Справа
№ 2-1062-2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2008 року Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючої
судді                                                                                   Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Рожко Я.С.

за участю позивача
ОСОБА_1

за участю представників відповідача                                            Полтавець О.М.,
Плетениць Є.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1
до ТОВ «Дорбуд», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2008 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій
просив постановити рішення про стягнення з відповідача матеріальну шкоду в сумі
3 044 грн. 76 коп., витрати по оплаті послуг експерта в сумі 300 грн., моральну
шкоду в сумі 1500 грн., та судові витрати по справі у розмірі 81 грн., а всього
4 925 грн. 76 коп. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав на те, що 15
листопада 2007 року о 12.30 годині водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «КРАЗ»,
державний НОМЕР_1, по вул. Тітова у м. Дніпропетровську, рухався з піднятим
кузовом, в результаті чого зачепив тролейбусні тролеї, які обірвалися та впали
на автомобіль КИА, НОМЕР_2, який належить йому, спричинивши матеріальну шкоду.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від
19.12.2007 року ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєні ДТП. Водій ОСОБА_2 на
момент скоєння ДТП був працівником ТОВ «Дорбуд» і виконував свої трудові
обов'язки, тому він вважає, що шкода повинна відшкодовуватися підприємством.
Крім того, позивач зазначив, що у зв'язку з пошкодженням автомобіля йому було
завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, хвилюванні,
втраті нормального життєвого укладу. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в
сумі 1 500 грн. Таким чином, він вимушений звернутися до суду для захисту своїх
порушених прав.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та
просив їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні вимоги позивача визнали
частково в частині відшкодування матеріальної шкоди, а стосовно відшкодування
моральної шкоди просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у
скоєнні ДТП підприємство не винно.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до абз. 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від
27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і
не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом
підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела
(шофер, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні встановлено, що згідно постанови
Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2007 року
ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєні правопорушення 15 листопада 2007 року,
передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль «КРАЗ», державний НОМЕР_1,
зареєстрований за ТОВ «Дорбуд». Водій ОСОБА_2 на час скоєння ДТП знаходився у
трудових правовідносинах з ТОВ «Дорбуд». Дані обставини визнані сторонами.
Автомобіль КИА, НОМЕР_2, належить ОСОБА_1, що підтверджено копією свідоцтва про
реєстрацію цього автомобіля. Згідно висновку спеціаліста автотоварознавця
судового експерта, складеного 05.12.2007 року, матеріальний збиток, завданий
власникові автомобіля КИА, НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП,
складає 3029 грн. 05 коп., які повинні бути стягнуті з відповідача на користь
позивача. З акту здачі - приймання виконаних робіт від 06.12.2007 року та
рахунку-фактури від 05.12.2007 року слідує, що позивач сплатив ТОВ «Ратекс» за
оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля 300 грн., які також
підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками
є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача комісії
банка у розмірі 2 грн. 50 коп., яка була сплачена за перерахунок коштів за
послуги експерта та 12 грн. 78 коп. сплачених за телеграму, якою викликався
відповідач для проведення оцінки пошкоджень автомобіля, то дані вимоги також
підлягають задоволенню, оскільки ці витрати позивач мусив зробити для
відновлення свого порушеного права.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до абз. 2 п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків,
відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових
відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132
- 134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого (наприклад,
ст. 47 Закону України "Про телебачення і радіомовлення"). В судовому
засіданні встановлено, що водій ОСОБА_2 на час скоєння ДТП знаходився у
трудових правовідносинах з ТОВ «Дорбуд» та з його вини сталося ДТП. Внаслідок
порушення прав позивача на керування та розпорядження автомобілем у зв'язку з
його пошкодженням порушилися нормальні життєві зв'язки позивача, він страждав,
переживав, відчував незручності, пережив негативні емоції при оформленні ДТП.
Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер
порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, суд приходить до
висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги позивача щодо відшкодування
моральної шкоди та стягнути з відповідача ТОВ «Дорбуд» в рахунок відшкодування
моральної шкоди - 500 грн.

Що стосується заявлених вимог позивача про відшкодування розходів
затрачених на сплату судового збору в сумі 51 грн. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., то вони
підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачені судові витрати
пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 1167, 1187 ЦК України, ст.
ст. 10, 57-61, 79, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1до ТОВ «Дорбуд», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити
частково.

Стягнути з ТОВ «Дорбуд», код ЕДРПОУ 32835809, на користь ОСОБА_1 суму
матеріальної шкоди у розмірі 3 044 грн. 33 коп., витрати по оплаті послуг
експерта в сумі 300 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.,
судові витрати за подачу позову у розмірі 81 грн., а всього 3 925 грн. 33 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                                                                                     Т. О. Дубіжанська