У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

26 листопада 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту
належності будинку на праві власності, визнання права власності на спадкове
майно; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрацій про визнання
факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва
від 19 квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2008
року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2007 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулися до суду із позовом
до Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про встановлення факту належності будинку на праві власності, визнання
права власності на спадкове майно, посилаючись на те, рішенням виконавчого
комітету Жулянської сільської ради від 29 жовтня 1959 року                 ОСОБА_7 надано дозвіл на
забудову нового житлового будинку на відведеній земельній ділянці площею 0,09
га. У 1960 році будинок позначений літ “А” завершено будівництвом і він
складався з приміщень:              1-3 площею 11,1 кв.м, 1-4 площею 16,0
кв.м, 1-5 площею 20,6 кв.м, 2-7 площею 13,8 кв.м. Вказували, що в 1970-1980
роках подружжям ОСОБА_1 здійснено прибудову до зазначеного будинку, а саме: 1-1
площею 10,3 кв.м, 1-2 площею 3,6 кв.м, 1-6 площею 8,6 кв.м, 2-1 площею 2,4
кв.м, 2-2 площею 4,2 кв.м, 2-3 площею 2,9 кв.м, 2-4 площею 10,2 кв.м, 2-5
площею 16,9 кв.м,          2-6 площею 6,9
кв.м, а також зведено господарські будівлі: сараї літери “В”, “Ж”, погреби літери
“З”, “И”, вбиральні “Д”, “Г”. Фактично на земельній ділянці площею 1220 кв.м
розташовано 2 будинки літ. «А» та літ «Б» з господарськими будівлями та
спорудами, які в цілому становлять одне домоволодіння під АДРЕСА_1. За життя
подружжям ОСОБА_1 обидва будинки не були введені в експлуатацію та після
віднесення с. Жуляни до м. Києва в БТІ м. Києва не були зареєстровані, не
зареєстровані вони на праві власності в Київському міському бюро технічної
інвентаризації і на теперішній час. Тому позивачі просили встановити факт
належності домоволодіння АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності подружжю
ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7., після смерті якого відкрилася спадщина на
1/2 частину будинку у спільній сумісній власності подружжя. Спадкоємцями першої
черги за законом на спадщину, що відкрилася, були в рівних частинах по 1/8
кожний: дружина померлого ОСОБА_3 та їх діти: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8, які на
день смерті спадкодавця проживали в спадковому будинку, тож прийняли спадщину
фактично шляхом володіння та управління спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй 5/8 частин будинку
(1/2+1 /8). Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась
були діти померлої: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_8, які на день смерті спадкодавця
проживали в спадковому будинку. Після смерті ОСОБА_8., що сталася 2 листопада
1998 року, належну їй                1/3
частку прийняла у спадок її дочка ОСОБА_3, яка на день смерті матері проживала
у спадковому будинку. Вважаючи, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не
прийняли спадщину після смерті батьків, позивачі просили взнати за ними за
кожним право власності на 1/3 частину спадкового майна. Відповідач ОСОБА_1, не
погоджуючись із первісним позовом, заявив зустрічний позов, посилаючись на те,
що в 1970-1980 роках, повернувшись з Крайньої Півночі, він  своїми силами та коштами разом з батьками
здійснив прибудову до зведеного ними в 1960 році будинку та господарські
споруди. Згідно з протоколом № 11
від 29 листопада 1977 року рішенням Жулянської сільської ради за заявою
ОСОБА_7 вирішено виділити в окреме господарство ОСОБА_5 та ОСОБА_4, але
фактично будинок на них не було переоформлено.              За життя батьків він доглядав їх
та опікувався ними, намагався провести ремонтні роботи будинку, сплатити
заборгованість, що утворилася та оформити право власності на 1/2 частину    домоволодіння, однак в цьому йому
перешкоджали сестри, котрі проживали в будинку. Він та його дочка ОСОБА_9
прописані в будинку, однак нотаріальна контора, куди він звернувся в 2006 році
за отриманням свідоцтва про право на спадщину, відмовила йому у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Уважаючи себе таким, що
прийняв спадщину фактично, оскільки прописаний у спадковому будинку, позивач за
зустрічним позовом просив визнати за ним право власності на 1/4 частину
спадкового майна.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня               2007 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва                       від 20 червня 2008 року,
позов ОСОБА_5, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт, що домоволодіння літ. “А” та “Б”
АДРЕСА_1 належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7. та ОСОБА_3
Визнано у порядку спадкування за законом після померлих ОСОБА_7, ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 право власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1/3 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 за кожним. У зустрічному позові ОСОБА_5 відмовлено.

Додатковим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва                       від 15 квітня 2008 року
позов ОСОБА_5 задоволено і встановлено факт, що домоволодіння під літерою “А” і
“Б” АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 і ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції
та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право
власності на спірне будинковолодіння.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку із
встановленням судом факту прийняття спадщини позивачами:                          ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 після смерті  ОСОБА_7. та
ОСОБА_3., та у зв'язку з тим, що після смерті ОСОБА_8. 2 листопада 1998 року
належну їй 1/3 частку прийняла у спадок її дочка - ОСОБА_3, яка на день смерті
матері проживала у спірному будинку, за позивачами належить визнати право
власності за кожним на 1/3 частці спірного будинку.

Однак, з такими висновками судів
погодитися не можна.

За нормами розділу VI “Спадкове право” ЦК
УРСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, спадкуванням є перехід належного спадкодавцю майна або
його частини до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, до складу
спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам
спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Тому не набуття права
власності на річ спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у
спадкоємців останнього. Відтак, якщо спадкодавцем було здійснено самочинне
будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Судом установлено, що  рішенням
виконавчого комітету Жулянської сільської ради від 29 жовтня 1959 року ОСОБА_7
надано дозвіл на забудову нового житлового будинку на присадибній ділянці
площею 0,09 га. У 1960 році будівництво будинку було завершено і він складався
з  приміщень: 1-3 площею 11,1 кв.м, 1-4
площею 16,0 кв.м, 1-5 площею
20,6 кв.м, 2-7 площею 13,8 кв.м. У 1970-1980 роках подружжям              ОСОБА_1 здійснено прибудови до
зазначеного будинку, а саме: 1-1 площею 10,3 кв.м, 1-2 площею 3,6 кв.м, 1-6
площею 8,6 кв.м, 2-1 площею          2,4
кв.м, 2-2 площею 4,2 кв.м, 2-3 площею 2,9 кв.м, 2-4 площею 10,2 кв.м,          2-5 площею 16,9 кв.м, 2-6 площею 6,9
кв.м, а також господарські будівлі: сараї літери “В”, “Ж”, погреби літери “З”,
“И”, вбиральні “Д”, “Г”.

На час відкриття спадщини на земельній ділянці площею 1220 кв.м розташовано
2 будинки літери «А» та «Б» з господарськими будівлями та спорудами, які в
цілому становлять одне домоволодіння під АДРЕСА_1.

Також, як установлено судом, у встановленому законом порядку спірний
будинок в експлуатацію не уведено і право власності на нього за спадкодавцями
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не зареєстровано.

Суд на зазначене уваги не звернув, належної оцінки встановленим обставинам
не дав, хоча це має значення для правильного вирішення справи по суті, та
дійшов помилкового висновку про виникнення у позивачів права власності на
спірний будинок на підставі спадкового права.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2                       ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду з передачею справи на новий розгляд.
Оскільки зазначене порушення було допущено судом першої інстанції і не було
усунено апеляційним судом справу слід передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 квітня                 2007 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2008 року скасувати та передати справу
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк