Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 року                                                          м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України у складі:

головуючого     Яреми А.Г.,

суддів:                 Левченка
Є.Ф.,           Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,
Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права
власності,

в с т а н о в и л а :

У липні 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права
власності, мотивуючи свої вимоги тим, що 12
травня 2003 року між сторонами була досягнута угода про продаж ОСОБА_2 ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що дане домоволодіння складається з фундаменту
жилого будинку літ. А, розташованого на земельній ділянці площею 982 кв.м. На виконання
умов цього договору ОСОБА_1 було сплачено за договором 300 грн. ОСОБА_2., про що остання написала розписку. Але оскільки відповідач відмовилась від нотаріального посвідчення
договору купівлі - продажу через те, що знайшла інших покупців, які запропонували  більшу суму за спірне домоволодіння, ОСОБА_1 просив
визнати правочин дійсним та визнати за ним право власності на придбане нерухоме
майно.

Рішенням Керченського міського суду
від 18 серпня 2003 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Автономної Республіки
Крим від 6
листопада 2007 року та від 6 лютого 2008 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння
АДРЕСА_1, укладений 12 травня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначене домоволодіння, яке
складається з фундаменту жилого будинку літ. А, розташованого на земельній ділянці
площею 982 кв.м.

У касаційних скаргах Керченська міська рада та ТОВ “Керч-Реставрація” просять скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись
на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються.

Ухвалюючи рішення суду про задоволення позовних вимог

ОСОБА_1, суд першої інстанції та апеляційний суд виходили з того,
що позивачем були виконані свої зобов'язання за договором купівлі-продажу, передана
продавцю відповідна сума грошей, отримано майно та відповідна довідка з БТІ м. Керчі,
а тому договір купівлі-продажу має бути визнаний дійсним не дивлячись на те, що
відповідач відмовилася від нотаріального посвідчення договору.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Згідно ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР, який був чинний на час виникнення
правовідносин, громадянин, який збудував або
будує будинок без встановленого дозволу, або без належного затвердженого проекту,
не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати
в найм тощо).

Судом установлено, що 12 травня 2003 року між сторонами була
досягнута угода про продаж ОСОБА_2 ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з фундаменту жилого будинку літ. А, розташованого
на земельній ділянці площею 982 кв.м. На виконання умов цього договору ОСОБА_1 була сплачена за договором сума 300 грн. ОСОБА_2., яка в свою чергу написала розписку.

Рішенням сесії Керченської міської ради від 12 червня
1998 року № 574 у порядку виключення ОСОБА_2. було дозволено
проектування приватного житлового будинку з розробкою проекту землевідводу АДРЕСА_1 Однак ОСОБА_2. не виконала
умов рішення сесії Керченської міської ради та не отримала архітектурно-планувального
завдання на розробку проекту приватного житлового будинку. Розроблені та належним чином погоджені
проекти житлового будинку та відводу земельної ділянки
не були представлені до виконкому Керченської міської ради для затвердження та надання
земельної ділянки та отримання дозволу на будівництво.

Рішення про надання забудовнику
земельної ділянки у власність чи в оренду (користування) не приймалось.

На а.с. 5 та а.с. 10, 25 міститься технічний паспорт
та довідки БТІ від

16 грудня 1997 року та 13 червня 2003 року, відповідно
до яких за адресою: АДРЕСА_1 встановлено лише наявність фундаменту.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику
застосування судами України ст. 105 Цивільного Кодексу України” від

19 вересня 1975 року із змінами та доповненнями указано, що
вирішуючи позови про право власності на самовільно споруджені жилі будинки або прибудови,
у тому числі пов'язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням останніх,
а також вимоги про поділ цих будівель між учасниками будівництва і визначення порядку
користування приміщеннями в них, про відшкодування витрат, понесених на самовільне
будівництво, суди повинні враховувати, що щодо таких жилих будинків і прибудов не
виникає прав і обов'язків власника ні в осіб, які їх спорудили, ні в осіб, які уклали
щодо них угоди.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України “Про практику
застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий
будинок” № 7 від 4 жовтня 1991 року із
змінами від

25 грудня 1992 року та від 25
травня 1998 року у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки,
збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані
на законних підставах.

Згідно довідки Кримського республіканського підприємства
“Керченське міське бюро реєстрації та технічної інвентаризації” № 415 від 1 лютого

2008 року під час обстеження території домоволодіння
АДРЕСА_1, встановлено, що будь-які будівлі відсутні, за
виключенням залишків фундаменту (а.с.90).

Суд також не взяв до
уваги, що Керченською міською радою рішення
про надання ОСОБА_2. чи попереднім власникам земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність або у користування в зазначеному судом розмірі взагалі не приймалось.

Визнаючи дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 та визнаючи
право власності на це домоволодіння, яке складається лише
з фундаменту жилого будинку, і до того ж фактично
закріплюючи за позивачем земельну ділянку площею 982 кв.м, суд безпідставно
вважав, що такий об'єкт може бути предметом договору купівлі-продажу та
визнання договору дійсним.

За такого неправильного застосування норм матеріального права
судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

в и р і ш  и
л  а :

Касаційні скарги Керченської міської ради та товариства з обмеженою відповідальністю “Керч-Реставрація” задовольнити.

Рішення Керченського міського суду
від 18 серпня 2003 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
6 лютого 2008 року скасувати.

ОСОБА_1 в задоволенні
позову до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права
власності
відмовити.

Рішення оскарженню не
підлягає.

Головуючий                                                              А.Г. Ярема

Судді:                                                                          Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін