Справа №22ц-33 /2008 року               Головуючий по 1 інстанції
статзвїту             - Клочко О.В.
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10"
січня 2008 року.                                                                                   м.  Черкаси

Колегія суддів
Судової палата в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в
складі:

Головуючого
:                           Захарової А.Ф.

Суддів :                                      Демченка
В.А.,  Скіця М.  І.

при
секретарі:                            Петренко
СП.

за
участю адвоката:                   ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 25 жовтня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової
компенсації,  -

встановила:

У квітні
2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна та. виділення частки в натурі,  а
саме двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .

В
подальшому позивач змінила позовні вимоги та просила суд припинити право на
частку у спільному майні відповідача та визнати за нею право власності на 12 у
35 частинах квартири та 13 в 25 частинах квартириАДРЕСА_1 .

В
обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те ,  що вона,
відповідач та їх неповнолітня дочка є співвласниками квартири АДРЕСА_1
,  але оскільки відповідач постійно не
проживає на території України ,  проживає
у США близько
13 років ,  і не дозволяє проживати їй та
дочці у вказаній квартирі ,  а вона
змушена проживати у найманому житлі ,  то
це створює їй перепони у користуванні житлом ,
а вселення і встановлення порядку користування житловим приміщенням
створить проблеми спільного користування та обслуговування цього житла,  і оскільки частка відповідача є незначною
,  - то просила припинити право
відповідача на його частку у вказаній квартирі. Поряд з цим ,  позивачка посилалась на те ,  що виділення відповідачеві меншої кімнати
,  а їй з дочкою більшої ,  - ущемить права неповнолітньої дочки ,  та вважає ,
що спільне володіння і користування житловим приміщенням є неможливим і
відсутня можливість виділу в натурі чи встановлення порядку користування житлом
,  а тому ,  вважає доцільним припинити право відповідача
на частку у спільній власності на квартиру зі сплатою вартості цієї частки .

Рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 25 жовтня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено ,  припинено право власності відповідача на 12
в 35 частинах та 13 в 25 частинах квартири АДРЕСА_1 ,  визнано за позивачем право власності на 12 в
35 частинах та 13 в 25 частинах квартири ,
які належали відповідачу ,
а,  також ,  стягнуто на користь відповідача 97818 гривень
50 коп. вартості його частки з депозитного рахунку .

Не
погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ,
відповідач Шаповал В.П. подав апеляційну скаргу ,  в якій вказав на порушення норм матеріального
та процесуального права при ухваленні судом рішення ,  неповне встановлення обставин ,  що мають значення для справи ,  оскільки судом без достатніх підстав
позбавлено його права власності на житло при відсутності в нього іншого житла
для проживання ,  і просив скасувати
рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення ,  яким відмовити позивачці у позові у повному
обсязі.

Заслухавши
суддю-доповідача ,  сторони по справі
,  вивчивши матеріали справи ,  перевіривши законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених
вимог ,  колегія суддів вважає ,  що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення ,  а рішення суду першої
інстанції до скасування з передачею справи на новий судовий розгляд з наступних
підстав.

Так
,  відповідно до свідоцтва на право
власності на житло НОМЕР_1 від 22.01.2001 року ,  виданого Придніпровським райвиконкомом
м.  Черкаси ,  ОСОБА_2 та членам його сім'ї ОСОБА_4 і
неповнолітній ОСОБА_5 ,  на праві
спільної часткової власності з відображенням долі власності квартири АДРЕСА_1
,  належить 25 частин ,  які приватизовані згідно із Законом України «
Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 6).

На
підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 29 грудня 2000 року
,  посвідченого приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального округу у реєстрі за НОМЕР_2 ,  ОСОБА_2 належить 35 частин квартири АДРЕСА_1
(а.с. 9).

З 8
жовтня 1992 року до 19 березня 2004
року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі,  який рішенням Придніпровського районного суду
м.  Черкаси від 19 березня 2004 року,  за позовом позивачки ,  розірваний .

Відповідно
до положень  ст. 60 СК України ,  майно ,
набуте подружжям за час шлюбу ,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того ,  що один з них не
мав з поважної причини самостійного заробітку ,
вважається ,  що кожна річ ,  набута за час шлюбу ,  крім речей індивідуального користування
,  є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ,  тобто ,  придбані відповідачем за договором
купівлі-продажу від 29.12.2000 року 35 частини квартири АДРЕСА_1 є спільною;
сумісною власністю сторін у рівних частинах ,
оскільки згідно  ст. 70 СК України
,  у разі: поділу майна ,  що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ,  частки майна
дружини та чоловіка є рівними ,  якщо
інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором .

Ухвалюючи
рішення з приводу припинення права на частку у квартирі відповідача ,  суд правильно визначив матеріальний
закон,  який регулює дані правовідносини
,  а саме ,  положення
ст.  365 ЦК України ,  і виходив з того ,  що в даній справі наявні умови за яких
можливе припинення права на частку в спільному майні за вимогою позивачки
,  частка спірної квартири відповідача є
незначною і не може бути виділена в натурі ,
вказана квартира є неподільною ,
спільне володіння і користування нею сторонами неможливе з причини
порушення прав неповнолітньої дочки ,
припинення права власності на частину спірного жилого приміщення не
завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

Проте з такими
висновками суду погодитись неможливо .

Відповідно
до вимог  ст.  213 ЦПК України ,  рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим ,  ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин ,
на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень ,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Як
роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.1 постанови від 29 грудня 1976
року №11 «Про судове рішення» ,  -
рішення є законним тоді ,  коли суд
,  виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини ,  вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права ,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин ,  а
при їх відсутності - на підставі закону ,
що регулює подібні відносини ,
або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України .
обґрунтованим визнається рішення ,  в
якому повно відображені обставини ,  які
мають значення для даної справи ,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними,  відповідають дійсності і
підтверджуються доказами ,  дослідженими
в судовому засіданні.

Відповідно
до ч.1  ст.  365 ЦК
України ,  право особи на частку в
спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших
співвласників,  якщо :

частка є
незначною і не може бути виділена в натурі;

річ є
неподільною;

спільне володіння
і користування майном є неможливим ;

таке
припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Проте
,  судом не було враховано вимоги  ст.
ст.  212 ,  213 ЦПК України ,  у зв'язку з чим застосування  ст.
365 ЦК України
не можна визнати правильним .

Так,  з матеріалів справи вбачається,  що судом не проводилась будівельно-технічна
експертиза можливості реального поділу спірної квартири на частини ,  але суд прийшов до висновку про неподільність
спірного житла ,  що є передчасним і без
достатніх на те доказів.

Висновок
суду про наявність у володінні відповідача незначної частки житла ,  також,
не відповідає дійсності,  оскільки
частка відповідача у спірному житлі складає 43.3 %,  тобто ,
майже половину квартири .

Поряд з
цим ,  суд ,  посилаючись на неможливість спільного
володіння і користування майном сторонами із-за порушення інтересів
неповнолітньої дочки ,  прийшов до
помилки і не залучив до участі у справі неповнолітнього співвласника спірного
майна Шаповал А.В. та орган опіки і піклування ,  а позивачем не було доведено доказами
неможливість спільного користування спірним житлом .

Недоведеними
є і висновки суду про відсутність заподіяння істотної шкоди інтересам
відповідача ,  оскільки ні позивачем
,  ні судом не були встановлені обставини
наявності іншого житла у відповідача,
крім оспорюваного .

За таких обставин,  колегія суддів приходить до висновку ,  що рішення суду є необгрунтованим із-за
неповного з'ясування і недоведеності обставин ,
що мають значення для справи ,
невідповідності висновків суду обставинам справи ,  а ,
також ,  суд вирішив питання про права
та обов'язки особи ,  яка не брала участі
у справі ,  що відповідно до положень п.4
ч. 1  ст.
311 ЦПК України ,  є підставою для
скасування рішення суду і передачі справи на новий розгляд до суду першої
інстанції в іншому складі суду.

На
підставі викладеного та керуючись
ст.  303 ,  307 ,
309,  311 ,  313 ,
314 ,  317 ,  319 ЦПК України ,  колегія суддів ,  - '

ухвалила :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково ,

Рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 25 жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про припинення права на частку у спільному майні та виплату грошової
компенсації -скасувати ,  а справу
направити до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту
проголошення.