УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня
2008 року                                                                                  м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого:                                          Фединяка
В.Д.,

суддів:                                                     Пнівчук
О.В., Матківського Р.Й.,

секретаря:                                               Довжинської
Н.Б.,

з участю
позивачки ОСОБА_1 її адвоката ОСОБА_2, представників: органу опіки і піклування
виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Бабюк О.С. і Фільварок
Н.І., відповідача ОСОБА_3. -
ОСОБА_4.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Івано-Франківського міського суду від 07
листопада 2006 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2007 року
ОСОБА_1звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача
орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради,
третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Басай любов Іванівна про
визнання недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 березня 2004 року згідно
якого позивачка продала, а відповідач купив зазначену квартиру, посилаючись на
те, що на момент вчинення вказаного договору було порушено право неповнолітньої
дочки позивачки ОСОБА_5на частку у спірній квартирі, так як частка
неповнолітньої дочки у цій квартирі відчужена без згоди органу опіки і піклування.
Крім цього, зазначала позивачка, спірна квартира продана по заниженій ціні
внаслідок чого, вона з двома

Справа
№22-ц-23/08                                         Головуючий
у 1 ін ст. Барашков В.В.

Категорія
12                                                       Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

2

неповнолітніми дітьми залишилась без житла.

Рішенням
Івано-Франківського міського суду від 07
листопада 2006 року
ОСОБА_1. відмовлено
у задоволенні позову.

Не
погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення і задовольнити позов у
справі, посилаючись на те, що при вирішенні спору у справі, судом допущено
порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема,
на думку апелянта, судом не враховано того, що при відчуженні спірної квартири
не було згоди органу опіки та піклування Івано-Франківського міськвиконкому,
внаслідок чого неповнолітні діти позивачки залишились без житла.

У
судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить
задовольнити цю скаргу.

Представники
органу опіки та піклування щодо вирішення апеляційної скарги покладаються на
розсуд суду.

Представник
позивача проти задоволення апеляційної скарги вважає, скаргу безпідставною, так
як неповнолітні діти позивачки забезпечені житлом і при відчуженні спірної
квартири у дітей позивачки не було майнової частки у цій квартирі.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір
купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 березня 2004 року укладений
між сторонами з дотриманням вимог закону, так як частки у спірній квартирі
неповнолітня дитина позивачки в цій квартирі не мала. 4 жовтня 2004 року позивачка
купила двокімнатну квартиру по АДРЕСА_2. У зв"язку з придбанням житла,
неповнолітні діти позивачки забезпечені житлом.

Висновок суду
відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно
вимог п.1-1 ст. 71 ЦК України
опікун не має права без дозволу органу опіки і піклування відмовитися від
майнових прав підопічного.

Судом
встановлено і вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 належала на
праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією договору
купівлі-продажу (а.с. 5). Відчужуючи 11
березня 2004 року
зазначену квартиру відповідачу, позивачка не порушила майнових прав
неповнолітньої дочки ОСОБА_5., так як майнової частки у цій квартирі вона не
мала. У зв"язку з цим, позивачка мала право без дозволу органу

3

опіки і піклування на свій розсуд розпоряджатись належною
їй на праві приватної власності спірною квартирою, що підтверджується копією
договору купівля-продажу.

Відповідно
умов зазначеного договору купівлі -продажу, вищевказана квартира продана за
ціну по домовленості між сторонами та висновку ОБТІ залишкову вартість цієї
квартири (а.с. 9).

Представник
відповідача у судовому засіданні пояснив і не заперечувала позивачка, що
житловий будинок АДРЕСА_1знесений і на його місці побудований новий житловий
будинок.

Щодо
збереження права на житло неповнолітніх дітей позивачки, то відповідно даних,
які містяться в інформації Івано-Франківського бюро технічної інвентаризації
від 17 жовтня 2006 року (а.с. 35), ОСОБА_1. 4 жовтня 2004 року купила
квартиру по АДРЕСА_2. Згідно пояснення позивачки (а.с. 41), вона проживає у цій
квартирі і таким чином забезпечила житлом неповнолітніх дітей.

За таких
обставин, відповідно ст. 71
ЦК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку відмовивши
ОСОБА_1 у задоволенні позову, оскільки відчужуючи квартиру АДРЕСА_1 позивачка не
порушила майнових прав неповнолітньої ОСОБА_5.. та забезпечила право неповнолітньої дитини на житло купивши 4 жовтня 2006 року іншу
квартиру.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в
оскаржуваному рішенні, тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду по суті є
правильним, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування зазначеного судового рішення за доводами апеляційної
скарги не встановлено.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 307,
308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 07
листопада 2006 року в даній справі залишити без зміни.

4

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду
України з часу набрання законної сили.