Справа № 2- 2385
РІШЕННЯ

Іменем
України

30 вересня 2008 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в
складі:

головуючого - судді Клименка А.М.,

при секретарі - Полікарпові Є.В.,

з участю:

позивача -ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_8,

відповідача - ОСОБА_2,

представників відповідачів -
ОСОБА_9, ОСОБА_10,

третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи - Четверта Харківська державна нотаріальна контора,
приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації», про визнання правочинів недійсними та визнання права
спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з позовом до свого колишнього зятя - ОСОБА_2, колишнього
чоловіка - ОСОБА_3, його сестри - ОСОБА_4, треті особи - Четверта Харківська
державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5, дочка позивачки
- ОСОБА_6, син позивачки - ОСОБА_7 та КП «Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», про визнання правочинів недійсними та визнання права спільної
сумісної власності і просила: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину
за законом, видане Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою 20
грудня 2004 року за реєстровим НОМЕР_3, ОСОБА_4 на 1/5 частину квартири
АДРЕСА_1; визнати недійсним договір дарування частини квартири від 7 червня
2005 року, згідно якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3подарували ОСОБА_2 2/5 частин цієї
квартири; скасувати право власності на 2/5 квартири, яке зареєстровано за
ОСОБА_2; визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю без визначення
часток за ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та зобов'язати КП
«Харківське МБТІ» зареєструвати за ними це право, посилаючись на те, що на
підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДП «Завод
«Електроважмаш» 23 червня 1999 року за реєстровим НОМЕР_1 та зареєстрованого в
КП «Харківське МБТІ» 30 червня 1999 року за НОМЕР_2 в реєстровій книзі, спірна
квартира належала на праві спільної сумісної власності без визначення розміру
часток кожного з співвласників: позивачці ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 З 2003 року до 23 серпня 2006 року дочка позивачки - ОСОБА_6
перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 30 жовтня 2002 року позивачка
розірвала шлюб з ОСОБА_3 і 8 квітня 2005 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_12
Співвласник ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після його смерті, в порушення
цивільного законодавства України та ст. 224 розділу 22 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, без визначення розміру часток
кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, 30
грудня 2004 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою сестрі покійного
- відповідачці ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом
на 1/5 частину спірної квартири. 7 червня 2005 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_3помилилися щодо обставин, які мають істотне значення і помилково
подарували належні їм 2/5 частин спірної квартири відповідачу ОСОБА_2, так як в
дійсності гадали, що ця частина буде належати дружині обдарованого -
відповідачці ОСОБА_6, яка є, відповідно, дочкою ОСОБА_3 та племінницею ОСОБА_4
Крім того, цей договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_5, не відповідає нормам діючого цивільного законодавства України,
оскільки вказаний в ньому номер реєстрації в КП «Харківське МБТІ» - НОМЕР_2 від
10 березня 2005 року свідоцтва про право на спадщину викликає сумнів, так як
повністю співпадає з номером реєстрації свідоцтва про право власності за 1999
рік, яке було зареєстровано не в книзі № 1, а в у реєстровій книзі, а крім
того, в договорі неправильно вказана адреса спірної квартири - замість вулиці
АДРЕСА_1, вказана вулиця «АДРЕСА_2».

В
судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали.

Відповідач
ОСОБА_2 та його представник позов не визнали і ОСОБА_2 суду пояснив, що під час
його шлюбу з ОСОБА_6 його мати продала квартиру, в якій він був зареєстрований,
та передала йому частину грошей, за які було придбано квартиру, в яку переїхали
жити ОСОБА_11 та відповідачі ОСОБА_3та ОСОБА_4 За це, 07 червня 2005 року вони
подарували належну кожному з них 1/5 частину спірної квартири. Після припинення
шлюбу з ОСОБА_6 в 2006 році він звернувся до суду з позовом про визначення
порядку користування квартирою і під час розгляду цієї справи між
співвласниками було укладено мирову угоду щодо спільного продажу спірної
квартири, але потім ця угода зірвалася. На думку відповідача ці обставини свідчать
про те, що позивачка та відповідачі ОСОБА_3та ОСОБА_4 до останнього часу
визнавали за ним право на 2/5 частин спірної квартири і ніколи не помилялися
щодо правових наслідків укладеного між ними договору дарування. Представник
відповідача пояснив, що і свідоцтво про право на спадщину і договір дарування
частини квартири повністю відповідають чинному законодавству, оскільки при
оформлені спадщини державний нотаріус мала право сама визначити розмір частки
померлого в праві спільної сумісної власності, як і при посвідченні договору
дарування приватний нотаріус також мала право визначити розмір частки
співвласника в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Відповідач
ОСОБА_3в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення був належним
чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання ним судової повістки
(а.с. 116), звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність
(а.с. 82), в якій також повідомив, що заявлений позов визнає, оскільки під час
підписання договору дарування він дійсно помилявся щодо обставин, які мають
істотне значення, так як вважав, що ця частина квартири буде належати його
доньці - ОСОБА_6, оскільки вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 Він є юридично
безграмотною людиною і положення ст. 57 Сімейного кодексу України йому ніхто не
роз'яснював (а.с. 70, 82).

