Справа № 22ц-1909/2008  р.
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Мамонова О.Є.
У Х В А Л А

Іменем
України

27 листопада 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого:

БОЙКО О.В.,

суддів:

МАМОНОВОЇ О.Є.,

ЛАЗОРЕНКА М.І.,

при секретарі:

ШТУПУН О.М.

з
участю:                ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2,

ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської
області від 12 вересня 2008 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Чернігівської
районної державної нотаріальної контори про визнання недійсним та
скасування  свідоцтва про право на
спадщину, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського
районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2008 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області
від 12 вересня 2008 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у
мотивувальній частині рішення фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття
спадщини лише 14 липня 1994 року, тобто через 23 місяці після смерті батька та
відкриття спадщини, а тому відповідно до положень ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР державний
нотаріус не в праві був видавати їй свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, оскільки нею був пропущений строк на прийняття спадщини. Зазначає,
що відповідне рішення про продовження строку для прийняття спадщини  будь-яким судом не приймалося і такої згоди
на це вона  не давала.

Також апелянт вказує, що про
наявність виданого свідоцтва на спадщину за заповітом їй стало відомо лише в
жовтні 2007 року, коли вона виявила намір оформити спадщину після померлого
чоловіка та звернулась з письмовою заявою до нотаріальної контори.

Апелянт не погоджується з висновком
суду першої інстанції про те, що вона пропустила строк позовної давності,
оскільки про те, що свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом було
видано в порушення діючого на той час законодавства, а саме ст. ст. 548, 549 ЦК
України їй стало відомо лише в жовтні 2007 року, коли вона дізналась про час
видачі свідоцтва  на ім'я відповідача.

В письмових запереченнях на
апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1,  а рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 12 вересня 2008 року залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача,
пояснення представників позивача, які просили скасувати рішення суду першої інстанції,
відповідача та його представника, які наполягали на законності рішення
районного суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а
рішення суду залишенню без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено
строки звернення до суду, оскільки рішенням Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 07 березня 2008 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської області від 21 квітня 2008 року, було
встановлено, що ОСОБА_1  в 1992 - 1994
роках було відомо про те, що право власності на частину будинку зареєстровано
за іншою особою.

Даний висновок суду відповідає
зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, та нормам чинного
законодавства.

По справі встановлено, що ОСОБА_3
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що виконкомом Анисівської сільської ради в книзі
реєстрації актів про смерть зроблено відповідний запис.

ОСОБА_2, що є дочкою ОСОБА_3, 14
липня 1994 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини
за заповітом. Те, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті батька
підтверджується довідкою виконкому Анисівської сільської ради від 13 липня 1994
року. 14 липня 1994 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на Ѕ частину спадкового майна після смерті ОСОБА_3

Судом встановлено і не спростовано
сторонами по справі, що ОСОБА_1  ще у
1992-1994 роках знала про те, що право власності на частину будинку
зареєстровано за ОСОБА_2 і нею не приймалися спроби для оформлення спадкового
майна. Вищенаведене також підтверджується і пояснення свідків.

Пропуск строку позовної давності
ОСОБА_1 підтверджується і рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської
області від 07 березня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на будинок, свідоцтва
про право на спадщину за заповітом та визнання права власності, яке залишене
без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 21 квітня 2008
року, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строку
звернення до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до положень ст. ст. 80,
75 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є
підставою для відмови в позові, її застосування для суду є обов'язковою
незалежно від заяви сторін, крім того, відповідачка в судовому засіданні
наполягала на тому, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з
підстав пропуску строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги щодо того,
що про порушення свого права, а саме про видачу свідоцтва про право власності
на спадщину за заповітом в порушення ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР позивачка
дізналася лише в жовтні 2007 року, не можуть бути взяті до уваги апеляційним
судом, оскільки про наявність  самого
свідоцтва апелянт знала з 1994 року, що підтверджується вищевикладеним.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,
313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської
області від 12 вересня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту  її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:                                                           Судді: