Справа
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 жовтня
2008  року  Красноармійський  міськрайонний
суд  Донецької  області
у  складі  головуючого судді  Стоілової
Т.В.,

при
секретарі  Коваленко  О.Г. ,

розглянувши  у  відкритому
судовому  засіданні  в
м.Красноармійську  справу за
позовом   ОСОБА_1  до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3  про
встановлення  порядку  користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач
ОСОБА_1., звернувся до суду з  позовом
до   відповідачів ОСОБА_2., ОСОБА_3.   про встановлення  порядку
користування  квартирою.

В
обґрунтування позову  зазначив,  що
відповідачі  по справі  ОСОБА_2.
його колишня  дружина, шлюб  з
якою  розірвано 22.06.1995 року, а
ОСОБА_3.  є  його сином.

На  підставі
свідоцтва  про право власності на
житло НОМЕР_2  від  28.03.2000 року,  виданого
Красноармійською  міською
радою,  йому  та
відповідачам   належить  на праві спільної сумісної  власності
квартира, розташована  за  адресою:
АДРЕСА_1.

На  цей
час  в квартирі  фактично проживає його син та  він(позивач). Відповідачка  ОСОБА_2. проживає  в квартирі періодично і між ними  відсутня
згода  щодо користування спірною
квартирою. Квартира двокімнатна, загальною площею 45,1 кв.м.,   житловою 26,2  кв. м, кімнати ізольовані  розміром 11,4 кв.м. та 14,8  кв. м.
Крім того  є кухня-6,4 кв.м, ванна
кімната 2,1кв.м. , вбиральня 1,0кв.м.  та
коридор-8,2 кв.м., вбудована шафа-1,2 кв.м.

Оскільки  між сторонами відсутня  згода
щодо користування  житлом,  позивач просить суд  встановити порядок  користування квартирою  таким чином,
щоб  йому  виділити для
користування  кімнату  площею 11,4
кв.м.,  а  відповідачам
на двох - житлову кімнату  площею
14,8 кв.м., кухню, ванну кімнату, туалет , вбудовану шафу та коридор  залишити в спільному  користуванні.

В  судовому
засіданні позивач  підтримав
свої  позовні  вимоги повністю.

Відповідачі
ОСОБА_2.  та  ОСОБА_3.
позовні вимоги не визнали  з тих
підстав,  що  таке користування житлом не буде  відповідати
їх інтересам,  як  власникам
квартири. Крім того, відповідачі
дорослі  люди  і
не  зважаючи  на те,
що  вони  є ріднею, проживати в одній  кімнаті
матері  і сину  незручно. Просили також  врахувати ту обставину,  що
позивач забезпечений  житлом,  на підставі
договору  дарування  йому
належить будинок ,  що  знаходиться
за  адресою: АДРЕСА_2.,  де
позивач проживає на цей
час,тому  в задоволенні  позову
просили  відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
відповідачів, дослідивши
матеріали справи, дійшов висновку, що
в  задоволенні  позовних
вимог слід  відмовити  з таких
підстав.

Із  матеріалів
справи  вбачається,  що  22
червня  1995 року  шлюб
між  ОСОБА_1  та ОСОБА_2
розірвано (а.с.6).

Згідно
Свідоцтва  про право власності  на
житло  від  28.03.2000 року за НОМЕР_2 позивачеві  ОСОБА_1.
та  відповідачам  ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. на праві спільної
сумісної власності належить
квартира, розташована  за адресою:
АДРЕСА_1.(а.с.5). Квартира   двокімнатна,
загальною площею 45,1 кв.м.,   житловою
26,2  кв. м, кімнати ізольовані  розміром 11,4 кв.м. та 14,8  кв. м.
Крім того  є кухня-6,4 кв.м, ванна
кімната 2,1 кв.м. , вбиральня 1,0 кв.м.
та коридор-8,2 кв.м., вбудована шафа-1,2 кв.м.(а.с.8).

Із
пояснень  відповідачів  вбачається
і це  підтверджено матеріалами
справи,  що  позивач має
інше  житло-  будинок
АДРЕСА_2 (а.с.16),  де  позивач фактично і  проживає на цей  час.  В
разі  встановленні  порядку користування квартирою таким чином,
як пропонує позивач,  їх право
власності  на житло буде порушене.

Відповідно  до ст. 150
ЖК  України  та ст. 383
ЦК  України, громадяни, які  мають у приватній  власності
будинок, квартиру( частину
будинку чи квартири)
користуються  ним (нею)  для особистого проживання  і проживання
членів  їх сімей  і
мають право  розпоряджатись  цією
власністю  на свій  розсуд:
продавати, дарувати, заповідати, здавати
в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші  не заборонені
законом угоди.

Згідно
ст. 155  ЖК  України
жилі  будинки( квартири),  що  є в
приватній  власності  громадян, не можуть бути вилучені,
власника  не може бути  позбавлено
право користування  жилим
будинком( квартирою), крім випадків, встановлених  законодавством  України.

Статтею
386 ЦК  України передбачено,  що держава
забезпечує рівний  захист  прав
усіх суб"єктів  права
власності.

Оскільки судом
встановлено,  що  спірна квартира  належить
позивачеві  і відповідачам  на праві спільної сумісної власності,
долі  учасників  спільної сумісної власності не виділені  і є рівними ( ст. 357 ч. 1 ЦК  України), суд вважає,  що
вимоги  позивача  є
необгрунтованими  і такими,  що суперечать вимогам  закону.
В разі  встановленні порядку
користування спільною сумісною  власністю
таким чином, як пропонує  позивач,  будуть порушені  інтереси
відповідачів, які  фактично  будуть позбавлені  права
володіти  та  розпоряджатись своєю власністю -
кімнатою  в квартирі  розміром 11,4 кв.м,  а тому
в задоволенні  позову  слід
відмовити.

Керуючись Законом України „Про
власність”, ст.ст. 150, 155 Житлового кодексу України,  ст.ст. 386 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 8, 10,
11, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1  в задоволенні позову до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3про встановлення порядку користування квартирою, що є спільною сумісною
власністю.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційний суд Донецької області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: