Справа №2-88/2008
і м е н е м     У к р а ї н и
року                                                                              смт. Куликівка
районний суд в складі :
головуючого судді  -   Войтеха О. І.
секретарі    -         Горбиній А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1;
проживаючої за адресою: АДРЕСА_2;
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний НОМЕР_2, зареєстрований і проживає за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_3;
вулиця Щорса 97, тел. 2-11-74, 2-11-75;
про вселення позивачки в квартиру та
виселення з неї одного з відповідачів,-
за зустрічним позовом
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний НОМЕР_2, зареєстрований і проживає за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1;
проживаючої за адресою: АДРЕСА_2;
вулиця Щорса 97, тел. 2-11-74, 2-11-75;
визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
внаслідок того, що тривалий час була відсутньою,-
Позивачка звернулася до суду з
позовною заявою де просить вселити її з неповнолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, у спірну
квартиру та виселити з неї відповідачку ОСОБА_3.
В обґрунтування своїх вимог вказала,
що 12.11.1997 року рішенням
профспілкового комітету та
правління ВАТ "Куликівський агротехсервіс" їй, її колишньому чоловіку
ОСОБА_2, та їх сину ОСОБА_4, була надана ізольована квартира АДРЕСА_5.
року позивачка з сином ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала за вищевказаною
адресою. У зв'язку з розлученням і неможливістю сумісного проживання із
ОСОБА_2, у лютому 2002 року, вона з сином перейшла тимчасово проживати до своєї
року гуртожиток отримав статус житлового будинку і в грудні 2004 року він був
переданий на баланс Куликівської селищної ради.
Рішенням
Куликівського районного суду від 27.05.2002 року, яке затим було скасовано,
сторонам було визначено порядок користування житлом. Керуючись положеннями
цього рішення, сторони в добровільному порядку визначилися з кімнатами
проживання і відкрили окремі особові рахунки по сплаті за комунальні послуги.

Ще до цього
розподілу, у 2002 році, відповідач ОСОБА_2, без її згоди і відповідної
державної реєстрації, вселив у спірне житло свою теперішню дружину ОСОБА_3.

08.06.2005 року відповідачі
ОСОБА_2 і ОСОБА_3. уклали між собою шлюб і продовжують проживати у спірній
квартирі.

Рішенням
Куликівського районного суду від 22.07.2005 року ОСОБА_2 було зобов'язано не
чинити їй перешкод у користуванні житлом. Не зважаючи на це, відповідачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 не пускають її та її неповнолітню дитину до квартири. До того ж
відповідач ОСОБА_2 незаконно проник до її кімнати, відкривши замок, і провів
переобладнання системи опалення.

Вселення її в
житло можливе лише в примусовому порядку з одночасним виселенням відповідачки
ОСОБА_3.

Відповідачі  ОСОБА_2 та ОСОБА_3. позов визнали частково, і
не заперечуючи право неповнолітньої дитини на вселення у спірну квартиру, решту
вимог вважають безпідставними і стверджують, що користуються квартирою на законних
підставах, а позивачка ОСОБА_1 втратила право користування житловим приміщенням
внаслідок того, що тривалий час була відсутньою. Окрім того вважають, що
позивачка ОСОБА_1 не має права вимагати виселення позивачки ОСОБА_3 із спірної
квартири, оскільки пройшли строки позовної давності за цією позовною вимогою.

Відповідач
ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була
відсутньою.

Відповідачка за
зустрічним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала і вважає, що вона не
втратила право користування житловим приміщенням, оскільки перебратися на
тимчасове проживання до матері була змушена примусово, із-за неможливості
сумісного проживання з бувшим чоловіком, а затим постійно намагалася заселитися
до спірної квартири, але їй не дозволяли цього робити відповідачі.

Відповідач-Куликівська
селищна рада позов ОСОБА_1 визнала в повному обсязі, а позов ОСОБА_2 не
визнала, і вважає, що позивачка ОСОБА_1 не втратила права користування спірною
житловою квартирою, а тому має право на вселення до спірного житла, в той час
як відповідачка ОСОБА_3 підлягає виселенню, як особа, що була вселена без
законних підстав і дотримання вимог чинного законодавства.

Заслухавши сторони
і їх представників, свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд  доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
про вселення її в квартиру та виселення з неї відповідачки ОСОБА_3 підлягають
задоволенню в повному обсязі, а вимоги ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий
час була відсутньою, задоволенню не підлягають.

В судовому
засіданні встановлено, що 12.11.1997 року рішенням профспілкового комітету та
правління ВАТ "Куликівський агротехсервіс" позивачці за первісним
позовом ОСОБА_1, її колишньому чоловіку ОСОБА_2, який є відповідачем по
первісному позову, та їх сину ОСОБА_4, була надана ізольована квартира
АДРЕСА_5.

З вересня 1998
року позивачка з сином ОСОБА_4 була зареєстрована і проживала за вищевказаною
адресою. У зв'язку з неможливістю сумісного проживання із ОСОБА_2, у лютому
2002 року, вона з сином перейшла тимчасово проживати до своєї матері. Рішенням
Куликівського районного суду від 11.11.2003 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2
було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів 23.05.2005 року
зроблено запис №25.

Після виселення
дружини і сина із спірної квартири, у 2002 році, відповідач ОСОБА_2, без згоди
позивачки ОСОБА_1, яка на той час була членом сімї відповідача, і відповідної
державної реєстрації, вселив у спірне житло свою теперішню дружину ОСОБА_3.

У вересні 2002
року гуртожиток отримав статус житлового будинку і в грудні 2004 року він був
переданий на баланс Куликівської селищної ради.

У 2002 році, після
виселення, позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розподіл спірної
квартири. Оскільки на період розгляду спору будинок мав невизначений статус і
проходив період його документального оформлення, то спір розглядався
неодноразово різними судовими інстанціями.

Первинним
рішенням Куликівського районного суду від 27.05.2002 року, яке затим було
скасовано, сторонам було визначено порядок користування житлом. Керуючись
положеннями цього рішення, сторони в добровільному порядку визначилися з
кімнатами проживання і відкрили окремі особові рахунки по сплаті за комунальні
послуги.

08.06.2005 року
відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3. уклали між собою шлюб і продовжують проживати у
спірній квартирі.

Рішенням
Куликівського районного суду від 22.07.2005 року ОСОБА_2 було зобов'язано не
чинити перешкод позивачці ОСОБА_1 у користуванні житлом. Не зважаючи на це,
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не пускають її та її неповнолітню дитину до
квартири. До того ж відповідач ОСОБА_2 незаконно проник до її кімнати, відкривши
замок, і провів переобладнання системи опалення та провів деякі будівельні
роботи.

Факт створення
перешкод позивачці ОСОБА_1 у користуванні квартирою з боку відповідача ОСОБА_2
підтверджується, окрім матеріалів судових справ, також свідченнями свідків.

Із матеріалів
справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 із неповнолітньою дитиною змушена була
тимчасово виселитися із спірної квартири і після цього в добровільному порядку
і через суд в законному порядку намагалася вселитися до спірного житла, але не
мала такої можливості. Вона не втратила право на користування житлом внаслідок
того, що була тривалий час відсутньою в ньому, оскільки законними методами
намагалася вселитися до спірної квартири. В звязку з цим вона і її дитина
підлягають вселенню у спірну вкартиру в примусовому порядку.

Згідно ст. 65 ЖК
України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів
сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Із матеріалів
справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 вселив у спірну квартиру свою майбутню
дружину ОСОБА_3. без згоди позивачки і її сина, які були членами його сімї і на
той час проживали разом з ним, а також без дотримання вимог ЖК України і
відповідної реєстрації. Такі його дії необхідно розцінювати як здачу в піднайом
житлового приміщення. Продовжуючи проживати без реєстрації у спірному житловому
приміщенні відповідачка ОСОБА_3 не прийняла заходів по узаконенню свого
перебування у ньому, а тому, при викладених обставинах необхідно вважати, що
відповідачка ОСОБА_3. продовжувала здійснювати піднайом жилого приміщення.

Згідно ст.94 ЖК
України громадяни, які незаконно поселилися в жилому приміщенні, підлягають
виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Безпідставне
твердження ОСОБА_2 і ОСОБА_3. про те, що позивачка ОСОБА_1 пропустила строки
давності на звернення до суду за захистом своїх порушених прав в частині
виселення ОСОБА_3 із займаного приміщення, оскільки її неузаконене знаходження
там є триваючим, а предявлення позовів по спірному житлу зупиняє перебіг
строків давності.

З відповідачів
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 належить стягнути у солідарному
порядку судові витрати у вигляді сплаченого держмита та затрат на ІТЗ розгляду
справи.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.1,9,64,65,72,91 та 94 Житлового кодексу України, а
також ст.ст. 3, 5, 6, 7, 8, 10, 15, 213-218 ЦПК України, суд, -

В  И
Р  І  Ш
И  В:

1.   Позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити повністю, вселити її з неповнолятнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, у квартиру АДРЕСА_5 виселивши із неї ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

2.   В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
внаслідок того, що тривалий час була відсутньою, відмовити.

3.   Стягнути в солідарному порядку із
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний НОМЕР_2, зареєстрований і проживає за
адресою: АДРЕСА_3; та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний НОМЕР_3,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3; на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний НОМЕР_1, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_1; проживаючої за адресою: АДРЕСА_2; вартість сплачених при
подачі позовної заяви держмита в сумі 17 гривень та затрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у розмірі 7 гривень 50 копійок.

4.   Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської області. Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції може бути подано до суду першої інстанції протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя   Куликівського
районного  суду                                                         О.І.
Войтех