АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-522 2008 р.                                               Головуючий
33                                                                       Михайленко
апеляційній інстанції Бородійчук В.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2008 р. Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                   Бородійчука В.Г.

суддів                               Василенко Л.І., Демченка
В.А.

при
секретарі                  Шульзі Я.В.

з участю
адвоката           ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 січня 2008 р.
по справі за позовом ОСОБА_2 до Уманської міської ради, ОСОБА_3 про визнання
недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Вивчивши
матеріали справи та заслухавши представника сторін, адвоката, колегія суддів, -

встановила:

Позивачка
звернулася з позовом до суду до відповідачів про визнання недійсним Державного
акту на право власності на земельну ділянку та рішення сесії Уманської міської
ради № 4-25/24 від 16 грудня 2003 року , посилаючись на
те, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 1976
року нею було придбано 9/25
частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що
розміщена по АДРЕСА_1. Співвласником другої половини домоволодіння є ОСОБА_3.
За даним домоволодінням закріплена земельна ділянка загальною площею 1459 квадратних
метрів. Рішенням Уманської міської ради №
4-25/24 від 16
грудня 2003 року
було дано згоду на приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки площею 747 квадратних
метрів , що
розташована по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення 6 квітня 2004 року ОСОБА_3
було видано Державний акт на право власності серії ЧР № 099618. Рішення
відносно надання дозволу на приватизацію та Державний акт на право власності
серії ЧР № 099618 від 6 квітня 2004 року вона вважає
незаконними.

При
зверненні до міської ради про приватизацію її земельної ділянки вона отримала
відмову через приватизацію відповідачкою землі спільного користування і тому
змушена звернутися до суду з позовом про відновлення її порушених прав.

Рішення
Уманського міськрайонного суду від 9
січня 2008 р. в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

2

Не
погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 просить його скасувати і постановити нове
рішення, яким задовільнити її позовні вимоги.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
колегія суддів дійшла до висновку про те. що апеляційна скарга підлягає до
відхилення.

Постановлюючи
рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того,
що земельна ділянка закріплена за будинковолодіння, складає 0, 1459 га.

Право
власності на житловий будинок закріплено за ОСОБА_2 на 9/25 часток, а за
ОСОБА_3 -16/25 часток.

Між
сторонами склався фактичний порядок користування земельною ділянкою , оскільки
позивачка розмежувала спільний двір парканом і сторони на протязі 20 років окремо
користувалися своєю частиною двору.

Відповідно
до роз'яснень п. 21 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 р. «Про
практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних
справ» зазначено, що порядок користування спільною земельною ділянкою , в тому числі
тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарчі
споруди та будівлі, визначається насамперед їхньою угодою залежною від розміру
їх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК бере до уваги
цю угоду при вирішенні спорів, як між ними самими, так і за участю осіб, котрі
пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий
будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою.

За таких
обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи
апелянти про те, що ОСОБА_3, приватизувавши двір спільного користування,
унеможливила під'їзд до її частини будинку, - безпідставні.

Судом
встановлено, що рішенням Уманської міської ради від 14 липня 1998 р. для
організації під'їзду ОСОБА_2 за згодою сторін, за рахунок земельної ділянки по
АДРЕСА_2, виділено
домоволодінню на АДРЕСА_1
додатково 50 кв. м землі.

Крім
того, позивачка на земельній ділянці, яку вона відділила парканом, побудувала
господарську споруду, яка дійсно унеможливила під'їзд до її частини житлового
будинку.

Колегія
суддів вважає, що оскаржуване судове рішення грунтується на наявних по справі
доказах і відповідає вимогам діючого законодавства.

Доводи
апелянта не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Уманського міськрайонного суду від 9 січня
2008 р. залишити без змін.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту
проголошення.