Справа №22ц -576/08
Головуючий в 1 інстанції: Грушицький А.І.
Доповідач: Завидовська - Марчук О.Г.
СУД        ВОЛИНСЬКОЇ      ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

«9» липня 2008 року.                                                               м. Луцьк.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого                -        судді
Завидовської - Марчук  О.Г.,

суддів                           -        Киці С.І., Осіпука  В.В.

при секретарі                -        Тарасюк Ю.А.,

з
участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_8,

відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, житлово-будівельного кооперативу «Новосел» про захист права на
користування допоміжними приміщеннями у житловому будинку та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2
на рішення Луцького міськрайонного суду від 15 травня 2008 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі відповідачі
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_2, покликаючись на незаконність рішення у зв'язку з
невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням
норм матеріального та процесуального права просили рішення суду першої
інстанції скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскаржуваним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 15 травня 2008 року позовні вимоги задоволено частково,
ухвалено зобов'язати ОСОБА_7 знести перегородку перед вхідними дверима до
АДРЕСА_1та зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 знести
перегородку у приміщенні для сушіння білизни на дев'ятому поверсі АДРЕСА_1

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 в користь
ОСОБА_1 по 1грн. 40 коп. судового збору з кожного та по 1грн. 25 коп. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в доход держави.

В даному судовому засіданні  відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7
апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просили її
задовольнити.

Позивач
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9, кожен зокрема,  апеляційну скаргу заперечили, просили рішення
суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Заслухавши сторін, осіб, які брали
участь у розгляді справи, суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна скарга відповідачів задоволенню не підлягає з
таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України
власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належить на
праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне, сантехнічне та інше обладнання за межами або
всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди,
будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно зі ст. 384 ЦК України будинок,
споруджений або придбаний житлово - будівельним (житловим) кооперативом, є його
власністю. Член житлово - будівельного (житлового) кооперативу має прав
володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою,
яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу
квартири член житлово - будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

На підставі рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року
про офіційне тлумачення положень п.2 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного
житлового фонду» у багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані
чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх
правонаступники) і власники приватизованих квартир будинку є рівноправними
співвласниками допоміжних приміщень.

При розгляді справи судом встановлено,
що позивач ОСОБА_9 вселилася в АДРЕСА_1на підставі ордеру №34 від 8 квітня 2003
року і проживає в ній по даний час.  На
праві власності відповідачам  ОСОБА_6 та
ОСОБА_7  належать квартири №33 та №35
вказаного будинку. У квартирі № 34 даного будинку  на підставі ордеру №32 від 19 липня 2000 року
вселені та проживають відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Мешканцями
вказаних квартир без відповідного дозволу було збудовано перегородку у
приміщенні для сушіння білизни на дев'ятому поверсі вказаного будинку №53-а
(біля квартир № 33-36). Крім того, ОСОБА_7 у жовтні місяці 2006 року також без
належного дозволу було збудовано перегородку перед вхідними дверима до квартир
№35 та №36.

Встановлені обставини підтверджуються
наявними у справі належними доказами, на які є покликання в рішенні суду.

Та обставина, що перегородки у
приміщенні для сушіння білизни та перед вхідними дверима до даних квартир
порушує право позивача на користування допоміжними приміщеннями підтверджується,
крім пояснень позивача, поясненнями відповідачів, які не заперечували, що
здійснили будівництво перегородок самочинно без відповідного дозволу органу
місцевого самоврядування на проведення будівельних робіт, а встановлення ними   перегородок за попереднім рішенням загальних
зборів членів кооперативу без дозволу органу місцевого самоврядування не можна
визнати правомірним, про що свідчить і протокол №459 засідання адміністративної
комісії при Луцькому міськвиконкомі від 29 грудня 2006 року, на підставі якого
ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.150 КУпАП та накладено стягнення у вигляді попередження.

В даному судовому засіданні відповідачі не заперечували тієї обставини, що
вони не зверталися до органу місцевого самоврядування про надання їм дозволу
для здійснення будівництва перегородок та не мали згоди усіх співвласників для
здійснення вказаного будівництва.

Таким чином, як позивач так і відповідачі є рівноправними співвласниками
допоміжних приміщень даного жилого будинку, в якому вони проживають. Вони є
рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися ними. Ніхто не має
пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими допоміжними
приміщеннями,  в тому числі з питань
улаштування перегородок.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки, здійснене відповідачами
будівництво спірних перегородок порушує право користування позивача
допоміжними приміщеннями, здійснено без згоди останньої, а тому суд дійшов
правильного висновку, що  підлягають
знесенню.

В силу ст. 60 ЦПК України позивачем не надано
доказів про спричинення неправомірними діями відповідачів їй моральної шкоди, а
тому суд дійшов правильного висновку, про відмову в задоволенні позову в цій
частині.

Доводи апеляційної скарги  спростовуються  наявними у справі доказами, яким суд дав
правильну юридичну оцінку.

Рішення суду першої інстанції постановлено з
дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись  ст. ст. 308,
315, 317, 319  ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_2 -  відхилити.

Рішення
Луцького міськрайонного суду від 15 травня 2008 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту  її проголошення  і може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом  двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: