Справа № 2-81108
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

15 серпня 2008 року
Бородянський районний суд

Київської
області в складі : головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі
- Рассказовій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
в смт.Бородянка справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з вказаним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона надала відповідачу позику в сумі
25000 грн. для придбання жилого будинку АДРЕСА_1 під гарантію власності на цей
будинок, про що ними 30 червня 2003 року був підписаний відповідний контракт.
Згідно умов даного контракту строк надання позики становить 18 місяців з моменту
надання позики і по закінченню даного строку відповідач зобов»язаний протягом
трьох днів повернути суму позики або передати у власність позивачці вказаний
будинок.

Відповідач до цього часу позику не
повернув, в результаті чого позивачка понесла збитки.

Тому просила визнати за нею
позивачкою право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_3 позов підтримав і викладене підтвердив.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав.

Вислухавши пояснення представника
позивачки та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що
позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що згідно контракту
від 30 червня 2003 року позивачка зобов»язалася надати відповідачу позику в
сумі 25000 грн. на строк вісімнадцять місяців з моменту надання позики до 31
грудня 2004 року для придбання житлового будинку АДРЕСА_1. По закінченню
даного строку відповідач зобов»язаний був протягом трьох днів повернути суму
позики або передати у власність житловий будинок АДРЕСА_1 а.с.7.

Вказана позика в сумі 25000 грн. була
надана позивачкою відповідачу в день підписання зазначеного контракту, що
визнається сторонами.

Таким чином, відповідач мав повернути
суму позики до 3 січня 2005 року, однак, до цього часу борг не повернутий, що
також визнається сторонами.

Відповідно до ст.374 ЦК України 1963
року, який діяв на час укладення сторонами контракту 30 червня 2003 року, за
договором позики одна сторона позикодавець передає другій стороні
позичальникові у власність в оперативне управління гроші або речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і
якості.

Такі ж положення щодо визначення
зобов»язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості містить
і ст.1046 ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року коли
зобов»язання відповідача по поверненню позики продовжували існувати.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та
перехідних положень вказаного ЦК України 2003 року до тих прав і обов»язків, що
продовжують існувати після набрання чинності даним Кодексом, застосовуються
положення цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
2003 року позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику грошові
кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, оскільки відповідач
отримав позику у вигляді грошових коштів, то саме грошові кошти він і мав
повернути.

В обгрунтування своїх вимог позивачка
посилається на забезпечення зобов»язання відповідача за контрактом спірним
житловим будинком.

Однак, відповідно до ст.13 Закону
України «Про заставу» у
випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.14 вказаного Закону,
ч.1 ст.47 ЦК України 1963 року недодержання нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди.

Укладений між сторонами контракт
нотаріально посвідчений не був, а тому його умови щодо забезпечення зобов»язань
житловим будинком є недійсними.

За таких обставин суд вважає, що
будь-яких правових підстав для визнання за позивачкою права власності на
будинок відповідача не вбачається, а тому в позові необхідно відмовити.

Оскільки позивачкою не заявлені
вимоги по стягненню суми боргу, то суд не вважає за можливе вийти за межі
позовних вимог, що не позбавляє позивачку права на звернення до суду з таким
позовом.

Керуючись Законом України «Про
заставу», ст.47,48,181,374 ЦК України 1963 року, ст.215-216,220,577,1046,1049
ЦК України, ст.10,11,209,212-215,218  ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження до Апеляційного суду Київської області
через Бородянський районний суд Київської області.

Головуюча-суддя
Міланіч А.М.