У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

3 грудня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного

Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної
податкової адміністрації України в Рівненській області, Управління Державного
казначейства України в Рівненській області про відшкодування завданої злочином
матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою заступника прокурора
Рівненської області на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29
жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2002 року ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Уточнивши та доповнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що прокуратурою
Рівненської області 25 червня 2002 року порушено кримінальну справу за фактом
втрати посадовими особами органів досудового слідства речових доказів у іншій
кримінальній справі, а саме: аудіокасет у кількості 14600 шт. вартістю 116800
грн., що зберігалися в Державній податковій адміністрації України в Рівненській
області (далі - ДПА України в Рівненській області) і відповідно до постанови
суду підлягали поверненню їй. Постановою слідчого її визнано потерпілою в цій
кримінальній справі.

Оскільки кримінальна справа тривалий час перебуває в провадженні
Рівненського РВ УМВС України, а особу, яка скоїла цей злочин, не
встановлено,             ОСОБА_1 просила суд стягнути з
відповідачів на її користь 116800 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної
злочином.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 березня 2006
року позов задоволено частково: стягнуто з ДПА України в Рівненській області на
користь позивачки 107814 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 1500 грн.
компенсації моральної шкоди та судові витрати, а в решті вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 29 жовтня 2007 року
рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким  позов задоволено частково: стягнуто з
Державного бюджету України на користь позивачки 107814 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди, 1500 грн. компенсації моральної шкоди та судові витрати, а
в решті вимог відмовлено.

У касаційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду апеляційної
інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України  рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під
час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Частково задовольняючи позов і стягуючи завдану позивачці шкоду з ДПА
України в Рівненській області, місцевий суд виходив із того, що правовий
механізм для вирішення позову ОСОБА_1 з підстав ст. 1177 ЦК України відсутній,
а тому цей спір повинен бути вирішений на підставі аналогії закону.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про стягнення
завданої позивачці шкоди за рахунок Державного бюджету України, апеляційний суд
дійшов висновку, що шкода, завдана майну ОСОБА_1 унаслідок злочинних дій особи,
яка не встановлена слідством, підлягає відшкодуванню державою з підстав,  передбачених
ст. 1177 ЦК України.

Однак повністю погодитися з висновком апеляційного суду не можна.

При вирішенні справи судами встановлено, що 25 червня 2002 року заступником
прокурора Рівненської області порушено кримінальну справу за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 от. 364 КК України, за фактом зловживання службовим
становищем посадовими особами УПМ ДПА України в Рівненській області (щодо
неповернення ОСОБА_1 аудіокасет, котрі не визнані контрафактними).

Постановою слідчого прокуратури Рівненського району Рівненській області від
5 серпня 2002 року позивачку як особу, якій завдана майнова шкода, визнано
потерпілою від злочину.

Наступною постановою слідчого від 15 квітня 2004 року діяння невстановлених
осіб перекваліфіковано з ч. 2 ст. 364 на ч. 5 ст. 185 КК України, а справу
направлено за підслідністю в Рівненський РВ УМВС України в Рівненській області,
у провадженні якого й перебуває на теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної
особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу,
яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної
особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом.

Апеляційний суд, вирішуючи спір за правилами ст. 1177 ЦК України, не
врахував, що на час ухвалення рішення законом не встановлені умови та порядок
відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину,
а тому правові підстави для задоволення позову з підстав, зазначених у позовній
заяві відсутні.

Відповідно до  ч. 8 ст. 8 ЦПК
України, якщо   спірні   відносини
не  врегульовані  законом,
суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія
закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад
законодавства (аналогія права).

Місцевий суд, установивши, що належне позивачці на праві власності майно не
було їй повернуто внаслідок незаконної бездіяльності ДПА України в Рівненській
області, обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для
часткового задоволення позову та покладення обов'язку  відшкодувати майнову й моральну шкоду на цей
державний орган.

Таким чином, суд першої інстанції, повно та всебічно встановивши обставини
справи й визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно
застосував правові норми та ухвалив законне й справедливе рішення.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом   скасовано судове рішення, ухвалене згідно із
законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної  інстанції
і  залишає  в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верхового
Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника
прокурора Рівненської області задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 жовтня 2007 року
скасувати, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30
березня 2006 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г.
Ярема

Судді:

Є.Ф.
Левченко

Л.М.
Лихута

Л.І.
Охрімчук

Ю.Л. Сенін