Справа № 2-272/08/08
РІШЕННЯ

І
М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 серпня  2008 року         Київський районний суд м. Харкова в
складі:

головуючого         -      судді
Муратової С.О.,

при
секретарях     -                 Нагорній Ю.О., Плохая В.Є.,
Гресс Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1до
Харківської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: приватні нотаріуси Харківського міського
нотаріального округу Назаренко Ольги
Олександрівна, Звєрєв Андрій Миколайович, про визнання права власності
на незакінчений будівництвом житловий будинок, визнання дійними договорів, за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Харківської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи:
приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу Назаренко Ольги
Олександрівна, Звєрєв Андрій Миколайович, про визнання права власності на 1/5
недобудованого житлового будинку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу
спірного будинку, відшкодування моральної та майнової шкоди, -

встановив:

Позивач
за основним позовом ОСОБА_1. звернулася до суду з позовом, який в ході судового
розгляду уточнила, та просить суд визнати за нею право власності на
незакінчений будівництвом житловий будинокАДРЕСА_1, який складається з літ.
„А-2” - незакінчений будівництвом житловий будинок, літ. „Б” - гараж, літ. „В”
- льох, № 1-3 - огорожа станом на 22.08. 2006 р.; визнати дійсним договір
купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та гаражу, що був
укладений між нею - ОСОБА_1. та ОСОБА_8. 22.08.2006 р. та посвідчений Звєрєвим
А.М. - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за
реєстровим №2235; визнати дійсним договір купівлі-продажу незакінченого
будівництвом житлового будинку та гаражу, що був укладений ОСОБА_8. та ОСОБА_9.
16.09.2006 р. та посвідчений Назаренко О.О. - приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу за реєстровим №8135, вказуючи на
обґрунтування  своїх вимог, що з 1968 р.
по 1994 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10. На початку 90-х
років вони разом з чоловіком, неповнолітньою донькою, ОСОБА_3., старшою
донькою  ОСОБА_4, її чоловіком ОСОБА_11.
та їх донькою, онукою ОСОБА_12., проживали у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2,
загальна площа якої  складала 43 кв.
м.,  житлові умови були вкрай скрутними.
В 1989 р., з метою поліпшення житлових умов, чоловік розпочав будівництво
трьохповерхового житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1. На той час вони
обидва працювали, вона - на посаді старшого наукового співробітника ХДУ, а
чоловік - доцентом кафедри вищої математики ХІБІ, будували будинок майже чотири
роки за кошти, які були їх спільною сумісною власністю. 03.03.1994р. шлюб між
ними було розірвано.  ОСОБА_10. згодом
переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, отримав
громадянство, вдруге одружився. Ще до офіційного розірвання шлюбу вони з
чоловіком вирішили врегулювати їх майнові відносини. Враховуючи наміри чоловіка
переїхати до Російської Федерації, а також те, що вона залишалась в м. Харкові
одна з двома дітьми, вони вирішили розділити майно, яке було їх спільною
сумісною власністю, наступним чином: у власність ОСОБА_10. переходили
математична бібліотека, колекція срібних монет, колекція марок, срібні часи
„Павло Буре” та усі наші грошові заощадження; їй залишилася квартираАДРЕСА_2та
будинок по АДРЕСА_1, про що між ними була укладена угода 11.12.1993 р. в
присутності адвоката, та рідної сестри чоловіка - ОСОБА_13. Окремим пунктом в
угоді зазначено, що після завершення будівництва чоловік повинен був здійснити
усі необхідні  дії для переоформлення
технічної та іншої документації на її ім'я, однак виконати цю умову він не
встиг.ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_10. помер. Позивач зазначає, що станом на 22.08.2006
р. вона являлась власником незакінченого будівництвом житлового будинку,
гаражу, льоху та огорожі по АДРЕСА_1, це право на той час ніким не
заперечувалося, і що укладені в подальшому договори купівлі-продажу є дійсними.

Позивач
за зустрічним позовом ОСОБА_2. в зустрічному позові, який вона також уточнила,
просить суд визнати за нею право власності на 1/5 частину недобудованого
житлового будинку по АДРЕСА_1,  в порядку
спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_10., який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.; визнати недійсними: договір купівлі-продажу спірного будинку по
АДРЕСА_1 від 22.08.2006р., р. № 2236, укладений між ОСОБА_1. та ОСОБА_8.,
посвідчений приватним Звєрєвим А.М.; договір купівлі-продажу спірного будинку
по АДРЕСА_1,  р. № 8135, укладений між
ОСОБА_8. та ОСОБА_9., посвідчений приватним нотаріусом Назаренко О.О., стягнути
з ОСОБА_1. на її користь 80000гр. на відшкодування майнової шкоди, 1700гр. на
відшкодування моральної шкоди, 1689 гр. на відшкодування сплачених нею судових
витрат, вказуючи, що шлюб з ОСОБА_10. був зареєстрований 14.06.2003 р. До
реєстрації шлюбу вони проживали одною сім'єю з березня 1991 р. Після його
смерті відкрилась спадщина на ряд житлових будівель та квартир, в перелік яких
входить і недобудований житловий будинок АДРЕСА_1. Оскільки вони з ОСОБА_10.
проживали разом, мали єдиний бюджет та спільне господарство, то вона приймала
активну участь у будівництві житлового будинку поАДРЕСА_1 Зазначає, що у
встановлений законом 6-ти місячний строк вона звернулась з заявою в 7-му
Державну нотаріальну контору м. Харкова про прийняття спадщини, подала таку ж
заяву в Державну нотаріальну контору м. Москви. Спадкоємцями на спірний
житловий будинок також є дві дочки: ОСОБА_4., ОСОБА_3., та батьки чоловіка
ОСОБА_5. та ОСОБА_6. 01.04.2008 р. рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова
визнано її право власності на 1/5 частину всього спадкового майна ОСОБА_10., за
винятком спірного недобудованого будинку. Вважає, що вартість спірного
недобудованого житлового будинку по АДРЕСА_1складає суму 400000 грн., за яку
здійснено відчуження покупцю ОСОБА_9. Стосовно двох договорів купівлі-продажу,
вона вважає їх  недійсними,  так як будинок відчужений особою, яка не мала
на це права - ОСОБА_1.;  покупці ОСОБА_8.
та ОСОБА_9. не користувались даним спірним будинком, не реалізували своїх прав
власників та не є добросовісними набувачами. До виникнення її спору в суді вони
не були зареєстровані у будинку. На обґрунтування вимог про відшкодування
відповідачем ОСОБА_1. майнової та моральної шкоди, зазначає, що  ОСОБА_1. не мала права претендувати на спадкове
майно її померлого чоловіка ОСОБА_10., незаконно оформила та здійснила
відчуження спірного недобудованого житлового будинку по АДРЕСА_1, заволоділа
належною їй сумою грошей, приховала від суду в 2006 році наявність кола
спадкоємців за законом, які мали право на спадкове майно після смерті ОСОБА_10.
Оцінює заподіяну майнову шкоду в суму 80000 гр., виходячи з того, що вона як
спадкоємиця першої черги наряду з іншими чотирма спадкоємцями, повинна отримати
1/5 частину, що складає 80000гр. від 400000гр., за які було продано спірний
будинок. Моральну шкоду оцінює в 1700гр., яка полягає в тому що вона змушена
звертатися до суду за захистом своїх прав.

В
судовому засіданні позивач за основним позовом ОСОБА_1. повністю підтримала
свої уточнені позовні вимоги, просила їх задовольнити. Вона ж як відповідач за
зустрічним позовом заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_2., просила залишити
ці вимоги без задоволення, вважала їх необґрунтованими та незаконними.

В
судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2. та її представник
ОСОБА_14. підтримали зустрічний позов, просили задовольнити зустрічні позовні
вимоги. ОСОБА_2. як відповідач за основним позовом та її представник ОСОБА_14.
заперечували проти задоволення основного позову ОСОБА_1., просили суд відмовити
в його задоволенні.

Представник
відповідача - Харківської міської ради Бабич О.Є. покладався в судовому
засіданні на розсуд суду при вирішенні основного позову ОСОБА_1. та зустрічного
позову ОСОБА_2., просив суд постановити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідач
ОСОБА_3. в судовому засіданні визнала повністю позовні вимоги ОСОБА_1., просила
їх задовольнити, пояснила суду, що не має жодних власних намірів щодо спірного
будинку, не вважає цей будинок спадковим майном після смерті батька, заперечувала
проти зустрічного позову ОСОБА_2., надала письмові пояснення (т.2 а.с. 58-59).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4.
визнала позовні вимоги ОСОБА_1., просила задовольнити основний позов, пояснила,
що не претендує на спірний будинок, заперечувала проти задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2., просила в його задоволенні відмовити, подала пояснення в
письмовому виді (т.2 а.с. 60).

Представник
відповідача ОСОБА_5., відповідача ОСОБА_6. - ОСОБА_15. визнала основний позов
ОСОБА_1., пояснила, що її довірителі ОСОБА_5., ОСОБА_6. повністю підтримують
ОСОБА_1., не заявляють будь-яких самостійних вимог на предмет спору, просять
задовольнити вимоги ОСОБА_1., заперечували проти зустрічного позову ОСОБА_2.,
надала до суду лист з поясненнями ОСОБА_6. (т.2 а.с. 61).

В
одному з судових засідань приймав участь безпосередньо відповідач ОСОБА_5.,
підтримав вимоги ОСОБА_1., заперечував проти вимог ОСОБА_2.

В
судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7. - ОСОБА_16., визнала
основний позов ОСОБА_1., заперечувала проти зустрічного позову ОСОБА_2.,
просила в його задоволенні відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача
ОСОБА_9. - ОСОБА_17., підтримала позовні вимоги ОСОБА_1., просила їх
задовольнити в повному обсязі, заперечувала проти задоволення зустрічного
позову ОСОБА_2., подала письмові пояснення (т.2 а.с. 122-126), вважає, що на
теперішній час належним та єдиним власником спірного будинку з надвірними
побудовами є ОСОБА_9.

В
судове засідання відповідач ОСОБА_8. не з'явився, повідомлявся належним чином
про день, час, місце розгляду справи, надав до суду заяву з проханням
розглянути справу у його відсутність (т.2 а.с. 169).

Третя
особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Назаренко
О.О. в судове засідання не  з'явилася,
повідомлялася належним чином про день, час, місце розгляду справи, надала до
суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, надала письмові
пояснення з додатками (т.2 а.с. 171-188).

Третя
особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв А.М.
в судове засідання не з'явився, повідомлялася належним чином про день, час,
місце розгляду справи, надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його
відсутність, прийняти рішення по справі на розсуд суду (т.2 а.с. 170).

Враховуючи,
що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, присутні
учасники процесу, кожний вважав можливим та просив закінчити розгляд справи у
відсутність відповідача ОСОБА_8., третіх осіб - приватних нотаріусів Назаренко
О.О., Звєрєва А.М., приймаючи до уваги викладені заяви про розгляд справи за їх
відсутності, суд вважає можливими розглянути справу у відсутність зазначених
відповідача та третіх осіб.

Суд,
вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи,
встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них
правовідносини,  вважає, що основний
позов ОСОБА_1. підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2. підлягає
залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом
достовірно встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 21.07.2006р. за ОСОБА_1. визнано право власності на незакінчений
будівництвом житловий будинок та гараж, які розташовані по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.
34).

Ухвалою
судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської
області від 16.05.2007р. рішення Київського районного суду м. Харкова від
21.07.2006 р. було скасовано і справу повернуто до того ж суду на новий розгляд
іншому складу суду (т.1 а.с. 74).

В ході
судового розгляду достовірно встановлено, що ОСОБА_1. та  ОСОБА_10. та перебували в зареєстрованому
шлюбі з 20.09.1968р. (т.1 а.с. 14).

Відповідно
до Рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 24
від 17.01.1989 року, ОСОБА_10. було надано земельну ділянку площею 600 кв. м. в
постійне користування для побудови індивідуального житлового будинку (т. 2
а.с.142-143).

Згідно
з Рішенням Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів „Про
надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва” № 106 від
17.04.1990 р., ОСОБА_10. було відведено земельну ділянку для будівництва
індивідуального житлового будинку площею 701 кв. м., розташовану в АДРЕСА_1, що
також підтверджується актом відводу земельної ділянки для будівництва жилого
будинку від 11.05.1990 р. На підставі вказаного рішення між виконкомом
Київської районної ради народних депутатів та ОСОБА_10. був укладений
відповідний договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки по
АДРЕСА_1для будівництва житлового будинку на праві особистої власності (т. 2
а.с. 152-160).

В
судовому засіданні за клопотанням сторони, відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК
України,  відповідач ОСОБА_5. був
допитаний як свідок, який пояснив, що в 1989 р. його син - ОСОБА_10. з дружиною
ОСОБА_1. почали будівництво будинку, а вони допомагали їм й грошима, й
будівельними матеріалами: йому, як ветерану ВВВ, виписували цеглу, й інші на
той час дефіцитні будівельні матеріали. Крім того, в будівництво будинку також
були вкладені гроші, отримані ОСОБА_1. після смерті її батька. Коли вони
приїздили в м. Харків в 1992 р., син показував їм будинок, який був збудований
від цоколя до даху, не було лише внутрішніх робіт. Протягом 1993-1994 р. їх син
почав здійснювати поїздки в м. Москву. Розлучення їх сина ОСОБА_10. з ОСОБА_1.
було несподіванкою для всіх, на їх питання син розповів, що він буде допомагати
дітям, а також залишає дружині квартиру та будинок на АДРЕСА_1. З 1994р. по
ІНФОРМАЦІЯ_1. їх син проживав та працював
в м. Москва. В ІНФОРМАЦІЯ_1. він помер «на руках» другої дружини
-ОСОБА_7. Разом зі звісткою про смерть сина вони дізналися, що в паспорті
ОСОБА_2. є відмітка про її одруження з ОСОБА_10. 14.06.2003р., але їм, та всім
іншим  про цей шлюб нічого відомо не
було. ОСОБА_2. за життя сина вони сприймали виключно як найманого працівника,
яка виконувала роль шофера: в 1992році син попав в дорожньо-транспортну
пригоду, розбив машину, серйозно постраждав, після чого він вирішив найняти
водія, і таким водієм стала його знайома ОСОБА_2., яка також стала й прорабом в
інших справах. Вона нерідко приїздила до них з сином, оскільки він за станом
здоров'я не міг сам бути за кермом автомобіля. За всі роки в їх лексиконі не
вживалися відносно ОСОБА_2. слова «чоловік, дружина, свадьба», з ними про ОСОБА_2.
як про дружину син ніколи не говорив, і без згоди батька не одружився би,
ОСОБА_2. сприймалася ними виключно як робітник, найнятий на роботу їх сином,
участі в будівництві будинку як член родини, чи то грошима вона не приймала.
Після смерті сина ОСОБА_2. заявила свої спадкові права.

В
судовому засіданні свідок ОСОБА_18. пояснив, що він є чоловіком рідної сестри
ОСОБА_10. - ОСОБА_13. З ОСОБА_10. він познайомився в 1963 р., коли вони
навчалися у восьмому класі школи, після закінчення якої поїхали навчатися до м.
Харкова. ОСОБА_1. та ОСОБА_10. познайомилися на третьому курсі навчання у ВУЗі,
одружилися, у них народилися дві доньки. В 1989 р. товариш допоміг
ОСОБА_10.  отримати йому земельну ділянку
для будівництва будинку. ОСОБА_10. з дружиною ОСОБА_1. почали будівництво
будинку, їм допомагали батьки ОСОБА_10. Він особисто перевозив виписану свекром
цеглу з м. Полтави до м. Харкова. ОСОБА_1. також залишилася спадщина після
смерті її батька, яку також було вкладено в будівництво спірного будинку. В 1993
р. ОСОБА_10. почав їздити до м. Москви по справах, а в 1994 р. сказав їм, що
розлучається з Наталією та одружується з ОСОБА_7., сказав, що залишає першій
дружині, тобто ОСОБА_1., побудований будинок, в якому не було внутрішніх робіт,
та квартиру. З того часу він почав проживати в м. Москва, весь час вони
спілкувалися та дружили, він приїздив до них, та до батьків в гості. В
ІНФОРМАЦІЯ_1., коли вони приїхали в м. Москва на похорони ОСОБА_10.,
з'ясувалося, що ОСОБА_2. є його дружиною. До ІНФОРМАЦІЯ_1. вся їх родина
вважала ОСОБА_7. дружиною ОСОБА_10. ОСОБА_2. працювала у ОСОБА_10., з нею сім'ї
в них не було, вона була найманий працівник, водила машину, ОСОБА_10. доручав
їй бухгалтерію, але він ніколи йому не казав, що хоче з нею одружитися.

Допитана
в судовому засіданні свідок ОСОБА_13. пояснила про те, що вона є рідною сестрою
ОСОБА_10., вони жили разом в м. Полтаві, брат їй довіряв, коли він поїхав в м.
Харків на навчання, до самої його смерті вони продовжували підтримувати дружні
стосунки. В 1968 р. він одружився з ОСОБА_1., а в 1969 р. у них народилась
донька ОСОБА_6. Довгий час вони проживали в квартирах, які знімали та довго
збирали кошти на придбання кооперативної квартири. ОСОБА_1працювала науковим
співробітником в Харківському університеті, він працював викладачем в
інженерно-будівельному інституті. В 1975 р. вони придбали кооперативну
квартиру. В 1979 р. у них народилась друга донька ОСОБА_3 . Квартира стала
замалою для проживання чотирьох чоловік, її брат мріяв побудувати будинок. В
1989 р. йому вдалося отримати ділянку під забудову. Коли почалося будівництво,
сімейний бюджет кардинально змінився. Витрати йшли на їжу та будівництво.
ОСОБА_1заощаджувала на всьому, вона отримала спадщину після смерті батька та
витратила її на побудову будинку. Їх батьки допомагали будівельними
матеріалами, батько неодноразово виписував цеглу, яку відвозив в м. Харків її
чоловік -  ОСОБА_18. Будинок будувався
швидко. Восени 1992 р. брат показав їй та її чоловіку будинок, там були збудовані
повністю стіни, покрівля, але не було внутрішніх робіт. В 1993 р. брат почав
їздити до м. Москва та займатися бізнесом, там він зустрів іншу жінку -
ОСОБА_7. Восени 1994 р. він сказав, що одружується з нею, і що розлучається з
ОСОБА_1., якій він залишає побудований ними спільно будинок та квартиру на
Салтівці, та буде допомагати їй з дітьми всім, чим зможе. ОСОБА_2. ніхто ніколи
не розглядав як  дружину брата, печатка в
паспорті ОСОБА_2. про шлюб є випадковою. ОСОБА_2. приїздила як співробітник, у
них були якісь виробничі справи. Мова ніколи не велась про те, що вона є
дружиною її брата - ОСОБА_10.

В
судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_19. пояснила, що з ОСОБА_10. вона
познайомилась в 1965 р., коли її сестра вступила до механіко-математичного
факультету Харківського університету. В 1983 р. вона переїхала до м. Москви,
після перебудови туди поїхав ОСОБА_10., вони з ним постійно спілкувалися. Їй
відомо, що в 1993 р. ОСОБА_10. та ОСОБА_1. розлучилися, Павло залишив дружині
будинок, який вони спільно будували. На будівництво будинку ОСОБА_1. також
витратила отриману після смерті батька спадщину. Починаючи з 1993 р., ОСОБА_10.
більше будинком не цікавився, не займався, завжди казав про те, що залишив його
дружині - ОСОБА_1. Оскільки не вистачало коштів, будинок був не готовий до прийому
в експлуатацію, так як не були зроблені внутрішні роботи, тому була складена
угода між ОСОБА_1. та ОСОБА_10., щодо розподілу майна, згідно якої будинок
залишався ОСОБА_1. Їй особисто ОСОБА_10. говорив про те, що будинок належить
ОСОБА_1. Вперше ОСОБА_2. вона побачила на кремації померлого в ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_10., до цього часу її не знала.

Позивач
ОСОБА_1. на підтвердження пояснень надала свідоцтво про смерть її батька -
ОСОБА_20., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. (т.2 а.с. 46), свою трудову книжку, в якій
маються відмітки про її роботу, в тому числі в період з 1989 р. по 1993 р. (т.2
а.с. 47-54), а також посвідчення про призначення їй наукової пенсії (т.2 а.с.
45).

Відповідно
до свідоцтва про розірвання шлюбуНОМЕР_1 від 21.09.2000 р.,  шлюб між ОСОБА_10. та ОСОБА_1. було
розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 03.03.1994 р.
було зроблено запис за № 263 (т.1 а.с. 5).

Суду
надано Угоду про розділ спільно набутого майна від 11.12.1993р., укладену між
позивачем по справі  ОСОБА_1. та ОСОБА_10.,
згідно якої, у зв'язку з розірванням шлюбу, вони прийшли до згоди розподілити
спільно придбане майно. Відповідно до п.5 зазначеної угоди, у власність
позивача ОСОБА_1. переходить  наступне
майно: квартира АДРЕСА_2з предметами домашнього вжитку та будинок, розташований
по АДРЕСА_1. Відповідно до п.6 цієї Угоди, у зв'язку з тим, що Акт про надання
земельної ділянки в користування та інша технічна документація оформлені на
ім'я ОСОБА_10., він зобов'язується після завершення будівництва виконати всі необхідні
дії по оформленню жилого будинку з надвірними побудовами по АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_1.  Вказана угода, відповідно до п.
7, набирає чинності з моменту її підписання та діє до фактичного виконання ними
своїх зобов'язань (т.1 а.с. 13).

Згідно
ст. 27 КпШС України 1969 р., чинного на час укладення угоди між подружжям
ОСОБА_1, подружжя має укладати між собою всі дозволені законом майнові
угоди.  Проте угоди між ними, спрямовані
на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов'язкові
ні для подружжя, ні для третіх осіб.

Відповідно
до ст. 69 Сімейного кодексу України, який набув чинності в січні
ІНФОРМАЦІЯ_1оку, дружина і чоловік мають право на поділ майна за взаємною
згодою, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого
нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі
складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Судом
достовірно встановлено, що на час укладання такої угоди спірний будинок з
надвірними побудовами, розташований по АДРЕСА_1, не був об'єктом власності,
оскільки його будівництво не було завершено, право власності не було визнано та
зареєстровано в БТІ, що позбавляло подружжя ОСОБА_1 укладати відносно нього
нотаріально посвідчені угоди.

Згідно
із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та обмежень»,
Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 75, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за р. № 157/6445, угода про розподіл
спільно набутого майна подружжя не є підставою для реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна.

Отже, з
урахуванням наведеного, ця угода є чинною та законною, укладена з дотриманням
простої письмової форми, як то передбачали ст. ст. 41, 42, 44 чинного на час її
укладання ЦК України в редакції ЦК України 1963 р. із змінами та доповненнями.
В судовому порядку недійсність цієї угоди (чи то її частин) не встановлено,
вона також не визнана мнимою чи удаваною. Укладання такої угоди не суперечить
чинному на час укладання угоди та на теперішній час законодавству.

Згідно
з довідкою про укладення шлюбу № 166 від 14.02.2005 р. (т. 1 а.с.233), в архіві
Управління РАГС Ногінського району Головного управління РАГС Московської
області мається запис акту про укладення шлюбу між ОСОБА_10. та ОСОБА_7. № 747
від 04.11.1994 р., вказаний шлюб розірвано, про що також свідчить свідоцтво про
розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 06.08.1996 р. (т. 1 а.с.231).

Відповідно
до свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 14.06.2003 р., виданого відділом
реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського районного управління
юстиції у м. Харкові, ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_3. та ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_4.,
одружились 14.06.2003 р., про що в книзі реєстрації актів про одруження
14.06.2003 р. зроблено запис за № 229 (т.2 а.с. 23). Згідно з довідкою № 549
від 12.02.2008 р., виданою Дільницею № 20 Комінтернівської філії КП
„Жилкомсервіс”, ОСОБА_2. зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3. За
вказаною адресою був постійно зареєстрований та проживав по день
смертіІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_10. та був власником квартири на підставі договору
купівлі-продажу № 620 від 07.07.1994 р. (т.2 а.с. 30).

Згідно
актового запису № 23272, складеного Замоскворіцьким відділом ЗАГС Управління
ЗАГС Москви,ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_10. помер (т.1 а.с. 6).

Суду
надано копію довідки від 04.05.2006р. № 196, про те, що нотаріусом м. Москви
08.12.ІНФОРМАЦІЯ_1. відкрито спадкову справу № 395/04 до майна, що залишилося
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_10., з переліком спадкоємців: дружина
ОСОБА_2., батько ОСОБА_5., донька ОСОБА_4., донька ОСОБА_3., мати ОСОБА_6., яка
заявою відмовилася від прийняття спадщина на користь доньок померлого ОСОБА_4.
та ОСОБА_3. (т. 1 а.с. 265).

Відповідно
до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно мотивувальної частини рішення Дзержинського районного суду м.
Харкова від 01.04.2007р.,що набуло чинності, винесеного по цивільній справі №
2-126/07 за позовом ОСОБА_7. до ОСОБА_2., ОСОБА_4., ОСОБА_3., ОСОБА_6., ОСОБА_5.
про визнання права власності на Ѕ частину майна, набутого в період спільного
проживання однією родиною, та зустрічним позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_7.,
ОСОБА_4., ОСОБА_3., ОСОБА_6., ОСОБА_10. про визнання права власності на 6/10
частин майна, встановлено, що незакінчений будівництвом житловий будинок по
АДРЕСА_1 не являється частиною спадкової маси, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази того, що цей об'єкт на момент відкриття спадщини належав на
праві власності ОСОБА_10.  (т.1 а.с. 103,
т. 2 а.с. 98-103).

Свідок
ОСОБА_21. в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2., з якою вони були знайомі
з 1975 р., в 1991 р. повідомила, що у неї новий чоловік. Коли вона запросила її
до себе, там вперше вона побачила ОСОБА_10., який показав їй проект будинку. В
травні 1992 р., коли вона прийшла до них, в квартирі неможливо було
пересуватися, скрізь були речі, будівельні матеріали - ОСОБА_10. сказав, що
переїхав до ОСОБА_2. З 1992 р. вона знає ОСОБА_2. та ОСОБА_10. як чоловіка та
дружину. В 1994 р. вона  вперше побачила
будинок, в якому були побудовані стіни та цокольний поверх. Будівництво було
припинено, оскільки ОСОБА_10. часто їздив у відрядження до Москви.

Суд критично ставиться до пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_21.,
оскільки вказані вище пояснення повністю спростовуються зібраними по справі та
оціненими судом в їх сукупності
доказами,  в тому числі
поясненнями свідків ОСОБА_5., ОСОБА_19., ОСОБА_13., ОСОБА_18., згідно яких, станом
на 1992 р. будинок був вже збудований. Спростовуються пояснення свідка ОСОБА_21.
й зазначеним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.04.2007р.
(т.2 а.с. 98-103), в якому встановлено, що не знайшло свого підтвердження
твердження ОСОБА_2. про те, що вони разом з ОСОБА_10. мешкали в м. Москві та в
м. Харкові, що з 1989 р. і до ІНФОРМАЦІЯ_1. вони з ОСОБА_10. мали спільний
бюджет.

З цих же підстав суд критично ставиться й до пояснень позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2. при розгляді даної цивільної справи, яка в судовому
засіданні зазначала про те, що з 1993 р. вона перебувала в цивільному шлюбі з
ОСОБА_10., що до 1993 р. спірний будинок взагалі не був збудований, і що станом
на 1993 р. існував лише його фундамент, а також про те, що частину будинку вона
вважає своє власністю в порядку спадкування як одного із п'яти спадкоємців
першої черги. Жодних доказів на підтвердження цих пояснень суду не надано.

В
матеріалах справи міститься Технічний висновок про стан будівельних конструкцій
незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 в  м. Харкові та можливість його подальшої
експлуатації за цільовим призначенням, виконаний спеціалістами ТОВ
„Харківархпроект” 17.07.2006р. Згідно вказаного висновку, будівельні
конструкції трьохповерхового з підвалом будинку по АДРЕСА_1 у м. Харкові,
видимих деформацій не мають та знаходяться у задовільному технічному стані.
Будинок може експлуатуватись та використовуватись за призначенням після
виконання зазначених у висновку рекомендацій (т.1 а.с. 15-26).

Згідно
довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.08.2004р.
за № 1801839, виданої ОСОБА_10., готовність недобудованого жилого будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 складає 85% і його вартість в цінах на 2003 р.
виражається в сумі 86727гр., крім того, на земельній ділянці маються погріб
літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа № 1-3 вартістю 28257 гр. (т. 1 а.с. 46).

Оформлена
в нотаріальному порядку довіреність від 08.09.2004р. від імені ОСОБА_10., який
уповноважує ОСОБА_2. бути його представником з усіма необхідними
повноваженнями, в тому числі у відповідному комунальному підприємстві бюро
технічної інвентаризації з питання реєстрації на його ім'я жилого
будинку незавершеного будівництвом з надвірними будівлями, що знаходяться в
АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 47), є додатковим доказом, що підтверджує намір ОСОБА_10.
виконати умови п. 6 укладеної між ним та ОСОБА_1. 11.12.1993 р угоди, яка є
чинною до виконання кожним з них свого зобов'язання (т.1 а.с. 13), в якій він
зобов'язався після завершення будівництва виконати всі необхідні дії по
оформленню жилого будинку з надвірними побудовами поАДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_1.

Надані
до суду позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2. квитанції про сплату від імені
ОСОБА_10. земельного податку за адресоюАДРЕСА_1
за різні періоди (т.2 а.с. 1-6) жодним чином не спростовують позицію
позивача за основним позовом ОСОБА_1., оскільки встановлено судом, та не
заперечується сторонами, що відповідний договір про надання у безстрокове
користування земельної ділянки по АДРЕСА_1для будівництва житлового будинку був
укладений між виконкомом Київської районної ради народних депутатів та
ОСОБА_10., а тому до оформлення права власності за ОСОБА_1. на спірне
домоволодіння належним платником відповідного податку за землю був саме
ОСОБА_10. Деякі з наданих квитанцій, сплачені від імені ОСОБА_10., взагалі
датовані датою після його смерті - 26.10.2004 (т. 2 а.с. 6).

Представлені
до суду ОСОБА_2. копії квитанцій до прибуткових касових ордерів, платіжних
повідомлень, накладних, сплачених від імені ОСОБА_10., чи від імені ОСОБА_2.,
які були звірені судом з оригіналами в судовому засіданні (т.2 а.с. 7-22), не
можуть бути належними, достатніми та допустимими доказами придбання ОСОБА_2.
будівельних матеріалів для будівництва саме будинку по АДРЕСА_1, чи то
придбання безпосередньо ОСОБА_10. матеріалів для продовження будівельних робіт
спірного будинку вже після 1993 року, оскільки ці квитанції не містять в собі
відповідних даних, в яких би зазначалося, для будівництва чого саме вони
придбані, чи то які роботи, на будівництві якого об'єкту, та на підставі чого
оплачені. Деякі з наданих квитанцій датовані 1989, 1990, 1991, 1992 роками
(наприклад, т. 2 а. с. 8, 18, 19, 20, 21), тобто тими датами, коли подружжя
ОСОБА_1 спільно будувало цей будинок, що не заперечується сторонами. Разом з
тим, безпосередньо ОСОБА_2. пояснювала в судовому засіданні про те, що
здійснювалося й інше будівництво, в тому числі
в с. Хотімля Вовчанського району Харківської області.

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і
щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Відповідно
до ст. 60 ч. 4 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, існує встановлена рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова
від 01.04.2007р. судова преюдиція, згідно якої, спірний будинок в спадкову масу
після смерті померлого ОСОБА_10. не входить.

Відповідно
до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

В
даному випадку відсутні підстави до визнання права власності на спірне
домоволодіння саме на підставах, зазначених нормами спадкового права, та
застосування черг спадкоємців при розподілі майна, яке входило б до спадкової
маси.

Судом
встановлено, що кошти, за які зводився спірний будинок з надвірними побудовами,
були спільною власністю позивача ОСОБА_1. та її чоловіка ОСОБА_10., які під час
будівництва перебували в зареєстрованому шлюбі, проживали однією родиною, вели
спільне господарство та мали єдиний бюджет. Жодних доказів про те, що вказаний
будинок будувався ОСОБА_2. під час її перебування в шлюбі з ОСОБА_10.,
починаючи з 14.06.2003 р., суду не надано. Також не надано доказів, які б
спростовували виділ цього будинку ОСОБА_1. при розподілі в 1993 р. майна між
подружжям ОСОБА_1.

Таким
чином, в ході судового розгляду даної цивільної справи достовірно  встановлено, що  ОСОБА_10. та ОСОБА_1. розділили у зв'язку із
розірванням шлюбу спільно нажите майно, зокрема, недобудований будинок з
надвірними побудовами по АДРЕСА_1, виділивши його ОСОБА_1., проте, не оформили
право власності за ОСОБА_1. у зв'язку із незавершенням цього будівництва.

Відповідно
до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі
договору, є власником цієї речі.

Згідно
з ч. 4 ст. 331 ЦК України за заявою заінтересованої особи суд може визнати її
власником недобудованого нерухомого майна, якщо буде встановлено, що частка
робіт, яка не виконана відповідно до проекту, є незначною.

У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотнім порушенням будівельних норм і правил.
Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не була відведена їй  для цієї мети, за умови надання  земельної ділянки у встановленому порядку
особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким
чином, суд визнає за ОСОБА_1. право власності станом на 22.08.2006 р. на
незакінчений будівництвом житловий будинокАДРЕСА_1, який складається із: літ.
«А-2» - незакінчений будівництвом житловий будинок; літ «Б» - гараж, літ. «В» -
льох, № 1-3 -огорожа.

За
таких обставин суд відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2.
про визнання за нею права власності на 1/5 недобудованого житлового
будинкуАДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка
ОСОБА_10., який померІНФОРМАЦІЯ_1.

Щодо
часу, на який судом визнається право власності позивача ОСОБА_1. - станом саме
на 22.08.2006, суд виходить з наступного.

Як
вбачається з договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового
будинку та гаражу ВЕВ № 449616 від 22.08.2006р., посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М.,
ОСОБА_1.  передала у власність, а
ОСОБА_8. прийняв у власність незакінчений будівництвом житловий
будинокАДРЕСА_1, який складається із: літ. „А-2” - незакінчений будівництвом
житловий будинок, літ. „Б” - гараж, літ. „В” - льох, № 1-3 - огорожа. Цей
незакінчений будівництвом житловий будинок та гараж належить продавцю на
підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.07.2006р. по
справі № 2-4360/06/04 (т. 2 а.с.175-176, 177).

Відповідно
до договору купівлі-продажу ВЕС № 077925 від 16.09.2006 р., посвідченого
приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О.,
ОСОБА_8. передав у власність за плату, а ОСОБА_9. сплатила, прийняла у
власність належний ОСОБА_8. незакінчений будівництвом житловий будинок літ.
„А-2” та гараж, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

На
вказаний житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлено Технічний паспорт 31.08.2007 р.
КП „Харківське міське БТІ” (т. 1 а.с.154-167), в якому власником вказаного
ОСОБА_9.. Право власності на будинок підтверджується витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно № 11868814 від 18.09.2006 р. (а.с.153).

Відповідно
до Технічного висновку „Про технічний стан будівельних конструкцій у вигляді
житлового будинку та надвірних побудов, відповідність їх будівельним нормам та
можливості подальшої експлуатації за адресою: АДРЕСА_1”, складеного ТОВ
„Харківархпроект” в 2007році, будівельні конструкції у вигляді житлового
будинку та господарської побудови в м. Харкові по АДРЕСА_1можуть
експлуатуватися за цільовим призначенням. Будівельні конструкції приміщень
житлового будинку та господарської побудови на момент обстеження видимих
деформацій не мають та знаходяться у задовільному стані. Планування житлового
будинку та господарської побудови повністю відповідає нормам ДБН, протипожежним
нормам та правилам, санітарно-гігієнічним та ергономічним параметрам. Житловий
будинок та господарська побудова мають необхідне інженерне забезпечення (т.1
а.с.168-172).

Згідно
Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 059306 від
18.01.2008 р., ОСОБА_9. на підставі рішення 15 сесії 5 скликання Харківської
міської ради від 03.10.1007р. № 200/07 є власником земельної ділянки площею
0,0701га, розташованої в АДРЕСА_1, цільове призначення  земельної ділянки -   обслуговування жилого будинку, господарських
будівель і споруд (т. 2 а.с.161).

Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997р. № 9-зп встановлено,
що  ч.1 ст. 55 Конституції України
містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його
права чи свободи порушені або порушуються, створено чи створюються перешкоди
для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

Відповідно
до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом
встановлено, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності
правочину, передбачені чинним законодавством (ст. 203 ЦК України), при
укладанні оскаржуваних позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2. договорів
відповідно від 22.08.2006 р. та  від
16.09.2006 р., були дотримані. На момент вчинення цих договорів відповідні
сторони - ОСОБА_1., ОСОБА_8., ОСОБА_9. мали повний обсяг  цивільної дієздатності, їх волевиявлення було
вільним та відповідало внутрішній волі; договори купівлі-продажу були
спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. При
укладанні цих договорів було дотримано вимоги закону щодо укладення договору в
нотаріальній формі, в подальшому кожний з цих договорів відповідно було
зареєстровано органом державної реєстрації - КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації».

Суду
також не надано доказів, що укладені договори порушують чиї - то права чи
інтереси, чи то суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Таким чином, судом не встановлено підстав до визнання цих
договорів  недійсними. Тому суд
задовольняє і в цій частині позов ОСОБА_1. та визнає дійсним договір
купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та гаражу, що був
укладений 22.08.2006 р. між ОСОБА_1. та ОСОБА_8. та посвідчений 22.08.2006 р.
приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М.
за реєстровим № 2235, а також визнає дійсним договір купівлі-продажу житлового
будинку незакінченого будівництвом та гаражу, що був укладений 16.09.2006 р.
між ОСОБА_8. та ОСОБА_9. та посвідчений 16.09.2006 р. приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. за реєстровим № 8135.

Відповідно
суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2. щодо визнання цих договорів
недійсними.

Суд
також приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення
зустрічних  позовних вимог ОСОБА_2. про
відшкодування моральної та майнової шкоди, оскільки обставини, на які посилався
позивач за зустрічним позовом та її представник, щодо заподіяння майнової шкоди
в сумі 80000 гр., виходячи з того, що ОСОБА_2. як спадкоємиця першої черги
наряду з іншими чотирма спадкоємцями, повинна отримати 1/5 частину від суми, за
яку було продано спірний будинок, та завдання моральної шкоди в сумі 1700гр. не
знайшли в ході розгляду справи свого підтвердження. При цьому суд вважає
недоведеними з боку позивача ОСОБА_2. викладені обставини, які спростовуються
дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, викладеними вище.

Відповідно
до ст. 55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, кожній особі гарантується
право звернення до суду за захистом своїх прав, тому само по собі звернення
позивача ОСОБА_1. до суду з позовом не може бути підставою для стягнення з неї
моральної шкоди на користь ОСОБА_2., яка при цьому в ході розгляду основного
позову подала зустрічний позов.

Виходячи
з положень ст. 88 ЦПК України, вимога позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2.
про стягнення з ОСОБА_1. судових витрат в сумі 1689 гр. задоволенню не
підлягає, оскільки зустрічний позов ОСОБА_2. суд залишає без задоволення в
повному обсязі.

Зважаючи
на вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
ст. 44 ЦК України 1963 року,  ст. 27 КпШС
України 1969 року, ст. ст. 57, 60 СК України, ст. ст. 16, 203,  204, 208-211, 215, 328,  331, 334, 376, 392, 657, 658, 1218, 1220,
1166, 1167 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов
ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_1право власності станом на 22 серпня 2006 року на незакінчений
будівництвом житловий будинокАДРЕСА_1, який складається із: літ. «А-2» -
незакінчений будівництвом житловий будинок; літ «Б» - гараж, літ. «В» - льох, №
1-3 -огорожа.

Визнати
дійсним договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку та
гаражу, що був укладений 22 серпня 2006 року між ОСОБА_1та ОСОБА_8 та
посвідчений 22 серпня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу Звєрєвим Андрієм Миколайовичем за реєстровим № 2235.

Визнати
дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку незакінченого будівництвом та
гаражу, що був укладений 16 вересня 2006 року між ОСОБА_8та ОСОБА_9  та посвідчений 16 вересня 2006 року приватним
нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко Ольгою
Олександрівною за реєстровим № 8135.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Харківської міської ради, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, треті особи: приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального
округу Назаренко Ольга Олександрівна, Звєрєв Андрій Миколайович, про визнання
права власності на 1/5 недобудованого житлового будинкуАДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного будинку та
відшкодування моральної та майнової шкоди - відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області шляхом подачі протягом 10 днів після проголошення вступної та
резолютивної частини рішення через Київський районний суд м. Харкова заяви про
апеляційне оскарження рішення суду та шляхом подачі протягом 20 днів після
подачі вказаної заяви апеляційної скарги
через Київський районний суд м. Харкова, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК
України.

Суддя
-