Справа № 22-1376/08                                 Головуючий в 1
інстанції: Назарук В.А.
РІШЕННЯ

іменем України

26 листопада
2008
року                                                                                     м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах
Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді:                Мельника Ю.М.

суддів:                                        Гордійчук
С.О., Ковалевича С.П.

при секретарі                             Сеньків Т.Б.

позивача                                    ОСОБА_1.

представника позивача            ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному
цивільну справу за апеляційною скаргою
ЗАТ «Страхова компанія «Єталон»   на
рішення  Острозького районного суду від    22 серпня
2008 року у справі за
позовом ОСОБА_1  до ЗАТ «Страхова
компанія «Еталон» про  стягнення страхової суми та відшкодування  моральної шкоди ,

в с т а н о в и л а:

У травні
2008 року   ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ЗАТ «Страхова
компанія «Еталон» про стягнення
3879 грн. 40 коп. страхового відшкодування та
3000 грн. для відшкодування моральної
шкоди.

При цьому покликавсь на те, що після настання
страхового випадку  відповідач
відмовляється виплатити у повному обсязі розмір відшкодування витрат ,
понесених позивачем на ремонт
застрахованого за договором добровільного страхування автомобіля.    Рішенням Острозького районного суду від 22
серпня 2008 року  стягнуто із відповідача
на користь ОСОБА_1.  3241 грн. страхового
відшкодування та стягнуто 500 грн.  для
відшкодування моральної шкоди. Також стягнуто
75 грн. 44 коп. судових витрат та 600 грн.  на оплату правової допомоги.

У поданій  на
рішення апеляційній скарзі ЗАТ «Страхова компанія «Еталон»  зазначає, що суд
1 інстанції  порушив норми матеріального та
процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема
стверджує, що  суд безпідставно не
застосував до спірних правовідносин п.13.4 та п.13.4.4 Загальних умов
страхування наземних транспортних засобів та не зменшив розмір страхової
виплати на 30 відсотків  за те, що
страхувальник без згоди страховика вибрав станцію технічного обслуговування ,
яка проводила відновлювальний ремонт автомобіля. Окрім того , вважає, що  позивач
не довів факту заподіяння моральної шкоди.

Із цих підстав просить рішення суду 1 інстанції
скасувати  та ухвалити нове
рішення про  відмову у задоволенні
позову.

Позивач та його
представник вважають
доводи апеляційної скарги  безпідставними
а оскаржуване рішення -законним та обгрунтованим. Апеляційну скаргу просять відхилити.

Заслухавши
пояснення сторін , перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалючи рішення
про задоволення позову   в частині
стягнення страхової виплати  , суд  обґрунтовано виходив із того , що ЗАТ
«Страхова компанія «Еталон»  не
виконало  в повному обсязі свого
обов»язку , визначеного Договором добровільного страхування наземних
транспортних засобів  від 6 березня 2007
року,  по виплаті суми страхового
відшкодування у  разі настання страхового
випадку.

Із матеріалів
справи вбачається , що 6 березня 2007 року сторони уклали договір добровільного
страхування наземних транспортних засобів за яким  відповідач
застрахував належний позивачеві автомобіль  Опель Вектора р. н НОМЕР_1 від пошкодження ,
знищення та втрати транспортного засобу. (а.с.6).

Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди , яка мала місце 18 жовтня 2007 року  автомобіль позивача зазнав механічних
пошкоджень ( а.с. 8)

На відновлення
технічного стану автомобіля позивач затратив 14334 грн. 84 коп. ( а.с.9 -12).

7 лютого 2008
року Страховик сплатив ОСОБА_1. страхове відшкодування у розмірі  9249 грн. 22 коп. ( а. с. 7, 15)

При визначені
суми страхового відшкодування страховик виходив із того , що відповідно до
п.11.3.3 Загальних умов страхування наземних транспортних засобів ,
затверджених 12 квітня 2005 року  головою
правління ЗАТ «Страхова компанія «Еталон» страхова сума визначається з
урахуванням експлуатаційного зносу коригованого на коефіцієнт пропорційності ,
який визначається відношенням страхової суми до дійсної вартості транспортного
засобу.

Страховиком  коефіцієнт пропорційності було визначено в
розмірі 0.9555.

Розмір  страхової виплати з урахуванням страхового
коефіцієнта мав становити  13706 грн. 49
коп. ( 14344 грн. 84 коп. Х 0.9555)

За умовами
договору страхування не підлягала відшкодуванню франшиза  в розмірі 1 %
від загальної страхової суми -1216 грн. 22 коп.  ( 121622 грн. Х 0.01 %)

Розмір
страхового відшкодування мав становити
12490 грн. 27 коп. ( 13706 грн. 49 коп. - 1216 грн. 22 коп )

Страхувальник
фактично виплатив ОСОБА_1.  9249 грн. 22
коп.

Суд 1
інстанції  прийшов до висновку , що
Страховик зобов»язаний за умовами договору відшкодувати реальні затрати
позивача на відновлювальний ремонт автомобіля у розмірі  3241
грн. 05 коп. ( 12490 грн. 27 коп. - 9249 грн. 22 коп. )

Колегія
суддів  вважає такий висновок суду першої
інстанції законним та обгрунтованим , оскільки він ґрунтується на досліджених в
судовому засіданні доказах та відповідає вимогам законодавства.

У той же час
доводи апелянта про необхідність зменшення страхової суми на 30 відсотків за
те, що позивач  не узгоджував із
страховиком вибір СТО на якому мав проводитись відновлювальний ремонт
автомобіля , не спростовують висновків суду у цій частині.

Відповідно до
п.13.4 та 13.4.4  Загальних умов
страхування наземних транспортних засобів слідує, що страховик може зменшити
розмір страхового відшкодування на 30 відсотків , якщо за умовами договору
право визначення СТО для відновлювального ремонту пошкодженого  транспортного засобу належить Страховику ,
але Страхувальник порушив цю умову.

Із змісту
п.  15 Договору добровільного
страхування наземних  транспортних засобів
слідує, що право визначення СТО не належить лише Страховику, а визначається за
узгодженням сторін.

Зазначені пункти
загальних умов  надають право страховику
зменшувати розмір страхового відшкодування лише при умові , що право визначення
СТО належить страховику передбачено самим договором.

Договір
міжОСОБА_1. та ЗАТ «Страхова компанія «Еталон» не передбачає  виключного права Страховика на визначення СТО
для проведення відновлювального ремонту ,
а тому суд 1 інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про
зменшення страхового відшкодування на 30 відсотків.

Разом із тим,
колегія суддів вважає, що суд без достатніх до того правових підстав
задовольнив вимогу позивача про стягнення
на користь позивача 500 грн. для відшкодування моральної шкоди.

Згідно
вимог  ст. 611 ЦК України правові
наслідки у вигляді  відшкодування
моральної шкоди у разі  порушення
зобов»язання настають в тому разі, коли це передбачено договором або законом.

Договором  добровільного
страхування наземних транспортних засобів від 6 березня 2008 року не
передбачено можливості відшкодування моральної шкоди в разі порушення
зобов»язань за  цим договором.

Законом
України «Про страхування» та  главою 67
ЦК України , які регулюють правовідносини у галузі страхування, не передбачено
можливості відшкодування моральної шкоди за порушення зобов»язань за договором
страхування.

Оскільки ні
договором , ні  законом не
передбачено можливості відшкодування моральної шкоди  за порушення умов договору страхування , то
суд 1 інстанції ухвалив рішення про задоволення цієї позовної вимоги із
порушенням норм матеріального права , що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому рішення суду у цій частині підлягає скасуванню із ухваленням
нового рішення про  відмову в позові.

Окрім
того , суд стягнув із  ЗАТ «Страхова
компанія «Еталон» на користьОСОБА_1. 600 грн. за надання правової допомоги.

Колегія
суддів також не погоджується із таким висновком суду , оскільки він суперечить
вимогам цивільно-процесуального кодексу.

Із
матеріалів справи вбачається , що адвокатОСОБА_2. приймав участь у справі як
представникОСОБА_1. і за це отримав 600 грн.
(а.с.22,33).

Статтею
79 ЦПК України визначено вичерпний перелік видів судових витрат. При цьому
витрати , які пов»язані із виконанням обов»язків по представництву до судових
витрат не віднесені.

Статтею
85 ЦПК України визначено , що витрати , пов»язані із переїздом до іншого
населеного пункту сторін та їх представників , а також наймання житла, несуть
сторони. Стороні на користь якої ухвалено рішення, та її представникові
сплачуються іншою стороною добові а також компенсація за втрачений заробіток чи
відрив від звичайних занять.

Доказів
того , щоОСОБА_2. надавав ОСОБА_1. правову допомогу , позивач суду не надав, а
тому у суду 1 інстанції не було правових підстав для стягнення із відповідача
на користь позивача 600 грн. за надання правової допомоги.

Керуючись   п. 2 ч. 1 ст. 307,   п. 4
ч.1 ст. 309 ,  ч. 2 ст . 314 , ст.
316- 317  ЦПК України , колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ЗАТ «Страхова компанія «Еталон»
задовольнити частково.

Рішення
Острозького районного суду від  22 серпня
2008 року - скасувати
частково.

Відмовити
ОСОБА_1  у задоволенні позову да ЗАТ
«Страхова компанія «Еталон» про відшкодування моральної шкоди та витрат на
правову допомогу.

В решті рішення
суду 1 інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:                                                            Мельник
Ю.М.

Судді:                                                                        Гордійчук
С.О.

Ковалевич
С.П.