Справа № 2-109/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 вересня 2008
року
селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області у
складі:

головуючого-судді
Атаманюка Р.І.,з участю

секретаря
: Ласкурійчук С.І.,

позивача-відповідача
: ОСОБА_1.,

представника
позивача-відповідача: ОСОБА_2.,

представника відповідача :
Боднарука М.І.,

відповідача-позивача
: ОСОБА_3.,

представника відповідача-позивача : Юр'єва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в селищі Верховина справу за позовом ОСОБА_1 до
Верхньоясенівської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень
Верхньоясенівської сільської ради від 10.07.2007 року та від 18.01.2008 року та
за зустрічним позовом ОСОБА_3. до ОСОБА_1. про визнання дійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач-відповідач
ОСОБА_1. звернулась в суд з позовом до відповідачів Верхньоясенівської
сільської ради, ОСОБА_3. про визнання недійсними рішень  сільської ради від 10.07.2007 року та від
18.01.2008 року. Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті матері ОСОБА_4.,
яка померла в ІНФОРМАЦІЯ_1, вона успадкувала житловий будинок, який знаходиться
в с.Верхній Ясенів, присілок Царина та розташований на земельній ділянці площею
0,55 га. Знаючи, що вона є єдиним і законним спадкоємцем і право на
користування земельною ділянкою, яка була в користуванні матері, в першу чергу
належить їй,  одразу не зверталася в
сільську раду із заявою про надання цієї земельної ділянки. Згодом у зв'язку з
матеріальними труднощами виїхала на роботу в іншу країну. Після повернення в
Україну вирішила приватизувати земельну ділянку, якою користувалася її мати і
звернулася до сільської ради з відповідною заявою. Однак рішенням сесії
сільської ради від 18.01.2008 року у виділенні їй земельної ділянки відмовлено
та виділено всього 0,06 га земельної ділянки для обслуговування будинку з тих
мотивів, що дана ділянка рішенням сесії від 10.07.2007 року виділена ОСОБА_3..
, яка з її дозволу, тимчасово  проживала
в успадкованому будинку. Оскільки дозволу на вилучення у неї земельної ділянки,
на якій знаходиться житловий будинок вона не давала, просить рішення сесії
сільської ради скасувати.

Відповідач
ОСОБА_3. подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1. про визнання дійсним
договору купівлі-продажу житлового будинку, який мотивує тим, що між нею та
ОСОБА_127 грудня 1997 року був укладений усний договір купівлі-продажу
житлового будинку за ціною 900 доларів США. За купівлю будинку вона передавала
гроші : 27 грудня 1997 року - 200 доларів США, у 1999 році- 450 доларів США та у
2001 році- 250 доларів США. ОСОБА_1. 27 грудня 1997 року одразу передала їй
ключі від хати. З цього часу вона  разом
із двома дітьми та чоловіком, який помер в вересні 2007 року, проживала в
придбаному будинку. У них була домовленість із позивачкою- відповідачкою,  про те, що разом із хатою вона за  900 доларів США продає також земельну ділянку
площею 0,55 га. Письмові розписки про передачу грошей у неї не збереглися,
однак даний факт можуть підтвердити свідки. Просить визнати дійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку, а в позові ОСОБА_1. про скасування рішень
сесії  ради від 10.07.2007 року та від
18.01.2008 року просить відмовити.

В
судовому засіданні позивач-відповідач позов підтримала, зустрічний позов не
визнала, позовні вимоги збільшила, просить скасувати в цілому рішення сесії
сільської ради від 18.01.2008 року про відмову у виділенні їй земельної ділянки
площею 0,55 га та надання 0,06 га земельної ділянки для обслуговування будинку.
Суду пояснила, що у 1997 році тимчасово на правах оренди дозволила ОСОБА_3. із
сім'ю проживати у житловому будинку, який успадкувала після смерті матері.
Домовленості про купівлю- продаж будинку у них не було. Вони не погоджували ні
умов такого договору, ні ціни, ніяких документів не підписували. З 1997 року
ОСОБА_3. сплатила їй 300 доларів США як орендну плату за проживання в будинку.
Щодо земельної ділянки також ніяких домовленостей не було. Вважає, що після переходу
до неї в порядку спадкування прав на житловий будинок після смерті матері вона
набула також права користування земельною ділянкою площею 0,44 га, яка за
даними погосподарської книги була у користуванні її матері ОСОБА_4. Свої
позовні вимоги просить задовольнити, а в зустрічному позові ОСОБА_3.
відмовити.

Представник
відповідача- сільський голова с.Верхній Ясенів ОСОБА_6. позов ОСОБА_1. не
визнав. Вважає, що сесія сільської ради відповідно до своєї компетенції правомірно
надала дозвіл на виготовлення проекту відводу земельної ділянки розміром 0,55
га ОСОБА_3.  та відмовила у наданні цієї
ділянки ОСОБА_1. Позивачці-відповідачці
біля будинку, який вона успадкувала після смерті матері залишено для
його обслуговування  0,06 га земельної
ділянки. Решту землі, якою при житті користувалася ОСОБА_4. вирішено надати
ОСОБА_3. Сесія при прийнятті рішень взяла до уваги те, що між ОСОБА_1. та
ОСОБА_3. була домовленість про купівлю- продаж спірного будинку. ОСОБА_1. після
успадкування будинку не проживала в ньому, не користувалася земельною ділянкою,
має інший житловий будинок та земельну ділянку на присілку Рівня. ОСОБА_3.
більше 10 років проживала з сім'єю у цьому будинку, користувалася земельною
ділянкою.

Свідок
ОСОБА_5. суду пояснила, що в  березні
1999 року в її присутності ОСОБА_3. передала ОСОБА_1. 450 доларів США за
купівлю будинку. Про що було  складено
письмову розписку, в якій вона розписувалась як свідок. В 2000 році ОСОБА_1.
говорила їй, що має намір виганяти ОСОБА_3. із хати, оскільки та не доплатила
їй гроші. В червні 2001 року ОСОБА_1. та ОСОБА_3. хотіли, щоб вона знову була
свідком при передачі грошей за хату , однак вона направила їх до сільського
голови.

Свідок
ОСОБА_6. суду пояснив, що в 1997 році у виконком сільської ради звернулись
ОСОБА_1. та ОСОБА_3. з проханням зафіксувти договір купівлі-продажу будинку на
присілку Царина за 1000 доларів США. Однак виконкомом ніякі дії не вчинялись,
оскільки в ОСОБА_1. не було необхідних документів на будинок. В 2001 році до
нього додому прийшли ОСОБА_1. та ОСОБА_3. і попросили бути свідком передачі
грошей за хату. Тоді в його присутності ОСОБА_3. передала ОСОБА_1. чи 200 чи
250 доларів США. Письмова розписка при цьому не оформлялась.

Суд,
вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків,
дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що первісний позов підлягає
до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних
підстав.

В
судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1. в 1998 році успадкувала після
смерті матері ОСОБА_4. житловий будинок, який знаходиться  в АДРЕСА_1і розташований на земельній ділянці
присадибного фонду сільської ради, зареєстрований в погосподарській книзі
виконкому №8, особовий рахунок №341, що

стверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом серії НА №0261702 , яке видано державним нотаріусом
Верховинської районної державної нотаріальної контори 22.01.1998 року /а.с.8 /.
На підставі цього свідоцтва успадковане домогосподарство 30.01.1998 року
зареєстровано в погосподарській книзі Верхньоясенівської сільської ради №9,
особовий рахунок №777 за ОСОБА_1.

Архівним
витягом з рішення ХХІ сесії Верхньоясенівської сільської ради від 30.12.1993 року/
а.с.60/ стверджується, що ОСОБА_4. було вирішено приватизувати 0,50 га
присадибної ділянки на присілку Царина, яка знаходилась у її користуванні.
Згідно запису в погосподарській книзі №8, особовий рахунок №341 за 1991-1995
роки /а.с.62/ станом на 01.06.1993 року в користуванні ОСОБА_4. обліковувалась
земельна ділянка площею 0,50 га, а станом на 01.06.1995 року  земельна ділянка площею 0,44 га.

За
даними погосподарської книги
Верхньоясенівської сільської ради №9, особовий рахунок №777 /а.с.64  / за ОСОБА_1. станом на 01.06.1998 року
обліковувався  житловий будинок та
земельна ділянка розміром 0,25 га.

Відповідно
до ч.1 ст.30 Земельного Кодексу України /1990 р./, чинного на час виникнення
спірних правовідносин при переході права власності на будівлю і споруду разом з
цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і  право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового
призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється
в порядку відведення.

Відповідно
до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування
судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004
року №7  при переході права власності на
будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002
року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.30 ЗК України до набувача
переходить належне йому право власності або право користування земельною
ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у
договорі відчуження. Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або
споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право
власності на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи
спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до п.7 розділу Х
чинного Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у
власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні
ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством,
зберігають права на ці ділянки.

Таким
чином суд приходить до висновку, що до ОСОБА_1. після переходу в порядку
спадкування права власності на житловий будинок в 1998 році перейшло і право
користування присадибною ділянкою, яка належала її матері ОСОБА_4. в АДРЕСА_1

Будь-які
відомості про вилучення  у встановленому
порядку у ОСОБА_4. чи у ОСОБА_1. земельної ділянки на присілку Царина,
зарахування цієї ділянки до категорії земель запасу сільської ради відсутні.
Також відсутні будь-які дані про посвідчення відповідно до закону договорів
відчуження ОСОБА_1.  належного їй  в порядку спадкування житлового будинку, що
знаходиться в с. Верхній Ясенів, присілок Царина.

Відповідно
до ст.118 чинного Земельного Кодексу України ОСОБА_1. з метою реалізації свого
права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться в її
користуванні звернулась з відповідною заявою до сесії Верхньоясенівської
сільської ради.           Рішенням сесії
ради  від 18.01.2008 року їй відмовлено у
виділенні спірної земельної ділянки площею 0,55 га  та  без
будь-якого обгрунтування надано дозвіл на проект відведення земельної ділянки
площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку.

Відмову  мотивовано тим, що земельна ділянка на яку
претендує ОСОБА_1. рішенням сесії сільської ради від 10.07.2007 року виділено
ОСОБА_3.

Відповідно
до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно
до ч.1 ст.155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи
щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою,
такий акт визнається недійсним.

Виходячи
з вищевикладеного суд вважає, що рішення сесій Верхньоясенівської сільської
ради від 10.07.2007 року та 18.01.2008 року
не відповідають вимогам закону і підлягають скасуванню, як такі, що
порушують права ОСОБА_1. на користування належною їй присадибною ділянкою.

Щодо зустрічної позовної вимоги ОСОБА_3. про
визнання дійсним договору-купівлі-продажу житлового будинку , то суд визнає її
необґрунтованою з таких підстав.

Відповідно
до ст.224  Цивільного Кодексу УРСР/1964
р./, чинного на час виникнення спірних правовідносин договір купівлі-продажу
житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно
до ст.46 ЦК України недодержання простої письмової форми, що вимагається
законом, позбавляє сторони в разі спору посилатися для підтвердження угоди на
показання свідків, а у випадках , прямо зазначених у законі, тягне за собою
недійсність угоди.

Відповідно
до ст.47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове
лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної
форми тягне за собою недійсність угоди.

Якщо
одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального
посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення не вимагається.

Відповідно
до ст.153 цього ж Кодексу договір вважається укладеним, коли між сторонами в
потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними
є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів
даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути
досягнуто згоди.

Відповідач-позивач
ОСОБА_3. ствердила, що 27 грудня 1997 року досягла із ОСОБА_1. домовленості про
купівлю житлового будинку за 900 доларів США та в 2001 році вона повністю
сплатила їй обумовлену суму.

Позивач-відповідач
ОСОБА_1. заперечила факт укладення усного договору купівлі-продажу житлового
будинку і ствердила, що ОСОБА_3. проживала в її
будинку на умовах оренди, за що сплатила
300 доларів орендної плати.

В судовому засіданні ОСОБА_3., за наявності спору,
не представлено жодних письмових доказів на підтвердження укладення договору
купівлі-продажу житлового будинку, а також не доведено належними доказами факту
досягнення згоди по всіх істотних умовах цього договору чи ухилення ОСОБА_1.
від нотаріального його оформлення, а тому в задоволенні зустрічного позову слід
відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Керуючись
ст.ст.213-215 ЦПК України, ст.ст.30,67 Земельного Кодексу України /1990 р./,
ст.ст. 116,118,131,149,152,153,155,158, п. 7 розділу Х чинного Земельного
Кодексу України, ст.ст. 46,47,153,224,227,228
Цивільного Кодексу УРСР/1964 р./, ст.ст.218,220,657 ЦК України,
Постановою Пленуму  Верховного Суду
України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних справ», суд,-

В И Р І Ш И В:

Первісний
позов задовольнити.

Визнати
недійсним рішення Х сесії Верхньоясенівської сільської ради Верховинського
району від 10.07.2007 року про надання дозволу ОСОБА_3. на виготовлення проекту
відводу земельної ділянки площею 0,55 га, в тому числі 0,25 га під
обслуговування будівель та 0,30 га для ведення особистого селянського господарства
на АДРЕСА_1.

Визнати
недійсним рішення ХІV сесії Верхньоясенівської сільської
ради Верховинського району від 18.01.2008 року про відмову у виділенні
земельної ділянки  площею 0,55 га ОСОБА_1
в АДРЕСА_1та надання їй дозволу на виготовлення проекту відведення земельної
ділянки площею 0,06 га для обслуговування будинку на присілку Царина.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу житлового дерев'яного будинку, який укладено між нею та ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3. та Верхньоясенівської
сільської ради  в солідарному порядку на
користь ОСОБА_1 . 7 грн.50 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення
розляду справи, 8 грн.50 коп. судового збору та 300 грн. витрат за надання
юридичної допомоги, а  всього 316 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги.

Головуючий:
Р.І.Атаманюк