справа №22-ц/17-08
головуючий в суді 1 ін  ст.  Бабич В.І.
доповідач Фряновська  К.С.
УХВАЛА

Іменем   України

05 березня 2008
року

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в
складі:

головуючого
- судді                              Франовської  К.С.

суддів                                                      Широкової
Л.В.

Худякова A.M.

при секретарі
судового

засідання                                                Константіновій
І.А.

з участю

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційні скарги ОСОБА_1та
ОСОБА_2,  подані на рішення
Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 травня 2007 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3та ОСОБА_4до ОСОБА_1та ОСОБА_2,  треті особи - об'єднання співвласників
багатоквартирного житлового будинку "Комсомолець",  виконавчий комітет Бердичівської міської ради
Житомирської області та комунальне підприємство "Бердичівське міжміське
бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради,  про визнання недійсними свідоцтва про право
власності на квартиру та договору купівлі-продажу квартири,  -

встановила:

У квітні
2006 р. ОСОБА_3. та ОСОБА_4. звернулися до суду з позовом,  в якому просили визнати недійсними свідоцтво
про право власності на квартиру АДРЕСА_1,
видане на ім»я ОСОБА_1.   та
договір купівлі-продажу вказаної квартири,
укладений між ОСОБА_1.   та
ОСОБА_2.  ,  повернувши сторони в початкове становище. На
обгрунтування позову позивачі посилались на те,
що ОСОБА_1.   одержав свідоцтво
про право власності на квартиру незаконно,
оскільки відповідач,  як і вони,  позивачі,
є співвласниками спірної квартири після обміну належних їм квартир на
підставі рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради № 291 від
20.06.1996 року і в порушення вимог закону були визнані судовим рішенням
втратившими право на користування житлом.

Ухвалою
Бердичівського міськрайонного суду від 17 травня 2006 р. залучено до участі в
справі в якості співвідповідача виконавчий комітет Бердичівської міської ради
та в якості третьої особи Бердичівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації.

Протокольною
ухвалою від 17 липня 2006 р. змінено статус виконавчого комітету Бердичівської
міської ради - з відповідача на третю особу (а.с.   58).

Рішенням
Бердичівського міськрайонного суду від 16 травня 2007 р. позов задоволено
частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності
ОСОБА_1.  на квартиру АДРЕСА_1,  видане виконкомом Бердичівської міської ради
від 06.03.2006 р.,  та зареєстроване в
Державному комунальному підприємстві Бердичівське міжміське бюро технічної
інвентаризації за реєстраційним номером 14054247 ,  в книзі № 62 за номером 24. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1.  та ОСОБА_2. ,
посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального
округу Житомирської області Литвиним О.Л. 09.03.2006 р. за реєстром 1302,  сторони повернуто в початкове становище.
Стягнуто з ОСОБА_1.  на користь ОСОБА_3.
17 грн. судових витрат на оплату державного мита,  07 грн. 50 коп. на оплату
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та витрат на оплату
юридичної допомоги - 200 грн.

Не
погоджуючись з даним рішенням,
відповідачі подали апеляційні скарги,
в яких просять рішення суду першої інстанції скасувати,  а справу направити на новий розгляд,  посилаючись на неповноту дослідження доказів
та невідповідність висновків суду матеріалам справи.

Так,  відповідач ОСОБА_2.  вважає,
що рішення є незаконним,  оскільки
суд,  вирішуючи спір,  не врахував,
що спірна квартира не належала на праві спільної власності йому та
позивачам,  а належала об»єднанню
співвласників,  а окрім того,  попередній член ЖБК ОСОБА_5. передав йому
свій пай в сумі 6910,  5 руб.',  у зв»язку з чим він правомірно одержав
свідоцтво про право власності на квартиру.

Відповідач
ОСОБА_2.  у апеляційній скарзі зазначала,  що позивачі безпідставно порушили спір щодо
визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,  не подали жодного доказу на обгрунтування
вимог,  а крім того,  вони не були власниками квартири і не
користувались нею.

В
процесі розгляду справи відповідач ОСОБА_2.
померла,  її правонаступником є
ОСОБА_6.,  яка вступила у справу і підтримала апеляційну скаргу
ОСОБА_2.

Перевіривши
законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг,  колегія суддів
приходить до висновку про те,  що
апеляційні скарги підлягають до задоволення ,
виходячи з наступного.

Вирішуючи
спір,  і ухвалюючи про часткове
задоволення позову,  суд першої інстанції
виходив з того,  що спірна квартира
належала сторонам на праві власності,
тому,  на думку суду,  відповідач ОСОБА_2.  мав право на приватизацію та відчуження лише
йому належної частки квартири. Виходячи з положень  ст. 388 ЦК,  суд прийшов до висновку про наявність
права у власника на витребування майна від добросовісного набувача.

Таких
висновків суд дійшов за порушення норм матеріального та процесуального права,

Так,  позовні вимоги щодо дійсності свідоцтва про
право власності на квартиру,  суд вирішив
без участі належного відповідача- виконкому Бердичівської міськради,  яким видане свідоцтво. Допустив суд помилку і
змінюючи правове положення міськвиконкому з відповідача на третю особу,  чим порушено процесуальні права сторони у
цивільному процесі. Не звернув суд увагу і на те,  що свідоцтво про право власності на
квартиру,  яке визнано частково
недійсним,  видано на підставі рішення
виконкому міськради № 291 від 20.03.96р.,
яке ніким не оспорено і залишається чинним.

Визнаючи
права позивачів у результаті видачі виконкомом свідоцтва про право власності на
квартиру на ім»я ОСОБА_1.
порушеними,  суд не врахував,  що за умов порушення порядку передачі житла у
власність громадян правовстановлюючий документ не може бути визнаний недійсним
лише частково.

Вирішуючи даний спір,
суд не встановив правовий режим спірної квартири .

Так,  як вбачається з матеріалів справи,  член ЖБК ОСОБА_5.,
якому була надана квартира в користування,  повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру
у 1992 році,  тому,  відповідно до чинного на той час Закону «Про
власність (  ст. 15) він набув права
власності на квартиру і вправі був розпоряджатися нею на свій розсуд.

Відтак,  суду належало з»ясувати правову природу
угоди,  укладеної в 1996 році між ОСОБА_5. та ОСОБА_1.
,  ОСОБА_3. щодо належних їм квартир і
визначитися у висновках щодо набуття права власності,  виходячи з вимог законодавства,  чинного на час укладення угоди.

Крім
того,  зазначаючи про те,  що квартира є спільною власністю сторін -
(подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4)
(а.с. 201),  суд не навів у рішенні
висновків щодо підстав набуття права власності на квартиру ОСОБА_4.,  а його позовні вимоги залишились взагалі
невирішеними.

Ухвалюючи
рішення щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та
застосовуючи правові наслідки,  суд не
врахував роз»яснень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28
квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»
(із змінами,  внесеними 25.12.1992
року),  і не зазначив зміст правових
наслідків.

За таких
обставин,  ухвалене рішення не може бути
визнано законним та обгрунтованим,  а
тому воно підлягає скасуванню з поверненням справи на новий розгляд.

При
новому розгляді суду належить врахувати наведене в ухвалі,  повно і всебічно з»ясувати обставини
справи,  дослідити подані сторонами
докази,  встановити правовідносини,  які виникли,
і,  відповідно до вимог закону
вирішити спір.

Керуючись  ст.
ст.  303-304,  307,
313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити. Апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської
області від 16 травня 2007 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до того ж суду іншим суддею. Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.