У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

5
листопада 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого    Яреми А.Г.,

суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,   Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до приватного
сільськогосподарського підприємства (далі - ПСП) “Лан” про визнання незаконними
та скасування рішень загальних зборів КСП “Великогадомецьке”,

в с т а н о в и л а :

У лютому та
квітні 2006 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13звернулися до суду із
зазначеними позовами, посилаючись на те, що загальними зборами членів КСП
“Великогадомецьке” від 12 лютого 1997 року та від 21 липня 1998 року були
прийняті рішення про надання згоди на вилучення земельних ділянок із земель
колективного підприємства відповідно площею 72 га та 150 га, однак рішення
зборів є недійсними, так як землі КСП “Великогадомецьке” у      1996 році були розпайовані між його
членами, вони як власники паїв своєї згоди на вилучення землі не давали, участі
в загальних зборах не приймали, про скликання зборів їх не було повідомлено,
крім того зборами не було вирішене питання про умови вилучення землі та розмір
компенсації.

Судом зазначені
позови об'єднано в одне провадження.

Позивачі просили
поновити їм строк на звернення до суду з позовом, як пропущений з поважних
причин, визнати незаконними та скасувати рішення загальних зборів членів            КСП “Великогадомецьке” від 12
лютого 1997 року та від 21 липня 1998 року в частині надання згоди на вилучення
земельних ділянок.

Рішенням
Бердичівського міськрайонного суду від 11 грудня 2007 року в задоволенні
позовів відмовлено у зв'язку з пропуском позивачами строку на звернення до
суду.

Рішенням
Апеляційного суду Житомирської області від 27 березня 2008 року рішення суду
першої інстанції змінено й постановлено виключити із його резолютивної частини
посилання на відмову в поновленні позовної давності та на відмову в задоволенні
позовів у зв'язку з пропуском строку;  в
решті рішення залишене без змін.

У касаційних скаргах
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_3, ОСОБА_13просять скасувати ухвалені в справі судові рішення та
постановити нове рішення про задоволення позовів, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають задоволенню
частково з таких підстав.

Судом установлено, що рішенням
загальних зборів членів КСП “Великогадомецьке” від 12 лютого 1997 року дано
згоду на вилучення земельної ділянки площею 72,1 га із земель колективного
підприємства з передачею її в користування ЗАТ “Українська каолінова компанія”
для будівництва комбінату на базі Великогадомецького родовища первинних
каолінів при умові виконання компанією узятих на себе зобов'язань, рішенням
загальних зборів членів КСП “Великогадомецьке” від 21 липня 1998 року дано
згоду на вилучення земельної ділянки із земель колективного підприємства площею
150 га для будівництва
ЗАТ “Українська каолінова компанія” гірничо-збагачувального комбінату й
розробки кар'єру при умові сплати компанією вартості середньої частки (паю),
яка вилучається, і розробки нового проекту роздержавлення земель, виготовлення
нових сертифікатів на право на земельну частку (пай) за рахунок компанії.

Відмовляючи в задоволенні позовів,
суд першої інстанції виходив із того, що позивачі пропустили строк на звернення
до суду з позовами без поважних причин, оскільки вони не могли не знати про
проведення загальних зборів, які мали велике значення для жителів села Великі
Гадомці, крім того суд послався на те, що сторонами не надано статуту                       КСП “Великогадомецьке”,
а без статуту неможливо встановити чи були загальні збори правомочні вирішувати
питання про надання згоди на вилучення земельних ділянок, тому суд позбавлений
можливості вирішити спір.

Апеляційний суд погодився із
висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовів, змінивши
рішення лише в частині посилання на пропуск позивачами строку на звернення до
суду.

Проте з такими висновками судів
цілком погодитись не можна.

Відповідно до частини першої статті
7, частини  третьої статті 8 Закону
України “Про колективне сільськогосподарське підприємство” об'єктом права
колективної власності підприємства є, зокрема земля. Право власності
підприємства охороняється законом. Належне йому майно може
бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам,
організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів
підприємства або зборів уповноважених.

Пунктами 1, 2 Указу Президента України
“Про
порядок паювання земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям” від 8 серпня 1995 року № 720 встановлено, що паюванню
підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність
колективним сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським
акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та
інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель
передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у
колективній власності на землю кожного члена колективного
сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського
кооперативу, сільськогосподарського акціонерного
товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени
колективного сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського
акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали
в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства,
кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних
кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів
підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Таким чином, після того як на
підставі державного акта земля безкоштовно передана у власність членів КСП,
визначений розмір частки (паю) землі, що припадає на кожного з членів КСП, і їм
видані сертифікати на частки, земля залишається у користуванні всіх членів
цього об'єднання на праві спільної часткової
власності. Кожен власник, маючи сертифікат, вправі в будь-який час одержати
свою частку (пай) землі відповідно до сертифікату.

Згідно частини першої статті 113 ЦК
УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння,
користування і розпорядження майном при спільній частковій власності
провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір
вирішується судом.

Частиною першою статті 31 ЗК
України 1990 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, також
передбачено, що вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у
власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і
організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на
підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.

Відповідно до частини першої статті
34 ЗК України 1990 року підприємства, установи і організації, заінтересовані у
вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов'язані до початку проектування
попередньо погодити із власниками землі і землекористувачами та місцевими
Радами народних депутатів, а також спеціально уповноваженими на те органами
державного управління по охороні і використанню земель місце розташування
об'єкта, розмір ділянки та умови її вилучення (викупу) з урахуванням
комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування
на цій ділянці і прилеглих територіях усіх інших об'єктів, умови проживання
населення і охорону навколишнього середовища.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначали, що Державний акт на право колективної власності на землю КСП “Великогадомецьке” одержало 1 квітня 1996 року, і з цього часу особи, зазначені в додатку до
державного акта, набули права на земельну частку (пай), протягом 1996 року
розпаювання землі було повністю проведене, у березні 1997 року члени КСП “Великогадомецьке” отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) розміром 3,61 га
кожен, а тому рішення щодо надання згоди на вилучення землі                     КСП “Великогадомецьке” безпосередньо впливає на їх права, оскільки зменшується частка землі, яку
вони мають право отримати у власність.

Позивачі посилалися на те, що
вилучення ділянки було можливе лише за згодою усіх власників земельних часток
(паїв), а вони такої згоди не давали, на загальні збори їх не запрошували й
участі в зборах вони не приймали, а отже рішення загальних зборів є
незаконними. Крім того також зазначали, що в порушення положень діючого та той
час       ЗК України 1990 року при
вирішенні питання про вилучення земельних ділянок з власниками земельних часток
(паїв) не було погоджено умов вилучення.

У підтвердження наявності поважних
причин пропуску строку на звернення до суду позивачі зазначали, що про
прийняття оскаржуваних рішень вони дізналися лише восени 2005 року, коли ЗАТ
“Українська каолінова компанія” пред'явило до них позов про визнання недійсними
Державних актів на право власності на земельні ділянки, одержаних на підставі
сертифікатів.

Суд у
порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у
достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає застосуванню, не встановив та не зазначив у рішенні чи були
розпайовані землі КСП “Великогадомецьке” станом на час прийняття загальними
зборами оскаржуваних рішень, чи був визначений розмір
частки (паю) землі кожного з членів КСП з видачею їм відповідних сертифікатів, не з'ясував чи виникло у членів КСП право спільної часткової власності на землю, чи давали в такому випадку згоду на вилучення землі усі
її співвласники, а відтак суд не перевірив законності прийняття зборами членів КСП “Великогадомецьке”
рішень про надання згоди на вилучення землі з огляду на пояснення позивачів про те,
що вони на зборах присутніми не були й згоди на вилучення земельних ділянок не
давали.

Також суд не перевірив чи було дотримано при прийнятті оскаржуваних рішень передбачений чинним на той час
законодавством порядок
погодження питань, пов'язаних із вилученням
земель.

Сама по собі відсутність в
матеріалах справи статуту  КСП “Великогадомецьке”
не є підставою для відмови у задоволенні позовів.

Крім того, суд не перевірив
належних чином і пояснень позивачів щодо поважності причин пропуску ними строку
на звернення до суду з позовами, припустив, що вони не могли не знати про
проведення загальних зборів, які мали велике значення для жителів села Великі
Гадомці, при цьому фактично не з'ясував, коли позивачі дізналися про порушення
їх прав, а саме про те, що рішеннями загальних зборів членів
КСП “Великогадомецьке” було надано дозвіл на вилучення земельних
ділянок.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, у порушення вимог статей 303,           316 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини
і факти, що спростовують такі доводи, і змінив рішення суду першої інстанції
лише в частині посилання на відмову в задоволенні позовів у зв'язку з пропуском
строку на звернення до суду.

За таких обставин ухвалені в справі
судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції з підстав, передбачених                   частиною другою статті 338
ЦПК України.

Керуючись статті 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13
задовольнити частково.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду від 11 грудня 2007 року та рішення   Апеляційного суду Житомирської області від
27 березня 2008 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  А.Г.
Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М.
Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л.
Сенін