У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 листопада 2008 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                                                         Косенка
В.Й.,

суддів:                                                               Мазурка В.А., Перепічая В.С., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договорів
дарування та стягнення матеріальної і моральної шкоди, за касаційною скаргою
скаргу ОСОБА_1  на рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 17 червня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
зазначеним позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6 мотивуючи
свої позовні вимоги тим, що  21 березня
2002 року він подарував відповідачу ОСОБА_2. 1/2 частину нежитлової будівлі, що
розташована в АДРЕСА_1, якою він володів на праві власності спільно з ОСОБА_5
Цей договір дарування ним був вчинений з огляду на  домовленість з обдарованим ОСОБА_2. про
тимчасовий характер володіння останнім вказаним майном. ОСОБА_2. за
домовленістю був зобов'язаний повернути це майно в такому ж порядку протягом
певного часу позивачу. Таким чином позивач вважав, що даний договір був
укладений без наміру створити юридичні наслідки, а ОСОБА_2., не являючись
реальним власником спірного майна, в силу обману, 2.07.2002 року уклав договір
дарування з ОСОБА_3, а той в свою чергу, з тих самих мотивів, 6.08.2002 року
подарував вказане майно ОСОБА_4

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 13 лютого 2008 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1
строк для звернення до суду з даним позовом. Визнано недійсними договір
дарування серії АЕР № 288149 від 21 березня 2002 року укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. щодо 1/2 частини приміщення по АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір
дарування від 2 липня 2002 року укладений між ОСОБА_2. та ОСОБА_3 щодо 1/2
частини приміщення по АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір дарування від 6
серпня 2002 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо 1/2 частини приміщення
по АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 щодо 1/2 частини приміщення по АДРЕСА_1.

Судом повернуто у
власність ОСОБА_1 1/2 частину нежитлового приміщення, що в цілому складається з
454,8 м. кв. по АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17
червня 2008 року вищезазначене рішення суду першої інстанції скасовано та у
справі ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської
області від 24 жовтня 2007 року про забезпечення позову шляхом накладення
арешту на все майно та рахунки ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасовано.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду апеляційної
інстанції, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення
скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення може бути лише неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Статтями 338-341 ЦПК України передбачено
випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали
справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального й процесуального права, а отже, відсутні підстави для скасування
постановлених судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17
червня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий                                                                         В.Й. Косенко

Судді:                                                                                   В.А.
Мазурок

В.С. Перепічай