РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ                                                                                                                                                                                    Справа
№2-94/2008 рік

№2-1113/2007 рік

08 вересня  2008
року  Малинський районний суд Житомирської області

під
головуванням судді               Збицької
К.Д.

при
секретарі
Гузіковій І.І.

з
участю  позивача                       ОСОБА_1

його
представника
ОСОБА_3

відповідача                                   ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

встановив
:

позивач  звернувся до суду з  позовом про стягнення з відповідача на його
користь на відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 7 липня 2007 року з вини відповідача, 888грн.44коп.
матеріальних збитків, що становлять різницю між фактично понесеними витратами
на ремонт автомобіля та розміром компенсації, виплаченої страховою
компанією  „Гарант-Авто”, 416грн.51коп.
витрат на пальне у зв'язку з поїздками, пов'язаними з ремонтом автомобіля, 1000
грн. моральної шкоди.

В
наступному позивач збільшив свої вимоги по відшкодуванню майнової шкоди на
100грн., затрачених на пальне, та 106грн., затрачених ним на нотаріальне
посвідчення  довіреності на ведення
справи в суді, а також на 1000 гривень збільшив розмір моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач підтримав позов
та пояснив, що легковий автомобіль ВАЗ 21104 2006 року випуску він придбав
через Житомирське відділення комерційного банку „Приватбанк”. Автомобіль
зареєстрований на його ім'я за державним реєстраційним номером НОМЕР_1.  7 липня 2007 року об 11-й годині, рухаючись
по  на автодорозі Овруч-Малин-Кочерів,
автомобіль зупинився перед залізничним переїздом на вимогу знаку „проїзд без
зупинки заборонено”. В цей час до нього наблизився належний відповідачеві
легковий автомобіль „Фольксваген Пассат” з державним номерним знаком НОМЕР_2,
яким керував ОСОБА_2,  та здійснив наїзд
передньою частиною свого автомобіля на
задню частину його  автомобіля.
Розмір відновлюваного ремонту згідно протоколу огляду транспортного засобу та
калькуляції визначений в сумі 2381грн.44коп. , але страховою компанією згідно
договору добровільного страхування на відшкодування збитків перераховано банку
лише  1447грн.50коп. На придбання
пального для поїздок, пов'язаних з ремонтом автомобіля та отриманням страхових
виплат, ним затрачено 516грн.51коп. Моральна шкода полягає в тому, що автомобіль
втратив товарний вид, він після ДТП нервував, втрачав свій час, відпрошувався з
роботи, внаслідок бездіяльності відповідача по відшкодуванню збитків переживав
почуття приниження, роздратування, розпачу,
психологічний дискомфорт.

Представник
третьої особи на стороні позивача
відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія
«Дженералі Гарант» Ліпська-Романенко Г.Д.
вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення
відповідачем ОСОБА_2. Пояснила, що при відшкодуванні збитків позивачеві
страховою компанією згідно з п.4.8.2 договору добровільного страхування
автотранспорту було застосовано безумовну франшизу у розмірі 1,0%, яку, як і
моральну шкоду,  має відшкодувати винна
особа потерпілій. Дійсний розмір
збитків, який підлягав відшкодуванню страховою компанією, визначався на
підставі протоколу огляду транспортного засобу з врахуванням зносу запчастин та
франшизи.

2.

Відповідач,
визнавши факт дорожньо-транспортної пригоди, під час якої були  заподіяні механічні ушкодження належного
позивачеві автомобіля,  визнав вимоги
позивача в частині відшкодування франшизи в розмірі 510гривень, в решті позов
не визнав. Вважає, що відшкодування збитків позивачеві проведене страховою
компанією „Гарант-Авто” у повному обсязі, на що він погодився. Він же має поліс
цивільного страхування страхової компанії АСТ „Вексель”, про що повідомив
позивача, проте до цієї страхової компанії ОСОБА_1 не звертався. Відносно
витрат на придбання позивачем пального та моральної шкоди вважає позов необґрунтованим.
Перебуваючи на стаціонарному лікуванні з 4 по 17 липня 2007 року, він не мав
можливості для поїздок 10,13 та 17 липня, а фіскальні чеки від 28 та 30 липня
видані після закінчення ремонту, про що свідчить акт №142 дефектів і виконаних
робіт.

