Справа №2-63/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня
2008 р.  Ленінський районний суд м.
Харкова у складі

головуючого судді                   Проценко
Л.Г.

при секретарі                          Малахової
М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду
у  м. Харкові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Статутного територіально-галузевого об'єднання „Південна залізниця”
та відділення виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні в Лозівському
районі Харківської області про стягнення моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про
стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під
час виконання обов'язків по усуненню ушкодження на ЛЕП-10, загинув її батько -
ОСОБА_2. Причиною смерті було поразка електричним струмом. Факт нещасливого
випадку на виробництві підтверджується актом форми Н-1 Лозівської дистанції
електропостачання ГП "Південна залізниця " від 16.07.2001р. У результаті
загибелі їй була заподіяна моральна шкода, що виразилася в сильних душевних
стражданнях, порушенні життєвого укладу і відносин з навколишніми і близькими,
порушенні планів по навчанню.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги
і просила стягнути з СТГО „Південна залізниця” моральну шкоду у розмірі 20 000
грн. Пояснила, що її батько ОСОБА_2. був смертельно травмований електричним
струмом на виробництві з вини підприємства та з своєї вини. В наслідок смерті
батька їй була заподіяна моральна шкода яка полягає в душевних стражданнях
через втрату близької людини, неодноразових зверненнях до лікаря, порушенні
нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Шкода повинна бути
відшкодована власником джерела підвищеної небезпеки. Вона на момент смерті
батька проживала однією сім'єю з батьками та була членом сім'ї, хоча їй
виповнилося 19 років, вона була на повному утриманні в сім'ї та готувалася до
вступу до університету. Перший іспит 10.07.2001р. у зв'язку з душевною травмою
вона склала посередньо, а на інші іспити не з'явилася. Розладилися її стосунки
з нареченим ОСОБА_3. з яким вони планували одружитися. Вона не має будь яких
стосунків з Південною залізницею. Фонд від нещасних випадків компенсував 5-ти
річну матеріальну шкоду, гроші виплачені за рішенням суду використовувалися на
потреби сім'ї, неї  та на матір.

Представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала у повному
обсязі і пояснила, що позивачці спричинена моральна шкода яка відшкодовується
близьким родичам померлого в тому числі позивачці яка мешкала з померлим згідно
ст.1168 ЦК України. Південна залізниця є джерелом підвищеної небезпеки та
повинна сплатити спричинену моральну шкоду відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК
України. Гроші виплачені Фондом та за рішенням суду не мають значення бо це
відшкодування матеріальної шкоди. Не заперечувала проти  відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального захисту до якого надходять внески з УТОО "Південна
залізниця". Позивачка у зв'язку з смертю батька не змогла поступити до
учбового закладу та розладилося її весілля.

Представник УТОО "Південна залізниця"
Нестеренко І.О.  у судовому засіданні
проти позову заперечувала, посилаючись на те, що страховий випадок з ОСОБА_2.
відбувся ІНФОРМАЦІЯ_1 після введення в
чинність Закону України № 1105-Х1У від 23.09.99р. „ Про соціальне
страхування від нещасного випадку”, яким передбачена виплата відшкодування
матеріальної і  моральної шкоди Фондом
соціального страхування від нещасних випадків України. Південна залізниця
сплачує до фонду великі страхові внески, бо підприємство з підвищенною групою
ризику. Позивачка посилається на норми загальної дії, але є спеціальний закон
про про обов'язкове соціальне страхування що передбачає всі страхові
виплати  в тому числі членам сім'ї
потерпілого. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №4 „Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” від
31.03.1995р. спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування
передбачене спеціальним законом. Позивачка проживала однією сім'єю з загиблим.
Матеріальну шкоду сім'я позивачка отримала в повному обсязі в розмірі 5 річної
зарплатні з фонду від нещасних випадків, а також була виплачена моральна шкода
в розмірі 24 500грн. з залізниці згідно рішення суду. Неправомірність дій з
боку СТГО "Південна залізниця " по відношенню до позивачки немає і
відсутній причинний зв'язок між шкодою та противоправними діями заподіювача.
Безпосередньо права позивачки залізницею не порушено і позивачка не знаходиться
у будь-яких стосунках з залізницею.

Представник відділення ВД ФССНВУ у
Лозівському районі Гришукова Т.Ф. проти позову заперечувала, посилаючись
на те, що на даний час редакція Закону „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійному
захворюванні, що призвели до  втрати
працездатності ” виключена норма щодо відшкодування моральної шкоди з 1.03.2007р.
Крім того Законом про державний бюджет України на 2008р. виплата моральної
шкоди припинена. На момент загибелі ОСОБА_2 відповідно до ст.43 Закону України
№ 1105-Х1У від 23.09.99р. була передбачена виплата матеріальної і моральної
шкоди тільки самому постраждалому (застрахованому), і є вичерпний перелік
виплат, а виплата моральної шкоди  членам
сім'ї не передбачена. Крім того, Законом України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік…» відшкодування Фондом соціального
страхування  від  нещасних випадків  моральної
(немайнової)  шкоди застрахованим
і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку  припиняється з 1 січня 2008 року".

Суд, вислухавши пояснення й доводи позивачки та її
представника, представників відповідачів, свідків, дослідивши
матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов'язків по
усуненню ушкодження на ЛЕП -10 кВ загинув ОСОБА_2,
батько позивачки який знаходився в трудових відносинах з Лозівською
дистанцією електропостачання яка входила до ДП "Південна залізниця "
(нині Статутне територіально-галузеве об'єднання "Південна залізниця
"). Факт смерті
підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, згідно з яким
смерть спричинено впливом електричного
струму. Факт нещасного випадку на виробництві підтверджується актом форми Н-1, складеним відповідно до акта
спеціального розслідування від 13
липня 2001 року і затвердженим 16
липня 2001 року начальником
Лозівської дистанції електропостачання -
Запарою В.М. Згідно п.7 вищезазначеного документу, серед причин нещасного випадку вказуються: відсутність
інструктажу, незадовільний технічний стан заземлення металевого корпусу і ручного приводу роз'єднувача РП-37,
невиконання вимог інструкції з
охорони праці в частині організації і виконання обходу з оглядом і переключень на повітряних лініях 10 кВ. У п.10 - акту
особами, які допустили порушення законодавства
про охорону праці, визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_2. (а.с.46-49)

Як вбачається з довідки №0104-216 від 05.06.2005р.
ОСОБА_1 здала документи до Харківського національного університету ім.Каразіна
20.06.2001р. на соціологічний факультет, здала перший іспит 10.07.2001р. та не
з'явилася на другі. При вступі до університету за контрактом оплата та
зарахування здійснюється до 31 серпня поточного року. ОСОБА_1 оплату за
навчання не вносила.(а.с.65)

Згідно довідки №32
від 06.01.2005р. ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала з матір'ю АДРЕСА_1 з
28.01.2000р.(а.с.50)

ОСОБА_1 зверталася за медичною допомогою у зв'язку з
головними болями, порушенням сну, роздратованністю у зв'язку з смертю
батька.(а.с.67-70)

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув її чоловік при виконанні службових обов'язків. На
момент смерті ОСОБА_2. з ними мешкала молодша дочка ОСОБА_1, яка закінчила
педучилище, не працювала і готувалася до вступу до педуніверситету. Смерть
батька відбилася на доньці, яка пережила сильний струс у зв'язку з
переживаннями і її возили по знахаркам. Донька здала іспит не так як бажала, а
потім зовсім не пішла на іспити. Також розладилося весілля доньки заплановане
на вересень 2001р.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що втрата
батька для позивачки стала нервовим стресом, розладилося їх заплановане
весілля  і вони розсталися. В подальшому
25.06.2005р. вони зареєстрували шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина.
На момент смерті батька позивачки було скрутне становище у зв'язку з похованням
і позивачка не пішла на іспити у зв'язку з душевною травмою. Про
отримання сім'єю компенсації він не знав, знав що було встановлено пам'ятник
загиблому.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської
області від 19.02.2002р. задоволено частково позовні вимоги  дружини померлого ОСОБА_2., ОСОБА_6, матері
позивачки, і з ДП „Південна залізниця” на відшкодування моральної шкоди
спричиненної смертю чоловіка , ОСОБА_2. та стягнено 24 500грн. моральної
шкоди.(а.с.74-76)

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду
України №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди” від 31.03.1995р. спори про відшкодування заподіяної
фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються у випадках, коли
право на її відшкодування передбачене спеціальним законом.

Право на відшкодування моральної шкоди врегульоване
нормами ЦК України, КЗпП України, Законом України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й
професійному захворюванні, що призвели до
втрати працездатності ”.

При цьому, слід враховувати, що Закон України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві й професійному захворюванні, що призвели до  втрати працездатності ” є спеціальним і
відносно ЦК України, і відносно КЗпП України, норми яких у данному випадку не
підлягають застосуванню.

Рішенням Конституційного суду україни від 27.01.2004р. по
справі №1-9/2004р. встановлено, що передбачене ст.237-1 КЗпП України і ст.1167
ЦК України відшкодування моральної шкоди як один із способів захисту особистих
немайновимх прав громадян, що відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, або
власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що
підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві й професійному захворюванні, що призвели до втрати
працездатності ”.  Зазначені норми
регламентують відшкодування моральної шкоди всім іншим особам які не є
суб'єктами страхування від нещасного випадку і на яких не поширюється дія цього
Закону.

Крім того Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», пункт 3 розділу XI "Прикінцеві
положення" у  Законі  України
"Про   загальнообов'язкове  державне соціальне  страхування
від  нещасного  випадку
на виробництві та професійного захворювання,  які спричинили втрату  працездатності" доповнено новим абзацом
про те, що "відшкодування Фондом соціального  страхування
від  нещасних випадків  моральної
(немайнової)  шкоди застрахованим
і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку  припиняється з 1 січня 2008 року".

Таким чином, на ОСОБА_1, яка є дочкою ОСОБА_2, загиблого
від нещасного випадку на виробництві, що був застрахований відповідно до Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійному захворюванні, що призвели до втрати
працездатності ” , право на відшкодування моральної шкоди також  регулюється цим Законом в контексті вимог
ст.6 (ч.1, 2) Закону .

Ст.1 Закону
України  № 1105-Х1У від 23.09.99р.
"Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійному захворюванні, що призвели до  втрати працездатності", введеному в дію
з 01.04.2001р., встановлено, що завданнями страхування від нещасного випадку є
- відшкодування матеріальної і моральної шкоди
застрахованим і членам їх  родин.

Ст. 2, 6 Закону встановлено, що чинність даного Закону
поширюється на осіб, які працюють за умовами трудового договору (контракту) на
підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності й
господарювання, а суб'єктами страхування є застраховані громадяни, а в окремих
випадках - члени їхніх родин і інших осіб, страхувальники й застрахований.
Об'єктом страхування є життя застрахованого, його здоров'я і  працездатність.

Ст. ст. 21, 28 Закону № 1105-Х1У з відповідними змінами
та доповненнями встановлений вичерпний перелік соціальних послуг і страхових
виплат, у тому числі: одноразова допомога у випадку стійкої втрати професійної
працездатності або смерті потерпілого; щомісячна грошова сума у випадку
часткової або повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину
втраченого заробітку потерпілого; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійному захворюванні, пенсія у зв'язку із
втратою годувальника; організація поховання померлого.

Одноразова допомога у випадку смерті потерпілого
виплачується членам його родини й особам, які перебували на його утриманні.

Виплата моральної шкоди родичам застрахованого зазначеним
Законом не передбачена.

Відшкодування шкоди страховими виплатами Закон пов'язує з
наявністю факту нещасного випадку на виробництві і не ставить у залежність від
провини в цьому роботодавця, оскільки СТГО „Південна зілізниця” сплачує
страхові внески до Фонду, який є єдиним органом що проводить всі страхові
виплати при настанні страхового випадку, тобто нещасного випадку на
виробництві. Згідно ст. ст. 13, 14 Закону № 1105-Х1У страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві й професійне захворювання, які нанесли
застрахованому професійно обумовлену фізичну або психічну травму.

Відповідно до ч.2 ст.43 зазначеного Закону у разі смерті
потерпілого члени його сім'ї мають право на одержання від Фонду страхових
виплат (одноразової допомоги, пенсії у зв'язку з втратою годувальника та послуг
пов'язаних з похованням потерпілого).

Таким чином, Закон від 23 вересня 1999 р. з відповідними
змінами та доповненнями передбачає виключний перелік страхових виплат, які
повинні „здійснюватись Фондом членам сім'ї померлого потерпілого, а саме -
одноразову допомогу, пенсію у зв'язку з втратою годувальника, послуги,
пов'язані з похованням померлого”. Виплата Фондом сум на відшкодування
моральної шкоди, яка заподіяна членам сім'ї чи членам родини  застрахованного смертю останього, Законом від
23 вересня 1999 р. не передбачена.

Дія ст.440-1 ЦК УРСР 1963р.,на яку посилається позивачка
як на підставу задоволення позову, на спірні правовідносини не поширюється, як
і ст.1167 ЦК України 2003р.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 11, 60,
88, 212, 213, 214, 215, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 1, 2, 6, 21, 28, 43  Закону України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й
професійному захворюванні, які спричинили втрату працездатності з відповідними
змінами та доповненнями, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», суд -

В И Р І ШИ В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Статутного
територіально-галузевого об'єднання „Південна залізниця” та до відділення
виконавчої дирекції Фонду державного соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні в Лозівському
районі Харківської області відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя