У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2008 року                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Балюка М.І.,

Косенка В.Й.,

Мазурка В.А.,

Барсукової В.М.,

Костенка А.В.,

Охрімчук Л.І.,

Гнатенка А.В.,

Левченка Є.Ф.,

Перепічая В.С.,

Гуменюка В.І.,

Лихути Л.М.,

Прокопчука Ю.В.,

Жайворонок Т.Є.,

Луспеника Д.Д.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства «Східний гірничо-збачагувальний комбінат» (далі - ДП «СГЗК») про
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2007 року позивач звернувся до суду
із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що працював на шахті «Інгульська» ДП «СГЗК» протягом 31 року, з
них 26 років 9 місяців в шкідливих умовах праці, що призвело до професійного
захворювання. Висновком МСЕК від 23 січня 2007 року йому встановлено 50% втрати
професійної працездатності безстроково та визнано інвалідом            третьої групи внаслідок професійного
захворювання, яке виникло у зв'язку зі
шкідливими умовами праці в період перебування в трудових відносинах з
відповідачем.

Посилаючись на те, що втратою працездатності
йому завдано моральну шкоду, ОСОБА_1 просив
стягнути з відповідача на його користь 92 тис. грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30
жовтня 2007 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «СГЗК» на користь
ОСОБА_1    6 тис. грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 9
січня 2008 року зазначене судове рішення скасовано та у задоволенні позову
відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

Рішенням Верховного Суду України від 14 травня 2008 року
рішення апеляційного суду скасовано в зв'язку з неправильним застосуванням норм
матеріального права та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

ОСОБА_1 подав скаргу про перегляд рішення Верховного Суду
України від 14 травня 2008 року у зв'язку з винятковими обставинами, в якій
ставить питання про скасування зазначеного рішення та задоволення його вимог в
повному обсязі. Як на підставу такого перегляду посилається на ухвалу
Верховного Суду України від 5 березня 2008 року за аналогічним позовом ОСОБА_2

Скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, районний суд
виходив із того, що позивач має право на звернення з позовом про відшкодування
моральної шкоди до роботодавця, оскільки на час звернення внесені зміни до
Закону України від         23 вересня
1999 року  № 1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та на відділення
Фонду уже не покладається обов'язок з відшкодування потерпілому моральної
шкоди.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного
суду та відмовляючи в позові, посилався на те, що судом першої інстанції вірно
встановлено характер правовідносин сторін, факт наявності у позивача права на
звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди до роботодавця, однак ним
без поважних причин пропущений строк звернення до суду, встановлений ст. 233
КЗпП України.

Верховний Суд України, відмовляючи в позові
ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди роботодавцем, в рішенні від 14 травня
2008 року посилався на те, що на спірні правовідносини поширюється Закон
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», але відповідно до п. 27 ст. 77 Закону
України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону
України «Про Державний бюджет України та 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1,
підп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону, а згідно із
Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України моральна шкода застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1
січня 2008 року.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 354 ЦПК України підставою оскарження у зв'язку
з винятковими обставинами судових рішень у цивільних справах після їх перегляду
у касаційному порядку є неоднакове застосування судом касаційної інстанції
одного і того самого положення закону.

Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели
до виникнення у ОСОБА_1 професійного
захворювання. Висновком МСЕК від     23 січня 2007 року йому встановлено 50%
втрати професійної працездатності безстроково та визнано інвалідом третьої
групи.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачається
відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної
шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові
безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення
роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних
страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності
для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 13
постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України
від 25 травня 2001 року) відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми
власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України  відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності».

Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України згідно з п. 27 ст. 77 Закону
України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не відповідає за  завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію
абз. 4 ст. 1,  підп. «е» п. 1 ч. 1 ст.
21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та  професійних захворювань, які потягли втрату
працездатності» у частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим
особам  та  членам їхніх сімей.

Крім того, із Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена ч. 3
ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23  лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін
до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності».    (для себя:
опубл. 20.03.07)

Оскільки на час звернення позивача до суду (жовтень 2007
року) Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України  відшкодовувати потерпілому
моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен
відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України.

За таких обставин рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від      9 січня
2008 року та рішення Верховного Суду України від 14 травня 2008 року підлягають
скасуванню, а рішення суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні
вимоги ОСОБА_1 і стягнуто 6 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди -
залишенню без змін.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 358, 359 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 9
січня 2008 року та рішення Верховного Суду України від 14 травня 2008 року
скасувати, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня
2007 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                      А.Г.
Ярема

Судді:                                   В.М.
Барсукова                                         Л.М.
Лихута

М.І.
Балюк                                                 Д.Д.
Луспеник

А.В.
Гнатенко                                           В.А.
Мазурок

В.І. Гуменюк                                             Л.І.
Охрімчук

Т.Є.
Жайворонок                                     В.С.
Перепічай

В.Й.
Косенко
Ю.В. Прокопчук

А.В.
Костенко
Я.М. Романюк

Є.Ф. Левченко
Ю.Л. Сенін