АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-214 2008 р.                                               Головуючий
33                                                                       Горобець
апеляційній інстанції Бородійчук В.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2008 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                     Бородійчука В.Г.

суддів                                Демченка В.А., Василенко Л.І.

при
секретарі                    Бурдуковій
О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника
позивача - ОСОБА_1 на
рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 11 серпня 2006 р. по справі за
позовом Шполянської міської ради до ОСОБА_2 про зобов'язання перебудувати
самовільно збудований сарай.

Вивчивши
матеріали справи та заслухавши учасників процесу, колегія суддів, -

встановила:

Шполянська
міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про перебудову самовільно
збудованого сараю та знесення 10
метрів огорожі. Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_2, який проживає по
АДРЕСА_1 без відповідного дозволу, без згоди суміжного землекористувача
ОСОБА_3, побудував сарай розміром 7, 3 м х 3, 93 м на відстані від межі, що не
відповідає вимогам ст. 3.25 ДБН-360-92. А тому просили зобов'язати ОСОБА_2
привести перебудову самовільно збудованого сараю.

Рішенням
Шполянського районного суду від 11
серпня 2006 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто
з Шполянської міської ради на користь ОСОБА_2 1050  грн.  за судову будівельно-технічну експертизу та 600  грн.  за
юридичну допомогу адвоката, а всього 1650
грн.

В
апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить рішення Шполянського
районного суду від 11 серпня 2006 року скасувати
та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом
встановлено, що рішенням Шполянської міськради від 31.10.73 р. була
відведена земельна ділянка площею 600
кв. м під забудову по АДРЕСА_2 забудовнику ОСОБА_3

2

Рішенням
Шполянської міськради №
21 від 31.10.1973 р. була
відведена земельна ділянка площею 600
кв. м під забудову по АДРЕСА_1 забудовнику ОСОБА_4 у межах позначених на плані
відводу.

У 1975 р. ОСОБА_3 збудував
житловий будинок та надвірні споруди на виділеній земельній ділянці.

В 1990 р. ОСОБА_4
продала відповідачу ОСОБА_2 незакінчений будівництвом будинок по АДРЕСА_1,
готовністю 55 %.

Рішенням
Шполянської міськради від 20.04.92 р. надана ОСОБА_2 частина земельної ділянки
зі сторони домоволодіння № 84 площею 341 кв. м в тимчасове користування
загальною площею 1541 кв. м, а рішенням міськради від 30.01.97 р. надана
ОСОБА_2 частина земельної ділянки зі сторони вулиці площею 100 кв. м.

Відповідно
до заключения судової
будівельно-технічної експертизи земельна ділянка садиби по АДРЕСА_1 зі всіх
сторін збільшена і не відповідає плану відводу 1973 р. під забудову.

Сарай
літер «Б» збудований в розмірі 10,
77 м. х 4, 98 м, а
згідно плану відводу повинен бути у розмірах 4 х 6
м.

Даною
експертизою також встановлено, що ОСОБА_3 порушив суміжну межу, захопив частину
земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1, а
Шполянське БТІ зафіксувала земельну ділянку по фактичному захопленню і не
відобразила самозахоплення в технічному плані.

Крім
цього, даною експертизою встановлено, що збудований власником ОСОБА_2 сарай
літер «В» не порушує ДБН 360-92.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив
позивачу по суті заявлених позовних вимог.

Наряду з
цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку
про те, що позивач пропустив строк звернення до суду.

З
матеріалів справи вбачається, що в червні 2004
року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Шполянської міської ради, в якій просив
встановити межі суміжного землекористування, тому колегія суддів вважає, що з
даного часу необхідно відліковувати строк позовної давності.

З
урахуванням даних обставин колегія суддів вважає необхідним виключити з рішення
суду вказівку про пропуск строку звернення до суду позивачем.

Керуючись ст.
ст. 307. 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу Шполянської міської ради задовольнити частково.

Рішення
Шполянського районного суду від 11
серпня 2006 р. залишити
без змін.

Виключити
з резолютивної частини рішення вказівку про відмову в задоволенні позову в
зв'язку з пропуском строку на звернення до суду.

Ухвала
може бути оскаржена до Верховного Суду України в 2-х місячний строк з моменту проголошення.