Справа 22ц-1858/ 2008
р.                 Головуючий в 1-ій
інстанції Маслюк  Н.В.
Категорія цивільна.                         Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 року.            Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Литвиненко І.В.,

суддів Смаглюк Р.І., Євстафієва О.К.,

при секретар Штупун О.О.,

з участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в
приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Новозаводського  районного суду м. Чернігова від 26 серпня
2008 року справі за позовом ТОВ фірма „ТехНова” до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за теплопостачання,

в с т а н о в и в:

В
червні 2008 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю фірма
„ТехНова” звернулося з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заборгованості за послуги з теплопостачання, надані їм по опаленню житлової
площі та підігріву води в квартирі АДРЕСА_1, але не оплачені відповідачами за
період з 1 лютого 2000 року по 1 травня 2008 року в сумі 1881 грн. 16 коп.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено. Після зміни позовних вимог та перерахунку заборгованості в межах
строку позовної давності, про застосування якого просила відповідачка ОСОБА_4,
на користь позивача суд стягнув з ОСОБА_4 заборгованість в сумі 738 грн. 87
коп., солідарно  з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
986 грн.85 коп. та в рівних частках судові витрати в сумі по 25 грн. 50 коп. та
по 15 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи.

Судом встановлено, що 21 квітня 2000 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7/ після шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1/ укладено договір купівлі-продажу
вказаної квартири, який зареєстровано в БТІ 30.10.2006 року. Відповідачка
ОСОБА_4 та з 17 липня 2007 року відповідач ОСОБА_5 є мешканцями вказаної
квартири та споживачами послуг з теплопостачання. Відсутність договору між
позивачем та відповідачами про надання цих послуг не може бути підставою для
відмови в позові, оскільки вони фактично користувалися послугами, тому
відповідно до ст.11 ЦК України обов”язок їх оплатити виник відповідно до
фактичних взаємовідносин.

Самовільне відключення ОСОБА_4 квартири від
централізованого теплопостачання заборонено, як власник квартири за видачею
технічних умов на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого
водопостачання, вона не зверталася, акт прийняття автономного опалення не
приймався. Висновок спеціаліста від 11.10.2007 року про відключення радіаторів
опалення від централізованої системи за таких обставин не є безсумнівним
доказом, що свідчить про неспоживання відповідачами вказаних послуг.

В межах строку позовної давності після звірки
розрахунків заборгованість становить 1725 грн.72 коп. Відповідачі порушили
вимоги ст.ст. 67, 68 ЖК України, тому ця заборгованість підлягає стягнення. За
період з 1 липня 2005 року по 1 серпня 2007 року - з відповідачки ОСОБА_4 в
сумі 738 грн. 87 коп., з 1 серпня 2007 року по 1 квітня 2008 року - солідарно з
обох відповідачів в сумі 986 грн.85 коп.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 просять вказане рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову в позові, мотивуючи тим, що для стягнення необхідно наявність двох
умов: використання теплопостачання та наявність договору. Жодних доказів, які б
підтвердили ці обставини, позивач не надав. Відповідачка ОСОБА_4, як власник
квартири,  зареєстрована та мешкає в ній
з 7 грудня 2007 року, відключення радіаторів опалення від стояків опалення
підтверджено висновком спеціаліста від 11.10. 2007 року. За таких обставин суд
необгрунтовано застосував Закон України „Про теплопостачання” від 2 червня 2005
року, який не підлягав застосуванню.

При
відсутності доказів щодо того, що відповідачі були споживачами послуг, суд
безпідставно встановив порушення Порядку відключення окремих житлових будинків
від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові від
централізованого теплопостачання  від 22
.11.2005 року.

Крім того,
прийшовши до висновку про наявність заборгованості, суд неправильно визначив її
суму, яка за підрахунками апелянтів становить 986 грн. 85 коп.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона
підлягає відхиленню з таких підстав.

Висновки
суду відносно споживання послуг теплопостачання відповідачами ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в межах строку позовної давності відповідають встановленим обставинам.
Відповідачка ОСОБА_4 21 квітня 2000 року придбала вказану квартиру і той факт,
що право власності вона зареєструвала 30.10 2006 року / л.с. 11-12/, не є
доказом того, що вона не користувалася послугами  позивача по теплопостачанню. Відсутність
договору між ними не свідчить про відсутність обов”язку оплачувати отримані
послуги, про що вірно вказав суд першої інстанції з посиланням на ст. 11 ЦК
України.

Висновок
спеціаліста від 11.10.2008 року про відокремлення в квартирі відповідачів
радіаторів опалення від стояків опалення обґрунтовано відхилено судом, оскільки
цей факт не свідчить, з якого часу сталося це відокремлення / л.с. 23-26/.
Отримання ними належних дозволів на реконструкцію квартири / л.с. 42-44/ не є
належним дозволом на відключення квартири відповідачів від централізованого
теплопостачання.

Тому посилання апелянтів на неправильне
застосування судом Закону України „Про теплопостачання” та  Порядку відключення окремих житлових будинків
від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові від
централізованого теплопостачання  від 22
.11.2005 року є необгрунтованим.

Відповідно до заяви відповідачки ОСОБА_4 про
застосування позовної давності / л.с. 22/, перерахунку суми заборгованості
відповідно до цього та з врахуванням часткової оплати після звірки оплати
послуг через ВАТ „Мегабанк” /л.с. 110-130/ судом встановлена сума
заборгованості 1725 грн. 72 коп. / л.с. 96 - 98/.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України
обов”язок по її сплаті судом першої інстанції вірно визначено відповідно до
встановлених обставин: в сумі 738 грн. 87 коп., коли споживання послуг було
тільки відповідачкою ОСОБА_4, як сума, що підлягає стягненню з неї, з часу
спільного споживання з відповідачем ОСОБА_5 - як солідарне стягнення в сумі 986
грн. 85 коп.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої інстанції. Рішення суду відповідає вимогам
ст.213 ЦПК України,  тому апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 26 серпня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців
з дня проголошення.

Головуючий:                                              Судді: