Справа № 22-Ц- 0645/2007                               Головуючий
01, 39,  40                                           Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2008 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого       Яворського М. А.

суддів                               Березовенко
Р.В.,  Оношко Г.М.

при
секретарі       Гашицькому К.О.

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду Київської області від 05 листопада 2007 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Комплекс Агромарс" про поновлення
на роботі,  оплату по лікарняному листу і
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,  колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні
2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом,  в якому просила зобов'язати відповідача
поновити її на роботі згідно із займаною посадою робітника по доочищенню та
розфасовці філе цеху забою та переробки птиці ТОВ "Комплекс
Агромарс",  про що зробити
відповідний запис у її трудовій книжці,
зобов'язати відповідача оплатити їй середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 04 вересня 2007 року по день поновлення на роботі,  оплатити лікарняний лист з 04 вересня 2007
року по 19 вересня 2007 року та стягнути на її користь витрати пов'язані з
наданням правової допомоги.

Свої
вимоги обгрунтувала тим,  що 19 серпня 2007 року вона написала
заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 03 вересня 2007 року,  але з 31
серпня 2007 року
вона захворіла і знаходилась на лікарняному по 19 вересня 2007
року. 20 вересня 2007 року вона вийшла
на роботу,  але їй повідомили,  що вона звільнена з 03 вересня 2007 року і
лікарняний їй буде оплачено тільки по день звільнення. Враховуючи
наведене,  просить поновити її на
роботі,  оскільки була звільнена з роботи
під час лікарняного,  виплатити

2

судові
витрати на юридичну допомогу,  поїздки по
викликам до суду,  оплатити лікарняний з 04 вересня 2007 року по 19 вересня 2007 року та середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням
Вишгородського районного суду Київської області від 05 листопада 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу,  в якій просить скасувати його як
незаконне,  і ухвалити нове рішення,  яким задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Апеляційну
скаргу обґрунтувала тим,  що рішення
ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши
справу в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила.

Судом
першої інстанції встановлено,  що згідно
наказу №163 від 13.07.2007 року позивачку
було прийнято на роботу до ЗАТ „Комплекс Агромарс" на посаду робітника по
розфасовці філе цеху забою та переробці птиці.

19    серпня 2007
року позивачка написала заяву про звільнення з роботи за

власним бажанням з 03
вересня 2007 року,  але з 31
серпня 2007 року
вона

захворіла і знаходилась на лікарняному по 19 вересня 2007
року,  про що не

повідомила адміністрацію. Крім того позивачка не повідомила адміністрацію

про свої наміри відкликати заяву на звільнення і залишитися на роботі.

20      вересня 2007
року вона вийшла на роботу,  де їй
повідомили,  що вона

згідно наказу № 696 від 03 вересня 2007 року звільнена з
03 вересня 2007

року за власним бажанням відповідно до її заяви і лікарняний їй буде

оплачено тільки по день звільнення,
що і було зроблено вподальшому.

Відповідно
до ч. 1  ст.  60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,  крім випадків встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Суд
першої інстанції,  відмовляючи в
задоволенні позовних вимог правильно виходив з того,  що передбачена ч.3  ст. 40 КЗпП України заборона на звільнення
працівника в період відпустки та тимчасової непрацездатності стосується лише
розірвання трудового договору з ініціативи власника підприємства або
уповноваженого ним органу. На випадки припинення трудового договору з інших
підства,  зокрема  ст.  38 КЗпП
України,  дія цієї норми закону не
поширюється.

3

За таких обставин,  колегія суддів визнає,  що звільнення з роботи позивачки було проведено
у відповідності до вимог закону,  а
рішення таким,  що ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не
вбачає.

Апеляційна
скарга висновків суду не спростовує і посилання на обставини,  які б свідчили про незаконність ухваленого
рішення не містить.

Керуючись
ст.
ст.  303,  307,
308,  313 - 315,  317,
319 ЦПК України,
колегія суддів,  -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Вишгородського районного суду Київської області від 05 листопада 2007 року залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двох місяців з дня
набрання законної сили може бути оскаржена до Верховного Суду України.