Справа № 22ц/60                                                    Головуючий
у 1 інстанції Моніч Б.С.
39                                                             Доповідач:
УХВАЛА

Іменем України

16 січня
2008 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області у складі:

головуючого  Рафальської І.М. ,

суддів  Зарицької Г.В.,   Балашкевича С. В.,

при секретарі
Сухоребрій Т.А.,

з участю
позивачки,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ навчально-наукового виробничого підприємства кар'єр
„Політехнік" про стягнення грошової компенсації за невикористані
відпустки,  середнього заробітку за час
затримки розрахунку,  відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача на рішення Черняхівського райсуду Житомирської
області від 27 вересня 2007 року,

встановила:

13.03.2007р.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,  у
якому зазначала,  що працювала
бухгалтером у відповідача з 25.02.02р. по 15.12.06р. За даний період відповідач
заборгував і не виплатив зарплату в сумі 6281 грн.25 коп. 19.01.07р. нею була
подана заява прокурору Черняхівського району у зв'язку з порушенням закону щодо
терміну виплати зарплати при розрахунку з роботи. Після цього 8.02.07р. їй була
виплачена заборгованість по зарплаті за 2002-2003р.р. в сумі 3488 грн.71
коп.,  а 22.02.07р. - лікарняні за період
з листопада по грудень 2006 року в сумі 588 грн.42 коп.,  а всього виплачено 4077 грн.13 коп.

Залишилася
невиплаченою компенсація за невикористані дні відпустки за відпрацьований
період з 25.02.02р. по 15.12.2006р.,  що
складає 4 роки і 9 місяців - 115 днів відпускних. Крім цього,  додаткова відпустка на двох неповнолітніх
дітей - всього на суму 2204 грн.12 коп. Відповідач відмовляється сплачувати
компенсацію за невикористані відпустки,
хоча відповідно до чинного законодавства зобов'язаний це зробити.

Вважала,  що такими діями відповідач причинив їй
моральну шкоду в розмірі 2000грн. Просила стягнути з відповідача на її користь
компенсацію за всі дні невикористаної відпустки в сумі 2204 грн. 12 коп.,  середній заробіток за час затримки
розрахунку,  2000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

У
подальшому позивачка уточнила свої вимоги та просила стягнути з відповідача
компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 2204 грн. 12 коп.,  середній заробіток за час затримки розрахунку
з 15.12.2006р. по день винесення рішення,
виходячи із середнього заробітку 21 грн. 49 коп. та 2000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Черняхівського райсуду Житомирської
області від 27 вересня 2007 року позов задоволено.

Стягнуто
з відповідача на користь позивачки 2204 грн. 12 коп. компенсації за
невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки,  середній заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 4190 грн.55 коп.,
2000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто
з відповідача судові витрати: судовий збір у розмірі 72 грн. 45 коп. на користь
держави на витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в
розмірі 30 грн.

У
апеляційній скарзі відповідач просить рішення райсуду скасувати,
оскільки вважає його незаконним,
постановленим з порушенням норм процесуального права,  та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову; посилається на те,
що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження її доводів. Крім
того,  ОСОБА_1 працювала головним
бухгалтером і виконувала обов'язки начальника відділу кадрів,  їй було відомо про порушення Закону «Про
відпустки»,  але вона не вжила при цьому
ніяких заходів.

Розглянувши
матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Як видно
з матеріалів справи,  зокрема,  трудової книжки /а.с. 5/,  позивачка працювала у відповідача з
26.02.2002р. по 15.12.2006р. на посаді бухгалтера і була звільнена з посади за
угодою сторін на підставі п.1  ст. 36
КЗпП України.

У
ОСОБА_1 двоє неповнолітніх дітей,  що
стверджується відповідними копіями свідоцтв про народження /а.с. 8-9/,  шлюб з чоловіком розірвано /а.с. 10/.

З
матеріалів справи вбачається,  що між
сторонами існує спір щодо належних позивачці на момент звільнення коштів за
невикористані відпустки.

Відповідно
до  ст. 74 КЗпП України,  право на відпустку мають громадяни,  які перебувають у трудових відносинах з
підприємством незалежно від його форми власності.

Згідно  ст. 4 Закону України «Про відпустки»,  працівникам надається основна відпустка,  а також можуть надаватися інші види
відпусток,  в тому числі соціальна,  яка надається жінці,  яка працює,
і має двох або більше дітей віком до 15 років,  а також одинокій матері,  що виховує дитину,  тривалістю 7 календарних днів без врахування
святкових та неробочих днів / ст. 19 КЗпП України/.

При
цьому для основної щорічної відпустки встановлено тривалість не менше 24
календарні дні за відпрацьований робочий рік,
який обчислюється з дня укладення трудового договору / ст. 75 КЗпП
України,   ст. 6 Закону України «Про
відпустки»/.

Черговість
надання відпусток визначається графіками,
які затверджуються власником або уповноваженим ним органом і доводяться
до відому всіх працівників. Конкретний період надання щорічних відпусток у
межах,  встановлених графіком,  узгоджується між працівником і власником або
уповноваженим ним органом,  який
зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не
пізніше як за два тижні до встановленого графіком терміну,  / ст. 79 КЗпП України,   ст. 10 Закону України «Про відпустки»/.

У даному випадку
ці вимоги відповідачем не були дотримані.

Райсуд правильно
зазначив,  що ненадання відпусток
позивачці сталося саме з вини відповідача.

Статтею
83 КЗпП України та  ст. 24 Закону України
"Про відпустки" передбачено,
що в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за
всі невикористані ним дні щорічної відпустки,
а також додаткової відпустки працівникам,  які мають дітей.

Згідно
п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р.,  компенсація за невикористану відпустку може
бути стягнута на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної та
додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників,  які мають дітей тільки в разі звільнення його
з роботи,  а якщо працівник з незалежних
від нього причин /не з його вини/,  не
використав щорічну відпустку    і   за

роки,  що передували звільненню,  суд,
на підставі  ст. 238 КЗпП
України,  має право стягнути грошову
компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за
невикористану відпустку за попередні роки визначається,  виходячи із середнього заробітку,  який має працівник на час її проведення.

За
наведених обставин суд прийшов до правильного висновку,  задовольнивши позовні вимоги /в межах
заявлених вимог / про стягнення компенсації за 135 днів невикористаної щорічної
основної та додаткової відпустки,
навівши відповідний розрахунок.

Враховуючи
те,  що відповідачем,  в порушення
ст. 116 КЗпП України,  розрахунок
з позивачкою не був проведений у день звільнення через спір щодо належних
позивачці на день звільнення коштів,  суд
правильно,  на підставі  ст.
117 КЗпП України,  та п.20
постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р.,  стягнув /в межах заявлених вимог/ на її
користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Що
стосується моральної шкоди,  то колегія
суддів вважає,  що райсуд прийшов до
правильного висновку про те,  що
відповідач невиплатою коштів порушив законні права позивачки,  на утриманні якої є діти,  і вона повинна була тривалий час відстоювати
свої права та,  з врахуванням ступеню та
тривалості моральних страждань,  стягнув
2000 грн. на відшкодування цієї шкоди.

Доводи
апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають.

Рішення райсуду відповідає
вимогам закону і матеріалам справи,
підстав для його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст.  303, 304, 307, 308, 313-315
ЦПК України,  колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ТОВ навчально-наукового виробничого підприємства кар'єр
„Політехнік" відхилити.

Рішення
Черняхівського райсуду Житомирської
області від 27 вересня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.