Справа № 22ц-2018/2008
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Лакіза Г.П.
У Х В А Л А

Іменем
України

14 листопада 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого:

Коренькової З.Д.

суддів:

Лакізи Г.П., Бобрової І.О.

при секретарі:

Марченко О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Городнянського районного суду від 13 жовтня 2008 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Городнянської міської ради, ОСОБА_3 про визнання
права власності і зобов'язання  передати &frac12; частину будинку, стягнення
отриманих доходів за час користування спірною частиною будинку, скасування
свідоцтва про право власності, зобов'язання видати свідоцтво про право
власності на частину будинку, визнання неправомірними дій посадових осіб
Городнянської міської ради, Городнянського БТІ, -

в с т а н о в и в :

На рішення Городнянського районного
суду від 13 жовтня 2008 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Городнянської міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на &frac12; частину будинку АДРЕСА_1 в м.
Городня,  стягнення доходів за час користування
спірною частиною будинку, скасування свідоцтва про право власності,
зобов'язання видати свідоцтво про право власності на частину будинку, визнання
неправомірними дій посадових осіб Городнянської міської ради, Городнянського
БТІ, позивачем ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати
зазначене рішення і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Доводи скарги зводяться до того, що вказаним рішенням суду першої інстанції
порушені права позивача як власника. Також суд неповно з'ясував предмет
судового розгляду та допустив неповноту судового слідства. Посилається на те,
що строк позовної давності позивач не пропустив, оскільки про втрату права
власності він дізнався 15.08.2008 року. На час незаконного позбавлення його
права власності діяв ЦК УРСР, яким не були передбачені способи захисту права
власності, не був визначений і порядок припинення права власності на нерухоме
майно. Тому, на його думку, при розгляді даної справи суд повинен був
розглянути та задовольнити позовні вимоги відповідно до норм ЦК України..

Вислухавши суддю - доповідача,
учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Городнянським районним судом під час розгляду справи встановлено, що між
сторонами вже тривалий час існують спірні правовідносини, зокрема, з приводу
користування спірною &frac12; частиною будинку АДРЕСА_1 в м. Городня та з приводу землекористування, які
були предметом неодноразового судового розгляду за період з 1997 по 2006 роки.

Із рішень, що ухвалювались Городнянським та Щорським районними судами у
справах № 2-638, що розглядалась з 1997 по 2001 рік, та № 2-5, що розглядалась
з 2003 по 2006 рік, судом першої інстанції встановлено, що вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про знесення частини будинку АДРЕСА_1 в м. Городня та про повернення
цієї частини домоволодіння, вже були предметом судового розгляду.

Так, рішенням Городнянського райсуду від 21.07.1999 року (а.с.50-51), залишеним
без змін ухвалою Чернігівського обласного суду від 31.08.1999 року (а.с.18),
ОСОБА_2 було відмовлено у позові до ОСОБА_3 про повернення &frac12; частини спірного будинку. ОСОБА_1
заявлялись і інші вимоги до ОСОБА_3, зокрема, про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, однією із вимог було зобов'язання не перешкоджати  у знесенні спірної &frac12;
частини будинку, належної позивачу. Рішенням апеляційного
суду Чернігівської області від 26 травня 2006 року в задоволенні позовних вимог
в цій частині відмовлено (а.с.19-21).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого
висновку про те, що вимоги ОСОБА_1 в частині зобов'язання передати йому &frac12; частину спірного домоволодіння вже
були предметом судового розгляду, рішення набрало чинності, а тому суд першої
інстанції вірно застосував положення п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України та закрив
провадження у справі в зазначеній частині позовних вимог.

Що стосується решти позовних вимог,
то суд вірно та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні з підстав їх
необґрунтованості та безпідставності.

Встановлено, що згідно з договором купівлі - продажу від 01.02.1978 р.
ОСОБА_1придбав &frac12; частину
будинку з надвірними будівлями, що розташований в м. Городня по
АДРЕСА_1(а.с.7).

У жовтні 1979 року ОСОБА_1звертався до виконкому Городнянської міської ради
народних депутатів із заявою про надання дозволу на перебудову житлового
будинку на його присадибній ділянці в м. Городня по АДРЕСА_1, та зобов'язувався
по закінченню будівництва нового будинку старий будинок знести без нанесення
шкоди сусіду ОСОБА_5 (а.с.103). Рішенням виконкому Городнянської міської ради
народних депутатів № 175 від 12 жовтня 1979 року такий дозвіл був наданий
(а.с.104, 110), і відповідно до плану, складеного на підставі названого
рішення, після закінчення будівництва нового будинку, старий належало знести
(а.с.102, 108). Рішенням виконкому Городнянської міської ради народних
депутатів № 222 від 26 жовтня 1988 року був затверджений акт про закінчення
будівництва і введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 в м. Городня (а.с.11).
Після того, рішенням Городнянської міської ради від 15.11.1988 року було
вирішено провести розділ домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Городня на два самостійних
домоволодіння з окремими дворами та були встановлені норми землекористування за
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 через те, що після будівництва нового домоволодіння на одній
земельній ділянці з'явилось два окремих будинки з окремими дворами та окремими
земельними ділянками (а.с.10). На підставі цього ж рішення Городнянської
міської ради від 15.11.1988 року № 239 позивачу ОСОБА_1 06 грудня 1988 року
було видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1, в м. Городня,
взамін договору купівлі - продажу від 01.02.1978 року, (аркуш 11
інвентаризаційної справи № 2865 на домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Городня), а
ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке
розташоване в м. Городня по АДРЕСА_1 в цілому, взамін свідоцтва про право на
спадщину за законом на &frac12; частину цього домоволодіння (а.с.125).

Судом першої інстанції також встановлено, що спірна частина будинку була
звільнена позивачем у 1991 році в зв'язку з переїздом до нового будинку, а в
1992 році спірна частина будинку № 85 була розібрана позивачем, тобто спірне
майно було знищене.

Крім того, під час розгляду позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення
частини домоволодіння та встановлення меж землекористування було встановлено
рішенням Городнянського районного суду від 21 липня 1999 року, що згідно з
планом земельної ділянки ОСОБА_1, відокремлюючи свою частину будинку, повинен
був залишити біля 1 метра від своєї будівлі, щоб не допустити руйнування
будівлі, оскільки між кімнатами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 була не капітальна стіна, а
перегородка, і ОСОБА_1на це погодився (а.с.50-51).

Місцевий суд дійшов висновку про те, що рештки стін, які залишилися після
знесення, не є самостійним об'єктом нерухомості.

Також суд першої інстанції зробив висновок, що &frac12;
частини старого будинку АДРЕСА_1, 85 в м. Городня, яка
раніше належала ОСОБА_1, не існує, оскільки ОСОБА_1знищив вказану частину
будинку на виконання взятих на себе зобов'язань та з метою отримання права
власності на новозбудований будинок по АДРЕСА_1 в м. Городня взамін частини
старого будинку.

Оскільки при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності
на &frac12; частину
будинку АДРЕСА_1, 85 в м. Городня, стягнення отриманих доходів за час
користування спірною частиною будинку, скасування свідоцтва про право
власності, зобов'язання видати свідоцтво про право власності на частину
будинку, визнання неправомірними дій посадових осіб Городнянської міської ради,
Городнянського БТІ, суд першої інстанції встановив, що у позивача відсутнє
субєктивнє право, про захист якого він просить, в задоволенні таких вимог
відмовлено саме через їх необґрунтованість та безпідставність, а не в
зв'язку  з пропуском позивачем строку
позовної давності. Тому доводи апеляційної скарги в частині, що стосується
строку позовної давності, не можуть бути підставою для скасування оскарженого
рішення. Предмет судового розгляду судом першої інстанції визначений вірно,
обставини справи з'ясовані в обсягу, достатньому для правильного вирішення
спору, і посилання в апеляційній скарзі на неповноту з'ясування обставин справи
є безпідставними. Враховуючи п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного
кодексу України, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних
правовідносин норми ЦК УРСР (1963 року). Місцевим судом не допущено таких
порушень норм матеріального та процесуального закону, які призвели б до
неправильного вирішення справи або є безумовними підставами для скасування
судового рішення.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням всіх обставин справи та
доказів, які містяться в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними, а тому рішення суду підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Городнянського районного суду
від 13 жовтня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий :                                     Судді: