Справа № 22-49/08   Головуючий
Носик М.А. Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ         УКРАЇНИ

17 січня 2008
року   м. Запоріжжя

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області
у складі

головуючого
Онищенко Е.А.

суддів :          Коваленко А.І.

Денисенко Т.С.

при
секретарі: Бурима
В.В.,  розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Василівського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В позові зазначав,
що 14 лютого 2004 року позивач дав у борг відповідачу 32 000 гри.
строком до 25 квітня 2004 року,  про що
була складена розписка. У визначений договором строк ОСОБА_2 борг не
повернув,  у зв'язку з чим ОСОБА_1 просив
суд етягнуги з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції 43 488
грн. 3% річних за весь термін прострочення у розмірі 2800 грн. та судові
витрати.

Рішенням Василевського районного суду Запорізької області від 05 жовтня
2007 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
в якій,  посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального та
процесуального права просить,  рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги,  судова колегія вважає.,  що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення,  є неповне з'ясування судом обставин,  що мають значення для справи,  недоведеність висновків суду обставинам
справи,  невідповідність висновків суду
обставинам справи,  порушення або
неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд
виходив з того,  що позивач не надав суду
доказів,  що він передав відповідачу
вказану у договорі суму 32000 гри.,  що є
підставою для оспорювання договору позики з боку позичальника у відповідності
за ст. 1051 ЦК України.

Проте з такими висновками районного суду судова колегія погодитись не
може,  оскільки вони не відповідають
обставинам справи та нормам матеріального права.

В ході апеляційного розгляду встановлено,  що 14 лютого 2004 року відповідач ОСОБА_2
склав розписку згідно якої він отримує в борг від позивача суму в 32 000
грн.,  які зобов'язався повернути 25
квітня 2004 року.

Застосовуючи положення ст. 1051 ЦК
України суд першої інстанції помилково виходив з того,  що позикодавець повинен довести,  що грошові кошти за договором ним передані.

На думку колегії сам договір позики свідчить про те,  що гроші були передані з вказівкою
позичальника на строк їх повернення.

Положення ст. 1051 ЦК
України дають право саме позичальнику оспорити договір позики,  на ті й підставі що грошові кошти насправді
не були одержані ним від позикодавця.

Дана норма право не покладає обов'язок на позикодавця довести,  що ним передані грошові кошти,  а надає право позичальнику довести,  що гроші ним не отримувалися.

Матеріали справи не містять будь яких даних,  наданих відповідачем,  що грошові кошти ним не були отримані.

За таких; обставин судова колегія вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 у відповідності з? ст.ст. 1046,  526 ЦК
України підлягають задоволенню в повному обсязі оскільки позичальник
ОСОБА_2 за договором позики від 14.02.2004 року не виконав свій обов'язок по
поверненню грошових коштів.

Вимоги позивача,
щодо стягнення з відповідача за весь термін прострочення 3% від
простроченої суми в розмірі 2800 грн.,
та боргу з урахування індексу інфляції в розмірі 43 488 грн.
відповідають наданим суду розрахункам,
довідки статуправління у Запорізькій області від 15.03.2007 року та
вимогам ст. 625 ЦК України.

Доводи відповідача ОСОБА_2 стосовно того ,
що спірна розписка була ним написана в лютому 2004 року в підтвердження
боргу від 25.04.2001 року не ґрунтуються на будь яких доказах. Вважаючи,  що в лютому 2004 року ним складено розписку
для підтвердження первісного боргу,  при
розгляді цивільної справи за цим боргом в сумі 22000 грн.,  в квітні 2004 року відповідачем заперечення
що до написання іншої розписки в сумі 32000 грн. не висувалися.

Спростовуючи вищезазначені доводи ОСОБА_2 судова колегія вважає,  що відповідачем були взяті зобов'язання по
двом договорам позики у 2001 та 2004 роках,
які повинні виконуватися окремо.

Таким
чином судова колегія приходить до висновку,
що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи,  тому суд апеляційної інстанції на підставі
ст. 309 ЦПК. України рішення районного суду скасовує та ухвалює нове рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 307,  309,  314,
316,  317 ЦПК України,  ст.ст. 1046 ,
526,  625 ЦК України,  колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2007
року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з
урахування індексу інфляції 43 488 грн.,
З % річних в розмірі 2800 грн.,
судові витрати в розмірі 492 грн. 88 коп.,  а всього 46 780 грн. 88 коп.

Рішення набирає законної сили негайно,
проте може бути оскаржена шляхом подачі

касаційної скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
його

проголошення.