Справа № 22-ц-163/08 р.                        Головуючий 1
34                                             Доповідач
апеляційного суду Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008
року   колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої       -      Буренкової К.О.,  суддів: Козаченка В.І.,  Довжук Т.С,

при
секретарі судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю позивача                        ОСОБА_1,

представника
позивача                       ОСОБА_2,

відповідачки                                   ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення  Заводського районного суду м.  Миколаєва
від  05 листопада  2007
року за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_3

про поділ
майна,  яке є спільною сумісною власністю
подружжя,  та визнання права

власності на майно,

ВСТАНОВИЛА:

11 квітня 2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ рухомого майна,  яке є їх спільною власністю,  на загальну суму 7179 грн. 70 коп.,  визнання за ним права власності на 1/2
частину спільного нерухомого майна,
придбаного під час шлюбу,  яке
складається із 32/100 частин
жилого будинку АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідачки на його користь грошової компенсації замість його 1/2
частини вказаного будинку.

Посилаючись на
вказане,  ОСОБА_1   просив позов задовольнити.

В
судовому засіданні позивач відмовився від позовних вимог в частині поділу
спірного рухомого майна та ця відмова 05
листопада 2007 року
була прийнята судом.

Відповідачка
позовні вимоги визнала частково та просила з врахуванням знаходження на її
утриманні неповнолітньої дитини,
поганого стану спірного будинку відступити від засади рівності часток.

Рішенням
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 05 листопада
2007 року
позов задоволено частково. Постановлено поділити 32/100 частини спірного жилого будинку та стягнути з
відповідачки на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/3 частину від 32/100 частин вказаного
будинку в сумі 41 913 грн. 67 коп. В іншій частині
позовних вимог  відмовлено.

2

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове
рішення про задоволення позову. На думку апелянта,  рішення суду ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення сторін та
представника позивача,  дослідивши
матеріали справи,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до вимог  ст.  213
ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення,  яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно з законом.  Обгрунтованим є рішення,  ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин,  на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами,  які
були досліджені в судовому засіданні.

Так,  ухвалюючи рішення,  суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку,  що майно,  набуте подружжям за час шлюбу,  належить їм на праві спільної сумісної
власності,  але відступаючи від засад
рівності часток сторін,  суд мотивував
свій висновок положеннями ч. ч. 2,
3  ст.  70
СК України та тим,  що відповідачка
не має іншого житла,  дитина перебуває на
її утриманні,  спірне нерухоме майно
знаходиться в незадовільному технічному стані.

Проте з таким
висновком суду погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.ч. 2,  3  ст.  70
СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,  що
мають істотне значення,  зокрема,  якщо один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї,  приховав,  знищив чи пошкодив спільне майно,  витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею,  ним проживають
діти,  а також непрацездатні повнолітні
син,  дочка,  за умови,
що розмір аліментів,  які вони
одержують,  недостатній для забезпечення
їхнього фізичного,  духовного розвитку та
лікування.

Таким
чином,  збільшення частки майна на
користь відповідачки можливе лише за наявності певної умови - якщо розмір
аліментів,  які вона одержує від позивача
на утримання дитини,  недостатній для
забезпечення його фізичного,  духовного
розвитку та лікування.

Як
вбачається з матеріалів справи,  сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 08
квітня 2000 року по 23 лютого 2007 року. Від цього
шлюбу мають неповнолітню дитину Гаркавенко Ольгу,  01
серпня 2000 року
народження. В судовому засіданні сторони визнали,  що за час спільного проживання придбали
зазначену частину жилого будинку,  яку
суд визначив для поділу.

Після
розлучення донька сторін залишилися проживати з матір'ю у 32/100 частинах жилого
будинку АДРЕСА_1.

Згідно
довідки пенсійного відділу від 21 січня 2008 року,  розмір аліментів на утримання доньки з
листопада 2007 року щомісячно складає 340 грн. 65 коп.,  що колегія суддів вважає достатньою сумою для
забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини,  так як відповідно до вимог ч. 2  ст.  182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,  ніж 30
% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З Закону
«Про державний бюджет України на 2007
рік» вбачається,  що розмір
прожиткового мінімуму для дітей віком від 6
до 18 років з 01 жовтня 2007 року складає 568 грн.,  тобто 30
% від зазначеної суми складає 170
грн. 40 коп.,  що значно менше,  ніж сплачує на утримання дитини позивач.

Таким
чином колегія суддів вважає,  що при
розподілі 32/100 частин
спірного будинку,  що є об'єктом права
спільної сумісної власності сторін,  їх
частки повинні бути рівними,  тобто по
1/2 частині кожному.

3

Позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за належну йому частку у
праві спільної сумісної власності є безпідставними і в їх задоволенні колегія
суддів вважає за необхідне відмовити.

Так,  з висновку судової будівельно-технічної
експертизи вбачається,  що виділити 1/2
частину спірного будинку технічно не представляється можливим (а.с.  34-45).

Згідно  ст.
364 ЦК України кожний з учасників спільної власності має право вимагати
виділу своєї частки зі спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не
досягнуто,  то за позовом будь-кого з
учасників майно ділиться в натурі,  коли
це можливо без не співрозмірної шкоди для його господарського призначення. В
противному разі власник,  що
виділяється,  одержує грошову компенсацію.

Відповідно
до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року
«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на
шлюб,  розірвання шлюбу,  визнання його недійсним та поділ спільного
майна подружжя» при вирішенні питання про поділ майна,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя,  зокрема неподільної
речі,  суди мають застосовувати положення
частин 4,  5  ст.  71
СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової
суми на депозитний рахунок суду.

За
відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з
підстав,  передбачених  ст.  365 ЦК України,  за умови звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом ( ст.  11 ЦК України) та
попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Відповідачка
ж таких дій не вчинила,  а неподільні
речі - 32/100 частини
жилого будинку,  не можуть бути реально
поділені між сторонами відповідно до їх часток.

З врахуванням
викладеного,  колегія судів визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає
майно у їхній спільній частковій власності.

Наведені
порушення матеріального закону та неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи,  у відповідності до п. п. 1,
4 ч. 1
ст.
309 ЦПК
України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового
рішення.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів вважає
необхідним провести поділ спільного майна сторін,  з урахуванням зазначених обставин справи та
вимог сімейного права України.

Керуючись  ст.
ст.  303,
309,  313,  316 ЦПК України,  колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення
Заводського районного суду м.  Миколаєва
від 05 листопада
2007 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спільного нерухомого майна,  придбаного під час шлюбу,  яке складається із 32/100 частини жилого
будинку АДРЕСА_1.

В іншій частині
позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту
проголошення,  але може бути оскаржено

у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох

місяців.