У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

3 грудня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
“Павлоградвугілля”, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в                                 м. Першотравенську
Дніпропетровської області про перерахунок сум відшкодування шкоди у зв'язку з
ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків за касаційною скаргою
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську
Дніпропетровської області на рішення Першотравенського міського суду від 30
січня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23
вересня               2008 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2000 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відкритого
акціонерного товариства “Павлоградвугілля” (далі - ВАТ “Павлоградвугілля”) про
перерахування сум відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, і з урахуванням уточнених позовних
вимог просив стягнути з                                  ВАТ
“Павлоградвугілля”  19 256 грн. 94 коп. у
рахунок недоплачених щомісячних виплат відшкодування шкоди здоров'ю за період,
починаючи               з 1 листопада
1997 року до 31 березня 2001 року, та 59 172 грн. 01 коп. у рахунок
недоплаченої одноразової допомоги, а також просив суд стягнути з  відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в                                 м.
Першотравенську  34 893 грн. 85 коп. у
рахунок недоплачених сум із щомісячних страхових виплат за період, починаючи з
1 квітня 2001 року до  1 грудня 2007
року. З урахуванням того, що в нього у період з липня                   2003 року до 1 грудня 2007
року змінювалася група працездатності з 50 % до 60 %, позивач просив стягнути
із зазначеного відділення 45 411 грн. 68 коп. у рахунок недоплати із щомісячних
страхових виплат за період, починаючи з
1 квітня 2001 року  до 1 грудня
2007 року. ОСОБА_1 указував, що саме такий порядок нарахування та виплати
щомісячних платежів і одноразової допомоги був передбачений чинним
законодавством України, проте відповідач невірно застосував законодавство, у
результаті чого розмір виплат було занижено.

Рішенням Першотравенського міського суду від 30 січня 2008 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня
2008 року позов задоволено. Стягнуто з ВАТ “Павлоградвугілля” на користь
ОСОБА_1: у рахунок недонарахованої та невиплаченої одноразової допомоги 59 172
грн. 01 коп.; у рахунок недонарахованих та невиплачених щомісячних платежів,
починаючи                             з 1
листопада 1997 року до 31 березня 2001 року, 19 256 грн. 94 коп., а всього - 78
428 грн. 95 коп. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Першотравенську 45 411 грн. 68 коп. на користь ОСОБА_1 у рахунок
недонарахованих та невиплачених щомісячних страхових платежів за період з 1
квітня 2001 року до 1 грудня 2007 року. Стягнуто з ВАТ “Павлоградвугілля”
судовий збір у розмірі
784 грн. 28 коп. на користь держави, також витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 1 грн. 50 коп.
Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в                       м. Першотравенську
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 1 грн.
50 коп.

У касаційній скарзі
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську
Дніпропетровської області просить скасувати рішення суду першої інстанції й
ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився апеляційний суд,
виходив із того, що ОСОБА_1 перебував у трудових
відносинах із шахтою “Степова” ВАТ “Павлоградвугілля”, де, працюючи ГРОЗ 5
розряду, отримав професійне захворювання, у зв'язку з яким медико-соціальною експертною
комісією (далі - МСЕК) у червні 1997 року позивачу встановлено 50 % втрати
працездатності, а в подальшому при переогляді у МСЕК - з 1 липня                    2003 року 60 % втрати
працездатності, а з 1 липня 2004 року знову встановлено 50 % втрати
працездатності. При цьому суд виходив із того, що, починаючи з 10 червня 1997
року, відповідач - шахта “Степова”, правонаступником якої є ВАТ
“Павлоградвугілля”, проводив виплати щомісячного відшкодування шкоди з
порушенням чинного на той час законодавства, і дійшов висновку, що зазначене
підприємство безпідставно не застосувало позивачу підвищення з 1 квітня 1996
року тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві з урахуванням
коефіцієнта 2,38. Також суд уважав, що розмір одноразової допомоги та щомісячного
втраченого заробітку позивача необхідно було визначати з його середньомісячної
заробітної плати за три останні повні календарні місяці роботи, що передували
стійкій втраті працездатності, з коригуванням на коефіцієнт підвищення тарифних
ставок на день установлення МСЕК ступеня втрати працездатності. Суд указав, що
обчислений таким чином середньомісячний заробіток є базовим для подальших
перерахунків відповідно до п. 28 Правил відшкодування власником підприємства,
установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня
1993 року № 472.

Однак погодитися з такими висновками не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із шахтою
“Степова” ВАТ “Павлоградвугілля”, де, працюючи ГРОЗ 5 розряду, отримав
професійне захворювання, у зв'язку з яким МСЕК у червні                  1997 року позивачу
встановлено 50 % втрати працездатності, а у подальшому при переогляді у МСЕК -
з 1 липня 2003 року 60 % втрати працездатності, а  з 1 липня 2004 року знову встановлено 50 %
втрати працездатності.
Після огляду ОСОБА_1 МСЕК 10 червня 1997 року шахта “Степова” нарахувала
йому щомісячні платежі та одноразову допомогу, виходячи із середнього заробітку
працівника на підприємстві в сумі 525 грн. 36 коп., розмір яких пізніше змінювався у зв'язку зі зміною
розміру втрати працездатності, а також у зв'язку з підвищенням тарифних ставок.
З 1 квітня 1996 року на шахті “Степова” було підвищено
тарифні ставки та посадові оклади на коефіцієнт 2,38.

Пунктом 1 Указу
Президента України від 9 січня 1996 року “Про додаткові заходи щодо
матеріального і морального заохочення працівників вугільної промисловості”
Кабінету Міністрів України за погодженням з об'єднанням галузевих профспілок
доручено, зокрема, визначити умови оплати праці, розміри тарифних ставок і
схеми посадових окладів працівників вугільної промисловості та шахтного будівництва
з урахуванням умов складності праці, здійснивши їх перегляд з метою збільшення
у межах наявного фонду споживання; установити граничні розміри надбавок,
доплат, премій і винагород для підвищення частини тарифу у середньомісячній
заробітній платі працівників вугільної промисловості не менш як до 70
відсотків, маючи на увазі, що зазначені розміри можуть збільшуватись у
колективних договорах підприємств за рахунок прибутку, що залишається у
розпорядженні підприємств після сплати податків та інших платежів.

На виконання зазначеного Указу Президента та відповідно до доручення Кабінету Міністрів
України від 15 січня 1996 року № 469/1 Міністр вугільної промисловості
затвердив наказ від 4 березня 1996 року “Про додаткові заходи матеріального
стимулювання працівників вугільної промисловості” за погодженням із
співвласниками галузевих профспілок. Пунктом 1.3 указаного наказу працівникам
роз'яснено, що збільшення тарифних ставок і окладів здійснюється з метою
збільшення частки тарифів у середньомісячній заробітній платі в межах наявного
фонду споживання за рахунок: вартості здешевлення харчування; зміни порядку
оплати за нормативний час пересування у шахті від ствола до робочого місця і в
зворотному напрямку; встановлення граничних розмірів надбавок доплат,  премій та винагород. Згідно з п. 1. 4 цього
наказу передбачено, що збільшення розмірів тарифних ставок слід здійснити в
межах фонду споживання, визначеного в порядку, встановленому Положенням з
планування та утворення фонду споживання на підприємствах вугільної
промисловості, запровадженим наказом Мінвуглепрому від 29 лютого 1996 року №
70.

При цьому в
зазначеному наказі Мінвуглепрому від 4 березня 1996 року не вироблено механізм
здійснення перерахунку розмірів відшкодування шкоди працівникам і вказаний
наказ не містить положення про необхідність підвищення тарифної ставки саме на
коефіцієнт 2,38.

Пунктом 28
Правил відшкодування власником підприємства, установи
і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня                    1993 року № 472 у редакції,
чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено перелік
підстав для перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку,
витрат на соціальну і медичну допомогу), до яких віднесено: зміну ступеня
втрати професійної працездатності; зміну складу сім'ї померлого; підвищення
мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством;
підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств,
а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Однак при вирішенні спору судом не враховано, що згідно з роз'ясненнями
Міністерства праці України від 13 вересня 1996 року                   № 06-3138, Головної
державної інспекції праці Міністерства праці України від 17 жовтня 1997 року №
02/2-4171 і доповнень до Угоди по тарифах трудових і соціальних гарантіях між
Мінвуглепромом і галузевими профспілками вугільної промисловості від 18
листопада 1997 року в тих випадках, коли при черговому перерахуванні
відшкодування шкоди потерпілим на виробництві при виконанні ними трудових
обов'язків, пов'язаному з підвищенням тарифних ставок (посадових окладів) на
підприємстві, установі організації, перерахований на 100 % втрати професійної
працездатності розмір відшкодування шкоди перевищує реальну заробітну плату
відповідного працівника, розмір відшкодування шкоди потерпілому визначається із
середньомісячної заробітної плати відповідного працівника (після проведення
підвищення тарифних ставок) при умові, що він відпрацював повний календарний
місяць, або у перерахунку на повний календарний місяць роботи. При цьому
перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100 % втрати
професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати
відповідного працівника за цей період, даний середньомісячний заробіток
відповідного працівника є визначальним для проведення перерахунку відшкодування
втраченого заробітку.

Отже, розмір втраченого заробітку і одноразової допомоги потерпілого
підлягає перерахуванню, якщо відбулося реальне підвищення тарифних ставок
(окладів), а перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100 %
втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної
плати відповідного працівника за цей період.

Суд на зазначене уваги не звернув і провів коригування розміру втраченого
заробітку позивача та одноразової допомоги з указівкою на коефіцієнти підвищення
тарифних ставок, не перевіривши при цьому: чи відбулося реальне підвищення
тарифних ставок (окладів), чи не перевищує перерахований розмір відшкодування
шкоди реальної заробітної плати відповідного працівника.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2                    ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду з передачею справи на новий розгляд. Оскільки
зазначене порушення, допущене судом першої інстанції, не було усунено
апеляційним судом, справу слід передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську
Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду від 30 січня 2008 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня               2008 року скасувати, передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л.
Сенін