У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

4 листопада 2008 року                                                                    м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Балюка М.І.,   Григор'євої Л.І., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, поділ майна та
визнання свідоцтва частково недійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та розірвання договору,

в
с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому посилалися на те, що у 1990 році
між ними та відповідачами укладено усну угоду про створення спільної часткової
власності, зокрема будівництва будинку в с. Яблуниця. На виконання домовленості
вони надавали відповідачам кошти для зведення будинку, купували будівельні
матеріали, а відповідачі безпосередньо займалися будівництвом. Для
обслуговування будинку ними було придбано за свої кошти вантажний автомобіль
ГАЗ-6611, причіп, автоцистерну, свердлильний верстат, бетономішалку та
деревообробний верстат.

На стадії завершення будівництва
ними було укладено договір про спільну співпрацю, а 15 вересня 2002 року -
договір про спільну діяльність. Відповідно до умов договору після завершення
будівництва жилий будинок з господарськими спорудами повинен бути розподілений
по &frac12; частині кожній стороні та визначено
умови поділу рухомого майна, що було в їхній спільній власності. Поділу в
рівних частках підлягала і земельна ділянка, яка відповідно до Державного акта
про право власності на землю від 12 серпня 1996 року належала ОСОБА_4

З 2005 року відповідачі перестали
виконувати умови договору про спільну діяльність, а з 2006 року почали чинити
перешкоди в користуванні майном, у зв'язку з чим у них (позивачів) виникло
питання про оформлення права власності на свою частку.

Однак у ході оформлення документів
їм стало відомо, що у січні 2003 року ОСОБА_4 оформила право власності на цілий
будинок за собою та зареєструвала право власності.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1
та ОСОБА_2 просили визнати за ними право власності на &frac12; частину будинку, поділити майно в
натурі та визнати частково недійсним свідоцтво про право власності.

Рішенням Яремчанського міського
суду Івано-Франківської області від
15 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 21 червня 2007 року, позов задоволено. Визнано
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на &frac12; частину будинку та проведено його поділ.

Ухвалою Верховного Суду України від
24 жовтня 2007 року зазначені судові рішення скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У грудні 2007 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 подали до суду зустрічну позовну заяву, в якій просили визнати
недійсним договір про співпрацю від
3 вересня 2002 року, визнати частково недійсним та розірвати договір про
спільну діяльність від 15 вересня 2002 року, оскільки відповідачі не дотримувалися
умов цих договорів.

Ухвалою Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від         21
грудня 2007 року позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Яремчанського міського
суду Івано-Франківської області від
12 травня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 6 серпня 2008 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задоволено. Визнано за ними право власності на &frac12; частину будинку та проведено поділ
будинку. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на будинок від    6 лютого 2003 року, видане на ім'я ОСОБА_4
в частині 47,9/100 частин. Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
провести будівельні роботи. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку площею 0,125 га, автомобіль ГАЗ-6611 та автоцистерну. Стягнуто
з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 2 616 грн. 09 коп. судових
витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня
2008 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 6 серпня
2008 року скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Яремчанського міського суду
Івано-Франківської області від
12 травня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської
області від     6 серпня 2008 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М. Барсукова

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва