Головуючий в першій інст.: Дрішлюк А.І.                                                 Справа № 22ц-691/2008
Доповідач Федорова А.Є.                                                                          Категорія ЦП-5
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2008 року                                                                                                           м.Одеса

Колегія судців судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:      головуючого Федорової А. Є.,

суддів :   Процик М.В., Кварталової A.M.

при секретарі
Непомнящій О.О., розглянувши у судовому
засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2007 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третьої особи - Одеської
товарної біржі про визнання квартири
спільним майном подружжя, визнання права власності на 12 частину квартири й визнання договору
купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третій особи - Одеської Товарної біржі про
визнання квартири спільним майном подружжя, визнання
права власності на 12 частину квартири й визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позивачка зазначала, що в
період перебування у шлюбі в 1996 році до квартири, яка належала її чоловіку
ОСОБА_2, і в якої вони проживали разом,
була прибудована веранда, внаслідок чого площа та вартість
квартири істотно збільшилися.

10 листопада 1998 року без її згоди відповідач ОСОБА_2 продав цю квартиру своєму сину ОСОБА_3. Договір купівлі-продажу був
оформлений на Одеської товарній біржі і не відповідає вимогам закону.

Посилаючись на те, що про порушення свого права вона дізналася 02 листопада
2005 року, тобто під час отримання свідоцтва про
розірвання шлюбу, позивачка просила поновити їй строк позовної давності
та задовольнити позов.

Представник відповідачів позов не визнав.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2007 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд, мотивуючи тим, що висновки суду
не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом
порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

2

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Суд зобов'язаний вирішити справу згідно із
законом, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
ухвалити рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх
підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і які правові норми регулюють ці правовідносини.

Ці вимоги закону суд не виконав.

Відмовляючи в задоволенні позову на підставі статей 75,76 ЦК України( 1963р.), суд виходив з
того, що позивачка пропустила строк позовної давності без поважних причин.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки справу розглянуто з порушенням норм матеріального та
процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. ст.71,76 ЦК України (1963р.) загальний строк для
захисту права за позовом особи, право якої
порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

За змістом цих норм закону позовна давність - це встановлений законом строк
для захисту порушеного права. Необгрунтовані
вимоги строком позовної давності не захищаються.
Оскільки при пропуску строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зобов'язаний з'ясувати не лише
причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

В порушення вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України та роз'яснень, викладених в
п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про
судове рішення» № 11 від 29 грудня 1976 р. суд
не з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін і не встановив, що позов
доведений.

Як вбачається з протоколу судового засідання та судового рішення позовні вимоги по суті суд не розглядав. Всупереч вимог ст.ст,
176,193 ЦПК суд не заслухав пояснення відповідачів, які були
присутні в судовому засіданні, і не з'ясував, чи визнають вони позов та їх заперечення, не вислухав їх виступ в судових
дебатах. (а.с.112-113)

Передбачений ч.3 ст.29 КпШС України трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя, застосовується, коли ці вимоги заявлені після
розірвання шлюбу, і обчислюються, починаючи з дня, коли котрийсь із розведеного подружжя дізнався або повинен був дізнатися про
порушення його права на це майно після розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.80 ЦК України якщо суд визнає поважною
причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає
захистові.

Всупереч вимог
ст.80 ЦК України
суд не з'ясував обставини, пов'язані з пропуском
строку позовної давності, і не зазначив у рішенні, чому вважав, що строк пропущений
без поважних причин.

3

Крім того, суд розглянув справу за відсутності третьої особи- Одеської
товарної біржі, яка брала участь у справі, не повідомленої про час і місце
судового засідання у встановленому статтями 74-76 ЦПК
України порядку, тобто з порушенням вимог ст. ст. 158 ч.1, 169 ч.1 п.1 ЦПК України.
Відомості про те, що третя особа викликалася в судові засідання, у
справі відсутні.

Таким чином, суд, розглядаючи спір, не створив необхідні умови для
всебічного й повного дослідження обставин
справи, не сприяв здійсненню прав сторін, передбачених законом, не з'ясував належним чином юридичну сутність правовідносин сторін,
їх права та обов'язки, обставини справи,
наявність порушення прав, за захистом яких спрямоване звернення до
суду.

В порушення вимог ст.ст.214 ч.1 п.6, 215 ч.1 п.4 ЦПК України суд не вирішив
питання про розподіл судових витрат.

За таких обставин, рішення суду не можна вважати законним та обгрунтованим,
воно не відповідає вимогам ст.ст.213, 214, 215 ЦПК
України і підлягає скасуванню.

Відповідно до п.3,5 ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий розгляд, якщо справу
розглянуто за відсутності будь-кого з осіб, які
беруть участь у справі, належним чином не повідомлених про час і місце судового засідання; суд розглянув не всі вимоги і цей
недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового
рішення судом першої інстанції.

З урахуванням викладеного, підстави
для ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч. 1 п.5, 311 ч. 1 п.3,5, 313, 314 ч. 1 п.2, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2007 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців із дня
набрання законної сили.