У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого

Гуменюка В.І.,

суддів:

Балюка М.І.,     Барсукової
В.М.,

Косенка В.Й., Луспеника Д.Д.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 треті
особи: виконавчий комітет Орджонікідзевської
районної ради м. Харкова,  Рада
опіки та піклування виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради м.
Харкова, про визнання втратившими право на житлову площу; за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, приватного нотаріуса ОСОБА_6,
Харківського міського нотаріального округу, міського відділу приватизації
житлового фонду Орджонікідзевської районної ради м. Харкова, виконавчому
комітету Орджонікідзевської районної ради
м. Харкова, третя особа : Рада опіки та піклування виконавчого комітету
Орджонікідзевської районної ради м. Харкова, про визнання приватизації квартири
21 листопада 2002 року і договору купівлі-продажу від 15 квітня 2003 року
недійсним, поновлення порушеного права та вселення,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2000 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.  звернулися
до  суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 21 липня 1997 року відповідачі  у квартирі
АДРЕСА_1 не проживають, участі в її утриманні не приймають, комунальні
послуги не оплачують та виїхали на постійне місце проживання до Белгородської
області  Російської Федерації.

Відповідачі
ОСОБА_3 та  ОСОБА_4. позов  не визнали та
звернулися до  суду  із
зустрічним позовом, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу
ОСОБА_2. став до  них відноситися агресивно,
постійно бив та принижував, тому вона і змушена була забрати дитину і тимчасово
переїхати до своєї матері у АДРЕСА_2, залишивши у ЖЕУ заяву про те, щоб її  не виписували з квартири без її відома  та
згоди.             Між тим ОСОБА_1
та ОСОБА_2. у період розгляду справи у судовому порядку приватизували спірну
квартиру та продали її ОСОБА_5. Вважають, що їх право на проживання у спірній
квартирі порушено, просять відновити їх порушене право, вселити у спірну
квартиру, визнати її приватизацію й договір купівлі-продажу від 15 квітня 2003
року недійсними та сторони повернути у попередній  стан.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня  2006 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. відмовлено. Зустрічний позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2007 року
рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2006 року
скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволені та визнано
ОСОБА_3, ОСОБА_4. такими, що втратили право користування житловою площею. У
задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ставиться питання про скасування
рішення суду апеляційної інстанції та залишення
без змін рішення суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна  скарга  підлягає задоволенню частково з  таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2. та  відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних
вимог, суд апеляційної інстанції виходив
із того, що відповідачі у спірній квартири не проживали понад 6 місяців
без поважних  причин, тому у
відповідності до вимог ст. 71 ЖК України втратили право на користування  спірним
житловим приміщенням.

Проте  погодитися  з такими висновками суду не  можна з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_4.
проживають у Белгородській області Російської Федерації тимчасово, про що
свідчить їхня тимчасова реєстрація на території
Росії, вони є громадянами України.

ОСОБА_3 та її дочка не проживають у спірній квартирі внаслідок
неправомірний  дій ОСОБА_2., який
зловживав спритними напоями, непристойно
поводився  у родині  та застосовував  фізичну
силу. Тому судом першої інстанції не знайдено підстав для визнання
відповідачів такими, що втратили право на користування  спірним
житловим приміщенням.

Не спростовуючи ці висновки суду першої інстанції, апеляційний суд  виходив лише із того, що вони без поважних
причин не проживають у спірній  квартирі,
і у якості підтвердження не проживання їх у квартирі, апеляційний суд  посилається на довідку про  навчання ОСОБА_4. у Белгородському  університеті.

Проте, судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги на те, що
ОСОБА_4. з 1998 року по 2005 рік навчалась у Борисівській середній школі, а на
теперішній час є студенткою Белгородського університету та у відповідності до
вимог п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України у випадку тимчасового виїзду з постійного
місця проживання у зв'язку з навчанням, у тому числі за кордон, - за  нею протягом усього часу навчання
зберігається право на жиле приміщення.

Не можна погодитися і з рішенням суду першої інстанції у тому, що ним
у  порушення норм процесуального права не
притягнуто ОСОБА_5. до участі у справі в якості відповідача за позовом про
визнання договору купівлі-продажу недійсним та вселення. Він притягнутий до
участі у справі в якості третьої особи, на яку не можна покладати  обов'язок
виконати рішення суду.

Враховуючи вищенаведене рішення судів першої та апеляційної інстанцій  підлягають
скасуванню  із передачею  справи на новий  розгляд до суду  першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та
ОСОБА_4   задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 грудня            2006 року та рішення апеляційного
суду Харківської області від 21 березня           2007 року скасувати, а справу
передати на  новий  розгляд до суду  першої інстанції.

Ухвала  оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                В.І. Гуменюк

Судді:                                                                           М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Й.Косенко

Д.Д. Луспеник