Красногвардійський районний суд
Справа 2-139-2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е  М     У К Р А Ї Н И

04 лютого 2008 року  Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого:
судді                                                                  Руденко
М.А.

при
секретарі
Сорокіній А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання право власності на &frac14; частину житлового будинку, поділ
його в натурі і визнання порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

29
січня 2007 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій
просив визнати за ним право власності на 14 частину житлового домоволодіння та
надвірних прибудов НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та реально виділити вказану частину
домоволодіння в користування на праві приватної власності, встановити порядок
користування земельною ділянкою НОМЕР_1 розташованої по АДРЕСА_1, відповідно до
частин в праві власності на житловий будинок та стягнути всі судові витрати по
справі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що в 1994 році під
час зареєстрованого шлюбу з відповідачкою, вони придбали 12 частину
домоволодіння НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, яку було зареєстровано на ім'я
відповідачки. Сім'єю з двох чоловік зареєструвались та постійно проживали разом
в домоволодінні до 2004 року. В 2004 році шлюб було розірвано. В добровільному
порядку відповідачка провести розподіл не бажає, тому він вимушений звернутися
до суду.

19
жовтня 2007 року позивач уточнив свої позовні вимоги, та просив суд винести
рішення яким визнати за ним ОСОБА_1, право власності на                14 частині житлового будинку і
надвірних прибудов НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачки на його
користь понесені грошові затрати по справі, державне мито та плату за послуги
адвоката.

В
судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені позовні вимоги, та просив
задовольнити в повному обсязі, суду пояснив, що в 1994 році під час
зареєстрованого шлюбу з відповідачкою, вони придбали 12 частину домоволодіння
НОМЕР_1, по
АДРЕСА_1. Домоволодіння було зареєстровано на ім'я відповідачки. Після
розірвання шлюбу остання перешкоджає йому з користуванні домоволодінням, в
добровільному порядку розділити домоволодіння не виявляється можливим.

Відповідачка
в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, суду
пояснила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем з 27
квітня      1991 року по листопад 2005
року. В 1994 році разом придбали 12 частину домоволодіння НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.
Кошти на придбання домоволодіння в сумі 2000 доларів США дала їй мати, яка на
той час продала квартиру в Львівській області. 05 березня 2007 року
відповідачка повернула кошти матері, про що останньою була написана розписка.
Батьки позивача надали для придбання спірної частини домоволодіння 800 доларів
США. Пропонувала виділити позивачу 16 частину домоволодіння, пропорційно
внесеній йому батьками сумі при укладенні договору купівлі-продажу спірної
частки домоволодіння.

Свідок
ОСОБА_3 пояснила суду, що є матір'ю відповідачки по справі,               12 років тому вона продала
квартиру у Львівській області за 2 300 доларів США, собі залишила 100 доларів
США, а дочці віддала 2 200 доларів США під розписку, для придбання її сім'єю
будинку по АДРЕСА_1, але сімейні стосунки її дочки не склалися, і після
розірвання шлюбу остання переїхала проживати в її квартиру за адресою:
АДРЕСА_2. Кошти дочка повернула 05 березня 2007 року, розписка про надання
коштів вона порвала.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що була сусідкою
сторін по справі, і від імені своєї невістки ОСОБА_4, яка була власницею
спірного домоволодіння, продала його подружжю ОСОБА_1 Про продаж будинку
домовлялася з батьком позивача ОСОБА_5, який в її та відповідачки присутності
передав грошові кошти в сумі 2000 доларів США невістціОСОБА_4 Ці кошти були
надані матір'ю відповідачки за продану квартиру в Львівській області. Останню
суму грошових коштів за домоволодіння, позивач сам відвозивОСОБА_4 в
Оренбурзьку область.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Як
встановлено в судовому засіданні сторони в період з 27 квітня 1991 року  по листопад 2005 року перебували в
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають.                 З 2004 року сторони проживають
окремо, що не заперечувалось самими сторонами, та підтверджувалось поясненнями
свідків ОСОБА_3. та ОСОБА_7. В період спільного проживання в 1994 році
сторонами було придбано 12 частки домоволодіння               НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, та було
зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу
від 23 листопада 1994 року, посвідченого державним нотаріусом завідуючою
Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А.
зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_2-4698.

На протязі сімейно-шлюбних відносин,
подружжя разом було прописано та спільно проживало в спірному домоволодінні
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, що підтверджується копією домової книги в матеріалах
справи.              В 2005 році шлюб
було розірвано, що підтверджується рішенням Красногвардійського районного суду
м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2004 року. З цього моменту відповідачка
ОСОБА_2 переїхала проживати в квартиру своєї матері, а позивач залишився
проживати в спірному домоволодінні.

Відповідно
до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині
та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один
з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно
до ч.1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір  аліментів, які вони одержують, недостатній
для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідачка
в судовому засіданні вказала на те, що спірна 12 частина домоволодіння була
придбана також на кошти її матері, яка 23 серпня 1994 року продала квартиру
НОМЕР_2 поАДРЕСА_3, яка належала її бабусі ОСОБА_6, що підтверджується довідкою
Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 13 квітня 2007 року
№ 585. Однак доводи відповідачки про те, що                 12 частки спірного
домоволодіння було придбано за кошти її матері, спростовуються фактичними
обставинами справи, а саме тим, що в договорі купівлі-продажу спірного
домоволодіння мати відповідачки не зазначена як покупець, не зазначено в
договорі також і те, що придбано спірне домоволодіння за її кошти. За таких
обставин громадяни, які передавали сторонам гроші мають право вимоги повернення
переданих сум.

Відповідачка
стверджувала, що більшість коштів заплатила вона, так як на той час в період з
1991 року тимчасово працювала на Дніпропетровській АС-2 слесарем-електриком та
в 1993 році була зарахована на посаду реалізатора Малого підприємства «ВАЛ»,
отримувала досить високу заробітну плату і могла дозволити собі придбання
домоволодіння. Згідно довідки державної податкової інспекції у
Красногвардійському районі м. Дніпропетровська відомості про заробітну плату
відповідачки за період з 1991 по 1994 рік не збереглись. В період з 01.11.1989
року по 22.12.1993 рік позивач працював на Дніпропетровській шостій дистанції
сигналізації та зв'язку на посаді електротехніка і його заробітна плата за всі
роки склала 2 915 452, 52 крб., що підтверджується довідкою Дніпропетровської
шостої дистанції сигналізації та зв'язку № 89 від 27.03.2007 року.

Таким
чином, на час укладання договору купівлі-продажу спірної частини домоволодіння
НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, позивач з відповідачкою перебували у шлюбі як юридично,
так і фактично, працювали, тому за позивачем слід визнати право власності на
14 частину домоволодіння та надвірних прибудов НОМЕР_1, по АДРЕСА_1.

На
підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України, виходячи з пропорційності задоволених
позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь
позивача судовий збір в розмірі 52 грн. 60 коп. та 30 грн. кошти сплачені за
інформаційно-технічне забезпечення слухання справи.

На
підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212, 215 ЦПК
України, ст. ст. 60, 70 України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

Позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 14 частину домоволодіння і надвірних прибудов НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 52 грн. 60 коп. та збір за
інформаційно-технічне слухання справи в сумі 30 грн.

Рішення
суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом
подачі через Красногвардійський районний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Суддя                                                                                                          М.А.
Руденко