Справа № 22ц-1831/2008 р.
Головуючий у I інстанції -
Категорія - цивільна
Доповідач - Євстафіїв О.К.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 року

Апеляційний суд Чернігівської
області

у складі:

головуючого - судді

Литвиненко І.В.,

суддів:

Євстафіїва О.К., Заболотного
В.М.,

при
секретарі

Коваленко Ю.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1, її
представника - адвоката юридичної консультації Деснянського району м.
Чернігова Верченко Л.І., відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника
відповідача Обслуговуючий кооператив „Садівниче товариство „Восход” -
адвоката адвокатського об'єднання „Чернігівська обласна колегія адвокатів”
ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційні скарги ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 серпня 2008
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Чернігівської міської ради,
Обслуговуючого кооперативу „Садівниче товариство „Восход”, ОСОБА_3, Комунального підприємства „Чернігівське
міжміське бюро технічної інвентаризації”, третя особа - Друга чернігівська
державна нотаріальна контора, про захист права власності на дачний будинок,
права користування земельною ділянкою, визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати дане рішення щодо відмови у задоволенні її позову про визнання за нею
права власності на 2/3 частини спірного садового будинку,
про виключення з реєстру права власності відомостей про право власності на цей
будинок ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і про визнання її права користування земельною
ділянкою, на якій розташований цей будинок, та задовольнити дані вимоги.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просить
скасувати це рішення та відмовити у задоволенні позову.

Оскаржуваним рішенням позов частково
задоволено: п. 2.3 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від
30.09.2005 р. № 214 щодо дачі доручення Чернігівському МБТІ оформити свідоцтво
про право власності ОСОБА_2 на спірний будинок визнано незаконним та скасовано
і визнано недійсним оспорюваний ОСОБА_1 договір дарування; у задоволенні решти
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду,
ОСОБА_1 посилається на наступне:

-
висновок суду про те, що її батька загальними зборами садівничого товариства
„Восход” від 23.04.2001 р. виключено з членів товариства, а ОСОБА_2 було
прийнято у його члени, є невірним, оскільки такі збори не проводилися,

-
місцевим судом не дано оцінки факту незаконності прийняття у члени садівничого
товариства „Восход” ОСОБА_3 Її прийнято у члени даного товариства всупереч п/п
„б” п. 3.9 його статуту, де зазначено, що у першу чергу у члени товариства
приймаються спадкоємці померлих його членів,

-
ОСОБА_2 у 2002 р. вибула з членів садівничого товариства „Восход” та
відмовилася від вимог про визнання за нею права власності на спірний будинок і
суд прийняв цю відмову, а ОСОБА_3 стала його власником на підставі недійсної
угоди.

Доводи скарги ОСОБА_3 зводяться до того,
що:

-
ОСОБА_2 правомірно набула право власності на спірний садовий будинок і оформила
(зареєструвала) це право згідно з вимогами чинного законодавства,

-
висновок суду І інстанції про незаконність п. 2.3 рішення виконкому
Чернігівської міської ради від 30.09.2005 р. № 214 обґрунтовується неможливістю
отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок у зв'язку
з тим, що ухвалою суду було накладено заборону на видачу цього свідоцтва, і у
зв'язку з тим, що даним будинком попри її волю розпорядилася ОСОБА_2 Але суд
мав документальне підтвердження відсутності заборони на відчуження зазначеного
вище садового будинку,

- у
оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтування, чому п. 2.3 рішення виконкому
Чернігівської міської ради від 30.09.2005 р. № 214 є незаконним,

- судом
розглянуто справу по суті без участі ОСОБА_2, хоча він вирішив питання про її
права та обов'язки.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали свою апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 не
визнали з вищенаведених мотивів.

ОСОБА_3 підтримала своє апеляційну скаргу,
а апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнала з тих підстав, що вже викладено вище.

ОСОБА_2 і представник Обслуговуючого
кооперативу „Садівниче товариство „Восход” апеляційну скаргу ОСОБА_1 не
визнали, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційних скарг, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, що оскаржується,
місцевий суд виходив з того, що:

-
рішення Чернігівського міськвиконкому від 18.06.2001 р. № 153 в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок № 43 у садівничому
товаристві „Восход” є законним і з моменту видачі на його підставі свідоцтва
про право власності на спірний будинок до пред'явлення позову сплинув строк
позовної давності,

-
згідно з чинним законодавством, право користування земельними ділянками за
громадянами не закріплюється,

- п.
2.3 рішення Чернігівського міськвиконкому від 30.09.2005 р. № 214 є незаконними
у зв'язку з тим, що його прийнято після порушення у суді даної цивільної
справи, тому воно порушує право позивача на спадщину після смерті батька,

-
оспорюваний договір дарування є незаконним тому, що його укладено під час
розгляду судом цієї справи, попри волі фактичного власника частини спірного
будинку і у період, коли позивач не могла отримати свідоцтво про право на
спадщину після смерті батька у зв'язку з дією заборони на його видачу,
накладеної відповідною ухвалою суду,

-
ОСОБА_1 подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_1, тому суд не може задовольнити вимоги про визнання за нею права
власності на спірний садовий будинок,

- т.я.
на момент розгляду справи право власності на цей будинок зареєстровано за
ОСОБА_3, то нема підстав задовольнити позовні вимоги про виключення з реєстру
права власності відомостей про це право на спірний будинок у ОСОБА_2

Але даних висновків суд дійшов з
порушенням норм матеріального й процесуального права, що регламентують спірні
правовідносини.

Так, по справі встановлено, що згідно з
копією довідки з ЄДРПОУ № 3216 від 30.06.2006 р., виданої Головним управлінням
статистики у Чернігівській області, Обслуговуючий кооператив „Садівниче товариство
„Восход”, де розташований спірний садовий будинок, знаходиться в урочищі
„Святе”, яке згідно з адміністративно-територіальним поділом відноситься до
Новозаводського району м. Чернігова (а.с. 190 т. 1). І згідно з ч. 1 ст. 130
ЦПК України, 1963 р., що був чинним у момент пред'явлення даного позову, і
згідно з ч. 1 ст. 114 нині чинного ЦПК України, позови про право на будівлю
належить пред'являти за місцем її знаходження (виключна підсудність). Таким
чином, цю справу місцевим судом розглянуто з порушенням правил виключної
підсудності, що в силу п. 6 ч. 1 ст. 311 ЦПК України є безумовною підставою для
скасування оскаржуваного рішення з направленням справи на новий судовий
розгляд.

Крім того, у порядку ч. 2 даної статті
апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при новому розгляді справи
слід звернути увагу на наступне.

Для правильного вирішення спору між
сторонами необхідно встановити, кому станом на 17.12.2000 р. (на момент смерті
спадкодавця ОСОБА_1 - його копія свідоцтва про смерть на а.с. 64 (зв.)) на
праві власності належав садовий будинок № 43 у садівничому товаристві „Восход”,
і до кого з спадкоємців останнього перейшло право власності на цей будинок
після його смерті. Без встановлення даних обставин неможливо вирішити, чи правомірно
укладено договір дарування спірного будинку між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що
оспорюється ОСОБА_1

Зокрема, місцевий суд не встановив, чи
виникло у ОСОБА_1 право власності на спірний будинок на підставі ч.ч. 1, 2 ст.
7 Закону СРСР „Про власність в СРСР”, що був чинним з 01.07.1990 р. по
15.04.1991 р. (до прийняття Закону України „Про власність”) з урахуванням п. 4
Постанови Верховної Ради УРСР „Про введення в дію Закону Української РСР „Про
власність”.

Згідно з копіями заяв ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на
ім'я правління садівничого товариства „Восход” від 28.10.2000 р., останні
просять переоформити даний будинок на ОСОБА_2 (а.с. 38, 39 т. 1); ці заяви було
задоволено правлінням 15.03.2001 р., що підтверджується копією відповідного
протоколу (а.с. 40 т. 1), і 21.03.2001 р. будинок було передано за актом
ОСОБА_2 (його копія на а.с. 41 т. 1). Дані документи підлягають оцінці судом на
предмет того, чи посвідчують вони або перехід права власності на спірний
будинок від ОСОБА_1 (якщо він мав таке право) до ОСОБА_2, або набуття останньою
права власності на нього, виходячи з норм права, що регламентували порядок
набуття (переходу) права власності на нерухоме майно у вищевказаний період. Але
в оскаржуваному рішенні така оцінка відсутня.

Для правильного вирішення позовних вимог
щодо права користування прибудинковою земельною ділянкою необхідно встановити,
чи набув на неї право власності ОСОБА_1 у порядку, що передбачався ст.ст. 20,
21 Закону України „Про власність”, якщо він набув таке право, то хто його
успадкував. При цьому слід виходити з того, що садівничому товариству „Восход”
у колективну власність для ведення садівництва рішенням Чернігівського
міськвиконкому від 27.12.1994 р. № 219 передано 11,1 га землі, що посвідчено
державним актом про право колективної власності на землю відповідного змісту
від 04.11.1997 р., який зареєстровано у встановленому законом порядку (його
копія на а.с. 136-138 т. 1). Згідно з текстом цього акту, до нього мається
додаток - список громадян - співвласників землі даного товариства, але його
копія у справі відсутня, хоча він підлягає дослідженню судом для правильного
вирішення справи.

Незважаючи на те, що у справі мається
копія спадкової справи до майна ОСОБА_1 (а.с. 63-78, т. 1), суд не встановив, у
яких частках успадковують спадщину, що відкрилася після його смерті, ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, та чи мають вони у відповідних частках право на спадкування спірного
будинку і прибудинкової земельної ділянки.

Також апеляційний суд вважає за необхідне
вказати на те, що при новому розгляді справи позивачеві необхідно запропонувати
уточнити позовні вимоги про зобов'язання КП „Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації” виключити з реєстру права власності ОСОБА_2 як
власницю садового будинку, про який йдеться, про визнання незаконним витягу з
реєстру прав власності на нього і про визнання недійсним договору дарування,
оскільки у позовних заявах (а.с. 148-150 т. 1, 28-31, 104-106 т. 2) не
зазначено ні мотивів, ні правових підстав для їх задоволення. Зокрема, для
визнання недійсною угоди на підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України, виходячи з сенсу
цієї норми права, у позовній заяві необхідно прямо зазначити, якому законові
(нормативному акту) не відповідає оспорювана угода. Неусунення цих недоліків
позовних заяв унеможливлює визначити межі судового розгляду, що не відповідає
вимогам ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 311 ч. 1 п. 6, 313 -
315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційні
скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова
від 21 серпня 2008 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до
Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:                                         Судді: