Справа №    22ц-554     2008 р.                                     Головуючий
44                                                                    Гончар H.I.
апеляційній Інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня
2008   року колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                              Ювшина В.І.

суддів                                          Сіренка
Ю.В.,  Скіця М. І.

при
секретарі                             Ковтун
Л.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2007 року
по справі за позовом ВАТ «Черкаське хімволокно» відокремленого підрозділу
«Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про визнання особи такою,  що втратила право користування житловим
приміщенням, -

встановила:

08
лютого 2007 року ВАТ «Черкаське хімволокно»,
відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» звернулось до суду з
вищезазначеним позовом,  в обґрунтування
заявлених вимог вказуючи,  що за
домовленістю між ВАТ та ВП «Черкаська ТЕЦ» 16 квітня 2001 року працівнику ВАТ
«Черкаське хімволокно» була надана для проживання кімната АДРЕСА_1 працівнику
ВАТ «Черкаське хімволокно» - відповідачу по даній справі.

25
квітня 2001 року між сторонами по справі була укладена угода згідно котрої
позивач надав відповідачу кімнату для проживання,  а останній зобов»язався оплачувати послуги за
проживання та звільнити кімнату на протязі 15 діб у разі свого звільнення з
роботи.

15
листопада 2005 року відповідач звільнився з роботи з ВАТ «ЗХВ» за власним
бажанням (наказ №1361 -к від 15.11.05р.)

Враховуючи,  що відповідач не проживає в гуртожитку більше
двох років,  вважають,  що він втратив право на користування житлом
на підставі  ст.  71 ЖК України.

Просив
суд визнати відповідача таким,  що
втратив право на проживання в гуртожитку,
в з»язку з відсутністю за місцем проживання більше шести місяців.

Рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 16 листопада 2007 року позовні вимоги задоволені в повному
обсязі. Відповідача визнано таким,  що
втратив право на користування кімнатою АДРЕСА_1.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
рішення суду,  як постановлене при
неповному   з'ясуванні   обставин,
що   мають   значення
для   справи,    та
з   підстав

невідповідності
висновків суду обставинам справи,
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

При цьому
вказується,   що рішенням суду порушені
його житлові права.

Судова
колегія,   заслухавши доповідь судді -
доповідача,   перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави апеляційної скарги,   вважає,
що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних
підстав.

Задовольняючи
позовні вимоги,   районний суд вважав
встановленим факт не проживання відповідача у спірній кімнаті більше шести
місяців без поважних причин і посилаючись на вимоги   ст.
71 ЖК України,   визнав останнього
таким,   що втратив право на користування
кімнатою в гуртожитку. Проте з такими висновками суду погодитися не можна,   оскільки суд не правильно застосував норми
матеріального закону.

Відповідно
до положень   ст.     ст.
71,   72 ЖК України наймач або
члени його сім»ї можуть бути визнані судом такими,   що втратили право на користування жилим
приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду,   зокрема тоді,   коли в ньому не проживають без поважних
причин понад шість місяців.

Проживання
мешканців у гуртожитках регулюється гл. 4 ЖК,
яка не передбачає підстав для визнання мешканців такими,   що втратили право на користування
гуртожитком.

Отже,   судом першої інстанції застосовано
закон,   який не поширюється на дані
правовідносини,   що є,   відповідно до вимог п.4   ст.
309 ЦПК України підставою для скасування рішення в апеляційному порядку
і ухвалення нового рішення.

Відповідно
до положень   ст.   11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,   поданим відповідно до процесуального
закону,   в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Особа,   яка бере участь у справі,   розпоряджається своїми правами щодо предмета
спору на власний розсуд.

Відповідно
до вимог ч.3   ст.   9 Житлового Кодексу України ніхто не може
бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві
користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку,   передбаченому законом.

Із
матеріалів справи вбачається,   що
відповідно до листа № 1207 від 12.03.2001 року адміністрація ВАТ «Черкаське
хімволокно» клопотала перед адміністрацією Черкаської ТЕЦ про надання
працівнику ВАТ ОСОБА_1   для заселення
кімнату в гуртожитку складом сім»ї три особи.

Згідно
ордера № 54 від 26.04.2001 року ОСОБА_1
надано право на заселення кімнати АДРЕСА_1 складом сім»ї три особи.

Згідно
виписки з будинкової книги дружина і син відповідача зняті з реєстрації і
вибули з гуртожитку 06 жовтня 2004 року.

Згідно
листа ВАТ «Черкаське хімволокно» від 12.08.2006 року № 8359 та виписки з наказу
№ 1361 від 15.11.2005 р. ОСОБА_1
звільнений з роботи з ВАТ «Черкаське хімволокно» за власним бажанням на
підставі   ст.   38 КЗпП України.

Відповідно
до роз'яснень,   що містяться в п. 22
постанови від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання,   що виникають в практиці застосування судами
Житлового кодексу України»,   слід мати
на увазі,   що при вирішенні спорів про
виселення з гуртожитків,   обов»язково
треба з»ясовувати,   чи є
приміщення,   яке займає відповідач,   гуртожитком і якщо гуртожиток надано у
зв»язку з роботою,   слід з»ясувати вид
трудового договору і за яких підстав він був припинений,   маючи на увазі,   що згідно зі   ст.
132 ЖК України без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені
зокрема працівники,   які звільнилися за
власним бажанням без поважних причин.

Таким
чином,   враховуючи наведене вище,   судова колегія вважає,   що застосування положень гл. 2 ЖК про
користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового
фонду при вирішенні спору,   що
регулюється гл. 4 ЖК про

користування
гуртожитками,  є грубим порушенням
матеріального закону т.я. вищезазначені глави регулюють різні
правовідносини,  і в останній немає
посилання на те,  що на
правовідносини,  які нею
регулюються,  поширюється дія гл. 2 ЖК та
розглянувши доводи апеляційної скарги в межах заявлених позовних вимог,  рішення суду першої інстанції підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись
ст.
ст.  303,  307,
309,  314,  316 ЦПК України,    судова колегія судової палати,

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 16 листопада 2007 року скасувати.

У
задоволенні позовних вимог ВАТ «Черкаське хімволокно» відокремленого підрозділу
«Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про визнання особи такою,  що втратила право користування житловим
приміщенням,  відмовити.

Рішення
набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржене до суду
касаційної інстанції протягом двох місяців.