І Ш Е Н Н Я                                               №
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
листопада 2008 р.                       Староміський райсуд м. Вінниці в
судді
секретарі Пащенко К.І.,
представника ОСОБА_2,
представниківвідповідачів: Державного  казначейства України, Головного управління
Державного казначейства України у Вінницькій області -  Боценка Д.І.,
м. Вінниці - Тишківського С.Л.,
прокуратури Староміського району м. Вінниці Коханця О.В.,
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна, Державного  казначейства України, Головного управління
Державного казначейства України у Вінницькій області, ДПІ м. Вінниці про
відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
звернувся до суду з позовом до Держави Україна, Головного управління Державного
казначейства України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового
Судом притягнуто до участі в справі в якості
співвідповідачів Державне казначейство України та ДПІ м. Вінниці. В інтересах
держави участь в  процесі бере прокурор
прокуратури Староміського району м. Вінниці.
Позивач мотивує свої вимоги тим, що 14.10.1992 р. йому
було видано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, що
давало право займатись підприємницькою діяльністю, заробляти на прожиття сім'ї.
Видом його індивідуальної трудової діяльності були вантажні перевезення, які
він здійснював на автомобілі КАМАЗ. У здійсненні підприємницької діяльності
йому допомагала дружина. Його заробіток на той час дорівнював прожитковому
мінімуму на кожного члена родини. 02.10.2000 р. СВ податкової міліції ДПІ м.
Вінниці відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину,
передбаченого ст. 148-2 ч. 2 КК України
1960 р.  13.10.2000 р. на його
банківський рахунок було накладено арешт, а 20.10.2000 р. арешт було накладено
на його автомобіль. 31.10.2000 р. відносно нього було обрано запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд і в цей же день йому було пред'явлено
обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 148-2 ч. 2 КК України 1960
р.  02.10.2001 р. кримінальна справа була
закрита постановою Ленінського райсуду м. Вінниці в зв'язку з декриміналізацією
за ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК України. 28.03.2002 р. він звернувся до Верховного Суду
України з касаційною скаргою. Ухвалою Верховного Суду України від 14.01.2003 р.
постанову Ленінського райсуду м. Вінниці від 02.10.2001 р. скасовано, а справу
направлено в той же суд на новий розгляд. Згодом справа була направлена до
Вінницького райсуду Вінницької області. Постановою Вінницького райсуду Вінницької
області від 22.06.2004 р. кримінальну справу було закрито за ст. 6 ч. 1 п. 1
КПК України. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19.08.2004 р.
апеляційне подання прокурора м. Вінниці задоволено, постанову Вінницького
райсуду Вінницької області від 22.06.2004 р. скасовано, а справу направлено
прокурору м. Вінниці для організації проведення додаткового розслідування.
09.12.2004 р. слідчим за погодженням з прокурором м. Вінниці подано подання для
вирішення питання про закриття справи в зв'язку з декриміналізацією. Після
неодноразових звернень до прокурора Вінницької області кримінальна справа
відносно нього постановою від 15.02.2005 р. була закрита за відсутністю події
незаконного перебування під слідством і під час судового розгляду він захворів,
став інвалідом, втратив трудовий стаж для призначення пенсії, зазнав страждань,
а  внаслідок фізичного та психологічного
впливу у нього стався розлад у сім'ї, від
нього відвернулись родина, близькі, сусіди, знайомі. Він був позбавлений
можливості заробляти на прожиття своєї сім'ї та жити повноцінним життям,
виконувати свої обов'язки, визначені ст. 51 Конституції України, утримувати
своє житло в належному стані (сплачувати комунальні послуги). Вважає, що на
нього та його сім'ю за
період з 02.10.2000 р. по
15.11.2005 р. незаконно накладались штрафи, неодноразово проводились
оперативно-розшукові заходи, в результаті чого завдано матеріальної шкоди, а
саме: через те, що на автомобіль було накладено арешт, відносно нього обрано
запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на банківський
рахунок у нього не було обігових коштів для проведення ремонтно-відновлювальних
робіт із заміною запчастин автомобіля. Матеріальна шкода полягає і в тому, що
держава незаконно користувалась його коштами на протязі 4 років 4 місяців 15
днів, які він сплатив як податки; не отримана заробітна плата від
підприємницької діяльності через кримінальне переслідування; витрати на правову
крім матеріальної шкоди, була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що
через накладення арешту на банківський рахунок він отримав серцевий напад і
потрапив до лікарні. Слідчий постійно приходив до його лікарів і наполягав на
тому, щоб його було виписано, брав з них пояснення. Оперативні працівники ГВ ПМ
ДПІ м. Вінниці в цей період хотіли його арештувати за несплату податків. Це все
відбувалось на очах його неповнолітньої дочки. В період перебування на
стаціонарному лікуванні слідчим винесено постанову про його примусовий привід,
мотивовано її тим, що позивач без поважних причин не з'являється до
слідчого. Без дозволу лікуючого лікаря його 31.10.2000 р. слідчий доставив у ГВ
ПМ ДПІ м. Вінниці і проводив слідчі дії. Більше 4-х годин він провів під
вартою, озброєною охороною працівників податкової міліції. 10.11.2000 р.
слідчим було повторно пред'явлено
йому обвинувачення. Моральна шкода також полягає в тому, що в зв'язку з
накладенням арешту на автомобіль та банківський рахунок, взяття підписки про
невиїзд він не мав змоги утримувати свою сім'ю. Внаслідок  цього вимушений був продати квартиру за
значно нижчою ціною, ніж ринкова, щоб сплатити нараховані штрафи та податки.
Під час його перебування в лікарні до його помешкання приходили працівники
міліції, розшукували його, розповсюджували інформацію, що він не платить
податки і в результаті цього сусід, якого він доглядав, скасував заповіт на
його ім'я. Також моральна шкода полягає в тому, що відносно нього поширилась
інформація через інформаційний центр про злочин, який він не вчиняв, його
прізвище позначалось у листах слідчого до управління оподаткування фізичних
осіб, управління пенсійного фонду, де проводились неодноразові виїмки
документів. 07.05.2002 р. йому встановлена 3 група інвалідності.
вимушений був відстоювати свої права в господарському суді, в судах загальної
юрисдикції, неодноразово бути на прийомах у голови ДПІ м. Вінниці, ДПА
Вінницької області, ДПА України, заступника Генерального Прокурора України.
Витрачав свій час і кошти на написання клопотань та скарг до органів влади.
15.02.2006 р. у нього повторно стався серцевий напад. В результаті незаконного
притягнення до кримінальної відповідальності йому не зарахований трудовий стаж
за період з 02.10.2000 р. по 15.10.2005 р. Моральну шкоду він оцінює в розмірі
300000 грн. Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь
матеріальну шкоду завдану незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства в сумі 687176 грн., яка складається: 1) з втрат внаслідок продажу
300000 грн. ), шкода становить 270000 грн., 2) внаслідок розповсюдження
інформації про позивача як про злочинця, громадянин ОСОБА_3. скасував свій
заповіт на ім”я позивача ( спадкове майно - будинок ), шкода становить 300000
грн., 3) автомобіль внаслідок  арешту, а
також підписки про невиїзд, обраної відносно позивача, арешту його банківського
незаконно користувалась його коштами, сплаченими як податок, відсотки за
користування  - шкода становить 8342,47
грн., 5) упущена вигода в підприємницькій діяльності ( зарплата позивача )
грн., зарахувати до загального трудового стажу період кримінального
переслідування з 02.10.2000 р. по 15.02.2005 р., визнавши цей період вимушеним
прогулом приватного підприємця, стягнути 5700 грн. витрат за надання правової
допомоги, 540 грн. - витрат за проведення аудиторської перевірки і 33 грн.,
затрачених на отримання довідки про індекс інфляції. (а.с. 1-7, 160-162)
судовому засіданні позивач ОСОБА_1. та його представник ОСОБА_2. позов
підтримали в повному обсязі за викладених в позовній заяві обставин, просять
його задоволити. Додатково пояснили, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду
стали порушення його прав як громадянина, тобто порушення 02.10.2000 р.
відносно нього кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ст. 148-2
ч. 2 КК України в ред. 1960 р. та закриття на підставі ст. 6 ч. 1 п. 1 КПК
України за відсутністю події злочину.  В
ході досудового слідства до нього були застосовані процесуальні заходи:
накладення арешту на автомобіль, накладення арешту на житловий будинок
поАДРЕСА_1 м. Вінниці, взято підписку про невиїзд, пред'явлено обвинувачення,
накладено арешт на банківський рахунок; здійснено ряд оперативних заходів:
візити до сусідів, розповсюдження інформації, примусовий привід, візити до
лікарів під час перебування на стаціонарному лікуванні, збирання документів відносно
нього. Протягом часу з 02.10.2000 р. по 15.02.2005 р. позивач переніс серцевий
напад, 07.05.2002 р. отримав 3 групу інвалідності. В період розслідування
кримінальної справи ОСОБА_3. було скасовано заповіт, складений раніше на
користь ОСОБА_1 Для того, щоб сплатити штрафи, накладені ДПІ м. Вінниці, йому
довелось продати нерухоме майно. ОСОБА_1. був приватним підприємцем і
автомобіль КАМАЗ був для нього єдиним засобом підприємницької діяльності, в
зв'язку з накладенням арешту на автомобіль і відібрання підписки про невиїзд,
він не мав можливості працювати, використовувати даний автомобіль. Надали
письмові пояснення. ( а.с. 262-266 )
відповідачів Державного
казначейства України, Головного управління Державного казначейства України у
Вінницькій області БоценкоД.І. позов
не визнав, пояснивши, що Державне казначейство України лише обслуговує
державний бюджет України. Держказначейство України є самостійною юридичною
особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, ніяких
порушень прав та законних інтересів позивача не допускало і не може нести
відповідальність за дії інших органів державної влади. Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду» передбачено вичерпний перелік
підстав для відшкодування шкоди громадянину, завданої незаконними діями цих
органів. Позивач не просить визнати дії слідчого незаконними, але керуючись ЦК
України та зазначеним законом просить стягнути шкоду, завдану, на його думку,
незаконними діями слідчого податкової міліції без визнання його дій
незаконними. Для вирішення питання щодо відшкодування шкоди за зазначеним
Законом має бути встановлено: наявність незаконних дій посадових осіб,
наявність спричинення шкоди і причинний зв”язок між заподіяною шкодою та
неправомірними діями. Цього позивачем доведено не було. Що стосується моральної
шкоди, то позивач також не надав належних доказів спричинення йому моральної
шкоди.  Надав письмові заперечення. (а.с.
відповідача ДПІ м. Вінниці ТишківськийС.Л. позов не визнав, пояснивши, що
даний позов може бути задоволений лише у випадку визнання дій незаконними, а
саме: притягнення як обвинуваченого, накладення арешту і ін. Постанови слідчим
виносились відповідно до норм КПК України, в межах кримінальної справи,
незаконність процесуальних дій не доведена. Крім того, позивачем не доведено
причинного зв'язку між процесуальними діями та негативними явищами в житті
позивача ( моральної і матеріальної шкоди ). Позивач посилається на те, що не
використовувався автомобіль, прийшов у непридатний стан. Але арешт не забороняв
йому користуватись транспортом, він лише
не мав права його відчужувати. Зміна заповіту ОСОБА_3  - це його особисте розпорядження на випадок
смерті, причинного зв”язку з діями позивача чи правоохоронних органів не
доведено. Позивач від роботи не був відсторонений, втрати грошових доходів
внаслідок незаконних дій не доведено. Майно у позивача не вилучалось і не
конфісковувалось. На арештованому рахунку коштів не було. Штрафи з позивача не
стягувались, а сплачений ним податок повернуто. Щодо стягнення відсотків, то
Законом про відшкодування шкоди не передбачено такого відшкодування, це
договірні правовідносини. Щодо продажу позивачем квартири і росту ринкових цін
на квартири в наступні роки, теж вважає, що на то була воля позивача - власника
квартири її відчужити на той час та за ту ціну. Позивач від роботи
відсторонений не був, він - приватний підприємець. Просить в задоволенні позову
Прокурор прокуратури Староміського
району м. Вінниці КоханецьО.В. щодо
задоволення позову заперечив, пояснивши, що дії органів дізнання та досудового
слідства не визнані незаконними. Для відшкодування шкоди слід встановити
наявність права на відшкодування шкоди ( випадки передбачені ст. 2 Закону ),
спричинення шкоди і те, що вона спричинена громадянинові внаслідок незаконних
дій ( передбачено ст. 1 Закону ) і статтею 3 Закону вже передбачено, що
відшкодовується. Дійсно, кримінальна справа відносно позивача закрита за
відсутністю події злочину, але незаконності дій не встановлено, як і не
встановлено того, що діями слідчого спричинено позивачу шкоду. Просить в
задоволенні позову відмовити.
пояснення сторін, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
оглянувши кримінальну справу  № 00299018,
дослідивши та оцінивши  матеріали справи,
суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.
Судом
встановлено, що позивач, пред'являючи позов про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства, керується  Законом України
„Про  порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду”( далі Закон ), що свідчить про те, що вже (на
думку позивача) встановлено незаконність дій відповідачів.
1, 2 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”
чітко визначено, у яких випадках громадянин внаслідок незаконних дій органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду має право на відшкодування
відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:
незаконного засудження, незаконногопритягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду кримінальної справи, обшуку, виїмки, незаконногонакладення
арешту на майно, незаконноговідсторонення від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права громадян ;
незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт,
незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами
України  „Про оперативно-розшукову
діяльність”, „Про організаційно-правові основи боротьби з організованою
злочинністю” та іншими актами законодавства. (ст. 1 Закону).
Згідно ст. 2 Закону право на
відшкодування шкоди виникає у випадках:
виправдувального вироку суду;
1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому
рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи
(посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи
громадян, незаконного проведення оперативного-розшукових заходів;
2) закриття кримінальної справи за відсутністю події
злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину;
3) відмови в порушенні кримінальної  справи або закриття кримінальної справи з
підстав, зазначених в пункті 2 частини 1 цієї статті;
4)   закриття справи  про адміністративне правопорушення.
Судом
встановлено, що 02.10.2000 р. слідчим слідчого відділу податкової міліції ДПІ
м. Вінниці було порушено кримінальну справу по фактуухилення від сплати
збору до Пенсійного фонду України, прибуткового податку з громадян, податку на
додану вартість, за ознаками злочину, передбаченого ст. 148-2 ч. 2 КК України
Розпорядженням начальника ГВПМ ДПІ
м. Вінниці від 13.10.2000 р. було зупинено операції на рахунках в установах
банку приватного підприємця ОСОБА_1 ( а.с. 16 ) На рахунку якого коштів
фактично не було, про це пояснив позивач ОСОБА_1. в судовому засіданні.
винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_1. і
пред»ялення йому обвинувачення за ст. 148-2 ч. 2 КК України 1960 р. ( а.с.
відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. ( а.с. 20
Постановами
слідчого СВ податкової міліції ДПІ м. Вінниці про накладення арешту на майно
від 31.10.2000 р.  було накладено арешт
на автомобіль Камаз 5320, д/н НОМЕР_1, і &frac12; частку будинку поАДРЕСА_1 м. Вінниці, які належать на
праві власності ОСОБА_1. ( а.с. 226, 227 ) 07.11.2000 р. зазначене майно
передано на зберігання ОСОБА_1., якого попереджено про відповідальність за його
утаюванняі розтрату, про що свідчить протокол накладення арешту
на майно від 07.11.2000 р. ( а.с. 231 )

Постановою начальника відділу
нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні
оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури
Вінницької області кримінальну справу закрито в зв»язку з відсутністю події
злочину. ( а.с. 27 )

Жодна з названих
процесуальних дій не визнана в установленому законом порядку незаконною (
доказів протилежного суду не надано ). Вимоги про визнання цих дій незаконними
в даному процесі позивачем не пред»явлено. Позивач зазначив, що слідчі дії він
не оскаржує, оскільки вже закрита кримінальна справа.

Таким чином, судом
встановлено наявність випадку, який дає право на відшкодування шкоди за
Законом: закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, але не
встановлено наявності незаконних дій і заподіяння шкоди позивачу внаслідок  незаконних дій, зокрема:

Вимога позивача про
визнання періоду з 02.10.2000 р. по 15.02.2005 р. вимушеним прогулом приватного
підприємця та зарахування цього періоду до трудового стажу безпідставна,
оскільки згідно ст. 7 Закону термін перебування під вартою, термін відбуття
покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв»язку з
незаконним відстороненням від роботи ( посади ), зараховується як до загального
трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної
служби, безперервного стажу. Позивач від роботи відсторонений не був ( був
зареєстрований як приватний підприємець ).

Факту заподіяння
позивачу матеріальної шкоди діями органів дізнання, досудового слідства в
судовому засіданні не доведено.

Те, що продано
позивачем &frac12; частку
буинку поАДРЕСА_1 м. Вінниці  вимушено
внаслідок слідчих дій за досить низькою ціною не доведено. Це була воля
позивача як власника нерухомого майна. Крім того, слід зазначити, що будинок,
частку якого позивач продав за 30 тис. грн. ( зі слів позивача ), збудовано до
1917 р., що вбачається з технічного паспорту. ( а.с. 181-184 )

Громадянин ОСОБА_3
дійсно склав новий заповіт 26.04.2001 р. ( до цього ним було складено заповіт
24.09.1996 р. на ім»я ОСОБА_1. ), але доказів того, що це було якимось чином
пов»язано зі слідчими діями, суду не надано. Слід зазначити, що до цього
ОСОБА_3. складав ще один заповіт ( 02.12.1988 р. ), тобто, всього він складав
три заповіти на різних осіб, що вбачається з повідомлення Другої Вінницької
держнотконтори ( а.с. 152 ) і це було його правом, його особистим
розпорядженням на випадок смерті.

Щодо того, що на
автомобіль позивача було накладено арешт і він не мав змоги його використовувати,
ремонтувати, внаслідок чого автомобіль прийшов в непридатний для викоритстання
стан  ( зі слів позивача ), то цього
також не встановлено судом, оскільки в протоколі про накладення арешту на майно
від 07.11.2000 р. ( а.с. 231 ) чітко зазначено, що арештоване  майно ( і автомобіль ) передано на зберігання
ОСОБА_1., якого попереджено про відповідальність за його утаюванняі розтрату.
Позивач пояснив в судовому засіданні, що автомобіль зберігав під відкритим
небом  біля будинку, а потім перегнав
його в село, де теж автомобіль зберігався на дворі - в лісі. Крім того, судом
встановлено, що після накладення арешту на автомобіль слідчим, ОСОБА_1.
11.11.2000 р. нотаріально оформив доручення на двох осіб: сина своєї дружини -
ОСОБА_6 і ОСОБА_9, надавши їм право  керування
з правом тимчасових поїздок за кордон, належним йому автомобілем Камаз 5320,
д/нНОМЕР_1, що вбачається з доручення від 11.11.2000 р. ( а.с. 185 ), яке надав
суду свідок позивача -ОСОБА_6. Крім того, слід зазначити, що атомобіль позивача
- 1977 року випуску, що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу . ( а.с. 158 ) Невикористання за призначенням автомобіля і
ненеалежне його зберігання позивачем, що призвело до пошкодження автомобіля (
суду доказів того, які саме пошкодження зазнав автомобіль, яка їх вартість і
причини виникнення не надано ) не є у причинному зв»язку з будь - яким слідчими
діями.

Позивачем було сплачено внаслідок
порушення кримінальної спарви кошти як збір до Пенсійного фонду України і
податки. Але зазначені кошти позивачу повернуто ( про це пояснив сам позивач і
про це свідчать матеріали справи - а.с. 8 ), а щодо відшкодування відсотків за
користування державою грішми позивача, то таке відшкодування не передбачено
названим Законом, виникає лише у зобов»язальних цивільно-правових відносинах.

Щодо вимоги позивача про
відшкодування упущеної вигоди від підприємницької діяльності, то вона також не
знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. Позивач, як вже
зазначалось вище, від роботи не відсторонювався, займатись підприємницькою
діяльністю, чи іншою роботою йому не заборонялось.

Згідно ст. 3 п. 5 Закону «Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянину
відшкодовується моральна шкода.

незаконними
діями органів дізнання,
досудового слідства також не доведено. Судом встановлено, що позивач часто
хворіє ( оглянуто його медичну картку ). Але свідок позивача
-  ОСОБА_5. (сусід позивача), який за
фахом лікар-терапевт, пояснив, що неодноразово відвідував сім'ю позивача,
надавав йому і його матері медичні консультації. Пояснив, що у позивача є
проблеми з серцем, тиском, у нього постійний головний біль. ОСОБА_1 ними
страждає давно ( до 2000 р. ). Про порушення кримінальної справи відносно
останнього він на той час не знав, щоб сусіди відвернулись від ОСОБА_1 в
зв”язку з порушенням кримінальної справи не помічав.

Свідок
ОСОБА_6. (син дружини позивача) пояснив, що відносини у нього з вітчимом
хороші, він йому довіряє, дав йому доручення на автомобіль, вони разом
планували на цьому автомобілі працювати, коли його призвали до армії (це
сталось після порушення кримінальної справи відносно вітчима), то йому
влаштували застілля, на яке прийшли родичі і друзі його та батьків.

Свідки
ОСОБА_4. ( дружина позивача ) і ОСОБА_10. ( дочка позивача )  в судовому засіданні своїми свідченнями не
довели того, що внаслідок порушення кримінальної справи було спричинено
моральних страждань позивачу, розповідали про сімейні конфлікти через брак
коштів, те, що позивач вимушений був постійно писати заяви, скарги.

Фактів
розірвання підприємницьких угод з ОСОБА_1 як підприємцем в зв”язку з порушенням
кримінальної справи судом не встановлено ( доказів цього не надано ).

Під
вартою позивач не перебував, чи доставляли його приводом в наручниках позивач
не пам”ятає, а свідки такого не підтвердили.

Свідок
ОСОБА_8, який працює дільничним інспектором міліції, на його  території - помешкання позивача, пояснював,
що він навіть як дільничний інспектор про порушення кримінальної справи
органами ДПІ м. Вінниці відносно ОСОБА_1 не знав ( що спростовує твердження
позивача про поширення інформації про вчинення злочину  слідством серед сусідів ).

На підставі
викладеного суд прийшов до висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, в задоволенні яких слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 3,
7 ЗаконуУкраїни «Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду»,

ст.ст. 1176,  23 ЦК
України,

ст.ст.
10, 11, 60,  209, 212-215 ЦПК України,
суд

в
и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Держави Україна, Державного  казначейства
України, Головного управління Державного казначейства України у Вінницькій
області, ДПІ м. Вінниці про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, відмовити.

Заява про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а
апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження через Староміський райсуд м. Вінниці до
апеляційного суду Вінницької області.

Повне рішення суду буде виготовлено
на 13 листопада 2008 р.

Повне
рішення суду виготовлено 12.11.2008 р.

Суддя