№
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

1 квітня 2008 року Фрунзенський
районний суд м.Харкова у складі:

головуючого
- судді  Бондаревої І.В., при секретарі -
Шевченко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2007 р. позивач, діючи в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
звернувся до суду з позовом до відповідачки про  визначення місця проживання дитини, вказуючи,
що   шлюб між ними розірвано у 2002 р. Згідно
рішення суду, їх син ОСОБА_3 залишений на виховання матері, яка на той час ніде
не працювала та не мала постійного місця проживання. Син на   момент розірвання шлюбу син жив з
відповідачем та навчався у школі №11 м.Жлобіно (Білорусь). Відповідачка у його
вихованні та матеріальному утриманні ніякої участі не приймає, але не дивлячись
на це, Богодухівський районний суд Харківської області ухвалював рішення про
відібрання у позивача дитини. Відповідачці неодноразово примусово передавався
син, якого вона   залишала та виїздила
сама на Україну.

ОСОБА_3 бажає
жити з позивачем, про що він неодноразово пояснював працівникам соціальних
служб. У теперішній час дитина навчається у 7 класі тієї ж школи і переїздити
нікуди не бажає.

Просив суд
передати неповнолітнього ОСОБА_3 йому на виховання та визначити їх спільне
місце проживання  у квартирі АДРЕСА_1.

У судовому
засіданні  позивач  позовні вимоги підтримав,  пояснивши суду,  що він є громадянином України, має вид на
проживання у Республіці Білорусь, перебуває у шлюбі з громадянкою Білорусі
ОСОБА_4, разом з якою є співвласниками квартири АДРЕСА_1.   У 2002 р. після розірвання шлюбу він приїхав
до відповідачки та  побачив, що все тіло
сина  у лишаях. Він з дозволу
відповідачки забрав сина та вилікував його, але відповідачка відмовилась за ним
приїхати, вимагаючи, щоб він сам його привіз.
Інших дітей він не має.

Представник
позивача - ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив суду, що хлопчик задоволений
своїм життям, йому добре з батьком, він не бажає жити з матір*ю.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що бажає
сама виховувати сина. Стверджує, що позивач ховає дитину та не віддає їй. У
жовтня 2005 р.  вона разом з державним
виконавцем  та матір*ю (ОСОБА_5) приїхала
до відповідача додому,   вийшла з сином на вулицю, щоб поспілкуватись
наодинці. Через 15 хв. на вулицю вийшов відповідач і забрав сина. Не заходячи
більше у квартиру відповідача, де залишався державний виконавець, вона з
ОСОБА_5  повернулись та поїхали додому.
Син виглядав нормально, казав, що йому добре, і що він хоче приїхати в Україну,
подивитись. Вона з чоловіком та їх дитиною живуть в однокімнатній квартирі, яка
є власністю її чоловіка, ОСОБА_6, чоловік не заперечує проти проживання з ними
її сина ОСОБА_3. ОСОБА_3 зареєстрований АДРЕСА_2.

Представник відповідачки - ОСОБА_5 пояснила суду, що у грудні 2005 р. вона
також приїздила до відповідача, аби виконати рішення суду про відібрання
дитини. Відповідач передав їй онука, вона підписала акт передачі та поїхала з
ним на вокзал, але він втік від неї  та
повернувся до батька.

Вислухавши
позивача, відповідача, їх представників, допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи,  суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до
ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років,
визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У судовому
засіданні встановлено, що  матір*ю
неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
відповідачка ОСОБА_2.

Дитина  живе з батьком,  ОСОБА_1, позивачем у справі,  дружиною
батька - ОСОБА_4 та її донькою ОСОБА_7 АДРЕСА_1,   та знаходиться на  утриманні батька.

Мати
неповнолітнього ОСОБА_3-ОСОБА_2 живе разом з чоловіком ОСОБА_6 та їх дитиною
АДРЕСА_3.

Рішенням
Богодухівського районного суду Харківської області від 05.10.2004 р., яке
набрало законної сили 05.11.2004 р.,
задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини -
неповнолітнього  ОСОБА_3 у ОСОБА_1 та про
передачу дитини на виховання матері -ОСОБА_2.

Ухвалою
гомельського обласного суду від 22.06.2005 р. задоволено клопотання ОСОБА_2 про
визнання та примусове виконання на території Республіки Білорусь
вищезазначеного рішення суду.

Вказані
обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до
акту про відібрання дитини від 06.10.2005 р., складеного державним виконавцем
суду Жлобінського району Гомельської області у присутності представника органу
опіки і піклування, та затвердженого суддею Жлобінського району, в цей день о
10 год. 20 хв. АДРЕСА_1, неповнолітній ОСОБА_3 був переданий ОСОБА_2, яка
заявила, що деякий час поспілкується з дитиною на вулиці та повернеться.

Після сплину 40
хв. неповнолітній ОСОБА_3 підійшов до будинку один і на питання державного
виконавця про матір, відповів, що вона пішла на вокзал та сказала, що приїде до
нього на літніх канікулах (а.с.7).

Відповідно до
акту  про відібрання дитини від
14.12.2005 р., складеного державним виконавцем суду Жлобінського району
Гомельської області у присутності представника органу опіки і піклування, та
затвердженого суддею Жлобінського району, встановлено проведення відібрання
дитини ОСОБА_3 у ОСОБА_1 та передача його представникові ОСОБА_2. -
ОСОБА_5(а.с.8)

Неповнолітній
ОСОБА_3 після передання його ОСОБА_5 14.12.2005 р. самостійно повернувся до
батька, ОСОБА_1.

Згідно висновку
відділу освіти Жлобінського райвиконкому № 300 від 22.02.2008 р., у сім*ї  неповнолітнього ОСОБА_3 спокійна,
доброзичлива обстановка, вквартирі чисто і затишно. До нього добре
ставляться,його люблять,турбуються про його здоров*я.він зі свого боку також
добре ставиться до дружини батька та її доньки. Мати з ОСОБА_3 ніяких відносин
не підтримує, не телефонує, матеріально не допомагає. Батько не заперечує проти
спілкування сина з матір*ю та поїздок до неї на канікулах. У розмові з дитиною
встановлено, що він не бажає жити з матір*ю, але не заперечує проводити у неї
час канікул. У дитини є всі умови для життя, навчання та подальшого
забезпечення з батьком, ОСОБА_1 (а.с.55).

ОСОБА_1 працює,
отримує регулярний заробіток, позитивно характеризується (а.с.. 23, 28, 54)

Неповнолітній
ОСОБА_3 з 2001 р. навчається у СШ №11 м.Жлобіна.

Судом було
ухвалено про допит неповнолітнього ОСОБА_3, для чого суд зобов*язав матір
неповнолітнього - ОСОБА_2 надати нотаріально посвідчений письмовий дозвіл на
перетин міжнародного кордону. Враховуючи, що такого дозволу відповідачка суду
не надала, суд вважає, що вона ухилилась від надання суду доказів (пояснень
неповнолітнього),   тому вважає
переконливими  доводи позивача про те, що
дитина бажає проживати, з ним, а не з матір*ю.

Враховуючи, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досягне віку 14 років, від відповідно до ч.3 ст.160 СК
України, має право з того часу самостійно визначити своє місце проживання.

За таких
обставин, діючи в інтересах неповнолітнього , беручи до уваги ставлення батьків
до виконання своїх батьківських обов*язків, особисту прихильність дитини до
кожного з них, її вік та інші обставини, що мають істотне значення, суд
дійшов  висновку про задоволення позову
та встановлює  місце проживання
неповнолітнього ОСОБА_3 разом з батьком, до досягнення ним віку 14 років.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст.150, 151, 154, 155, 160, 161, 171 Сімейного
Кодексу України, ст.ст. 10, 60, 88, 209, 213, 212, 215  ЦПК
України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини -
задовільнити.

Встановити місця проживання неповнолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком -ОСОБА_1, строком до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення
може  бути  оскаржене
до  Апеляційного  суду  Харківської
області  через Фрунзенський
районний суд м.Харкова шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів  з дня проголошення рішення
та поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуючий - суддя