Справа №22ц-259/08                                                   Суддя
першої інстанції Баранкевич В.О.
19                                                 Суддя-доповідач
апеляційного суду Козаченко В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

24 січня 2008 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючої                                                                     Буренкової
К.О.,

судців:                                                                   Довжук
Т.С. ,  Козаченка В.І.

при секретарі
судового засідання Гапєєвій Т.В.,

за
участю: представників позивача -
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши в
відкритому судовому засіданні в м.  Миколаєві
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на
рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 листопада
2007 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИЛА:

11 вересня 2007 р. ОСОБА_4
пред'явив у суді позов до ОСОБА_3 про стягнення 2852 грн. безпідставно отриманих нею грошових коштів.

Позивач
вказував,  що в період з 02 січня 2002 р. по 02 січня 2003 р. відповідачка
працювала у нього,  як у приватного
підприємця,  продавцем-реалізатором за
трудовим договором.

В період
роботи вона неодноразово брала із виручки грошові кошти в рахунок заробітної
плати. На кінець її роботи розмір таких коштів склав 2852 грн.,  що значно перевищило суму невиплаченої їй
заробітної плати.

Незважаючи
на таке,  відповідачка звернулась до суду
з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі. Рішенням
апеляційного суду Миколаївської області від 31 січня 2007 р. (далі - рішення
апеляційного суду від 31 січня 2007 р.)її позов задоволено частково. З позивача
на користь ОСОБА_3 стягнуто 2005
грн. заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану
відпустку і затримку розрахунку.

Посилаючись
на те,  що вказаним рішенням апеляційного
суду фактично визнано безпідставним набуття відповідачкою вказаних грошових коштів,  позивач просив суд стягнути з неї на свою
користь 2852 грн. та
судові витрати.

Рішенням
Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_4 повністю задоволено.

В
апеляційній скарзі відповідачка,  посилаючись
на порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права,  просила рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволення позову.

Вислухавши
суддю - доповідача,  пояснення сторін та дослідивши надані
сторонами докази,  колегія суддів
вважає,  що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд
першої інстанції,  в межах заявлених
вимог,  повно і всебічно дослідив
зазначені обставини справи,  дав належну
оцінку наданим сторонами доказам і дійшов вірного висновку,  що відповідно до  ст.  469 ЦК України 1963 p.,
чинного до 01
січня 2004 p.,
особа,  яка
одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави,  встановленої законом або договором,  зобов'язана повернути придбане майно цій
особі. Такий же обов'язок виникає,  коли
підстава,  на якій придбано майно,  згодом відпала.

2

З
матеріалів справи вбачається,  що під час
роботи у позивача відповідачка систематично брала собі з виручки за продані
товари,  які належали позивачу,  грошові кошти. Щоразу зазначаючи про таке в
своїх робочих зошитах,  де фіксувала
надходження товару,  його продаж та
залишок. В цих же зошитах ОСОБА_3 вказувала денну виручку і кількість взятих
нею для себе грошей ( а.с.  12-48).

Матеріалами
судово - почеркознавчої
експертизи,  яка була проведена під час
розгляду вказаної справи про стягнення заробітної плати,  підтверджено,
що записи в указаних робочих зошитах виконані відповідачкою.

Сумарна
кількість взятих відповідачкою грошей співпадає з ціною позову.

В ході
судових засідань по даній справі та по названому вище трудовому спору
відповідачка неодноразово визнавала зазначені факти,  пояснюючи,
що взяті нею гроші вона повернула позивачу.

Однак
жодних доказів про повернення позивачу вказаної суми грошей одноразово,  чи частинами,
відповідачка не надала.

Крім
того,  при ухваленні рішення апеляційного
суду від 31 січня 2007 р. теж не було
встановлено,  що відповідачка повернула
позивачу взяті нею грошові суми. Проте зарахувати їх,  як заробітну плату тоді суд не зміг,  так дії відповідачки вийшли за межі трудового
договору,  укладеного між сторонами.

Оскільки
про порушення свого права позивач дізнався лише після ухвалення апеляційним
судом рішення від 31 січня 2007 р.,  то не можна вважати,  що він пропустив строк позовної давності.

В
зв'язку з чим,  встановивши такі
обставини справи та надавши їм правильну юридичну оцінку,  місцевий суд обґрунтовано задовольнив позов.

Та
обставина,  що місцевий суд помилково
послався на  ст.  1212
діючого ЦК України,  а не на
ст.  469 ЦК України 1963 p.,
яка встановлювала обов'язок відповідачки повернути
позивачу безпідставно набуте майно,  не
вплинуло на правильність вирішення спору,
а тому не може бути підставою для скасування рішення.

Керуючись  ст.
ст.  307,
308,  313-315 ЦПК
України року,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити,  а рішення
Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2007 р.
-залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення,  але може бути оскаржена безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців.