УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 року                                                                м. Одеса

Колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судці - Сидоренко І.П.

суддів - Каранфілової В.М.,
Троїцької Л.Л.

при секретарі - Пугачової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Морська аварійно-рятувальна
служба" на рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 18 жовтня 2007року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Морська аварійно-рятувальна служба" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

встановила:

24 січня 2007року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Державного підприємства "Морська
аварійно-рятувальна служба" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та моральної шкоди.

В обґрунтовані позову ОСОБА_1 вказала, що з 05.03.05 р. вона
прийнята на роботу буфетницею-кухарем 3
категорії на судна Державного підприємства "Морська аварійно-рятувальна служба", була направлена на судно
"Сапфір", та командирована в порт
Севастополь к місцю стоянки судна. Наказом № 30
від 04.05.2006року на підставі ч.1 п.4 ст.40 КЗпП
України вона була звільнена за прогули без поважних причин у період з 03.04.2006р. по 05.04.2006р. Позивачка зазначила, що
прогули вона не здійснювала, а була відсутня на
робочому місці з поважних причин у зв'язку із хворобою, а причиною звільнення було невдоволення адміністрації частими
хворобами її та її доньки. Посилаючись на статтю 184 КЗпП
України, яка забороняє звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років за ініціативою власника
підприємства або уповноваженого ним органу, крім
випадків повної ліквідації підприємства, позивачка ОСОБА_1 просила поновити її на роботі, стягнути на її користь 26714грн. за
час вимушеного прогулу, та моральну шкоду у розмірі
10000грн., з тих підстав, що вона була незаконно
звільнена, що потягло за собою обмеження для її сім'ї купувати в достатньої кількості продукти харчування, медикаменти, речі першої
необхідності, вчасно здійснювати оплату за квартиру та комунальні послуги.

Крім того, позивачка просила про поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права на працю з підстав того, що
вона фактично не пропустила строк, так як 02.06.2006 р.
направила через поштове відділення №11 до Приморського райсуду м. Одеси позовну заяву про поновлення на роботі, що
підтверджується квитанцією про відправку
кореспонденції та довідкою пошти, яка підтверджує ці обставини. Те,
що дана позовна заява з невідомих причин не була зареєстрована у

Справа № 22ц-490/08                                                                                 Категорія ЦП: 40

Головуючий у першій інстанції
Турецька І. О. Доповідач Сидоренко І.П.

2

канцелярії
суду, на думку позивачки не є підставою вважати, що вона пропустила строк позовної
давності.

Рішенням суду першої інстанції від 18 жовтня 2007року позов ОСОБА_1 був задоволений
частково.

Суд поновив ОСОБА_1 строк звернення до суду за захистом свого порушеного права на
працю.

Суд поновив ОСОБА_1на посаді буфетника-кухаря третьої
категорії на судах Державного підприємства
"Морська аварійна-рятувальна служба" з 04 травня 2006р.

З Державного підприємства "Морська аварійна-рятувальна служба" на
користь ОСОБА_1 суд стягнув середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 04.05.2006р. по 18.10.2007р. у сумі 26714грн., моральну шкоду у розмірі 2000грн.
(а.с.94-97).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати частково, та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні
позову про стягнення коштів за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду, посилаючись на те, що суд першої інстанції
необгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольнив позов ОСОБА_1про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та моральної шкоди
суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 була звільнена у порушенні вимог статті 184 ч. 3 КЗпП України, яка забороняє звільнення одиноких матерів при наявності
дитини віком до чотирнадцяти років, крім випадків повної
ліквідації підприємства, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Факт того, що позивачка є одинокою матір'ю, підтверджується довідкою
відділу реєстрації актів цивільного стану
Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим про те , що 29 березня 2000р. проведено запис № 264 про народження
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження й відомості про
батька записані за вказівкою матері, відповідно до ст. 135 СК України.

Фактично адміністрація підприємства знала, що ОСОБА_1 є одинокою матір'ю, про що свідчить надана відповідачем копія заяви позивачки від 19.02.2006р.,
із проханням, надати її, як одинокої матері відпуску для догляду за
дитиною.

Колегія суддів
погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну
оцінку, та нормам КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Однак, представник відповідача не довів
суду першої інстанції та апеляційної інстанції обґрунтованість своїх заперечень в частині того, що судом безпідставно
стягнути на користь позивачки кошти за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Слід зазначити, що відповідач не
оскаржує рішення суду в частині поновлення позивачки на
роботі, чим на думку колегії фактично визнає вимоги позивачки, а

3

відповідно до вимог ст.ет.235,237
КЗпП України при вирішенні питання про поновлен» на роботі, суд також вирішує питання
про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, та
моральну шкоду.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції безпідставно поновив ОСОБА_1 строк на звернення до суду також не
можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого
рішення, оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те,
що ОСОБА_1 02.06.2006року направила поштою до Приморського районного суду м. Одеси позовну заяву, що
підтверджується поштовою квитанцією, та довідкою поштового відділення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд 1 інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини по
справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи
апеляційної скарги суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морська аварійно-рятувальна
служба" -відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2007року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Морська аварійно-рятувальна служба" про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з
дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.