РІШЕННЯ 2-3041/2008

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

7    серпня 2008 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої: судді Маркової О.М.

при секретарі:
Кузьмінській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
міста Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на &frac14; частину будинку,-

встановив:

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись
на те, що в 1979 році її сім'я отримала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Відповідальним квартиронаймачем на той час був її чоловік ОСОБА_5. В 1990 році
останній помер і згодом відповідальним квартиронаймачем стало вона- ОСОБА_1. На
той час вона виховувала п'ятеро дітей і матеріальне становище сім'ї було дуже
важким, заборгованість по платежам за квартиру
збільшувалась. Оплату вона проводила дише із свого заробітку. Восени
2005 року боргу за квартиру стали дуже великими, в сім'ї почались сварки і тому
на сімейній раді було вирішено продати квартиру, щоб придбати недорогий будинок
за межами міста для неї, а залишок коштів розподілити між дітьми. Згідно
зазначеної домовленості квартира була приватизована на чотирьох членів сім'ї:
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Організацією продажу квартири займався
старший син і в квітні 2005 року квартира була продана. Кошти від продажу
квартири старший син Віталій залишив зберігати у своє ї знайомої.

Через деякий час вона-ОСОБА_1 повідомила сина, що вона
підшукала для себе  недорогий будиночок в
с. Піщаній. Проте через деякий час син придбав для себе житло в с. Фурси.
Частку коштів передав молодшому брату для придбання автомобіля.

На її неодноразові звернення до сина ОСОБА_2, він обіщав
їй взяти її на проживання до себе і виділити їй частину  власності. Проте своїх обіцянок не виконав.
Зазначене стало причиною звернення до суду.

В судовому
засіданні пзивачка позов підтримала повністю, пославшись на вказані вище
обставини.

Просила позов задоволити і визнати за нею право власності
на &frac14; частину
житлового будинку АДРЕСА_2.

Представник позивачки
підтримав заявлений позов , також просив задоволити, зважаючи на те, що
позивачка має право на частину у власності відповідача, оскільки останній
забрав кошти від продажу квартири, яка належала сторонам по справі і
розпорядився ними на власний розсуд.

Відповідач  ОСОБА_2 позов не визнав.

Суду пояснив, що він являється власником будинку
АДРЕСА_2, на визнання права власності на &frac14; частину якого претендує позивачка.

У відповідності із цивільним законодавством  виділити частку зі власності може вимагати
лише співвласник майна. А позивачка такою не являється. Посилання позивачки на
те, що будинок був куплений на кошти від продажу квартири є неправдивими,
оскільки останні були розділені за домовленістю між співвласниками квартири.
Частка від коштів, яка належала співвласникам була розділена добровільно  і була позичена йому та брату ОСОБА_4. Своїм
сестрам він винен близько 3 тис доларів. На даний час він поступово віддає
позичені кошти. Будинок АДРЕСА_2 був куплений за спільні кошті його та його дружини.
Його мати по спільній домовленості мала йти
проживати в будинок до своєї матері. А тому всі її вимоги безпідставні.
В задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Аналогічні пояснення дала
представник відповідача ОСОБА_6. В задоволенні позову просила відмовити.

3 особа:ОСОБА_3 суду пояснила, що позов вважає
правомірним, оскільки відповідач не віддавав коштів за квартиру матері,  самостійно розпорядився всіма коштами від
продажу квартири.

Їй особисто повернув невелику частку , в подальшому
сплачував по 10- 20 грн. Вона на даний час згодна повернути йому сплачені кошти
при умові, що він забезпечить мати житлом.

3 особа
ОСОБА_4  суду пояснив, що позов він
вважає правомірним, так як при розділі коштів рішення  приймав старший брат- відповідач  по справі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що вона
виписалась з квартири ще до її приватизації та продажу, так як вийшла заміж.
Від родичів їй відомо,що після продажу квартири, матері мали купити житло.

Суд, вислухавши сторони, юридично оцінивши докази,
вважає, що позов до задоволення не підлягає, оскільки власником спірного
будинку являється відповідач по справі, що посвідчується відповідним договором
купівлі-продажу від 22 квітня 2005 року
Власність відповідача
спільною  разом з позивачкою не
являється. А тому  остання не може
ставити питання, що до виділення частки. З пояснень сторін по справі після
продажу квартири між ними існували
цивільні відносини позики. Останні в межах  заявлених позовних вимог судом  не розглядаються.

У відповідності
із ст.. 357 ЦК України визначення часток можливе лише у праві спільної
часткової власності.

На
підставі ст.. 357 ЦК України, керуючись ст.. 212, 213, 214, 215 ЦПК України,-

Суд рішив:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання прав власності на &frac14;
частину будинку відмовити за безпідставністю

Рішення
суду може бути оскаржено протягом 20 днів після подання в 10 денний строк з дня
його проголошення заяви про апеляційне оскарження до Апеляційного суду
Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: