Справа № 2-63/2008
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

«01» вересня
2008 року                                                                              м.Ясинувата

Ясинуватський
міськрайонний суд Донецької області у складі: судді Гаврилюка О.І., при
секретарі Голуб С.С., Деревенець О.Ю.

за
участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду м.Ясинувата цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7,ОСОБА_8 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6 про встановлення право на проживання у житловому
будинку, -

В С Т А
Н О В И В :

У вересні 2008
року позивачка в інтересах неповнолітніх дітей звернулась до суду зі вказаним
вище позовом. Свій позов обґрунтувала тим, що вона з 28 серпня 1991 року
знаходилась у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3. Від шлюбних відносин мають
неповнолітню дитину - ОСОБА_7, 1991 р.народження. Шлюб між ними було розірвано
14 січня 1998 року. У період з 1998 року по 2000 року вона з їх дитиною мешкала
у своїх батьків АДРЕСА_1. Однак, у 2000 році вони з відповідачем ОСОБА_3.
примирилися та почали проживати разом АДРЕСА_2. У 2003 році у них народилась
друга донька ОСОБА_8. У кінці 2006 році ОСОБА_3 почав зловживати спиртними
напоями, звільнився з роботи, унаслідок були конфлікти. У березні 2007 року він
вигнав її з дітьми із дому та вони стали проживати знов у її батьків за
вищевказаною адресою, але у її батьків умов для проживання дітей немає. Крім
того, вважає, що житловий будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3, а тому їх діти
мають право на проживання в даному будинку. Тому просить визнати право на
проживання їх дітей у житловому будинку АДРЕСА_2, де вони прожили разом з
колишнім чоловіком та дітьми майже одинадцять років, а також визнати недійсними
договір купівлі - продажу та свідоцтво про право на спадщину за законом на
житловий будинок за вищевказаною адресою; стягнути матеріальну шкоду у розмірі
50000 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. У зв'язку з вищевикладеним
просить позов задовольнити.

У  судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідачі
позов не визнали, пояснивши, що дійсно з 1991 по 1998 роки ОСОБА_3 знаходився у
шлюбі з позивачкою. Від шлюбних відносин мають двох неповнолітніх дітей. Під
час шлюбу вони мешкали у його батьків. Після розірвання шлюбу позивачка
переїхала проживати до своїх батьків. Від шлюбних відносин мають неповнолітню
дитину - ОСОБА_7, 1991 р.народження. У період з 1998 року по 2000 року вона з
їх дитиною мешкала у своїх батьків АДРЕСА_1. У 2000 році вони з ОСОБА_3.
примирилися та почали проживати разом АДРЕСА_2. Крім того, у 2000 році померла
мати відповідачів, якій належав вищевказаний будинок. Спадщину за законом
прийняла ОСОБА_4, яка є рідною сестрою ОСОБА_3 ОСОБА_3 від своєї частки
відмовився на користь своєї рідної сестри. ОСОБА_4 оформила спадковий будинок
на себе, але ОСОБА_3 зі своєю родиною продовжував мешкати у цьому будинку. Так,
у 2003 році у ОСОБА_3 з ОСОБА_1 народилась друга донька ОСОБА_8. У кінці 2006
році ОСОБА_3 з ОСОБА_1 розсталися та ОСОБА_1з їх дітьми стала проживати знов у
її батьків за вищевказаною адресою. 28 вересня 2007 року ОСОБА_4 як один
власник даного будинку продала його ОСОБА_6. В даний час ОСОБА_4 мешкає у
м.Красноармійську. Тому відповідачі просять в позові відмовити за
недоведеністю.

Представник
відповідачки дав аналогічні пояснення відповідачки та просив в позові
відмовити.

Третя особа
ОСОБА_6. проти позову заперечувала, пояснивши, що вона у вересні 2007 року
придбала житловий будинок АДРЕСА_2 у ОСОБА_4, яка була єдиною власницею
будинку, інших співвласників будинку та прописаних в ньому осіб не має. Тому
просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши
показання сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, не знаходить
підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до
ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, що не суперечать
закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена судом.

Судом
встановлено, що  з 28 серпня 1991 року
позивачка знаходилась у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3. Від шлюбних відносин
мають неповнолітню дитину - ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними було розірвано
14 січня 1998 року. З 1991 по 1998 роки вони мешкали у житловому будинку
батьків її чоловіка ОСОБА_3 Після розлучення, а саме з 1998 року по 2000 року
вона з їх дитиною мешкала у своїх батьків АДРЕСА_1. Однак, у 2000 році вони з
відповідачем ОСОБА_3. примирилися та почали проживати разом АДРЕСА_2. У 2003
році у них народилась друга донька ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_2. У кінці 2006 році
ОСОБА_1розірвала усякі відносини з ОСОБА_3. та знов почала мешкати у своїх
батьків АДРЕСА_1.

Також
встановлено та підтверджується спадковою справою, спірний будинок АДРЕСА_2
належав матері відповідача ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_3 померла та після її смерті
відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок.

Відповідно до
п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний   кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин,
які виникли  до  набрання
чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

До правовідносин
стосовно прийняття спадщини, слід застосувати ст.ст.524, 529, 548, 549, 553 ЦК
України (у редакції 1963 року) відповідно до яких:

-     спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом;

-     при
спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа
спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після
його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за
законом,  якщо на час відкриття спадщини
немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують
порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому
родителю;

-     для
придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв;

-     визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття
спадщини заяву про прийняття спадщини;

-     спадкоємець
за законом або за  заповітом  вправі
відмовитись від
спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може
заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на
користь держави або окремих державних, кооперативних або інших  громадських організацій.

Виходячи з
вищевикладеного, спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця
ОСОБА_9 були її діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_3
скористався наданим йому правом та відмовився від своєї частки спадщини на
користь своєї сестри ОСОБА_4, яка у встановленому законом порядку отримала
свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті їх матері ОСОБА_9

Крім того, також
встановлено, що відповідно до діючого ЦК України, ОСОБА_4 у 2007 році, як
власник продала за договором - купівлі продажу спадковий будинок ОСОБА_6.
Договір купівлі - продажу оформлений відповідно до чинного законодавства.

Допитана судом
свідок ОСОБА_10 підтвердила вищевказані обставини.

Виходячи з
вищевикладеного, відповідач ОСОБА_3 добровільно відмовився від належної йому
частки у спадковому майні після смерті їх матері на користь своєї сестри
відповідачки ОСОБА_4, а тому посилання позивача на те, що ОСОБА_3 не оформив
спадковий будинок на себе є помилкою та не має правового значення по суті
заявлених вимог.

Зазначених
обставин позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно
до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст.ст. 529, 548, 553, 560 ЦК України, (у редакції 1963 року), ст.ст.319, 328,
655-658  ЦК України суд, -

В И Р І
Ш И В :

Відмовити
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7,ОСОБА_8 в задоволенні позовних вимог
про встановлення право на проживання у житловому будинку.

Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються Апеляційному суду
Донецькій області через Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області
протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано, рішення вважається таким, що набрало
законної сили.

Суддя                                                                                                           О.І.Гаврилюк