ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
року         Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим
головуючого, судді
представника ОСОБА_1
здійснює представництво  ОСОБА_1 і
відповідача Лівадійської селищної ради
представника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовними заявами
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Лівадійської селищної ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, за участю прокурора, який здійснює представництво позивачів,  про визнання незаконним та скасування рішень
органу місцевого самоврядування,
ОСОБА_4 до Лівадійської селищної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування,
визнання недійсними  державних актів на
право власності на земельну ділянку,
ОСОБА_1 до Лівадійської селищної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог,
Ялтинського міського управління земельних ресурсів про визнання незаконними та
скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними
договорів купівлі-продажу земельних ділянок,
Ухвалою Ялтинського міського суду АРК від 28 серпня 2008
року були об'єднані провадження за цивільними справами № 2-3344/2008 р., №
2-1082/2008 р. і № 2-4037/2008 р.
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись
до Ялтинського міського суду АРК із позовною заявою
до Лівадійської селищної ради, ОСОБА_4 і ОСОБА_6
і просять суд :
-              Визнати незаконним та скасувати
рішення Лівадійської селищної ради № 77 від 19 квітня 2005 року „Про передачу
земельної ділянки у власність ОСОБА_4 площею 0.1 га у  смт. Виноградне в районі вул. Курчатова”;

-              Визнати
незаконним та скасувати рішення Лівадійської селищної ради № 79 від 19 квітня
2005 року „Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_6 площею 0.1 га у
смт. Виноградне в районі вул. Курчатова”.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
вказані індивідуально-правові акти є незаконними, адже прийняті щодо земельних
ділянок, на які позивачі за цим позовом набули право власності в порядку
набувальної давності, а у подальшому одержали Державні акти про право
власності.

Також ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Лівадійської селищної ради,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, в якій з аналогічних
підстав просить суд :

-              Визнати незаконними та скасувати
рішення Лівадійської селищної ради № 77 від 19 квітня 2005 року „Про передачу
земельної ділянки у власність ОСОБА_4 площею 0.1 га у  смт. Виноградне в районі вул. Курчатова”;

-              Визнати
незаконним та скасувати рішення Лівадійської селищної ради № 79 від 19 квітня
2005 року „Про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_6 площею 0.1 га у
смт. Виноградне в районі вул. Курчатова”;

-              Визнати
недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КМ №
107926, яким посвідчено право власності ОСОБА_4;

-              Визнати
недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КМ №
107925, яким посвідчено право власності на земельну ділянку ОСОБА_6;

-              Визнати
недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.1 га, розташованої
в районі вул. Курчатова у смт. Виноградне м. Ялта, укладений 29 грудня 2005
року між ОСОБА_6 і ОСОБА_7.

-              Визнати
недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №
526883, яким посвідчено право власності ОСОБА_7;

-              Визнати
недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.1 га, розташованої
в районі вул. Курчатова у смт. Виноградне м. Ялта, укладений 29 грудня 2005
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8

-              Визнати
недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №
526884, яким посвідчено право власності ОСОБА_8

ОСОБА_4, по суті не погоджуючись з позовними вимогами
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, звернулась до Ялтинського міського
суду АРК із позовною заявою до Лівадійської
селищної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, збільшивши розмір позовних вимог, просить суд :

-              Визнати незаконним та скасувати
рішення Лівадійської селищної ради № 14 від 23 травня 2006 року „Про розгляд
протесту прокуратури м. Ялта від 15 травня 2006 року на рішення  Лівадійської селищної ради № 77 від 19 квітня
2005 року”;

-              Визнати
незаконним та скасувати рішення Лівадійської селищної ради № 156 від 9 серпня
2005 року „Про дачу дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту відведення земельної
ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських
будівель та споруд за адресою: АРК, м. Ялта, смт. Виноградне, вул. Курчатова, в
районі котельної „Заря”, на землях Лівадійської селищної ради”;

-              Визнати
незаконним та скасувати  рішення
Лівадійської селищної ради № 56 від 13 грудня 2006 року „Про затвердження
проекту відведення і передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею
0.033 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських
будівель та споруд за адресою: АРК, м. Ялта, смт. Виноградне, вул. Курчатова,
район котельної „Заря”, на землях Лівадійської селищної ради”;

-              Визнати
недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №
580158 від 8 травня 2007 року, виданий ОСОБА_1;

-              Визнати
незаконним та скасувати рішення Лівадійської селищної ради № 155 від 9 серпня
2005 року „Про дачу дозволу ОСОБА_2  на
розроблення проекту відведення у власність земельної ділянки № 8 орієнтовною
площею 0.04 га для будівництва та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд за адресою: АРК, м. Ялта, смт. Виноградне,
вул. Курчатова, в районі котельної „Заря”, на землях Лівадійської селищної
ради”;

-              Визнати
незаконним та скасувати рішення Лівадійської селищної ради № 55 від 13 грудня
2006 року „Про затвердження проекту відведення земельної ділянки у власність
ОСОБА_2 площею 0.0462 для будівництва та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд за адресою: АРК, м. Ялта, смт. Виноградне,
вул. Курчатова, в районі котельної „Заря”, на землях Лівадійської селищної
ради”;

-              Визнати
недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №
580159 від 8 травня 2007 року, яким посвідчується право власності на земельну
ділянку ОСОБА_2

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовуються тим, що
Лівадійська селищна рада на підставі оскаржуваних рішень надала дозвіл на
складання проектів відведення земельних ділянок і у подальшому передала їх у
власність ОСОБА_2 і ОСОБА_1 неправомірно, адже ці земельні ділянки вже були
передані у власність ОСОБА_4 і ОСОБА_6, а у подальшому на підставі
цивільно-правових угод відчужені новим власникам ОСОБА_7 та ОСОБА_8

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 наполягав на
задоволенні позовних вимог довірителя, зазначивши, що у власність ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 були передані земельні ділянки, які на той час належали ОСОБА_4 і
ОСОБА_6, а доводи позивачів про їх право на спірні земельні ділянки за
набувальною давністю є хибними, оскільки підстава набуття права власності на
земельну ділянку за давністю користування виникла разом із набранням чинності
Земельним Кодексом України 2001 року, відповідно п'ятнадцятирічний строк
добросовісного, відкритого і безперервного користування може обчислюватись
тільки з 2001 року.

Представник відповідача Лівадійської селищної ради просив
вирішити позовні вимоги сторін на власний розсуд.

Прокурор Семенчук Д.О. просив суд задовольнити позовні
вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2, відхиливши позовні вимоги ОСОБА_4, посилаючись на те,
що земельні ділянки були надані у власність ОСОБА_6 і ОСОБА_4 незаконно, про що
прокурором м. Ялта був внесений протест.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились,
про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені у встановленому
законом порядку.

Особи, які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають
значення для справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх
допит в якості свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, думку
прокурора, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх
доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за всіма
позовними заявами і у повному обсязі.

На підставі Рішення Лівадійської селищної ради № 77 від
19 квітня 2005 року у власність ОСОБА_4 була передана земельна ділянка площею
0.1 га у  смт. Виноградне в районі вул.
Курчатова, виданий Державний
акт на право власності на земельну ділянку серії КМ № 107926.

У власність ОСОБА_6  було
передано земельну ділянку площею 0.1 га у смт. Виноградне в районі вул.
Курчатова відповідно до рішення Лівадійської селищної ради № 79 від 19 квітня
2005 року. 24 травня 2005 року йому виданий Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії КМ № 107925.

29 грудня 2005 року між
ОСОБА_6 і ОСОБА_7. був укладений договір купівлі-продажу земельної
ділянки, на підставі якого ОСОБА_7 набув право власності на спірну земельну
ділянку і йому був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку
серії ЯА № 526883. Також 29 грудня 2005 року був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, на підставі якого
ОСОБА_8 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії
ЯА № 526884.

Отже, на час вирішення даної цивільної справи власниками
земельних ділянок площею кожна по 0.1000 га є відповідно ОСОБА_8 і ОСОБА_7

23 травня 2006 року Лівадійська селищна рада
прийняла рішення № 14 „Про розгляд протесту прокуратури м. Ялта вих. № 3865 від
15 травня 2006 р.”, яким скасувала рішення Лівадійської селищної ради № 77 від
19 квітня 2005 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4

За переконанням суду, таке рішення
Лівадійської селищної ради є незаконним, адже суб'єкт владних повноважень
перевищив свої повноваження, протиправно позбавивши ОСОБА_4 права власності на
земельну ділянку. Дійшовши такого висновку, суд врахував, що протест прокурора
відповідно до ст. 21 ч. 3 Закону  України
„Про прокуратуру” тільки зупиняє дію опротестованого акту, Лівадійська селищна
рада в разі визнання протесту обґрунтованим, керуючись вимогами ч. 10 ст. 59
Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ст. 144 Конституції
України, за захистом порушеного права повинна була звернутися до суду, але
повноважень скасувати власний індивідуально-правовий акт, на підставі якого виникло
суб'єктивне право, орган місцевого самоврядування не мав.

Рішенням Лівадійської селищної ради № 156 від
9 серпня 2005 року ОСОБА_1 наданий дозвіл на розроблення проекту відведення
земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд за адресою: АРК, м. Ялта, смт. Виноградне,
вул. Курчатова, в районі котельної „Заря”,
а рішенням № 56 від 13 грудня 2006 року Лівадійська селищна рада
затвердила проект відведення і передала у його власність зазначену земельну
ділянку площею 0.033 га.

9 серпня 2005 року Лівадійська селищна рада
також прийняла рішення № 155 від, яким надала дозвіл ОСОБА_2 на розроблення
проекту відведення у власність земельної ділянки № 8 орієнтовною площею 0.04 га
для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та
споруд за адресою: АРК, м. Ялта, смт. Виноградне, вул. Курчатова, в районі
котельної „Заря”,  і рішенням № 55 від 13
грудня 2006 року проект відведення земельної ділянки затвердила і передала у власність
ОСОБА_2 ділянку площею 0.0462 га.

На підставі зазначених індивідуально-правових
актів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 8 травня 2007 року одержали державні акти на право
власності на земельні ділянки серії ЯД № 580159 і серії ЯД № 580158.

Особи, які беруть участь у справі, з підстав
ч. 1 ст. 61 ЦПК України визнали, що Лівадійська селищна рада передала у
власність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 земельні ділянки, які вже були передані у власність
ОСОБА_6 і ОСОБА_4, у подальшому відчужені ними ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Враховуючи те, що законними власниками
земельних ділянок є ОСОБА_8 і ОСОБА_7, тобто земельні
ділянки на момент їх передачі Лівадійською селищною радою у власність ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 не були об'єктом комунальної власності, і відповідно орган місцевого
самоврядування в порядку ст. ст. 12, 118 ЗК України не мав повноважень
розпоряджатися земельними ділянками, суд дійшов висновку про незаконність
зазначених рішень Лівадійської селищної ради № 156
від 9 серпня 2005 року, № 56 від 13 грудня 2006 року, № 155 від 9 серпня 2005 року,
№ 55 від 13 грудня 2006 року, і безпідставність видачі Державного акту про
право власності  на земельну ділянку
серії ЯД № 580159 від 8 травня 2007 року ОСОБА_2 і Державного акту на право
власності на земельну ділянку серія ЯД № 580158 від 8 травня 2007 року ОСОБА_1

Разом з тим, оскільки відповідно до ст. ст.
15, 16, 21 ЦК України, ст. 152 ЗК України суд захищає лише наявне право особи,
а сама по собі незаконність індивідуально-правового акту не є достатньою
підставою для його скасування,
враховуючи, що позивачка ОСОБА_4 на момент вирішення справи у суді не є
власником земельної ділянки, суд відмовляє у задоволенні заявлених нею позовних
вимог за відсутністю предмету судового захисту.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, суд, взявши до уваги наведені висновки щодо незаконності передачі їм у
власність земельних ділянок, які до того були передані у власність інших осіб,
зауважує, що право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 і ОСОБА_6 було набуто
правомірно в порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України, за договорами
купівлі-продажу земельні ділянки були відчужені наступним власникам ОСОБА_7 та
ОСОБА_8  до передачі цих земельних
ділянок Лівадійської селищною радою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Підстав для визнання
недійсними вчинених ними цивільно-правових правочинів суд не вбачає, адже їх
зміст не суперечить актам цивільного і земельного законодавства (ст. ст. 203,
215 ЦК України).

Крім того, суд звертає увагу і на те, що відповідно до
ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є непорушним. Ті підстави, на які
посилаються в обґрунтування вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2, умовам закону не
відповідають.

Також суд зауважує, що ОСОБА_8 і ОСОБА_7 набули право на
земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу і є добросовісними
набувачами. Права осіб, яки вважають себе власниками майна, не підлягають
захисту шляхом задоволення позовів до добросовісних набувачів з використанням
правового механізму за ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндікаційного позову, якщо для цього є передбачені ст. 388
ЦК України підстави. У противному випадку для широкого кола добросовісних
набувачів, які під час укладення правочинів виявили добру волю і розумну обачність,
буде існувати ризик неправомірної втрати майна. За таких обставин визнання
вчинених добросовісними набувачами правочинів недійсними є по суті хибним
способом правового захисту, який не вправі у будь-якому випадку застосовувати
суд.

Доводи ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які наполягають на
правомірності володіння спірними земельними ділянками на підставі набувальної
давності, суд визнає хибними, оскільки за ст. 119 ЗК України, яка визначає
окремий порядок набуття права власності на землю, п'ятнадцятирічний строк
добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою може
обчислюватись лише з дня набрання чинності Земельним кодексом України, тобто з
1 січня 2002 року, а акт цивільного законодавства зворотної дії у часі не має
(ст. 6 ЦК України, п. 1 Прикінцевих положень ЗК України). Отже, і ОСОБА_1, і
ОСОБА_2 на момент передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_4 і ОСОБА_6, їх
відчуження у власність ОСОБА_7 і ОСОБА_8, безумовно не мали права на спірні
ділянки або законного інтересу щодо набуття такого права у майбутньому в
порядку набувальної давності.

Таким чином, розглянувши справу в присутності сторін та їх представників,
повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд
дійшов висновку, що позовні заяви задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Оскільки сторонам було відмовлено у задоволенні позовних
вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені витрати між ними не
розподіляються.

На підставі викладеного і керуючись ст. 41 Конституції
України,  ст. ст. 6, 15, 16, 21, 203, 215
ЦК України, ст. 12, 118, 119, 152 ЗК України, ст. ст. 1, 3 - 8, 10, 11, 15, 60,
61, 158, 179, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних заяв:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Лівадійської селищної ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, за участю прокурора, який здійснює представництво позивачів, про
визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування;

ОСОБА_4 до Лівадійської селищної ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2
про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування,
визнання недійсними  державних актів на
право власності на земельну ділянку;

ОСОБА_1 до Лівадійської селищної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог,
Ялтинського міського управління земельних ресурсів про визнання незаконними та
скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними
договорів купівлі-продажу земельних ділянок -
відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в
десятиденний  строк з наступного дня
після його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК
України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, що передбачені ст.
ст. 223, 294 ЦПК України.

СУДДЯ -