Головуючий в першій інст.: Балан М.В.
Справа № 22ц-565/2008
Доповідач Федорова А.Є.                                                                               Категорія ЦП-28
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2008 року                                                                                                      м.Одеса

Колегія судців судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в

складі:

головуючого
Федорової А.Є.,

судців : Процик М.В.,    Кварталової A.M.

при секретарі
Непомнящій О.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за апеляційними
скаргами    Дунайського

біосферного
заповідника  і     КП
«Редакція  газети  «Дунайская  заря»
на рішення

Кілійського районного суду Одеської області від 23 жовтня
2007 року за позовом

ОСОБА_1 до адміністрації
Дунайського біосферного заповідника

та Редакції газети «Дунайская
заря» про захист честі, гідності, ділової репутації та

відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2007
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до адміністрації Дунайського
біосферного заповідника та Редакції газети «Дунайская заря» про захист честі,
гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позивач
зазначав, що 29 серпня 2006 року у газеті «Дунайская
заря» опублікована стаття адміністрації Дунайського біосферного заповідника «Пули
веером рассыпались по
воде и вздымались фонтаны води, как на войне...», в якій стосовно
нього поширені відомості, які не відповідають дійсності, порочать його честь,
гідність і ділову репутацію та спричинили йому моральну шкоду.

Посилаючись на
зазначені обставини, позивач просив суд відповідно до ст. 277 ЦК України
спростувати поширену відповідачами недостовірну інформацію та стягнути з
відповідачів солідарно 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідачі
позов не визнали.

Рішенням
Кілійського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2007 року позов
задоволено частково: визнано такими, що не відповідають дійсності, та порочать
честь і гідність позивача відомості, опубліковані в газеті «Дунайская заря» 29
серпня 2006 року у статті «Пули веером
рассыпались по воде и вздымались фонтаны води, как на войне...» стосовно
здійснення ОСОБА_1 протиправних дій-незаконної охоти на території острову Єрмак
в ніч з 18 на 19 серпня 2006 року та з 18 на 19 липня 2004 року, а також
стосовно побиття ОСОБА_1 інспектора заповідника ОСОБА_2 в ніч з 18 на 19 серпня
2006 року; зобов'язано редакцію газети «Дунайськая заря» спростувати
недостовірну інформацію; стягнуто з відповідачів солідарно 50000 грн. на
відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

2

В апеляційних
скаргах Дунайський біосферний заповідник і КП «Редакція газети «Дунайская заря» просять
скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
позову, мотивуючи тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи та
наданим доказам, судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до
ст. 277 ЦК України
особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Задовольняючи
позов, суд керувався тим, що відповідачі поширили неправдиві відомості щодо
позивача ОСОБА_1, які не відповідають дійсності та порочать його честь і
гідність.

З такими
висновками погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного
та об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін у
цих правовідносинах, з неправильним застосуванням норм матеріального права,
порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст.213
ЦПК рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Суд зобов'язаний
вирішити справу згідно із законом, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
ухвалити рішення на основі повно й всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ці вимоги закону
суд не виконав.

На порушення
вимог ст.213 ЦПК України та роз'яснень, викладених в п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 29 грудня 1976 року «Про судове рішення»,
рішення суду не містить висновків по суті всіх позовних вимог.

Як вбачається з
позовної заяві, яку підтримав в судовому засіданні представник позивача,
позивач просив суд визнати такою, що не відповідає дійсності, інформацію,
викладену в статті адміністрації Дунайського біосферного заповідника,
надруковану в газеті «Дунайськая заря» від 29 серпня 2006 року. Він також
просив зобов'язати Адміністрацію біосферного заповідника та редакцію газети
«Дунайская заря» спростувати відомості, викладені у зазначеній статті.

Згідно з п.3
постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій» під час розгляду таких справ, суди повинні з'ясувати, чи
поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони
честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.

З огляду на це
позивач мав указати в позовній заяві та визначити в судовому засіданні, а суд
перевірити і мотивувати в рішенні, які саме неправдиві відомості щодо позивача
викладені у статті, чи ганьблять вони його честь, гідність або ділову репутацію
та чи відповідають дійсності.

Незважаючи на
те, що у позовній заяві позивач просив визнати недійсними та спростувати відомості повністю за текстом
публікації, суд не уточнив позовні вимоги, не розкрив і не дослідив, які
конкретно відомості, наведені у статті, стосовно особи

3

позивача викладені неправдиво, ганьблять його честь,
гідність і ділову репутацію і які конкретно підлягають спростуванню.

Фактично суд не вирішив позовних вимог в повному обсязі і не розкрив в
рішенні, яку конкретно інформацію необхідно спростувати.
Зобов'язавши спростувати недостовірну інформацію лише редакцію газети, суд не
звернув увагу на те, що автором статті є адміністрація біосферного заповідника.

Встановлюючи факти, якими обґрунтовувалися доводи та заперечення сторін,
суд залишив без відповідної оцінки заперечення відповідачів проти позову та
належним чином не перевірив доказів, на які
вони посилалися в обґрунтування своїх заперечень, не врахував роз'яснень
з цих питань Пленуму Верховного Суду України.

Висновки суду
про те, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які підтвердили в судовому
засіданні факти, викладені в статті, є недопустимими доказами, оскільки позивач
не був притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності, не
засновані на законі.

Згідно зі ст.ст.
57,59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, інших осіб, показань свідків, письмових та речових доказів. Не
є допустимими доказами лише такі докази, які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом.

Пояснення
зазначених свідків одержані судом в судовому засіданні відповідно до вимог
ст.ст.50,180 ЦПК (а.с.182,183,199-203, 204-205зв.), тому вони не можуть бути
визнані недопустимими доказами і відповідно до ст. 212 ЦПК України підлягають
належній перевірці та оцінці судом першої інстанції.

У справі є також
письмові докази - заяви громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо подій, які відображені у зазначеній статті
(а.с.96-99). Однак суд не звернув увагу на ці заяви і не вирішив питання щодо
допиту цих громадян в якості свідків.

Матеріали
дослідчої перевірки заяви інспектора охорони заповідника ОСОБА_2 по фактам
незаконної охоти ОСОБА_1 та іншими особами з застосуванням до нього насилля з
заподіянням тілесних ушкоджень суд не витребував та не досліджував в судовому
засіданні (а.с. 100)

Тобто суд не
з'ясував належним чином фактів, з якими матеріальний закон пов'язує настання
цивільної відповідальності за порушення немайнових прав.

Задовольняючи
позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд не врахував роз'яснень
Пленуму Верховного Суду України, наданих в п.п. 5,9 постанови «Про судову
практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1965 року, не з'ясував і в рішенні не зазначив, у чому полягає моральна
шкода, чим підтверджується факт її заподіяння, яких моральних чи фізичних
страждань зазнав позивач, з чого він
виходив оцінюючи немайнову шкоду у сумі 100000 грн., інші обставини, які
мають значення для вирішення даного спору.

Як вбачається з
протоколу судового засідання та мотивувальної частини рішення суд взагалі не
розглядав позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

У рішенні також
не зазначено, чим керувався суд, визначаючи розмір відшкодування моральної
шкоди. При цьому суд не перевірив та не врахував і майновий стан відповідачів.

4

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.1167
ЦК
України суд не конкретизував, у чому саме полягали
винні дії кожного з відповідачів та ступінь вини кожного з них у заподіянні шкоди.

Вирішуючи спір, суд керувався ст.227 (Правові наслідки укладеного юридичною
особою правочину, якого вона не мала права вчиняти)
та ст.1166 (Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду) ЦК України, які не розповсюджуються на дані
правовідносини.

Таким чином, вирішуючи спір, суд не створив необхідні умови для всебічного
й повного дослідження обставин справи, не сприяв
здійсненню прав сторін, передбачених законом, не
з'ясував належним чином обставини справи, права та обов'язки сторін, наявність порушення прав, за захистом яких спрямоване
звернення до суду.

За таких обставин рішення суду не можна вважати законним та обґрунтованим,
воно не відповідає вимогам статей 212, 213, 214, 215 ЦПК і підлягає скасуванню
з направленням справи на новий розгляд.

Оскільки судом першої інстанції не розглянуті всі позовні вимоги, що
відповідно до п.5 ч.1 ст.311 ЦПК є безумовною
підставою для скасування рішення суду та направлення
справи на новий розгляд, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч. 1 п.5, 311 ч.1 п. 5, 313, 314 ч.1 п.2, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Дунайського біосферного заповідника і КП «Редакція газети
«Дунайская заря» задовольнити
частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2007 року
скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду України
протягом двох місяців із дня набрання законної сили.