Справа № 22ц-1184/2008 р.
у I інстанції - Киреєв
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

30.07.2008 р.

Апеляційний суд Чернігівської
області

у складі:

головуючого
- судді

Хромець Н.С.,

суддів:

Євстафіїва О.К., Редьки А. Г.,

при
секретарі

Зіньковець О.О.,

за участю:

представників позивача: Звєрєвої Р.Ф., адвоката
адвокатського об'єднання „ Коваль & партнери” Добрянського В.О.,
відповідача, третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Носівського
районного суду від 15.05.2008 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті
особи: Головне управління юстиції у Чернігівській області, Носівська районна
державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання недійсними заповіту,
свідоцтва про право на спадщину і договору купівлі-продажу,

в
с т а н о в и в:

в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказане рішення
місцевого суду і направити справу на новий судовий розгляд.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач посилається на те, що:

- позовна заява та уточнення до неї
невідомо ким підписані: чи самим позивачем, чи його представником. Представник
позивача не мала повноважень на участь у даній справі,

- розгляд справи відбувся за участю
неналежного відповідача. Крім того, третьою особою по даній справі має бути
ОСОБА_4, яка придбала спірне домоволодіння згідно з оспорюваним договором купівлі-продажу,

- судом не з'ясовано, чи є позивач
спадкоємцем після смерті заповідача, а отже і належним позивачем, оскільки у
справі немає доказів прийняття ним спадщини,

- суд не зазначив підстави визнання
недійсним заповіту, що оспорюється ОСОБА_2, і не досліджував даного заповіту, у
зв'язку з чим ставиться під сумнів його існування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд
вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд І інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є
належним позивачем, що оспорюваний ним заповіт є недійсним, т.я. він є
нікчемним правочином, у зв'язку з чим є недійсним і свідоцтво про право на
спадщину за даним заповітом. В свою чергу недійсним є і договір купівлі-продажу
спірного домоволодіння, оскільки продавець ОСОБА_1 набув права власності на це
домоволодіння на підставі нікчемного заповіту і у зв'язку з цим він не мав
права розпоряджатися ним. Даних висновків місцевий суд дійшов з порушенням норм
чинного законодавства, що регламентують спірні правовідносини.

Так, згідно з матеріалами справи, ніким не оспорюється, що:

- 25.05.2002 р. ОСОБА_5 склала
заповіт, за яким усе належне їй майно вона заповіла: &frac12; його частину - синові ОСОБА_6, &frac14; його частину - онуку
ОСОБА_2 (позивачеві) і &frac14; його частину - онуку ОСОБА_7. Даний заповіт посвідчено
25.05.2002 р. державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори
(реєстровий № 842); він є чинним і не оспорюється,

- 17.09.2005 р. спадкодавець
ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння
АДРЕСА_1,

- у середині травня 2006 р. лікар
Носівської центральної районної лікарні ОСОБА_8., не маючи відповідних
повноважень (не будучи черговим лікарем), на прохання ОСОБА_9 посвідчила
заповіт, датований 15.09.2005 р., згідно з яким спадкодавець ОСОБА_5 все своє
майно заповідає ОСОБА_1 Ці дії ОСОБА_8. кваліфіковано як умисні дії, що
виразилися у підробці документа, що посвідчується установою чи посадовою
особою, яка має право посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою
використання його іншою особою, тобто як злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК
України, за що її було засуджено вироком Носівського районного суду від 28.02.2008
р., який вступив у законну силу,

- на підставі зазначеного вище
заповіту 04.09.2006 р. державний нотаріус Другої чернігівської державної
нотаріальної контори видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за
заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5, що складається з вищевказаного
домоволодіння,

- 19.09.2006 р. відповідач відчужив
вищевказане домоволодіння ОСОБА_4, про що між ними укладено відповідний договір
купівлі-продажу, посвідчений 19.09.2006 р. державним нотаріусом Другої
чернігівської державної нотаріальної контори (реєстровий № 1611),

- третя особа по справі ОСОБА_3
стверджує, що він є чоловіком ОСОБА_4 і що спірна садиба є майном, що придбане
ними у шлюбі за їхні спільні кошти.

З вищевикладеного випливає, що, задовольнивши позов, місцевий суд
вирішив питання про права та обов'язки нинішнього власника спірного
домоволодіння та її чоловіка. Тож останні мають брати участь у даній справі як
відповідачі, але судом їх не було залучено до участі у справі як
співвідповідачів                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                       .
Дана обставина є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення з
направленням справи на новий розгляд.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 28.04.1978 р. № 3
„Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” орієнтує суди
нижчих ланок на те, що, визнаючи угоду недійсною, суд, якщо інше не передбачено
законом, своїм рішенням зобов'язує кожну зі сторін повернути другій стороні все
одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане у натурі - повернути
його вартість у грошах (п. 17). Але місцевий суд цю вказівку проігнорував. До
того ж, на порушення ст.ст. 213, 215 ч. 3 ЦПК України, у рішенні суду не
вказано, на підставі якої конкретно правової норми визнано недійсними
оспорювані правочини, хоча підстава визнання угоди недійсною безпосередньо
впливає на наслідки її недійсності.

Крім того, у справі нема доказів, що підтверджують факт прийняття
ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_5, хоча від встановлення цієї обставини
залежить, чи є він належним позивачем по справі.

Тож оскаржуване рішення підлягає скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду І інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 311 ч. 1 п. 4, 313 - 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
рішення Носівського районного суду від 15.05.2008 р. скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому
складі суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може
бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Судді: