Справа № 22-119508
Головуючий в 1 інстанції: Герасимчук М.К.
Доповідач: Хилевич С.В.
Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області в
головуючого - судді: Буцяка З.І.
суддів: Демянчук С.В., Хилевича С.В.,
при секретарі судового засідання Колесовій Л.В.
за участю прокурора Гіліс І.В., ОСОБА_2, ОСОБА_4,
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від
3 липня 2008 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_4; про усунення
перешкод у користуванні житлом та виселення; позовом прокурора м. Рівного в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_5; про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
року до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_4; про усунення
перешкод у користуванні житлом та виселення.
позову зазначала, що 7 лютого 2005 року на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу
ОСОБА_7, реєстровий номер 342, вона придбала у ОСОБА_4 двохкімнатну квартиру
договору з'ясувала, що в спірній квартирі проживають відповідачі. ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 19 листопада 2003 року відчужили за договором купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу
ОСОБА_5, реєстровий номер 2233, на користь ОСОБА_4 спірну квартиру, однак
продовжували там мешкати і були зареєстровані за цією адресою й на момент
набуття ОСОБА_1 права власності на житло.
право власності порушеним, просила виселити відповідачів із квартири АДРЕСА_1
та зобов'язати відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб
Рівненського міськвідділу внутрішніх справ скасувати реєстрацію останніх за
року до суду звернувся прокурор м. Рівного в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із
позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору,: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_5; про визнання недійсними зазначених договорів купівлі-продажу
позов, указував, що договір купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2003 року
вчинено продавцем ОСОБА_3 від свого імені та від імені ОСОБА_2, на підставі
довіреності від 15 вересня 2001 року. Покупцем у договорі виступив ОСОБА_4.
видана ОСОБА_2 виключно для оформлення документів на отримання пільгового
пакета акцій відкритого акціонерного товариства «Укртелеком», оскільки на той
час за станом здоров'я ОСОБА_2 мала намір виїхати за кордон.
купівлю-продаж квартири остання дізналась у 2004 році безпосередньо від
оспорюваний договір від 19 листопада 2003 року є недійсним, оскільки на час
його укладення ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні. Крім того, він з
1995 року перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «Психічні та
поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та наркотиків», має стан
крайньої активної залежності. Актом амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 23 лютого 2006 року №5306 у справі, рішенням у якій ОСОБА_3
визнано обмежено дієздатним, встановлено, що останній страждає вираженими
емоційно нестійкими розладами особистості у стадії декомпенсації обтяженої
наслідками спинальної травми з органічними ураженнями центральної нервової
системи тощо; станом на 19 листопада 2003 року ОСОБА_3 страждав на психічний
думку, ОСОБА_4 при укладенні оспорюваного договору було відомо про тяжкий
хворобливий стан позивача.
посилався, як на правові підстави для задоволення позову, на положення ст.ст.
225 і 230 ЦК України щодо недійсності правочину, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не
могла керувати ними, і щодо недійсності правочину, якщо одна із сторін ввела
другу сторону в оману про обставини, які мають істотне значення.
договори купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2003 року та  від 7 лютого 2005 року недійсними.
Рішенням
Рівненського міського суду від 3 липня 2008 року позов прокурора м. Рівного
задоволено повністю: визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, реєстровий номер 2233, що посвідчений 19 листопада 2003 року
приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5,
укладений між ОСОБА_3, який діяв від свого імені та на підставі доручення,
посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального
округу, 5 вересня 2001 року від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_9. Також визнано
недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, реєстровий номер 342, що
посвідчений 7 лютого 2005 року приватним нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_1.

Цим рішенням у
позові ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись
із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де покликається на
його незаконність й необґрунтованість, що полягає в упередженості щодо сторони
у справі, порушенні норм матеріального і процесуального права, неповному
з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи.

На обґрунтування
апеляційної скарги зазначала, що судом залишено поза увагою ту обставину, що
оспорюваний договір купівлі-продажу від 19 листопада 2003 року укладено з
дотриманням вимог ст. 203 ЦК України, оскільки правочин вчинено ОСОБА_3 від
свого імені та від імені ОСОБА_2 на підставі чинної нотаріально посвідченої
довіреності. Дію зазначеної довіреності припинено 3 квітня 2004 року.
Дієздатність ОСОБА_3 при укладенні договору було перевірено нотаріусом.

Вважає висновок
судово-психіатричного експерта від 23 лютого 2006 року №5306 недопустимим
доказом, оскільки його здобуто за межами судового розгляду цієї справи.

Також судом не
враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦК України цивільна дієздатність
фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про
це. Рішення про визнання ОСОБА_3 обмежено дієздатним судом ухвалене 6 травня
2006 року. Отже, переконана, що на момент укладення правочину останній мав
цивільну дієздатність у повному обсязі.

Крім того,
вказувала, вона є добросовісним набувачем квартири, відплатно і у визначеному
порядку придбала спірне майно, а тому відповідно до ст. 388 ЦК України не може бути
позбавлена цього майна незалежно від того, чи вибуло воно з володіння власника
за його волею чи поза волею власника.

Просила колегію
суддів скасувати рішення, що оскаржується, та ухвалити нове, яким відмовити
прокуророві м. Рівного в позові та задовольнити її позов.

Прокурор у
запереченнях на апеляційну скаргу, вважаючи її безпідставною, просив відхилити
апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

ОСОБА_3 у
поданих запереченнях на скаргу посилався на її необґрунтованість.

У судовому
засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6, підтримавши апеляційну скаргу, надав
пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_4
підтримав апеляційну скаргу.

Прокурор та
ОСОБА_2 у суді, заперечуючи проти її задоволення, просили відхилити апеляційну
скаргу, а рішення суду - залишити без змін.

Приватний
нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5, бувши повідомленою
про час і місце розгляду апеляційної скарги належним чином, у судове засідання
не з'явилась. Про поважність причин своєї відсутності апеляційний суд не
повідомила.

Заслухавши
доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, і з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про її часткове задоволення.

Задовольняючи
пред'явлений прокурором в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов та відмовляючи у
позові ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості вимог про
визнання недійсними оспорюваних договорів купівлі-продажу в зв'язку із тією
обставиною, що ОСОБА_3 на момент укладення договору від 19 листопада 2003 року
знаходився у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій і не міг
керувати ними. Натомість позов ОСОБА_1 визнано безпідставним.

Між тим, колегія
суддів, погоджуючись із висновками про обґрунтованість рішення, не може
повністю погодитись із його законністю, виходячи з такого.

З матеріалів
справи вбачається, і це визнано сторонами в судовому засіданні, 19 листопада
2003 року між ОСОБА_3, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_2 на підставі
нотаріально посвідченої довіреності від 5 вересня 2001 року, та ОСОБА_4
укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

Вбачається, що
судом вірно враховано положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України щодо преюдиціальності
рішення у справі за заявою ОСОБА_2 про обмеження дієздатності ОСОБА_3 яким
останнього визнано обмежено дієздатним (а.с.а.с. 12-13). Із цього рішення
видно, що висновки суду ґрунтуються на акті амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 23 лютого 2006 року №5606. Зазначеним висновком встановлено, що
ОСОБА_3 страждає вираженими емоційно нестійкими розладами особистості в стадії
стійкої декомпенсації, обтяженої наслідками спинальної травми з органічними
ушкодженнями центральної нервової системи. Через наявний у нього стійкий
психічний розлад (емоційна нестійкість, виражена тенденція діяти імпульсивно,
без урахування наслідків, періодичні спалахи інтенсивного гнівного афекту з
відсутністю самоконтролю, соціальна дезадаптація, зниження критики) він не
здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вказаний
психічний розлад у ОСОБА_3 був і станом на 19 листопада 2003 року (а.с. 15).

Разом з тим,
колегія суддів знаходить, що застосувавши до спірних правовідносин правила ст.
225 ЦК України 2004 року, місцевий суд не врахував принципу дії закону в часі.

Так, згідно із
абзацом першим п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу Цивільний
кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання
ним чинності.

Відповідно до ч.
1 ст. 55 ЦК України 1963 року угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним,
але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не розуміти
значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за
позовом цього громадянина.

Таким чином, у
зв'язку із неправильним застосуванням норми матеріального права місцевим судом
залишено поза увагою й правові наслідки, передбачені зазначеним Кодексом, що
підлягало застосуванню при правильному вирішенні спору.

Частиною 2 ст.
55 ЦК України 1963 року передбачено, що якщо така угода визнана недійсною, то
кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а
при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість.

З договору
купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2003 року видно, що ОСОБА_4 сплатив
ОСОБА_3 суму у 23 412 гривень (а.с.а.с. 7-7, зворот). Таку ж суму ОСОБА_1
сплатила ОСОБА_4 при купівлі-продажу цієї квартири за договором від 7 лютого
2005 року (а.с.а.с.80-80, зворот).

Виходячи з
наведених обставин, колегія суддів знаходить, що квартира АДРЕСА_1 підлягає
поверненню ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які в свою чергу мають відшкодувати ОСОБА_4
суму, понесену останнім за договором купівлі-продажу від 19 листопада 2003
року.  ОСОБА_4 повинен відшкодувати
ОСОБА_1 суму, сплачену нею за договором купівлі-продажу від 5 лютого 2005 року.

У контексті ч. 3
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою
підставою для скасування рішення.

Враховуючи те,
що судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню,
рішення, що оскаржується, підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового
рішення.

На підставі ч.ч.
1, 2 ст. 55 ЦК України 1963 року, керуючись ч. 3 ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.
4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і
ш и л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Рівненського
міського суду від 3 липня 2008 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,:
ОСОБА_4; про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення; позовом
прокурора м. Рівного в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: приватний
нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5; про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу квартири - скасувати частково.

Застосувати
наслідки визнання зазначених угод недійсними, які передбачені ст. 55 ЦК України
1963 року.

Зобов'язати
ОСОБА_1 та ОСОБА_4повернути квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути із
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму у 23 412 (двадцять три тисячі
чотириста дванадцять) гривень, отриманих за договором купівлі-продажу спірної
квартири  від 19 листопада 2003 року.

Стягнути із
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму у 23 412 (двадцять три тисячі чотириста
дванадцять) гривень, отриманих за договором купівлі-продажу спірної квартири
від 7 лютого 2005 року.

У решті -
рішення Рівненського міського суду від 3 липня 2008 року залишити без змін.

Рішення суду
апеляційної інстанції набирає законної сили негайно. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України рішення суду першої інстанції та
рішення апеляційного суду протягом двох місяців з дня проголошення цього
рішення.

Головуючий:

Судді: