У Х В А Л А

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 року                                                          м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого     Яреми А.Г.,

суддів:                 Левченка
Є.Ф.,           Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,
Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства
страхової компанії

(надалі - ЗАТ СК) “ВУСО”,
третя особа - ОСОБА_2 про визнання частини договору страхування недійсним, визнання
підстав у відмові страхового відшкодування незаконним, стягнення страхового відшкодування,
пені та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ЗАТ СК “ВУСО”, третя особа - ОСОБА_2 про визнання частини договору страхування недійсним, визнання
підстав у відмові страхового відшкодування незаконним, стягнення страхового відшкодування,
пені та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що між ним та ЗАТ СК “ВУСО” 20 квітня
2006 року був укладений договір добровільного страхування автомобіля “Subaru Impreza”
2,5 т, д.н.з. НОМЕР_1, строк дії договору до 19 квітня

2007 року. Страхова сума відповідно до страхового поліса склала
175 200 грн.

10 вересня 2006 року з автомобілем “Subaru Impreza” 2,5 т,
д.н.з.

НОМЕР_1 стався страховий випадок, у результаті якого автомобілю було
завдано значних пошкоджень. 11 вересня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування.

Однак відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування,
посилаючись на страховий акт № 2106 до договору страхування наземного транспорту
№ 05204-70-02 від 20 квітня 2006 року, складений
1 грудня

2006 року, та п. 11.1.5 вказаного
договору страхування.

Позивач вважав дії відповідача, які виразилися у відмові у
виплаті страхового відшкодування незаконними і просив суд визнати незаконними

п. п. 11.6, 11.7 і частину п.11.1.5 договору страхування наземного
транспорту

№ 05204-70-02 від 20 квітня 2006 року в частині визначення
терміну протягом двох годин повідомити про подію та частину п. 8.1.2 у частині зобов'язання страхувальника
протягом двох годин з моменту дорожньо-транспортної пригоди пройти медичне обстеження
на предмет алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння. Просив стягнути з
відповідача на його користь суму страхового відшкодування 123 325 грн. 13 коп. та пеню за порушення умов договору

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області
від

3 квітня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Київської області від 3 липня 2008 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконною відмову ЗАТ СК “ВУСО”
у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 на підставі
п. 11.7 договору добровільного страхування автомобіля “Subaru Impreza” 2,5 т, д.н.з.
НОМЕР_1 від

20 квітня 2006 року, укладеного між ЗАТ СК “ВУСО” та ОСОБА_1 Визнано недійсним п. 11.6; визнано недійсною частину п.
8.1.2. у частині зобов'язання страхувальника протягом двох годин з моменту дорожньо-транспортної
пригоди пройти медичне обстеження на предмет алкогольного, наркотичного чи токсичного
сп'яніння; визнано недійсною частину п. 11.1.5 в частині визначення терміну протягом
двох годин.

Стягнуто з ЗАТ СК “ВУСО” на користь ОСОБА_1 за договором добровільного страхування автомобіля
“Subaru Impreza” 2,5 т, д.н.з. НОМЕР_1

№ 05204-70-02 від 20 квітня 2006 року страхове відшкодування
в розмірі

123 325 грн. 13 коп., пеню за прострочення сплати страхового
відшкодування за період з 1 грудня 2006 року по 14 березня 2008 року включно у сумі

57 960 грн. 40 коп.; витрати страхувальника на буксирування
транспортного засобу в сумі 300 грн., а всього 181 585 грн. 53 коп. Стягнуто з ЗАТ
СК “ВУСО” на користь ОСОБА_1 за договором добровільного страхування
автомобіля “Subaru Impreza” 2,5т, д.н.з. НОМЕР_1 від 20 квітня
2006 року як приріст основного боргу за рахунок встановленого індексу інфляції за
період з 1 грудня 2006 року по 14 березня 2008 року включно - 23 419 грн. 44 коп.
Стягнуто з ЗАТ СК “ВУСО” на користь ОСОБА_1 10 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовлено.

У позові ОСОБА_1 до ЗАТ СК
“ВУСО” про стягнення пені за порушення умов договору в сумі 185 024 грн. 90 коп.
відмовлено.

У касаційній скарзі ЗАТ СК “ВУСО” просить скасувати ухвалені
у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права
та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 214 цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи
частково позов, суди виходили з того, що обмеження позивача необхідністю повідомити
страхову компанію на протязі двох годин компетентні органи, як встановлено п.
11.1.5 договору,  суперечить діючому
законодавству України, а саме п. п. 1, 2, 4 ст. 18 Закону України “Про захист прав
споживачів” та п. 3 ст. 16, п. 4 ст. 17 Закону України “Про страхування”, якими
законодавець не обмежує страхувальника певним терміном, на протязі якого страхувальник
мав би повідомити компетентні органи про дорожньо-транспортну пригоду. Суд вважав, що відповідач не
повинен був включати у договір умови, які є несправедливими.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Судами установлено, що між ОСОБА_1 та ЗАТ СК
“ВУСО” 20 квітня 2006 року був укладений договір добровільного страхування автомобіля
“Subaru Impreza” 2,5 т, д.н.з. НОМЕР_1.

10 вересня 2006 року з автомобілем “Subaru Impreza” 2,5 т,
д.н.з.

НОМЕР_1 стався страховий випадок, у результаті якого автомобілю було
завдано значних пошкоджень. 11 вересня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування.
Проте відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, на підставі п.
11.1.5 (про подію не було повідомлено у компетентні органи на протязі двох годин,
а також, якщо даний факт не підтверджується компетентними органами) та п. п.
8.1.2, 11.6, 11.7 вказаного договору страхування.

Установлено, що між позивачем та відповідачем виникли договірні
відносини і вони мали діяти відповідно до обов'язкових для сторін умов договору
страхування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. ст. 991 ЦК України та ч. 2 ст.
26 Закону “Про
страхування” встановлено, що умовами договору
страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових
виплат, якщо це не суперечить законодавству України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1, 3, 5 та ч. 6 ст. 203 цього
Кодексу. За ч. 1 ст. 203 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як роз'яснено у п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними” № 3 від 28 квітня

1978 року із змінами, у кожній
справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних
юридичних наслідків.

Усупереч вказаним вимогам суд
не з'ясував яким нормам матеріального права не відповідають п. п. 11.1.5, 11.6,
11.7, 8.1.2 Договору страхування та не встановив обставини, з якими закон
пов'язує наслідки такого порушення, а тому передчасно прийшов до висновку про
визнання цих пунктів недійсними.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
також не взяв до уваги, що позивач всупереч як умовам договору страхування, так
і положенням Правил дорожнього руху не одразу повідомив страховика та органи
ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду і залишив місце ДТП, а медичний огляд
пройшов лише через 13 годин.

На зазначені порушення чинного
законодавства не звернув уваги й апеляційний суд, не перевірив доводи
апеляційної скарги та залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За такого порушення норм
матеріального та процесуального права судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства страхової компанії “ВУСО”
задовольнити
частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області
від 3 квітня

2008 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 3 липня 2008 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               А.Г. Ярема

Судді:                                                                          Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін