РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня
2008року                                                           м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючого                                Матківського
Р.Й.

суддів                   Девляшевського В.А.,
Соколовського В.М.

секретаря:                                    Сем"янчук
С. Й.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Галицького районного суду від 15
листопада 2007 року,

встановила:

В грудні
2006 року з
позовом до Комунального підприємства „Галичводоканал" звернулась ОСОБА_1щоб постановити
рішення про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу
та поновити строк звернення до суду за вирішення трудового спору.

Заявлені
вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з 1
березня 2006 року по
переводу прийнята на посаду бухгалтера у КП „Галичводоканал" де працювала
до 26.06. 2006 року і
цього дня керівник підприємства силою забрав від неї документи, відсторонивши
від роботи. Копію наказу про звільнення її ніхто не вручав і про звільнення за
п. ч.1 ст. 36 КЗПП дізналась з листа першого заступника головного управління
обласної державної адміністрації.

Справа № 22-ц-134 /2008 р.                                     Головуючий
у І інстанції Мельник І.І.

№ 22-ц-1623
/2007р.

Категорія
40                                                               Доповідач
Матківський Р.Й.

2

Звільнення
вважає незаконним у зв"язку з тим, що заяви про прийняття на роботу за
строковим трудовим договором не писала. Наказ від 1 березня 2006 року про
прийняття її на роботу на три місяці сфальсифікований, із ним не
ознайомлювалась. В червні 2006
року продовжувала працювати і навіть це не дозволяло адміністрації
розірвати трудовий договір поскільки він вважався продовженим на невизначений
строк.

У
зв"язку з невидачею документів про звільнення тривалий час зверталась до
різних інстанцій з просьбою провести перевірку і встановити допущені щодо неї
порушення трудового законодавства, що забрало багато сил, погіршило стан
здоров"я, через що не змогла вчасно звернутись до суду із заявою про
поновлення на роботі. Просила визнати ці причини поважними та поновити строк
звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням
Галицького районного суду від 15
листопада 2007 року
поновлено строк для звернення до суду, а в задоволенні позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

На дане
рішення ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та постановити нове рішення про
задоволення позову.

Апелянтка
в скарзі зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції
порушив норми матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги те,
що протягом червня 2006 року
продовжувала виконувати обов"язки бухгалтера, наказу про її звільнення від
1.06. 2006 року не
було і не могло бути. Висновки суду грунтуються на досить сумнівних поясненнях
свідків, не досліджено всі обставини справи. Висновок суду, що з нею укладений
строковий трудовий договір на підставі ст. 23 КЗПП є неправильним і не відповідає фактичним обставинам
справи. Заяви до адміністрації про укладення строкового трудового договору не
писала.

Вислухавши
апелянтку та її представника які вимоги скарги підтримали, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що скаргу слід задоволити частково.

Постановляючи
рішення про поновлення пропущеного строку на звернення за вирішенням трудового
спору та відмову в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі і
стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції
неповно з"ясував обставини ,
що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам
справи, та неправильно застосовано норми матеріального права.

Суд вважав,
що строковий трудовий договір укладеній із ОСОБА_1. 1 березня 2006
року про прийняття на посаду бухгалтера на три місяці до 1 червня 2006 року укладений
відповідно до правил ст. 23 КЗпП України, тому по закінченні цього строку
строку адміністрація вправі була звільнити її за п.2 ст. 36 цього кодексу.

3

Однак
при вирішенні цього спору суду першої інстанції слід було врахувати, що згідно
ч.2 ст. 23 КЗпП такий договір укладається у випадках , коли трудові
відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням
характеру роботи чи умов її виконання або інтересів працівника (наприклад на
його прохання), а також в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно
до заяви про прийняття на посаду бухгалтера на а.с. 8 позивачка не
просила укласти строковий договір, а резолюція керівника про прийняття на три
місяці та доводи представника адміністрації, що строковий договір був укладений
у зв"язку з тим, що ОСОБА_1.
була пенсійного віку не були законними підставами для укладення строкового
трудового договору. Посада бухгалтера на підприємстві не була тимчасовою і її
характер чи умови виконання не перешкоджали укласти трудовий договір на
невизначений строк.

З
зв"язку з прийняттям ОСОБА_1.
на посаду бухгалтера строком на три місяці з порушенням норм трудового
законодавства, наказ від 1
червня 2006 року про
звільнення позивачки за п.3 ст. 36
КЗпП у зв"зку із закінченням строку трудового договору також виданий з
порушенням норм трудового законодавства.

Однак
відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою у справах про
звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення , або з дня видачі
трудової книжки.

Відповідно
до акту працівників адміністрації від 2
червня 2006 року
позивачку було попереджено про звільнення з роботи, а трудову книжку вона
вихопила з рук та заховала, внаслідок чого їй не було можливості зробити запис
в трудовій книжці.

Дізнавшись
про звільнення ОСОБА_1. за
захистом порушеного права до суду тривалий час не зверталась, а позовну заяву
подала тільки 11.12.2006
року. В засіданні апеляційного суду позивачка підтвердила, що копію наказу
про звільнення отримала поштою в серпні 2006
року.

Колегія
суддів вважає, що встановлений трудовим законодавством місячний строк для
звернення в суд за вирішенням спору про поновлення на роботі позивачка
пропустила без поважних причин, колегія суддів не знаходить підстав для його
поновлення, а причина пропуску строку згідно пояснень позивачки в основному у
зв"язку із зверненням за вирішенням цього спору до різних районних та
обласних інстанцій не є поважною.

Тому, ОСОБА_1. слід відмовити в
задоволенні позовних вимог у зв"язку з пропуском строку звернення за
вирішення трудового спору.

4

На
підставі ст. 23, 36, 233
КЗпП України керуючись ст. ст. 307,
309, 316 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1задоволити
частково.

Рішення
Галицького районного суду від 15
листопада 2007 року
скасувати та ухвалити нове.

В
задоволенні позову ОСОБА_1до
Комунального підприємства „Галичводоканал" про поновлення на роботі та
стягнення заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у зв"язку з
пропуском строку звернення за захистом порушеного права.

Рішення
набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржене
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.