Справа № 2-361/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М                                 У К Р А Ї Н И

25 червня 2008 року Бобровицький районний суд
Чернігівської області в складі :

головуючого-судді
Кузюри в.О.

при
секретарі
Голуб Л.Л.

з
участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача                                                     ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача                                                   ОСОБА_4

розглянувши
в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бобровиця справу за позовом
ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про визнання права власності на &frac12; частину майна,
придбаного в шлюбі ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за нею право
власності на &frac12; частину
майна , яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності
.Свої вимоги обгрунтовує тим,що з відповідачем проживала в фактичному шлюбі з
1991 року в квартирі , яку надав їй з сином Новобиківський цукровий завод в
1989 році . В 1994 році відповідачу ОСОБА_2. як спеціалісту надали квартиру для
сім”ї у складі 3-х чоловік  3-х
кімнатну  , житловою площею 42,83
кв.м.АДРЕСА_1.

В  квартиру позивач та відповідач заселилися не
зразу, так як необхідно було провести будівельно-ремонтні роботи, а лише в 1996
році, хоча роботи по облаштуванню житла проводилися до 2007 року.

За цей
період проведені сантехнічні роботи: проведення каналізації ,облаштування ванни
та туалету, виготовлення  встановлення
котла для підігріву води;

Будинок
був газифікований, настелена підлога ,поклеєні обої, проведена покраска підлоги
,вікон, труб опалення, регістрів, переобладнана веранда у житлову кімнату,
добудовано підсобні приміщення, виготовлено огорожу, викопано та облаштовано
колодязь ,облаштована прибудинкова територія.

Для
проведення цих робіт позивачем в рахунок заробітної плати або за готівку
придбавалися будівельні матеріали, всі роботи проводилися особистою працею
позивачки, її сина, родичів позивачки, або бригад , які винаймала позивачка. В
будівництво вкладалися також кошти матері позивачки, яка продала свій будинок
та надавала їх позивачці , що дало змогу прискорити ремонт квартири.

Позивачка
з 2007 року прописана в спірній квартирі, син позивачки також був прописаний в
2002 році по 2004 рік.

Крім
того за час спільного проживання було придбане інше майно : меблевий гарнітур,
кухонний гарнітур, м”який куточок, кухонний м”який куточок, телевізор,
холодильник.

На сьогодні позивачка проживає в квартирі
одна, так як відповідач проживає в м.Київ, утримує квартиру, оплачує комунальні
послуги. В 2004 році сторони зареєстрували шлюб.

В 2001
році  відповідач  без відома позивачки приватизував квартиру,
користуючись тим, що він був прописаний там один.

Свої
вимоги позивачка обгрунтовує  положеннями
ст.ст. 60 ч.1, 62ч. 1, 69 ч.1,70,74 СК України та просить визнати за нею право
власності на &frac12; частку
майна, придбаного у період шлюбу, а саме &frac12; частину 4-х кімнатної квартири в АДРЕСА_1 ,кімнату
розміром 22 ,0 кв.м та добудовану кімнату 12,2 кв.м, а відповідачу виділити
кімнати 11,4 кв.м та 10,5 кв.м.; ванну ,туалет ,кухню визначити місцями
загального користування, визнати за позивачкою також право власності на &frac12; частину
прибудинкових споруд , на &frac12;
частину прибудинкової території та виділити їй холодильник ,телевізор
,кухонний гарнітур.

В
судовому засіданні позивачка  свої
вимоги  підтримала повністю та просить
задовольнити їх повністю, так як з відповідачем ОСОБА_2 тривалий час проживали
в фактичному шлюбі до 2004 року до того, як юридично оформили свої стосунки.
Все майно нажите за цей період  вважає
спільним майном подружжя , а тому &frac12; частина цього майна належить їй по праву.

Відповідач
ОСОБА_2 вимоги стосовно квартири та прибудинкових споруд не визнав повністю,
так як квартира належить йому на праві особистої власності отже і прибудинкові
споруди також, отримав він її на себе і на свою сім”ю , яка у нього на той час
була,  і яку він мав намір перевезти
згодом в с. Новий Биків, стосунки з позивачкою не вважає сімейними, навіть і
після реєстрації шлюбу.До 2001 року він дійсно проживав то в своїй квартирі, то
в позивачки, так само як і вона проживала то в своїй квартирі, то у нього. Ці
стосунки вважає звичайними для мужчини, який проживав окремо від сім”ї. З 2001
року він весь час проживає в м. Києві, де працює і живе в гуртожитку, в с.
Новий Биків приїжджає рідко. Стосовно меблів, телевізора та холодильника,
позивач не претендує на них і просить суд залишити їх позивачці.

В судове
засідання викликалися свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,ОСОБА_8,ОСОБА_9,
ОСОБА_10,ОСОБА_11,ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 , ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_17

Заслухавши
сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд  вважає,що позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до свідоцтва про право власності на житло , яке є дійсним,  ніким в судовому порядку не оскаржене  та довідки Ніжинського БТІ (а.с.20,45)
квартира АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності відповідачу ОСОБА_2.

В
судовому засіданні достовірно встановлено,що дана квартира надавалася
відповідачу, як спеціалісту , запрошеному працювати на Новобиківському
цукровому заводі головним механіком для нього та членів його сім”ї: дружини та
сина.

Відповідно
до копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.43)  сім”єю відповідача була законна дружина
ОСОБА_18 та син ОСОБА_19, яких як зазначив відповідач він мав намір після
отримання квартири забрати до себе.

Квартира
яка надавалася відповідачу була відомчою, що не заперечують і сторони, знайшло
підвердження в поясненнях свідків ОСОБА_15, ОСОБА_6, ОСОБА_16 та інших свідків
і надавалася працівникам заводу, і  так
як вона  була не закінченою, то на неї
був відкритий рахунок і за рахунок коштів заводу та власних коштів наймачів
житла проводилися будівельно-ремонтні роботи для повного введення її в
експлуатацію. Як зазначив відповідач
житло було повністю придатне для проживання станом на 1998 рік і даний
факт не оспорюється  позивачкою і
відповідач  перейшов проживати в
квартиру. До того він проживав в гуртожитку, харчувався в столовій,  іноді проживав  в позивачки у якої була своя власна
однокімнатна  квартира. Перейшовши в свою
квартиру, відповідач продовжував облаштування житла , прибудинкових споруд,
прибудинкової території , коли  почалася
газифікація населеного пункту , відповідач газифікував квартиру, такі ж роботи
одночасно  проводилися позивачкою в її
квартирі, що не заперечує і  позивачка.

В 1998
році позивачка продала належну їй на праві власності квартиру і перейшла
проживати до відповідача постійно без реєстрації шлюбу, без прописки на
житловій площі відповідача.

Через
деякий час, так як відносини не складалися з відповідачем, позивачка придбала
собі двокімнатну квартиру і проживала окремо від відповідача до 2002 року.

На той
час квартиру  відповідач  приватизував в 2001 році, про що позивачка
знала, що не заперечувала в судовому засіданні . В 2004 році сторони узаконили
свої стосунки та розпочали  робити   ремонт квартири: настилати поли,  встановлювати ванну, санвузол, проводити
каналізацію, проводити газ, проводити облицювання стін, добудовувати гараж Як
встановлено  в судовому засіданні  ці роботи проводилися : в 2004 році  до настання опалювального сезону проведено
газ, в 2005 році перестелили поли ,в 2006 році проведено облицювання стін,
встановлено сантехніку, проведена вода, каналізація.Позивачем не надано жодних
підтверджень, що дані роботи проведені в інші терміни.  Коли
газифікувалося село відповідач та позивач газифікували свої квартири,
про що повідомили суду в судовому засіданні. Роботи проводилися одночасно, як
зазначив відповідач, що не заперечувала і позивачка в судовому засіданні.

Всі
роботи,що проводилися після 2000 року
вартість квартири істотно  не
змінили, а тому  твердження позивачки, що
це майно може бути визнане спільною власність є безпідставним. Переобладнання в
квартирі є незаконними, проводилися без дозволу компетентних органів , зміни до
свідоцтва про право власності на житло не вносилися, а тому предметом спору
може бути лише майно зазначене в свідоцтві , тобто 3-х кімнатна квартира , на
яку в 2001 році був виданий відповідний технічний паспорт.

Просячи
суд про виділення окремих кімнат позивачка чомусь просить виділити більшу
частину, а не &frac12; , не
обгрунтовуючи взагалі своє прохання.

Клопотання
про проведення судово-технічної експертизи сторони не заявляли., що взагалі не
дає підстав  зробити висновки про  реальний поділ майна.

Надані
суду копії  квитанцій, рахунків
(а.с.18,19) підтверджують факт отримання позивачкою будівельних матеріалів,
проте , так як  їй на праві власності в
різний період належали квартири, то ці будівельні матеріали могли
використовуватися і для їх облаштування.

Твердження
про вкладення коштів, які виручені від продажу квартири матері позивачки в
облаштування житла відповідача не знайшли жодного підтвердження в судовому
засіданні.

Відповідно
до ст. 36 СК України підставою для виникнення прав та обов”язків у чоловіка та
жінки є шлюб. Відповідно до ч.1ст. 57 СК України майно набуте чоловіком або
дружиною до шлюбу є їхньою особистою власністю. Нешлюбна пара може мати певні
майнові права, але вони виникають на інших
правових підставах зокрема цивільно-правових і можуть бути  спільною сумісною власністю, проте не
подружжя. До 1998 року  відповідач
перебував в зареєстрованому шлюбі, як зазначив мав намір зберегти сім”ю, а  тому жодних правових наслідків його стосунки
з позивачкою до 1998 року не мають, а отже претендувати на будь-яке майно
відповідача ,в тому числі на квартиру,яку він отримав в цей час  вона не може, крім того в цей час у неї у
власності перебували спочатку одна,а потім інша квартира, якими вона вільно
розпоряджалася на свій розсуд, без дозволу відповідача, що підтверджує ,що він
не був  членом сім”ї позивачки.

З 2001
року відповідач  в силу своєї роботи за
межами населеного пункту , де знаходиться квартира проживає в м. Києві, де
зустрів іншу жінку з якою будує стосунки та має намір створити сім”ю. Отже
проживання з іншою жінкою підтверджує, що сім”ї у сторін не існує і в період
роботи  відповідача в м. Київ.І навіть
реєстрація шлюбу та прописка  не дає
позивачці права на отримання частини квартири. Виходячи з вищезазначеного суд
приходить до висновку про те,що позивачка вправі просити лише про відшкодування
витрат , які були нею зроблені  під час
проведення ремонту в квартирі відповідача після 2001 року, якщо надасть суду
безспірні докази , що роботи проведені за рахунок її власних коштів. Стосовно
решти майна відповідач  в судовому
засіданні відмовився від будь-яких прав на нього, просить залишити його за
позивачкою, а тому суд визнає право на нього за позивачкою.  В 2008
році шлюб сторони розірвали в судовому порядку, за ініціативи
відповідача,що ще раз підтверджує про відсутність серйозних намірів у
відповідача на створення сім”ї.

Пояснення
свідків стосовно характеру відносин ,що склалися між сторонами з часу їх
знайомства суд до уваги не приймає, оскільки свідки є зацікавленими
особами  :  родичами , сватами, кумами.

Керуючись
ст.ст. 213,215 ЦПК України,  положеннями
книги третьої розділу 1 глави 23,28 ЦК України, положеннями глави 8 СК України,
п.6 Прикінцевих  положень Сімейного
кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні
вимоги задовольнити частково .

Визнати
за ОСОБА_1  право власності на  меблевий гарнітур  , кухонний гарнітур,м”який куточок, кухонний
м”який куточок,телевізор,холодильник , в решті позовних вимог відмовити.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку для подачі заяви про
апеляційне оскарження ,якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.Якщо
заяву про апеляційне оскарження було подано,але апеляційна скарга не була
подана у строк , встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду вступає в
законну силу після закінчення цього строку.У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

На
рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області
протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка
подається протягом десяти днів з моменту проголошення рішення через
Бобровицький районний суд Чернігівської області.

Суддя: підпис

Копія
вірна

Суддя
Бобровицького районного суду

Чернігівської
області
В.О. Кузюра