Справа № 22ц -517/2008 р.                                  Головуючий
30,  34                                                   Нерущак Л.В.
апеляційній інстанції
УХВАЛА

Іменем України

17
березня 2008 року                                                                           м.  Черкаси

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                               Ювшина В.І.

суддів                                          Сіренка
Ю.В.,  Скіця М. І.

при
секретарі                              Ковтун
Л.Б.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду від 26 грудня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,  завданої
внаслідок ДТП,  -

встановила:

25
жовтня 2007 року ОСОБА_2 звернулася до Уманського міськрайоннного суду з
вищезазначеним позовом,  мотивуючи свої
вимоги тим,  що 10 листопада 2006
року,  близько 09 години 00 хвилин в м.  Умань по вул.
Інтернаціональній трапилась ДТП з участю відповідача котрий керував
автомобілем ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_1,  в
результаті чого належний їй автомобіль Шевролет-Авео д.н.з. НОМЕР_2 отримав
механічні пошкодження.

Вважаючи,  що відповідач не виконав вимог ПДР і допустив
зіткнення транспортних засобів,  просила
суд стягнути з останнього на її користь 16870.78 гривень на відшкодування
матеріальної шкоди та 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди і судові
витрати по справі.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 26 грудня 2007 року позов задоволено
частково.

Ухвалено
стягнути з відповідача на користь позивачки 16870.78 гривень на відшкодування
матеріальної шкоди та 600 гривень на відшкодування моральної шкоди і судові
витрати по справі в сумі 799 гривень.

Не
погоджуючись з рішенням суду,  відповідач
подав апеляційну скаргу,  в якій просить
про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному обсязі з тих підстав,  що суд неповно дослідив докази по
справі,  висновки суду про задоволення
позову не ґрунтуються на доказах по справі і неправильне застосування судом
норм процесуального і матеріального права.

Судова
колегія заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін,  що
з'явилися,  вивчивши матеріали справи,  перевіривши законність і обгрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді
першої інстанції,  приходить до висновку
про те,  що апеляційна скарга повинна
бути відхилена виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст.  308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,  якщо
визнає,  що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може
бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи
частково позов міськрайоннийй суд виходив з того,  що в діях водія автомобіля ВАЗ 2104 д.н.з.
НОМЕР_1 ОСОБА_1  маються порушення правил
дорожнього руху України,  зокрема п.11.
18.1,  18.4 які з технічної точки зору
знаходяться в причинному зв"язку з виникненням ДТП.

На думку
колегії суддів,  при винесенні
рішення,  суд вірно врахував всі
обставини справи,  встановив відповідні
правовідносини,  дослідив докази,  що маються у справі як в підтвердження позову
так і в його заперечення та виніс правильне по суті і справедливе рішення з
дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом
встановлено,  що в результаті зіткнення
транспортних засобів,  автомобілю
позивача,  заподіяно механічні
пошкодження і матеріальні збитки становлять загалом 16870.78 гривень,  що підтверджується висновком судово - автотоварознавчої
експертизи.

Також
колегія суддів вважає,  що суд першої
інстанції вірно визначився з сумою морального відшкодування,  справедливо та в розумних межах визначивши
розмір відшкодування моральної шкоди.

Відповідно
до положень ч.2  ст.  1187 ЦК України суд поклав обов'язок по
відшкодуванню завданої матеріальної і моральної шкоди на відповідача як
власника джерела підвищеної небезпеки,
що безпосередньо керував транспортним засобом і в діях котрого маються
ознаки адміністративного правопорушення,
передбаченого  ст.  124 КпАП України (а.с.  37) і дані обставини безспірно були
встановлені міськрайонним судом при розгляді справи по суті.

Відповідно
до вимог  ст.  10 ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
кожна сторона у справі повинна довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Посилання
ОСОБА_1  про відсутність в його діях
порушень ПДР безпідставні,  так як він
повинен була довести за допомогою належних та допустимих доказів,  з урахуванням положень  ст.
ст.  57-59 ЦПК України,  зазначені ним обставини. Таких доказів він не
надала. Крім того,  його твердження
спростовуються іншими наявними в матеріалах справи доказами,  враховуючи,
що відповідно до положень
ст.  61 ЦПК України

Постанова
суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкова для суду,  що розглядає справу про цивільно - правові
наслідки дій особи,  стосовно якої
ухвалено постанову суду,  з питань,  чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Таким
чином ,  судова колегія вважає,  що доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,  які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

На
підставі наведеного та керуючись
ст.   ст.  307,
308,  314,  315 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити. Рішення Уманського міськрайонного суду 26 грудня 2007
року залишити без змін. Ухвала набирає чинності
одразу після  проголошення і може
бути  оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців.