Справа № 22ц- 2007                              Головуючий у 1
інст. - Гордійко Ю.Г.
Доповідач - Хромець Н.С.
18 листопада  2008 року апеляційний суд Чернігівської області у складі:
Головуючого - судді
Суддів - Горобець Т.В.,
З участю  позивача ОСОБА_1, його представника адвоката
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові справу за апеляційною скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання „Південно-західна залізниця” на заочне
рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2008 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об'єднання
„Південно-західна залізниця” про поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в
с т а н о в и в:

Заочним рішенням Новозаводського
районного суду м. Чернігова  від 26 липня
2008 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді провідника пасажирських вагонів
вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський
державного територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна
залізниця”, стягнуто на користь позивача 7572 грн. 13 коп. заробітку за час
вимушеного прогулу та 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у
позові ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права. Відповідач вважає, що суд не перевірив до
кінця достовірність акту ревізії від 29 грудня 2007 р. Крім того, апелянт
посилається на незастосування судом ч.9 ст. 43 КЗпП України, Декрету Кабінету
Міністрів України „Про державне мито” та ст. 237 КЗпП України та на порушення
норм ст. 109 ЦПК України при вирішенні позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з
додержанням вимог матеріального і процесуального права, а підстави для
задоволення апеляційної скарги відсутні.

По справі встановлено, що
позивача звільнено наказом № 839/ос від 09.04.2008 р. з 01.02.2008 р. за п. 8
ст. 36 КЗпП України за перевезення 29.12.2007 року безквиткових пасажирів. Суд,
задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку про недоведеність факту
перевезення відповідачем безквиткових пасажирів. Такі висновки суду
відповідають встановленим обставинам і вимогам закону, підтверджені наявними у
матеріалах справи документами, а саме, актом
правової інспекції ради профспілки перевірки дотримання законодавства
про працю від 28 лютого 2008 року (а.с. 58), який містить висновки про
порушення порядку проведення ревізії 29 грудня 2007 р., чого апелянт не оспорює.
Крім того, висновки суду підтверджуються відсутністю даних про виконання
ревізорами вимог п.п. 18.5, 18.6 та 18.7 Правил перевезення пасажирів, багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом
Міністерства транспорту і зв'язку  від
27.12.2006 р. № 1196. Клопотання про виклик у судове засідання у якості свідків
ревізорів, які здійснювали ревізію 29.12.07 р., особами, які беруть участь у
справі не заявлялось і справа судом розглянута згідно з вимогами ч.1 ст. 11 ЦПК
України на підставі наявних доказів.

З матеріалів справи також вбачається, що позивача звільнено 01.02.2008
р., у той час, як у цей день він ще мав листок непрацездатності і стати до
роботи йому було приписано 02.02.2008 р. Отже, відповідач не виконав норми ч.3
ст. 40 КЗпП України, яка не допускає звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової
непрацездатності (а.с. 61).

Посилання апелянта на
незастосування судом ч.9 ст. 43 КЗпП України не дають підстав для задоволення
апеляційної  скарги. Відповідно до
положень ст. 43 КЗпП України, звільнення працівника з ініціативи роботодавця з
підстав порушення працівником трудової дисципліни здійснюється за наявності
попередньої згоди профспілкової організації. На відсутність такої згоди у
даному випадку посилається сам відповідач у апеляційній скарзі. Застосовувати
ч.9 ст. 43 КЗпП України суд першої інстанції не мав необхідності, оскільки у
матеріалах справи наявні документи, з яких вбачається, що профспілкова
організація не надала роботодавцю згоди на звільнення працівників, в тому числі
і позивача по даній справі( а.с. 35, 56, 57, 67, 68). Посилання у наказі про
звільнення на підстави, передбачені контрактом, суд не аналізує, оскільки
позивач законність укладення контракту не оспорює.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК, в межах заявлених ними вимог.
Ст. 237 КЗпП України передбачено покладення обов'язку покрити шкоду, заподіяну
підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, але з
врахуванням наведеної вище норми процесуального закону стягнення провадиться за
позовом, заявленим відповідно до ст. 3
ЦПК України.

Відсутність у мотивувальній
частині рішення посилання на Декрет Кабінету Міністрів „Про державне мито” не
може бути підставою для скасування
правильного рішення суду. Розмір судового збору, який належить стягнути
з відповідача, судом визначено правильно.

Не можуть бути підставою і доводи апелянта що стосуються вирішення судом
позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Судом правильно застосована
ст. 2371 КЗпП України, оскільки встановлено, що відповідачем
здійснене незаконне звільнення позивача з роботи, тобто порушене його право на
працю і оплату такої, що призвело до моральних страждань та вимагало від
позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Наявність висновків
спеціальних досліджень для встановлення факту заподіяння моральної шкоди при
незаконному звільненні з роботи не є необхідною.

Таким чином, апеляційна скарга є
необґрунтованою і задоволеною бути не може.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307,
ст.ст. 308,  313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд

у
х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання „Південно-західна залізниця” відхилити, а
заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2008
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України у
касаційному порядку протягом двох місяців.

Головуючий:
Судді: