Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-2746/08
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 року                                                                       м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді    Бондаря
М.С.

суддів                         Гончара
О.С., Маловічко С.В.

при секретарі            Белименко
С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня
2007 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2006 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_1. про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП). Зазначав, що через винні дії
відповідача 09 лютого 2006 року на перехресті вулиць Стефанова і Солідарності в
м. Запоріжжя сталася ДТП, за участю сторін по справі, які керували
транспортними засобами. В результаті ДТП позивач зазнав матеріальної і
моральної шкоди, на відшкодування якої він просив стягнути з відповідача
35526,54 грн. та 1000 грн. відповідно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11
жовтня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2. задоволено. Вирішено питання про
судові витрати.

Із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 не згодний в зв'язку
з чим звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків
суду обставина справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши
доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд вправі відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Встановлено,
що 09 лютого 2006 року на перехресті вулиць Стефанова і Солідарності в м.
Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю сторін по справі, які
керували транспортними засобами. В результаті ДТП позивач зазнав матеріальної і
моральної шкоди, на відшкодування якої він просив стягнути з відповідача
35526,54 грн. та 1000 грн. відповідно. Розмір завданої шкоди в апеляційній
скарзі не оспорюється.

Проте,
відповідач оспорює винність своїх дій в скоєному ДТП, вважає, що пригода
сталася не з його вини, а з вини позивача. При цьому позивач посилався на те,
що він при виконанні на зазначеному перехресті маневру поворот ліворуч, на
зелений сигнал світлофора виїхав на роздільну смугу і пропускав всі транспортні
засоби, які рухались в зустрічному напрямку. Коли загорівся жовтий сигнал
світлофора, з метою завершення маневру, став перетинати зустрічну смугу. І в
саме це момент на зустрічній смузі зіткнувся з автомобілем позивача. Такими
чином, відповідач вважає, що причиною ДТП став проїзд перехрестя позивачем на
червоне світло світлофора.

Проте,
до такої заяви відповідача судова колегія ставиться критично з наступних
підстав. На переконання суду причиною ДТП стало порушення ОСОБА_1. п. 16.6
Правил дорожнього руху затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року
(надалі Правил), в якому зазначено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при
зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу
зобов'язаний дати дорогу .... транспортним засобам, що рухаються в зустрічному
напрямку прямо або повертають праворуч.

Суд
критично ставиться до заяви ОСОБА_1. про те, що він діяв у відповідності до
п.16.8 Правил (водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із
сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку
незалежно від сигналів світлофора на виїзді), оскільки даний пункт Правил
повинен виконуватись за умови одночасного виконання припису пункту 16.6 Правил,
який був порушений ОСОБА_1.

Суд
також критично ставиться до заяви відповідача про те, що позивач в'їхав на
перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора.

По-перше,
дану обставину під час судового розгляду справи достеменно не встановлено через
протилежні заяви з цього приводу як сторін по справі так і свідків.

По-друге,
якщо зі слів відповідача зіткнення автомобілів сторін сталося під жовтий сигнал
світлофора, то позивач не міг в'їхати на перехрестя на червоний сигнал,
оскільки сторони в своїх маневрах керувались сигналами одного й того ж
світлофора.

По-третє,
саме порушуючи п. 16.6 Правил, відповідач не впевнився в безпеці маневру, який
він мав намір зробити, не пересвідчився в тому, що початок руху і безпосередньо
рух його транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод, як для
позивача, так і для інших учасників дорожнього руху (п.10.1 Правил).

Отже суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по
справі, дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив та прийшов до
правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Заперечення
ОСОБА_1., викладені ним в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду
першої інстанції.

За
таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої інстанції або ж направлення справи на новий
розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11
жовтня 2007 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Маловічко С.В.

Гончар О.С.