Страхове
акціонерне товариство „Вексель”, яке ухвалою суду залучено до участі у справі
співвідповідачем,  позов ОСОБА_1 не
визнало. В запереченні проти позову зазначило, що на підставі протоколу огляду
транспортного засобу та калькуляції вартості ремонту автомобіля позивач отримав
страхове відшкодування  від ВАТ СК
«Дженералі Гарант», яке має право вимоги
до АСТ «Вексель». Вважає недоведеними вимоги позивача щодо моральної
шкоди  та витрат на пальне.

З»ясувавши
обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог,
суд визнає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Статтею
22 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У
відповідності до ст.1166 ЦК  України
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної чи юридичної  особи, а також шкода, завдана майну фізичної
чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За
положенням ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто
шкода,  завдана майну одній особі з вини
іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вина
відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою
Святошинського районного суду м. Києва від 7 вересня 2007 року, якою на
ОСОБА_2   накладене адміністративне
стягнення за ст.124 КУпАП у виді штрафу за недотримання водієм вимог п.13.1
Правил дорожнього руху, і він цей штраф сплатив (а.с.54).  Постанова винесена  на підставі протоколу про адміністративне
правопорушення та схеми до нього (а.с.6,7).
Ця обставина згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України  є обов»яєковою для суду, що розглядає справу
про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду,
з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Стаття
1194 цього Кодексу визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільно-правову
відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана
сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням).

Автомобіль позивача застрахований згідно
договору добровільного страхування автотранспорту №1828/5000/5015 від
07.09.2006 року відкритим акціонерним товариством Українська страхова компанія
„Гарант-Авто”  (далі ВАТ УСК
„Гарант-Авто”, а.с.15-20).

3.

10 липня
2007 року представником цієї страхової компанії аварійним комісаром Бутиріним
А.Г. за участю представника акціонерного страхового товариства „Вексель”  (далі АСТ „Вексель”) Вакальчука І.М.
відповідно до п.7.4 зазначеного договору складено протокол огляду транспортного
засобу і визначено згідно зі складеною калькуляцією, що вартість ремонту
пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 становить 2381грн.44коп. (а.с.10-13).

Відповідно
до умов, передбачених п.3.1.1 договору добровільного страхування транспортного
засобу страховик бере на себе зобов'язання відшкодувати страхувальнику прямі
збитки, що виникли внаслідок пошкодження чи знищення транспортного засобу або
його частин внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.15).

Згідно
акту дефектів та виконаних робіт  №142
від 27.07.2007р. вартість реальних затрат по ремонту автомобіля з врахуванням
вартості запасних частин та матеріалів становить 1943грн. (а.с.8) і вартість
буфера заднього, придбаного  позивачем в
підприємстві „АвтоМир”    в сумі 392грн.94коп.
(а.с.9), всього 2335грн.94коп., з яких
йому відшкодовано ВАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто»
1447грн.50коп. (а.с.23).

У відповідності до п.22.1 ст.22 розділу
ІІІ  Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних
засобів № 1961-ІУ від 01.07.2004 року із змінами від 22.09.2005 року при
настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності
страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка
була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю,
майну третьої особи.

При
цьому згідно зі ст.12 Закону страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, зменшується на суму франшизи.

Таким
чином різниця між фактично понесеними позивачем витратами на ремонт
пошкодженого відповідачем автомобіля і сумою страхових виплат становить
844грн.44коп.,  в які входить сума
франшизи 446грн.50коп. Зазначена сума підлягає стягненню з винної особи.

Цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в АСТ
«Вексель» (поліс №ВВ / 0771957, строк дії якого з 08.06.2007р. по
07.06.2008р.). Згідно наданих суду листів на час розгляду справи між страховими
компаніями проведені розрахунки
(а.с.137-139).

В обґрунтування вимог в частині відшкодування
відповідачем витрат на придбання бензину в розмірі 516грн.16коп.,   який був придбаний для поїздок, пов»язаних з
ремонтом автомобіля та відшкодуванням страховою компанією збитків, поїздкою до
суду в місто Київ позивач надав фіскальні чеки (а.с.21).

Відповідно
до ч.3 ст.79 ЦПК України  із зазначених
позивачем витрат відшкодуванню підлягають витрати, що пов»язані з явкою до
суду.  4 грудня 2007 року за участю
сторін відбулося судове засідання Святошинського районного суду міста Києва. В
цей же день позивачем для поїздки до суду в місто Київ було придбано 20л
бензину на суму 100грн. (а.с.62). Зазначена сума підлягає відшкодуванню за
рахунок відповідача

Крім
того у зв»язку з пошкодженням належного позивачу автомобіля були здійснені
поїздки по доставці автомобіля для ремонту в м. Коростень (СТО Сингаї)  та придбання буфера заднього згідно товарного
чеку від 17.07.2007р. в місті Коростені (а.с.9). Для цієї цілі придбано бензину
на суму 90грн.    10 липня  2007р.
в місті Житомирі був складений протокол огляду транспортного засобу    (а.с.10),
для чого придбано бензин на суму 86грн. Загальна сума, що підлягає
відшкодуванню на придбання бензину, становить 286грн.

4.

Позивачем належним чином не
підтверджено, що решта витрат на придбання
бензину була пов»язана  з
відновленням пошкодженого автомобіля.

Понесені
позивачем витрати на оплату нотаріальної дії в розмірі 106 грн. не є витратами
на правову допомогу (а.с.63). Згідно посвідченої нотаріусом довіреності від 29
листопада 2007 року остання видана терміном на 10 років  з правом представляти інтереси довірителя в
різних органах та інстанціях, а не тільки для ведення даної справи у суді
(а.с.36).

Згідно
зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею
1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Пленум
Верховного Суду України в роз»ясенні, даному у п.9 постанови від 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди суд
визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо)  та з урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд
визнає, що позивач зазнав моральних страждань внаслідок пошкодження нещодавно
придбаного ним автомобіля, втратив душевний спокій, переживав як з приводу
забезпечення його ремонту, так і з приводу відшкодування понесених ним
витрат,  неможливістю впродовж двадцяти
днів користуватися ним  для власних
потреб та потреб сім»ї, і, з врахуванням їх тривалості та наслідків, визначає
його в сумі 500грн.

В решті позовних вимог про відшкодування   моральної шкоди слід відмовити, оскільки
розмір відшкодування в 2000грн., визначений позивачем,  є необгрунтовано завищеним. Позивачем не
доведений причинний зв»язок між
погіршенням  стану  його здоров»я
та діями відповідача. З наданої позивачем довідки видно, що він був
поміщений на стаціонарне лікування з приводу остеохондрозу з 4 липня 2007 року
ще до дорожньо-транспортної пригоди (а.с.23,124).

Відповідно
до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача в доход держави підлягає державне
мито в розмірі 51грн. та на користь позивача понесені ним витрати по оплаті
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Керуючись
ст.ст.10,11,60,212,213,215,88 Цивільно-процесуального кодексу                                     України,
на підставі ст.ст.22,23,1166,1167,1188,1194 Цивільного кодексу                                          України,-

рішив :

позов
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2, 1982 року народження,  на
користь ОСОБА_1 1174 (одну тисячу сто сімдесят чотири) гривні  на відшкодування майнової шкоди та 500
(п»ятсот) гривень на відшкодування моральної шкоди, всього 1674 (одну тисячу
шістсот сімдесят чотири) гривні 44 копійки.

В решті
позовних вимог відмовити за безпідставністю.

5.

Стягнути
з ОСОБА_2 51грн. судового збору в дохід держави.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  30 грн. на
відшкодування витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи.

Сторони мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду першої
інстанції повністю або частково до
апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд
шляхом подачі заяви  про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги  протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана
протягом двадцяти днів з дня подання заяви, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили  після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуюча