Справа № 22ц-1839/2008
Головуючий у першій інстанції
Доповідач - ПОЗІГУН М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

17 листопада 2008 року

м.
Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

ПОЗІГУНА
м.і.

суддів:

Шемець
Н.В., Редьки А.Г.

при секретарі:

Коваленко
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у
приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду м. Чернігова  від 18 серпня 2008 року по
справі за позовом комунального підприємства
„Деснянське” Чернігівської
міської ради до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по оплаті за утримання житла, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова  від 18 серпня 2008
року, яким з нього на користь КП „Деснянське” Чернігівської міської ради
стягнуто заборгованість по утриманню житла у розмірі 1175 грн. 04 коп..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2008 року, посилаючись на порушення
норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають
значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи.
Апелянт зазначає, що судом не застосовано спеціальну норму права - Закон
України „Про житлово-комунальні послуги”, відповідно до ч.1 ст. 19 якого
відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг
здійснюється виключно на договірних засадах. Апелянт зазначає, що оскільки
будь-які договірні відносини відсутні, а порядок надання житлово-комунальних
послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та
вимогам законодавства і плата за житлово-комунальні послуги нараховується також
відповідно до умов договору, тому нарахування, які здійснював позивач  не відповідають вимогам закону.

Також апелянт вважає, що  виходячи із
змісту ст. 162 ЖК України, якою керувався суд першої інстанції, відсутність
договору про надання житлово-комунальних послуг унеможливлює як надання
будь-яких послуг, так і їх оплату, а застосування судом ст. ст. 67 та 68 ЖК
України є необґрунтованим, оскільки дані норми закону, не поширюються на спірні
правовідносини. Крім того, судом першої інстанції при ухваленні рішення суду не
враховані положення ч.1 ст. 19 Конституції України.

Заслухавши доповідача, пояснення
апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних  підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири 10  в
багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 в м. Чернігові, а також встановлена та
обставина, що останній в період з 1.10.2005 року по 1.02.2008 року не проводив
оплату утримання житла,  що не
оспорюється сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК обставини, визнані
сторонами не підлягають доказуванню.  Заборгованість  плати за утримання житла складає 1175 грн. 04
коп. за період з 1.10.2005 по 1.02.2008 року.

Постановивши рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в установленому
порядку згідно із затвердженими тарифами надає послуги з утримання будинків, а
відповідач користується послугами позивача, а тому зобов'язаний оплачувати
отримані послуги.

Такий висновок суду підтверджується
матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Дійсно відповідно до ч.1 ст. 19
Закону України „Про житлово-комунальні послуги” (далі Закон) відносини
між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до  частин 1-3 ст. 32  зазначеного Закону плата за
житлово-комунальні послуги  нараховується
щомісячно відповідно до умов договору.

Проте,  доводи апеляційної скарги про
наявність підстав для скасування рішення суду в зв'язку з відсутністю договору
не можуть бути підставою для її задоволення і скасування рішення суду, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст.. 382 ЦК квартира  в
житловому будинку є об'єктом права власності, і власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку,
механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує  більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі призначені для забезпечення потреб усіх
власників квартир.

Виходячи ж зі змісту статей 320 та 360 ЦПК України, відповідач як власник
квартири, який є співвласником багатоквартирного будинку зобов'язаний
утримувати майно,  що  йому належить та брати участь  у витратах на управління, утримання та
збереження спільного майна.

Аналогічний обов'язок власника квартири
в багатоквартирному будинку брати участь у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і його прибудинкової території відповідно до своєї частки у
майні будинку закріплено і в  п.2 ст.10
Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду”.

При цьому розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових
територій встановлюється в залежності від капітальності, рівня облаштування та
благоустрою. Відповідно до ч 3 ст. 31 Закону органи місцевого самоврядування
затверджують ціни/тарифи на житлово-комунгальні послуги в розмірі економічно
обгрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 20 Закону саме споживач зобов'язаний укласти
договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на
основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги  у строки, встановлені  договором або законом.

Відповідно до пункту 2  Правил
користування приміщеннями житлових будинків, затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 ( в редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) користування приміщеннями
житлових будинків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності  або договором найму (оренди), а згідно пункту
7 власник зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних
послуг   та оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За таких обставин,  не заважаючи на те, що договір про надання
послуг між сторонами не укладався,
ОСОБА_1, як  власник квартири   в багатоквартирному будинку, є споживачем послуг, а тому  зобов'язаний сплачувати за послуги по
утриманню житла, що надаються комунальним підприємством,  оскільки в силу  ст. 11
ЦК   України зобов'язання
виникають не лише з підстав передбачених законодавством, зокрема з угод, а
також з дій громадян і організацій,  які
в силу загальних засад і змісту цивільного законодавства породжують цивільні
права і обов'язки,  а фактично між
сторонами  виникли  цивільно-правові
відносини.

Відповідно до розрахунку КП “Деснянське” (а.с.4) сума заборгованості за
період з 01.10.2005 року по 01.02.2008 року становить 1175 грн. 04 коп., що
свідчить про те, що відповідач взагалі не сплачував за надані послуги в спірний
період  в розмірі економічно обгрунтованих витрат необхідних на
утримання будинку та прибудинкової території.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності договірних
правовідносин між сторонами не може виникати обов'язок відповідача по оплаті
наданих позивачем послуг  та ненадання
таких послуг позивачем,  є безпідставні і
не можуть бути взяті до уваги.

За таких обставин  інші доводи
апеляційної скарги не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-
315, 317, 319 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2008
року  залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України впродовж двох місяців з дня набуття законної
сили.

Головуючий:
Судді: