Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа
№ 22-1630 2008
Головуючий у 1 інстанції - Циганаш І.А.
Доповідач - Бубличенко В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

7 жовтня 2008 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської
області  у складі:

головуючої судді     -
Бубличенко В.П.

суддів                        -
Сукач Т.О.

Фомічова С.В.

при секретарі            -
Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого
акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк” про визнання кредитного
договору недійсним, за апеляційною скаргою закритого акціонерного товариства
комерційний банк „ПриватБанк” на рішення Ленінського районного суду міста
Кіровограда від 23 червня 2008 року і

в с т а
н о в и л а :

У квітні 2008 року ОСОБА_1 пред”явив
в суд позов до закритого акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк”
про визнання кредитного договору недійсним та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 27 лютого 2006 року від його імені була оформлена заява про відкриття
відповідачем кредитної лінії з кредитним лімітом в розмірі 2000 грн.

5 січня 2007 року Ленінський районний
суд міста Кіровограда видав судовий наказ про стягнення з нього (позивача) на
користь відповідача 2599,32 грн. заборгованості за кредитним договором. На
підставі судового наказу державним виконавцем 15 червня 2007 року винесена
постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Посилаючись на те, що заяву на
відкриття кредитної лінії він не підписував і гроші не отримував, позивач
просив суд визнати кредитний договір недійсним, а також стягнути на його
користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями
відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 23 червня 2008 року позов задоволено частково. Суд визнав
недійсним кредитний договір і стягнув з відповідача на користь позивача 1500
грн. у відшкодування моральної шкоди.

У апеляційній скарзі ЗАТ КБ
„ПриватБанк” просить рішення місцевого суду скасувати, а провадження у справі
закрити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, зазначає, що суд неповно з'ясував обставини справи і дійшов
висновків, які не відповідають фактичним обставинам.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши обґрунтованість доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вимоги про визнання недійсним
кредитного договору суд вирішив правильно, тому підстав для скасування рішення
в цій частині немає.

На підтвердження своїх доводів про
те, про заяву про відкриття кредитної лінії він не подавав, позивач надав суду
висновок по почеркознавчому дослідженню, складений 5 лютого 2008 року судовим
експертом Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту
судових експертиз. Згідно з цим висновком текст і підпис на заяві   про відкриття кредитної лінії зроблений не
позивачем, а іншою особою.

Посилаючись на те, що проведення
почеркознавчого дослідження зроблено з порушенням вимог діючого законодавства,
представник відповідача, між тим, ні в місцевому, ні в апеляційному суді не
заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав доказів на
підтвердження своїх заперечень проти позову в частині визнання кредитного
договору недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання кредитного договору недійсним, суд обґрунтовано послався в рішенні на
ч.3 ст.203 ЦПК України, згідно з якою волевиявлення учасника правочину має бути
вільним і відповідати його внутрішній волі, оскільки судом встановлено, що
волевиявлення позивача на укладення кредитного договору не було.

Недійсність правочину, укладеного з
порушенням ч.3 ст.203 ЦК, передбачена частиною 1 ст.215 ЦПК України.

Не можна погодитися з рішенням суду в
частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України
якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків  та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою.

Застосовуючи цю норму закону суд не
зважив на те, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження того,
що в вини відповідача йому була заподіяна моральна шкода. Сам по собі факт
недійсності кредитного договору, на думку колегії суддів, не може бути
підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Статтею 213 (ч.1) ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ч.3 ст.213 ЦПК).

Рішення суду в частині відшкодування
моральної шкоди не можна визнати обгрунтованим, оскільки доводи позивача про
заподіяння йому моральної шкоди не підтверджуються доказами.

Наведені обставини відповідно до п.2
ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення в частині вирішення вимог про відшкодування моральної
шкоди.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309,
313-314, 316 ЦПК України колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської області, -

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу закритого
акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк” задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 23 червня 2008 року в частині визнання кредитного
договору недійсним - залишити без змін, а в частині стягнення з банку на
користь ОСОБА_1 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити
нове рішення, яким позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди залишити без
задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуюча

Судді