Справа
№2-224/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ                              УКРАЇНИ

18
лютого 2008 року  Фрунзенський районний
суд міста Харкова у складі:

Головуючого
- судді Г.Є. Бершова

При
секретареві А.В. Галіної

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1до  ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа
Дванадцята  Харківська державна
нотаріальна контора,  ОСОБА_4, приватний
нотаріус Харківського міського нотаріального округу, про визнання угоди
договору купівлі - продажу квартири недійсною, про розірвання договору
дарування кімнати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернулася із позовом до суду, в
якому вона просила розірвати договір дарування на кімнату, що знаходиться в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1 укладений між нею і відповідачем ОСОБА_2.  25.07.1996 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
ОСОБА_1. посилається на те, що одна кімната у вказана ній квартирі по АДРЕСА_1
раніше належала їй на праві власності. В 1995 році вона залишилася одна, чим
скористався відповідач ОСОБА_2., який почав до неї приходити, приносити
продукти харчування. Після чого він попросив в неї документи на кімнату і повіз
її до нотаріуса, де їй повідомили, що відповідач буде про неї піклуватися, а за
це вона повинна підписати документи на квартиру. Таким чином, вона думала, що
підписала договір довічного утримання. Спочатку відповідач до неї добре
відносився, а потім став на неї підвищувати голос, пустив в її житло сторонніх
осіб, які вибили вікна та двері, тобто вчинив умови, щоб вона скоріше померла.
Відповідач також закрив двері в її кімнату, через що вона пролежала в квартирі
без тями довгий час, поки її не забрали близькі родичі. Крім того відповідач їй
погрожував смертю  у разі, якщо вона кому
не будь розповість про його дії. Без її відома відповідач забрав її паспорт і
оформив доручення на отримання пенсії. Після чого вона почала скаржитися на
відповідача до правоохоронних органів і дізналася, що підписала договір
дарування свого житла замість договору довічного утримання і що кімната в
квартирі їй не належить. З вини відповідача вона хворіла. На прохання
відповідача ОСОБА_2. особи, яких він поселив в її кімнату били ОСОБА_1. ногами,
усіляко знущалися з неї. За такими обставинами вона вважає, що відповідач
ОСОБА_2. навмисно здійснював погрозу її життю та здоров'ю, що в силу ч.1 ст.
727 ЦК України є підставою для розірвання договору дарування на вимогу
дарувальника.

В
подальшому ОСОБА_1. уточнила свої позовні вимоги і просила суд:

розірвати договір дарування частини
вищевказаної  квартири, укладеного  25.07.1996 року між  ОСОБА_1і ОСОБА_2, та посвідченого Дванадцятою
Харківською державною нотаріальною конторою;

визнати
договір купівлі - продажу частини квартириАДРЕСА_1,  укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_313.03.2007
року, та посвідченого   ОСОБА_4, приватний
нотаріус Харківського міського нотаріального округу - недійсним.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1.
посилається на наступне:

Щоб
уникнути наслідків своїх дій, оскільки в 2006 році та в 2007 році вона почала
звертатися до правоохоронних органів з приводу погроз з боку ОСОБА_2. та
вчинення ним протиправних дій , ОСОБА_2.
уклав з ОСОБА_3. договір купівлі - продажу спірної кімнати, не маючи
намір відчужувати спірне житло в квартирі АДРЕСА_1, тобто вчинив правочин, який
згідно із  ст. 235 ЦК України є удаваним
правочином, з метою приховання іншого правочину, який він насправді вчинив, а
саме - незаконне відібрання її житла через оману, оскільки при підписанні
договору дарування, вона вважала, що укладає із ОСОБА_2. договір довічного
утримання. Таким чином, на думку позивача відповідно до ст. 215 ЦК України
угода купівлі - продажу повинна бути визнана недійсною, оскільки ОСОБА_2. і
ОСОБА_3. не додержано вимог ст. 203 ЦК України, тобто зміст правочину не може
суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства, правочин має бути спрямований на реальне настання правових
наслідків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та її
представники позовні вимоги підтримали в повному обсягу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2. і
його представник проти позову заперечували
і суду пояснили, що дійсно до укладення договору дарування частини
спірної квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2. і ОСОБА_1. були знайомі. Позивач сама
запропонувала відповідачеві ОСОБА_2. укласти договір дарування спірного житла.
Після чого вони пішли до нотаріуса і уклали договір дарування. Про зміст на
наслідки укладання  такого договору
нотаріус роз'яснював ОСОБА_1. у всіх подробицях, на що вона погодилась. Він
дійсно приходив і допомагав позивачу продуктами харчування, підтримував порядок
в квартирі. Але це відбувалося не за умовами угоди, а за його особисте бажання.
Ніяких неправомірних дій відносно позивача він не припускав. Але був обурений
поведінкою позивача з приводу того, що в спірній кімнаті вона влаштувала притон
для осіб, які не мали постійного місця проживання, не працювали, зловживали
разом із позивачем алкогольні напої, припускали в житловому приміщенні
антисанітарні умови, вибили у вікнах скло, ночували в квартирі. Через такі дії
усі сусіди в будинку були обурені, неодноразово висловлювали свої претензій та
образи.  Вказану спірну кімнату він
дійсно продав ОСОБА_3., якій передав житло у власність, отримав від неї гроші,
та уклав у нотаріуса договір купівлі - продажу. З моменту укладання договору
дарування спірного житла, та до моменту звернення до суду з позовом, тобто з
1996 року по квітень 2007 року ОСОБА_1. ніяких претензій не висловлювала.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3. та
її представник проти позову заперечували та пояснили, що підстав для  розірвання договору дарування між ОСОБА_1. та
ОСОБА_2. відсутні, оскільки вони не ґрунтуються на доказах. Укладаючи договір
купівлі - продажу спірної кімнати в квартирі, вона передала ОСОБА_2. гроші за
житло, а він передав їй реальну можливість користуватися житлом. Договір було
укладено у відповідності до вимог закону, посвідчено у нотаріуса. Під час
укладання договору кімната була у скрутному становищі, забруднена, в
антисанітарних умовах, була відсутня сантехніка.  На даний час вона вагітна,  фактично зробила в житловому приміщенні
ремонт, в якому буде постійно мешкати,
іншого житла вона не має.

Представник третьої особи Дванадцятої
Харківської державної нотаріальної контори до судового засіданні не
з'явився,  просив суд розглядати справу у
його відсутності.

Представник третьої особи Лазюк О. А.,
приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу до судового
засіданні не з'явилась, про час і дату розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Суд вважає, що в справі є достатньо даних про
права та взаємовідносини сторін для
розгляд справи у відсутності третіх осіб.

Вислухавши пояснення позивача, його
представників, заперечення відповідачів та їх представників, перевіривши наявні
в справі докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1.
відмовити з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.  Докази подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно із договором
дарування, посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною
конторою, 25.07.1996 року ОСОБА_1. подарувала, а ОСОБА_2. прийняв у дар 63/100
частини квартири АДРЕСА_1.

Форма та
зміст договору відповідає вимогам ст. ст. 243, 244 ЦК України в редакції 1963
року.

Відповідно
до ст. 56 ЦК України в редакції 1963 року угода може бути визнана судом
недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення за позовом
сторони, що діяла під впливом помилки.

Відповідно
до п. 11 Постанови  Пленуму Верховного
Суду України від 28 квітня 1978 року  №3
із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня
1992 року №13   під помилкою у даному
випадку слід розуміти таке неправильне сприяння стороною суб'єкта, предмета чи
інших умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за
обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

В судовому засіданні, допитана  в якості свідка нотаріус  Коваль О.Є. пояснила, що договір дарування
частини спірної квартири посвідчила саме вона. Безпосередньо перед укладанням
договору купівлі - продажу вона роз'яснювала сторонам предмет та наслідки
укладання угоди, а приймаючи похилий вік сторони, особисто кожний раз проводила
з такою стороною бесіду на одинці. Якщо б хтось з учасників  угоди перебував в стані алкогольного
сп'яніння, вона ніколи б не посвідчила такої угоди.  Свідок надала до суду копію договору
дарування, де ОСОБА_1. написано, що їй з боку нотаріуса роз'яснено, що з
моменту дарування вона стає не господаркою цієї квартири.

До суду
надано матеріал №5875 про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою
ОСОБА_1.

З матеріалу вбачається, що  16.11.2006 року до прокурора Фрунзенського
району м. Харкова надійшла заява від ОСОБА_1., в якій вона вказує на
неправомірні дії з боку ОСОБА_2., а саме про те, що ОСОБА_2. увійшов до неї в
довіру, почав схиляти її оформити дарування житла, спаювати спиртними напоями,
обіцяв доглядати за нею, повіз її до нотаріуса в той час, коли вона перебувала
в стані алкогольного сп'яніння. Після укладання угоди він забрав ключі від
квартири, став забирати в неї продукти харчування, пенсію, погрожував розправою
у випадку скарг з її боку, закривав її у квартирі на тривалий час без харчів,
незаконно отримував її пенсію, підсилив до неї осіб, які не мають
постійного  місця проживання, які її
били, та від яких вона заразилася хворобами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 .
пояснила, що вказану заяву писала вона від імені ОСОБА_1.

Заяву було направлено на розгляд до Фрунзенського РВ ГУ
УМВС України в Харківській області.

Постановою старшого дільничного інспектора міліції
Фрунзенського РВ ГУ МВСУ в Харківській області від 02.12.2006 року в порушенні
справи за заявою ОСОБА_1. відмовлено.

Свідок ОСОБА_6. показав, що він працює у Фрунзенському РВ
ГУ УМВСУ в Харківській області і за скаргою ОСОБА_1. проводив перевірку. В
бесіді з ним ОСОБА_1. підтверджувала, що вона саме подарувала ОСОБА_2. кімнату.

Свідок ОСОБА_7. показав, що він працював дільничним
інспектором міліції з липня 2006 року по лютий 2007 року  і у нього на розгляді був матеріал за заявою
ОСОБА_1. йому було відомо, що в квартирі, де мешкала ОСОБА_1. перебували
невідомі особи, які влаштовували п'янки. ОСОБА_2. з ними він не бачив. Суть
конфлікту між ОСОБА_1. і ОСОБА_2. була в тому, що в квартирі перебували
сторонні люди, які зловживали спиртними напоями.  Він особисто проводив бесіду з ОСОБА_1., в
якій вона йому повідомила, що вона господарка квартири, а тому має право дарити
квартиру кому хоче, тобто повідомила, що подарувала квартиру ОСОБА_2.  про те, що ОСОБА_2. застосовував до неї
фізичне насильство ОСОБА_1. не вказувала. Пошкодження замку в квартирі ОСОБА_1.
він не бачив.

Свідок ОСОБА_8. показала, що після укладання договору
дарування ОСОБА_1. вказувала, що вона подарувала квартиру ОСОБА_2. Після того,
як їй сказали, що вона могла оформити заповіт, ОСОБА_1. сказала щоб їй не
вказували і що вона сама знає  робити.
Надалі ОСОБА_1. стала зловживати спиртними напоями разом із особами, які не
мали місця проживання, стала п'яницею, вночі голосила. Через таку поведінку усі
сусіди ОСОБА_1. були збентежені її поведінкою, переживали за своє житло і за
будинок.

Позивач
не довела і не надала належних доказів того, що вищезазначена угода дарування
частини квартири було укладено через те, що ОСОБА_2. ввів її в оману, пообіцяв
за нею піклуватися та надавати допомогу через її престарілий вік, а вона  в сою чергу не розуміла предмету та наслідків
угоди, яку вона укладала, інших істотних умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена.

Суду також не надано належних доказів того,
що ОСОБА_2. умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності ОСОБА_1.

З огляду на вищезазначене, підстав для розірвання
договору дарування, які передбачені ст. 727, 215, 216, 235 ЦК України суд не
вбачає.

Судом також встановлено, що 12 березня 2007
року за договором купівлі - продажу, посвідченого Лазюк О.А. приватним
нотаріусом Харківського міського нотаріального округу  ОСОБА_2. продав, а ОСОБА_3. прийняла у
власність приміщення №2 житловою площею 17,2 кв.м., що складає 63/100
часток  в двохкімнатній квартирі
АДРЕСА_1. Загальна вартість відчужуваної частки квартири становить 9090 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_2. пояснив, що він
дійсно продав вказану частку квартири ОСОБА_3.,
вона дійсно розрахувалася за кімнату в квартирі.

ОСОБА_3. підтвердила, що вказану частину
квартири вона  прийняла у власність, проводить
в ній ремонт, бажає постійно мешкати в цій кімнаті і іншого житла не має.

У судовому засіданні представники позивача не
заперечували, що ОСОБА_2. дійсно передав ОСОБА_3. у власність житлове
приміщення, за яке вона розрахувалась і має намір в ньому проживати.

Таким чином, при укладанні вищезазначеного
договору купівлі - продажу, сторонами було додержано загальні вимоги до
правочину, передбачені ст. 202 ЦК України.

Доказів того, що сторонами укладено договір купівлі -
продажу частини квартири, тобто вчинено правочин для приховання іншого
правочину, який вона насправді вчинили, суду також на надано.

Підстав для визнання договору купівлі - продажу спірної
частини квартири недійсним і його розірвання суд не вбачає.

Керуючись
ст.. ст..60, 209, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.24, ст. 56 ЦК України в
редакції 1963 року, ст. ст. 203, 215, 235, 727 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову  ОСОБА_1про визнання договору купівлі -
продажу частини квартири, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 13.03.2007 року, та
посвідченого   ОСОБА_4, приватний
нотаріус Харківського міського нотаріального округу недійсним - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про розірвання
договору дарування частини квартири, укладеного
25.07.1996 року між  ОСОБА_1і
ОСОБА_2 , та посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною
конторою - відмовити.

На рішення суду може бути подано заяву про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а також
апеляцію протягом  двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, а якщо була подана
апеляційна скарга, після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя                                                                    Г.Є.
Бершов