УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2008 р.                                                                              м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                                      Горблянського
Я.Д.,

суддів                                                                  Беркій
О.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря                                                 Самуляк
О.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,ОСОБА_4 про виділ часток в натурі із майна та встановлення порядку
користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_1таОСОБА_4 на
рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 листопада 2007р., -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1.
та ОСОБА_4 оскаржили рішення Коломийського міськрайонного суду від 22.11.2007
року, яким у позові ОСОБА_1. про виділ часток в натурі із майна та встановлення
порядку користування земельною ділянкою відмовлено за безпідставністю.

Не
погоджуючись з даним рішенням в апеляційній скарзі апелянти посилаються на те,
що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 18.12.1963р. спадкоємцями
є ОСОБА_5., ОСОБА_1., ОСОБА_6., ОСОБА_2. на спірне будинковолодіння по 1/4
частині. Оформлений договір співвласників спільного користування будинком і
майном , нотаріально посвідчений Коломийською нотаріальною конторою, виконаний
з невідповідністю до свідоцтва про право на спадщину на користь ОСОБА_2., а
саме - ОСОБА_2. фактично належить 31/100, ОСОБА_1.-25/100, ОСОБА_5. -24/100, а
ОСОБА_6., яка подарувала свою частку ОСОБА_4., -20/100, хоча згідно договору
дарування в них рівні частки.

Справа № 22-ц-229/2008р.                               Головуючий у 1 інстанції
Обідняк В.Д.

Категорія
5                                                         Доповідач
Горблянський Я.Д.

2

Судом призначалася
експертиза. Однак суд до уваги при поділі цю експертизу не взяв, а призначив ще
одну експертизу та відмовив у позові мотивуючи тим, що вона відмовилася від
додаткової експертизи. Безпідставним є твердження про те, що відповідачі
погоджуються спільно користуватися коридором, який є часткою ОСОБА_4. Судом не
враховано вимог позову про господарські будівлі та інші споруди, які
залишаються у спільному користуванні і потребують ремонту. Судом не враховано і
те , що в
будинку існує загальний облік електроенергії, що приводить до непорозумінь Для
встановлення окремих електролічильників потрібне рішення суду про виділення
частки будинку кожному співвласнику. Тому просить поділити будинок з надвірними
спорудами та визначити порядок користування земельною ділянкою згідно
проведеної експертизи.

Розглянувши
матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані докази, колегія
суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом
першої інстанції встановлено, що сторони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право на спадщину. 29.08.1979 року між співвласниками будинку,
серед яких на той час була позивачка ОСОБА_1. та відповідач ОСОБА_2., укладено
і нотаріально посвідчено договір про порядок володіння та користування спільним
майном відповідно до часток у майні співвласників.

Після
укладення цього договору два співвласники змінились, однак договір про порядок
володіння та користування спільним майном є обов'язковим для нових
співвласників, оскільки вони продовжують користуватися приміщеннями, які
поділені згідно договору 1979 року, відповідно до ст. 118 ЦК України (в
редакції 1963 року) та ч. 4 ст. 358 ЦК України.

В
судовому засіданні встановлено, що позивачка весь час користується
приміщеннями, які їй виділено в 1979
році, має окремий вхід в свою частину і ніхто їй не чинить перешкоди в
користуванні її частиною будинку та земельною ділянкою.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції підставно відмовив у виділенні частки в
натурі за заявою позивачки відповідачу ОСОБА_4., оскільки на це її ніхто не уповноважував.

Судом
першої інстанції також відмовлено позивачці у визначенні порядку користування
земельною ділянкою, яку та просила виділити відповідно до ст..88 ч.3 ЗК України.

Чинна до
15.03.1991 року ст.
90 ЗК України(в
редакції 1970 року)
передбачала, що на землях міст при переході права власності на будівлю
переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При
переході будівлі у власність кількох осіб ділянка переходить в користування
всіх співвласників будинку.

3

Відповідно
до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику
застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"
від 16. 04. 2004 року - порядок користування
спільною земельною ділянкою, в тому числі на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається
насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності
на будинок.

Укладаючи
в 1979 році
договір про порядок володіння і користування спільним майном відповідно до
часток у майні співвласників сторони фактично розділили земельну ділянку якою
користуються по даний час. Фактів порушення даного порядку користування цією
земельною ділянкою жодною із сторін судом не встановлено.

Позивачка
відмовилась від оплати і проведення додаткової експертизи, що не заперечила і
під час розгляду справи апеляційним судом апелянта, а тому суд першої інстанції
не мав можливість виділити їй належну частку із складу земельної ділянки що не
перешкоджає позивачці пред'явити позов якщо виникнуть на це підстави.

Колегія
суддів не знаходить підстав для скасування даного рішення з наведених в
апеляційній скарзі підстав, оскільки відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише
формальних підстав.

На
підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1таОСОБА_4 -відхилити.

Рішення
Коломийського міськрайонного суду від 22
11. 2007року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.