Справа
22ц-1348/ 2008 р.        Головуючий в
1-ій інстанції Карпенко Г.М. Категорія цивільна.             Доповідач Смаглюк
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2008 року.             Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Бойко О.В.,

суддів Смаглюк Р.І., Лазоренка М.І.,

при секретарі Рачовій І.І.,

з участю заявника,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в
приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові апеляційну
скаргу заявника ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду від 6 червня
2008 року у справі за заявою ОСОБА_1 до Біликівської сільської ради
Козелецького району про встановлення факту проживання однією сім”єю, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 просить
скасувати вказане рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про
встановлення даного юридичного факту, оскільки при його ухваленні судом
допущені порушення норм матеріального і процесуального права, мотивуючи
наступним.

В квітні 2008 року заявник ОСОБА_2  звернувся до суду з заявою про встановлення
факту проживання однією сім”єю до заінтересованої особи Біликівської сільської
ради Козелецького району з таких підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 - її співмешканець ОСОБА_3, які проживали в с. Туманська Гута
Козелецького району. Після їх смерті залишилася спадщина - будинок з надвірними
будівлями в цьому селі по АДРЕСА_1, який належав померлим по 1/2  частині кожному на підставі свідоцтва про
право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Біликівської сільської
ради Козелецького району 21 квітня 1994 року і зареєстрованого Ніжинським МБТІ
за реєстр. №23.

Після смерті баби ОСОБА_2 він, як її
спадкоємець за заповітом, оформив свої спадкові права, отримав 11 листопада
1994 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На 1/2  частину вказаного будинку з надвірними
будівлями він не може оформити спадкові права, оскільки баба ОСОБА_2 з померлим
ОСОБА_3 проживала в незареєстрованому шлюбі. Після смерті ОСОБА_3 нема
спадкоємців 1,2,3 черги. Єдиним спадкоємцем 4 черги після його смерті була
ОСОБА_2, яка проживала з ним однією сім”єю більше 5 років до відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України він, як
спадкоємець після смерті баби, має право на спадкування за законом іншої частини
майна, яке належить померлому ОСОБА_3 Однак для цього йому необхідно встановити
факт проживання однією сім”єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 більше 5 років. Довідками
виконкому Біликівської сільської ради підтверджується, що вони проживали
спільно і вели спільне господарство з 1978 року по ІНФОРМАЦІЯ_2. Тому просить
встановити даний юридичний факт.

Рішенням Козелецького районного суду від 6
червня 2008 року в задоволенні заяви відмовлено. Рішення суду обґрунтоване
наступним. Дані правовідносини регулюються гл.6 ЦПК України. Встановлення факту
проживання однією сім”єю чоловіка та жінки без шлюбу відповідно до п.5 ч.1 ст.
256 ЦПК України стосується правовідносин, які настали після набрання чинності
новим ЦПК України.

ЦПК
України 1963 року на передбачав встановлення такого факту. З наданих матеріалів
справи вбачається, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася з ІНФОРМАЦІЯ_2.
Діючим на той час ЦК України ОСОБА_2 не відносилася до кола спадкоємців.
Заповіт ОСОБА_3 не складав.

ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, за ЦК
України 1963 року не могла бути спадкоємцем за законом, оскільки ним не
передбачалася 4 черга спадкоємців.

Виходячи з викладеного, суд відмовив у
встановленні цього юридичного факту.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2 вважає
вказане рішення незаконним з таких підстав. Суд в рішенні послався на гл.6 ЦПК
України, але не вказав, до якого розділу ЦПК України відноситься дана глава.

Суд відмовив у встановленні факту проживання
чоловіка та жінки однією сім”єю без шлюбу, зазначивши, що встановлення такого
факту не передбачалося ЦПК України 1963 року. Однак заявник не ставив питання
перед судом про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім”єю
без шлюбу і не посилався на  п.5 ч. 1 ст.
256 ЦПК України. Встановлення такого факту необхідно при врегулюванні спірних
правовідносин за Сімейним кодексом України. Його вимоги ґрунтуються на нормах
спадкового права, тому він просив встановити факт проживання однією сім”єю
померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для спадкування майна спадкоємцями 4 черги. Тому
встановлення такого факту передбачено як ч. 2 ст. 256 ЦПК України 2004 року,
так і ЦПК України 1963 року.

Крім того, суд обґрунтував відмову висновком
про те, що за ЦК України 1963 року ОСОБА_2 не була спадкоємцем після смерті
ОСОБА_3. Цим порушені вимоги ст. 11 ЦПК України, оскільки суд вийшов за межі
заявлених вимог і вирішував питання про право власності на спадкове майно.
Однак апелянт не заявляв вимог про визнання за ним такого права.

Таким чином, висновок суду не відповідає
абз.1 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, який
передбачає, що правила книги 6-ої „Спадкове право” ЦК України застосовуються до
спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, але не була прийнята ніким із
спадкоємців. Спадщина після смерті ОСОБА_3, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2, до
цього часу ніким не прийнята, про права на неї не заявила ні територіальна
громада, ні податкові органи. Тому на неї поширюються норми нового ЦК України.

Суд не дав оцінки його доказам:
показанням  свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
довідкам Біликівської сільської ради про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали
однією сім”єю протягом 12 років, до смерті ОСОБА_3.

Тому апелянт ОСОБА_2 просить задовольнити
його апеляційну скаргу, скасувати рішення і ухвалити нове рішення про
встановлення факту проживання однією сім”єю
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1978 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,
пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи  апеляційної скарги, суд вважає, що вона
підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що
вказана заява підлягає розгляду в окремому провадженні, оскільки відсутній спір
про право.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у
справах про спадкування”  якщо виникнення
права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може
звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності
спору, розглядається за правилами окремого провадження. В даному випадку відсутній
спір про право, оскільки заінтересована особа територіальна громада в особі
сільського голови Біликівської сільської ради Озимая С.М. не заперечує проти
встановлення такого юридичного факту / л.с. 15, 23/.

Суд першої інстанції правильно встановив, що
спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2, строк на її прийняття
закінчився в 1991 році, тому спадкові правовідносини регулюються за нормами ЦК
України 1963 року.

Згідно з ч. 3 п. 1 вказаної вище постанови
Пленуму Верховного Суду України у разі відкриття спадщини до зазначеної дати
/тобто до 1 січня 2004 року/ застосовується чинне на той час законодавство,
зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР / далі - ЦК
УРСР/, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

На час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_3 в спадковому будинку проживала баба заявника ОСОБА_2, яка не
відноситься до кола спадкоємців за законом відповідно до ст. ст. 529, 530 ЦК
УРСР 1963 року.

Спадкувати майно ОСОБА_3 вона могла тільки за
умови перебування на його утриманні
відповідно до ст. 531 ЦК УРСР. Однак така вимога є зовсім іншою за
змістом та юридичними підставами.

Оскільки встановлення факту проживання однією
сім”єю, як підстава для спадкування, не породжує для заявника юридичних
наслідків, суд обґрунтовано відмовив у встановленні такого юридичного факту.

Доводи апеляційної скарги щодо виходу суду за
межі заявлених вимог і вирішенні питання про право власності є
необґрунтованими, тому що судом не вирішувалося питання про право власності на
майно померлого ОСОБА_3.

Доводи щодо порушення судом норм ЦПК України,
ст.5 ЦК України, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не можуть
бути прийняті до уваги. Застосування норм ЦК України 2004 року у разі відкриття
спадщини до 1 січня 2004 року можливе, коли спадщина відкрилася до набрання
чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1січня 2004 року /
п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року/.

В даному випадку суд першої інстанції правильно
встановив і вірно застосував як норми матеріального, так і процесуального
права. Підстави для скасування законного і обґрунтованого рішення суду
відсутні. Тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду від 6
червня 2008 року залишити  без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня проголошення.

Головуючий:                                              Судді: