування і
забудова міських і сільських поселень», то відповідачі не повинні нести

3

відповідальності
за його планування в далекому минулому. Вилучення земельних ділянок для
державних або суспільних потреб проводиться відповідно до чинного
законодавства. В функції суду не входить питання про вилучення земельної
ділянки без відповідного позову.

Таким
чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.
ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, що діє за дорученням
ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Уманського міськрайонного суду від 21 грудня
2007р. залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців до суду касаційної
інстанції.