Справа №2-664/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2008
року

Богуславський районний суд Київської області  в складі :

головуючого судді                                        Тітова
М.Б.

при секретарі
Олійник Л.С.

з участю
позивачки                                     ОСОБА_1

представника позивачки                              ОСОБА_4

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів                          ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в  м. Богуславі
цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання договорів позики недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1, звернувшись до
суду із даним позовом, просить визнати недійсними договори позики від 11 червня
2006 року на суму 13900 гривень та від 05 червня 2007 року на суму 9000
гривень, що укладені між ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те,
що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня
1995 року по 07 березня 2008 року. В період шлюбу вона разом з ОСОБА_2
придбали  спільне майно, яке не змогли
поділити, і тому в даний час в Богуславському районному суді розглядається
цивільна справа про розподіл спільного сумісного майна подружжя.

В своєму позові вона просила суд виділити їй в натурі
автомобіль ВАЗ 2105 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 10000 гривень,
відповідачу - автомобіль ВАЗ 2109 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 вартістю
36000 гривень, стягнути з відповідача на її користь  половину вартості автомобіля ВАЗ 2109, що
становить 18000 гривень.

При розгляді справи мати відповідача - ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовною заявою про виключення автомобіля ВАЗ 2109 реєстраційний
номерний знак НОМЕР_2 із переліку майна, що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. В своєму позові ОСОБА_3 стверджує, що вказаний автомобіль є
її приватною

власністю, оскільки
був куплений за її кошти  і що
ніби то ОСОБА_2 позичив у неї кошти - 11 червня 2006 року в сумі 13900 гривень
та 05 червня 2007 року в сумі 9000 гривень, про що свідчать відповідні
розписки.

Вказані кошти ОСОБА_2 позичив у своєї матері в
період  шлюбу і їй нічого не було відомо
про це. Даний факт їй став відомий лише в червні 2008 року при розгляді  справи про поділ спільного майна подружжя.

Згідно  ч. 2 ст. 65
СК України дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання
договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її згоди, якщо
цей договір виходить за межі дрібного побутового. Також у відповідності до ч. 3
ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного
майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

В зв'язку з тим, що договори позики від 11 червня 2006
року на суму 13900 гривень та від 05 червня 2007 року на суму 9000 гривень були
укладені відповідачами в період шлюбу між нею та ОСОБА_2, і вона нічого про ці
договори позики не знала, то вона просить визнати їх недійсними.

В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, обгрунтувавши свої
вимоги вищенаведеними обставинами.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, і пояснив, що він дійсно
під час шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 позичив у своєї матері ОСОБА_3 гроші на
придбання автомобіля ВАЗ-2109, який куплявся в кредит, а саме 11 червня 2006
року йому мати позичила 13900 гривень для першого внеску і потім для
остаточного погашення кредиту 5 червня 2007 року 9000 гривень. Він на той час
не знав, що потрібна письмова згода дружини на укладення договору позики. Також
він стверджує, що позивачці було відомо про те, що його мати позичала гроші на
придбання автомобіля ВАЗ-2109.

Відповідачка
ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала частково і дала покази аналогічні
показам відповідача ОСОБА_2

Свідок
ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила покази позивачки ОСОБА_1, пояснивши
суду, що в той час, коли укладались договори позики між відповідачами, то її
дочка ОСОБА_1 проживала разом з відповідачем ОСОБА_2 в її будинку. Їй не було
відомо про факти отримання ОСОБА_2
грошових коштів від своєї матері ОСОБА_3 у вигляді позики. Такі гроші,
про які свідчать розписки,  в сім'ю не
надходили. Кошти на придбання автомобіля бралися із сімейного бюджету подружжя
ОСОБА_2 і ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення позивачки,
відповідачів, свідка та дослідивши письмові докази, вважає за необхідне позов
задовольнити, виходячи із наступних підстав.

В
судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір з приводу
правомірності укладення договорів позики грошових коштів, які були вчинені між
відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в період, коли позивачка ОСОБА_1 перебувала в
шлюбі із відповідачем ОСОБА_2.

Із
копій розписок наданих суду позивачкою вбачається, що 11 червня 2006 року
ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_3 13900 гривень, які зобов'язувався
повернути до 1 липня 2007 року,  5 червня
2007 року ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_3 9000 гривень, які зобов'язувався
повернути до 30 листопада 2008 року.

Шлюб
між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірваний рішенням Богуславського районного суду
Київської області 5 лютого 2008 року. Тому зазначені договори позики укладені в
період, коли позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі.

Позивачка
ОСОБА_1 посилаючись на положення  ч.ч.
2,3 ст. 65 СК України вважає недійсними договори позики, оскільки їй не було
відомо про укладення таких договорів і вона не давала ні усної, ні письмової
згоди на їх укладення.

Відповідачі
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнали той факт, що позивачка не давала письмової згоди на
укладення договорів позики і тому ця обставина у відповідності до ч. 3 ст. 60
ЦПК України не підлягає доказуванню.

Достовірних
доказів про те, що позивачка ОСОБА_1 надавала усну згоду на укладення договорів
позики, відповідачі суду не надали.

Згідно ч. 2 ст. 65 СК України  при укладенні
договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з
подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її,
його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У відповідності до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення
одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя
має бути подана письмово.

Оскільки
договори позики, що були укладені між ОСОБА_2 і ОСОБА_3,  виходять за межі дрібних побутових і суми
грошових коштів були значними, то згода ОСОБА_1 на укладення цих договорів мала
бути письмовою. Відсутність такої згоди тягне за собою недійсність договорів
позики, що були укладені між відповідачами, саме з цих підстав.

З
урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 62, 209, 212, 214,
215, 218 ЦПК України,  ч.ч. 2, 3 ст. 65
СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договори позики від 11 червня 2006 року на суму
13900 гривень та від 05 червня 2007 року на суму 9000 гривень, що укладені між
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 недійсними, як такі, що укладені одним із колишнього подружжя
ОСОБА_2 без згоди другого з подружжя ОСОБА_1.

Сторони звільнити від сплати державного мита
на підставі ст. 4 п. 18 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне
мито".

Рішення може бути оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду Київської області
через Богуславський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий:
суддя   (підпис)

З оригіналом згідно: суддя