У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

1 жовтня 2008 року                                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                                 Гуменюка
В.І.,

Данчука В.Г.,                                            Луспеника Д.Д.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ громадянства, реєстрації та міграції
фізичних осіб Ялтинського міського управління Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономної Республіці Крим про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації,  за касаційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 7 квітня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

23 серпня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_2, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона є
власницею квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі, крім неї, зареєстровані та
проживають син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, і відповідач. Шлюб між
сторонами був зареєстрований 25 серпня 2001 року й розірваний рішенням
Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 26 квітня 2007 року.
Зазначена вище квартира придбана нею до укладення шлюбу з відповідачем за
договором довічного утримання від 14 березня 1996 року. ОСОБА_1 зазначає, що
відповідач чинить їй перешкоди в користуванні квартирою.

Рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки
Крим від 24 жовтня 2007 року позов задоволено. Постановлено усунути ОСОБА_1
перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 - шляхом виселення та
зняття з реєстрації ОСОБА_2 із зазначеної квартири.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
7 квітня 2008 року зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Не погодившись із
рішенням апеляційного суду, ОСОБА_1 подала до Верховного Суду України
касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване
рішення скасувати й ухвалити у справі нове рішення.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в
задоволенні позову, апеляційний суд правильно виходив із того, що  сімейні відносини сторін у справі виникли на
підставі шлюбу, що не суперечить ст. 3 СК України, ст. 6 КпШС України, чинний
до 1 січня 2004 року. Майно одного з подружжя зберігає режим роздільності
незалежно від терміну користування цим майном іншим з подружжя або ними обома.
Істотною особливістю подружжя є те, що в повсякденному сімейному житті
особистим майном чоловіка і дружини фактично користуються обоє з подружжя.

Звичайне користування майном, що належить одному з
подружжя, незалежно від його тривалості, не створює в іншого з них або інших
членів родини права власності на нього. Власник може розпоряджатися належним
йому майном за своїм розсудом. Разом з тим, у зв'язку з вступом у шлюб особа
здобуває ряд прав і обов'язків. Одним з таких обов'язків є обов'язок чоловіка і
дружини піклуватися про родину, зокрема про її матеріальне становище та з інших
питань.

При розпорядженні своїм майном кожний з подружжя
зобов'язаний ураховувати інтереси неповнолітньої дитини, інших членів родини,
що відповідно до закону (ст. 59 Сімейного кодексу України) мають право
користуватися ним. За таких підстав, якщо об'єктом особистої приватної
власності є квартира, то право користування цим житловим приміщенням належить
усім членам родини. Як убачається з матеріалів справи, позивачка як власник
спірної квартири дала згоду на постійне проживання в ній своїй сім'ї, яка
складалась із трьох осіб: вона, відповідач та їхній син.

Згідно зі ст. 156
Житлового кодексу України (далі - ЖК України) припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права
користуватися займаним приміщенням.

Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого
права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні
відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47
Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, оскільки право на
житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту
лише у випадку порушення прав особи.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення може бути лише неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Статтями 338-341 ЦПК України передбачено
випадки, в яких рішення суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали
справи не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального й процесуального права, а отже, відсутні підстави для скасування
ухваленого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
7 квітня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                            А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

В.Г. Данчук

В.І. Гуменюк

Д.Д.  Луспеник