У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

15
вересня 2008 року
м. Київ

Суддя Верховного Суду України Гуменюк В.І., розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2008 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання недійсною заяви, часткове визнання недійсними
свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом та визнання права
власності на обов'язкову частку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом посилаючись на те, що він з ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1991 року. Після смерті
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина на належну їй квартиру
АДРЕСА_1. Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_4 31 травня 2002 року, вона
заповіла в рівних частках спірну квартиру відповідачам по справі. Відповідачі
звернулися з заявами про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної
контри, при цьому зазначили про наявність позивача, кий має право на
обов'язкову частку у спадщині, оскільки він є інвалідом 2 групи та
непрацездатною за віком особою. 12 червня 2007 року позивач подав заяву до
нотаріальної контори про те, що він претендує на обов'язкову частку у спадщині.
12 липня 2007 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою, в якій
зазначив, що він відмовляється від права на обов'язкову частку у спадщині на
користь відповідачів. Вважає, що під час подачі заяви про відмову від права на
обов'язку частку у спадщині він знаходився у тяжкому становищі після смерті
дружини. Позивач просив визнати недійсною заяву про відмову від права на
обов'язкову частку у спадщині, визнати частково недійсними свідоцтва про право
власності на спадщину за заповітом та визнати за ним право власності на обов'язкову
частку у спадщині.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 3 квітня 2008 року позов
задоволено. Визнано недійсною заяву ОСОБА_1, подану 12 липня 2007 року до
нотаріальної контори про відмову від права на обов'язкову частку у спадщині.
Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11
вересня 2007 року видані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на &frac12;
частину квартири АДРЕСА_1. Визнано за відповідачами право
власності на &frac14; частину за
кожним на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом. Визнано за
ОСОБА_1 право на обов'язкову частку у спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 та визнано за ним право власності н на &frac12;
частину спірної квартири.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2008 року рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 3 квітня 2008 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду м.
Києва від 15 липня 2008 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Касаційна скарга необґрунтована. Доводи скарги висновків суду не
спростовують. Передбачених законом підстав неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм процесуального права не встановлено.

Керуючись пунктом 5 частини 3 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
Головне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсною заяви, часткове
визнання недійсними свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом та
визнання права власності на обов'язкову частку.

Копію ухвали та додані до скарги
матеріали направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України                                                      В.І. Гуменюк