АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  ВІННИЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

Іменем України

13
лютого 2008р. колегія судців судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі: головуючого - судді Іванюка М. В,  суддів Колодійчука В.М.  та Камзалова В.В,  при секретарі Руденко О.М,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу
Вінницької міської ради на рішення Ленінського районного суду м.  Вінниці від 17 грудня 2007р. у справі за
позовом Вінницької міської ради до ПП «Контакт -2» та ОСОБА_1 про знесення
самочинно побудованих цегляних споруд, -

встановила:

Вінницька
міська рада звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про знесення шести
побудованих ним цегляних гаражів біля будинку АДРЕСА_1 та про приведення
земельної ділянки,  зайнятої під
гаражами,  у первинний стан за рахунок
відповідача.

В якості
співвідповідача суд притягнув до участі в справі ПП ВТФ «Контакт -2»,  яке використовує приміщення зазначених у
позові гаражів як центр діагностики технічного обслуговування автомобілів.

Рішенням
Ленінського районного суду м.  Вінниці
від 17.12.2007р. Вінницькій міській раді в задоволенні вказаного позову було
відмовлено.

Вінницька
міська рада у своїй апеляційній скарзі просить дане рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає,  що при розгляді справи і ухваленні рішення
суд першої інстанції неповно з'ясував обставини,  які мають значення для справи,  і порушив норми матеріального права.

В суді
апеляційної інстанції представник Вінницької міської ради Ямпільський Ю.В.
підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1
і генеральний директор ПП ВТФ «Контакт-2» ОСОБА_2 вважають рішення суду першої
інстанції законним,  а апеляційну скаргу
безпідставною і просять її відхилити.

Вислухавши
сторони,  дослідивши матеріали
справи,  перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції,
доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає,  що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до  ст.
213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним
є рішення,  яким суд,  виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,  вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим
є рішення,  ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин,  на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами,  які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи
Вінницькій міській раді в задоволенні позову про знесення зазначених вище
цегляних будівель,  суд першої інстанції
виходив з того,  що вони використовуються
не як гаражі,  а як пункт діагностики
технічного обслуговування автомобілів,
на облаштування якого є дозвіл заступника голови Вінницької міської ради

Справа №
22-407/2008                        Головуюча
у першій інстанції Токар Л.В.

Категорія
33                                          Суддя-доповідач
Іванюк М. В.

від 01.03.2002р.
У вказаному дозволі зазначено,  що
міськвиконком не заперечує проти виконання робіт по інженерному забезпеченню
пункту діагностики. Тому суд вважав,  що
будівництво вказаних споруд не було самочинним.

Однак з
таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна,  оскільки він не відповідає вимогам чинного
законодавства. Так,  за змістом  ст.
376 ЦК України
житловий будинок,  споруда,  інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом,  якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці,  що не
була відведена для цієї мети,  або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту,  або з істотними порушеннями будівельних норм
і правил. Відповідачами проігноровано положення ч.3  ст.
125 Земельного кодексу України,
згідно з якою приступати до використання земельної ділянки до
встановлення її меж в натурі ( на місцевості ),
одержання документа,  що посвідчує
право на неї,  та державної реєстрації
забороняється.

При
розгляді справи і ухваленні рішення Ленінський районний суд м.  Вінниці не врахував наступне:

Згідно
п.п. а) -г)  ст. 12 Земельного кодексу
України розпорядження землями територіальних громад,  передача земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та юридичних осіб,  надання земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,  вилучення
земельних ділянок із земель комунальної власності відноситься до повноважень
Вінницької міської ради в галузі земельних відносин.

Згідно  ст.  83
ч.1 Земельного кодексу України землі,
які належать на праві власності територіальній громаді міста,  є комунальною власністю.

Згідно  ст. 10 Закону України «Про благоустрій
населених пунктів» до повноважень міських рад у сфері благоустрою населених
пунктів належить надання дозволів на розміщення на території об'єктів
благоустрою споруд.

Згідно  ст.
ст.  31 ч.1 п.9; 59 ч.2 Закону
«Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських
рад належить надання дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно
від форм власності і вказані дозволи як і всі акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування повинні прийматися у формі рішень.

У справі
встановлено і про це зазначається в апеляційній скарзі,  що Вінницька міська рада не відводила
земельну ділянку для встановлення зазначених у позові споруд. Крім того колегія
суддів звертає увагу на те,  що ні
Вінницька міська рада,  ні її виконавчий
комітет рішень про надання дозволу на будівництво зазначених у позові споруд не
виносили.

Таким
чином,  напис на наданій відповідачами
схемі,  засвідчений заступником голови
Вінницької міської ради,  не може
прирівнюватися до належного дозволу на встановлення цих будівель. Доказів
того,  що земельна ділянка була відведена
відповідачам під уже збудоване нерухоме майно,
і що вони відповідно до положень
ст. 376 ЦК України
набули на нього право власності,  суду
надано не було. Тому висновок суду першої інстанції є помилковим.  Вказані будівлі повинні вважатися самочинними
і відповідно до положень  ст.  212 Земельного кодексу України підлягають
знесенню,  а земельна ділянка має бути
приведена у придатний для використання стан і повернута Вінницькій міській
раді.

Тобто,  зазначені вище порушення судом першої
інстанції норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи.

За таких
обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового
рішення про задоволення позовних вимог.

Як
вбачається з пояснень ОСОБА_1,  зазначені
у позові цегляні споруди були побудовані саме ним за його рахунок. Вони
використовуються в якості центру діагностики технічного обслуговування
автомобілів приватним підприємством «Контакт2»,
яке належить йому по праву власності. Генеральним директором цього
приватного підприємства є його брат ОСОБА_2

Так як у
справі не встановлено обставин,  які
вказували б на те,  що ПП «Контакт-2» чи
будь-яка інша фізична чи юридична особа набули право власності на вказані
споруди,  зобов'язання щодо їх знесення
має стосуватися тієї особи,  яка їх
самочинно побудувала. Такою особою є відповідач ОСОБА_2

На
підставі наведеного і керуючись  ст.  ст.
303,  304,  307 ч.1 п.2,
309,  313,  314,
316 ЦПК України,   ст.  ст.  12
п.п. а,  г ; 83 ч.1; 212 Земельного
кодексу України,   ст.  ст.  31
ч.1 п.9; 59 ч.2 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»,   ст.
376 ЦПК України,  колегія
судців,  --

Вирішила:

Апеляційну
скаргу Вінницької міської ради задовольнити.

Рішення
Ленінського районного суду м.  Вінниці
від 17.12.2007р. у даній справі скасувати.

Позов Вінницької
міської ради задовольнити.

Зобов'язати
ОСОБА_1 знести за власний рахунок шість цегляних будівель по АДРЕСА_1,  які використовуються в якості пункту
діагностики технічного обслуговування автомобілів.

Стягнути
з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі З грн. 75 коп. і стягнути з
нього на користь Вінницької міської ради 7 грн. 50 коп. у відшкодування
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
двох місяців.