Справа
№ 22Ц -
у І інстанції Саранюк Я.П.
у II інстанції Олійник В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня
2008 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого :
Хопти С. Ф.,

суддів :
Олійника В.І.,  Голуб С. А.,

при секретарі
Терех Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
рішення Ірпінського міського суду Київської області від 7 листопада 2007 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну
ділянку і зобов'язання укласти угоду та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про витребування правовстановлюючих документів і стягнення моральної
шкоди,  -

встановила:

Позивачка
ОСОБА_1 3вернулася до суду з вказаним позовом до відповідача про визнання права
власності на земельну ділянку та зобов'язання укласти угоду,  мотивуючи свої вимоги тим,  що вона придбала у відповідача земельну
ділянку площею 0, 15 га,  що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить розписка від 3 лютого 2004 року та надала
йому кошти в сумі 25000 грн. На той час у відповідача був відсутній Державний
акт про право власності на земельну ділянку і так як вона була з відповідачем у
дружніх стосунках,  то згідно усної
домовленості вони вирішили оформити письмово договір купівлі-продажу
вищезазначеної ділянки після того,  як
вона оформить всі документи і отримає Державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Однак,  після отримання Державного акту на право
власності на земельну ділянку відповідач відмовився оформити договір
купівлі-продажу земельної ділянки та уповноважив її довіреністю від 7 вересня
2006 року продати належну йому ділянку на підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку і надав їй право підписати договір
купівлі-продажу та отримати кошти за неї.

Згодом
відповідач скасував свою довіреність та відмовився від отримання грошей і
продав земельну ділянку,  яка належить
їй,  як вона вважала,  згідно розписки,  іншим особам.

У
зв'язку з тим,  що вона користується
земельною ділянкою від 3 лютого 2007 року,
то вважала,  що відповідач порушив
її право власності на неї.

У
зв'язку з вищенаведеним позивачка просила визнати за нею на підставі розписки
право власності на земельну ділянку площею 0, 15 га,  що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і
зобов'язати ОСОБА_2  укласти з нею
договір купівлі-продажу даної земельної ділянки.

У жовтні
2007 року ОСОБА_2  звернувся із
зустрічним позовом про витребування правовстановлюючих документів,  мотивуючи свої вимоги тим,  що 7 вересня 2006 року він надав ОСОБА_1
довіреність,  посвідчену приватним
нотаріусом Ірпінського нотаріального округу №3250,  якою уповноважив її продати земельну ділянку
площею 0, 15 га,  належну йому на праві
власності на підставі Державного    акту
на право власності на земельну ділянку,
виданого 18 серпня

2006         року на підставі рішення
3-ої сесії 5-го скликання Ворзельської селищної

ради.

Внаслідок
недобросовісного виконання ОСОБА_1 його доручення по довіреності,  він 9 серпня 2007 року припинив дію
довіреності від 1 вересня 2006 року,
подавши про це заяву приватному нотаріусу Ірпінського нотаріального
округу ОСОБА_3

Оскільки
всі його правовстановлюючі документи знаходилися у відповідачки,  то він не в змозі був продати належну йому
земельну ділянку,  а ОСОБА_1 добровільно
не віддавала йому Державний акт на право власності на земельну ділянку,  витяг з технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки та генеральний план ділянки.

Вважав,  що утримуючи в себе оригінали
правовстановлюючих документів на земельну ділянку,  ОСОБА_1 перешкоджає йому у здійсненні права
користування та розпорядження його власним майном.  З цих підстав він звернувся за захистом свого
права до суду,  а також з вимогою про
відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.,  яку йому спричинила ОСОБА_1 шляхом завдання
душевних страждань.

Рішенням    Ірпінського - міського    суду
Київської   області від 7
листопада

2007         року ОСОБА_1 у задоволенні
позову відмовлено,  а зустрічний позов

ОСОБА_2  задоволено частково і
зобов'язано ОСОБА_1

повернути ОСОБА_2 правовстановлюючі документи. В іншій частині

позовних вимог відмовлено.

Зобов'язано
ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 оригінали правовстановлюючих документів.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 3 підстав порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення
нового,  яким задовольнити її позовні
вимоги.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2  з підстав
порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про
скасування рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди і в цій
частині ухвалити нове рішення і стягнути з ОСОБА_1 на його користь 5000 грн.
моральної шкоди.

Колегія
суддів вважає,  що апеляційні скарги
необхідно відхилити,  виходячи з
наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що згідно
рішення Ворзельської селищної ради від 25 грудня 2000 року ОСОБА_2 виділено для
індивідуального будівництва земельну ділянку площею 0, 1551 га по АДРЕСА_1.

З лютого
2004 року ОСОБА_2  написав розписку на
ім'я ОСОБА_1 про те,  що він продав
вищезазначену земельну ділянку і претензій до цієї земельної ділянки не має.

Однак,  сума купівлі-продажу земельної ділянки
відсутня і будь-які на той час правовстановлюючі документи про належність землі
ОСОБА_2 також відсутні,  крім рішення
Ворзельської селищної ради. Відповідно розписка ОСОБА_2 ,  як вірно вважав суд першої інстанції,  не може розцінюватися,  як договір купівлі-продажу земельної ділянки
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Знаходячись
між собою в дружніх стосунках,
ОСОБА_2  уповноважив ОСОБА_1 від
його імені займатися оформленням земельної ділянки та отримати Державний акт на
право власності на земельну ділянку,

18
серпня 2006 року було виготовлено Державний акт на право власності на земельну
ділянку.

7
вересня 2006 року ОСОБА_2  нотаріально
посвідчив довіреність на ім'я ОСОБА_1,
якою уповноважив її продати земельну ділянку,  яка нині є спірною.

9 серпня
2007 року ОСОБА_2  нотаріально відмінив довіреність
від 7 вересня 2006 року на ім'я ОСОБА_1 на продаж належної йому земельної
ділянки.

Позивачка
ОСОБА_1 не надала суду безспірних,
основаних на законі доказів того,
що між нею та ОСОБА_2  відбувся
договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки,  оскільки ОСОБА_2  на період складання розписки не був власником
і не мав ніяких документів,
підтверджуючих цю обставину.

Сама ж
розписка від імені ОСОБА_2  від 3 лютого
2004 року не може бути підставою для оформлення договору купівлі-продажу
земельної ділянки ОСОБА_1 1 визнання за нею права власності на цю земельну
ділянку.

Крім
того,  як стверджував ОСОБА_2 ,  жодних коштів ОСОБА_1 йому не передавала і в
розписці не зазначена сума,  за яку мала
би бути проданою земельна ділянка.

У
матеріалах справи відсутні докази для зобов'язання ОСОБА_2  укласти договір купівлі-продажу земельної
ділянки з ОСОБА_1 оскільки використати це право може тільки сам ОСОБА_2 ,  як власник.

У
зв'язку з тим,  що оригінали документів
на спірну земельну ділянку знаходяться у ОСОБА_1,  то суд вірно вважав,  що вони повинні бути повернуті власнику.

Як вірно
вважав суд першої інстанції,
ОСОБА_2  не надано доказів
спричинення йому моральних страждань.

З огляду
на вищенаведене,  суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2  про повернення йому оригіналів
правовстановлюючих документів і відмови у стягненні моральної шкоди,  а також про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1

Таким
чином,  доводи апеляційних скарг про
порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні,  спростовуються матеріалами справи та
висновками суду,  викладеними у рішенні.

Щодо
інших доводів апеляційної скарги,  то
вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та
враховуючи,  що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів,  що містяться в матеріалах справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що рішення постановлене з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права,  а
тому апеляційну скаргу слід відхилити,  а
рішення суду залишити без змін.   '

На підставі
викладеного та керуючись  ст.  ст. 3ОЗ,
307,  308,  313 - 315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відхилити.

Рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 7 листопада 2007 залишити без
змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.