Відповідачка
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була
належним чином повідомлена, про свідчить розписка про отримання нею судової
повістки (а.с. 115), звернулася до суду з заявою, про розгляд справи в її
відсутність в якій повідомила, що позов визнає повністю, оскільки під час
підписання договору дарування вона дійсно помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення, так як вважала, що ця частина квартири буде належати її
племінниці - ОСОБА_6, оскільки вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 Вона є юридично
безграмотною людиною і положення ст. 57 Сімейного кодексу України їй ніхто не
роз'яснював (а.с. 50).

Представник
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_10 також позов визнала і пояснила, що відповідачі
ОСОБА_3та ОСОБА_4 хотіли допомогти сім'ї ОСОБА_2, оскільки ті жили добре,
народили дитину, і відповідачі вважали, що квартира буде належати ОСОБА_6

Представник
третьої особи - Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином
повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.
110), звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність, при
прийнятті рішення по справі покладався на розсуд суду (а.с. 110).

Третя
особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була належним
чином повідомлена, про що свідчить розписка про отримання нею судової повістки
(а.с. 119), надала суду письмові пояснення (а.с. 39), в яких позов не визнала і
пояснила в судовому засіданні, що: рішенням Харківської міської ради ХХУ1
скликання, від 25 грудня 2002 року був затверджений перелік урбанонімів, тому
починаючи з 25 грудня 2002 року назва вулиці «АДРЕСА_1» значиться як
«АДРЕСА_2»; номер запису НОМЕР_2, за яким КП «Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» зареєструвало свідоцтво про право власності на житло,
присвоюється один раз при реєстрації об'єкту нерухомості, і він завжди
співпадає за усіма угодами щодо цього об'єкту нерухомості і реєструється він в
книзі № 1; НОМЕР_4 свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним
підприємством завод «Електроважмаш», також вірно вказаний в свідоцтві на
спадщину за законом і в договорі дарування; відповідно ст. 370 ЦК України
співвласник має право на виділення в натурі частки з майна, яке знаходиться в
загальній спільній власності, і в разі такого виділу передбачається, що частки
співвласників є рівними, якщо інше не встановлено згодою між ними, законом, або
рішенням суду. В нотаріальній практиці м. Харкова до 2007 року виділ часток в
спільній власності не здійснювався, оскільки розумілося, що частки
співвласників є рівними, підтвердженням чого є свідоцтво про право на спадщину
за законом, видане Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою 30
грудня 204 року, тому при посвідчені договору дарування вона вважала, що частки
усіх співвласників у праві власності на спірну квартиру є рівними по аналогії з
нотаріальною практикою та діями Четвертої Харківської державної нотаріальної
контори.

Третя
особа - ОСОБА_6 позов визнала і пояснила, що її батько - ОСОБА_3та тітка -
ОСОБА_4 дійсно помилялися щодо правових наслідків укладеного ними з ОСОБА_2
договору дарування, оскільки вважали, що ця частина квартири буде належати їй.

Третя
особа - ОСОБА_7 в судовому засіданні позов визнав.

Представник
третьої особи - КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в судове
засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином
повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки (а.с.
118), заперечень проти позову не надав, заяви про відкладення розгляду справи
від нього до суду не надходило, тому суд вважав за можливе розглянути справу в
його відсутність.

Вислухавши
сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами
докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом
установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Спірним
майном є ізольована трикімнатна квартира АДРЕСА_1. 23 червня 1999 року цю
квартиру було приватизовано на ОСОБА_11 та членів його родини - відповідача
ОСОБА_3, позивачку ОСОБА_1 та третіх осіб - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, про що Державним
підприємством завод «Електроважмаш» їм було видано свідоцтво про право
власності на житло НОМЕР_1 (а.с. 10), яке
30 червня 1999 року було зареєстровано в КП «Харківське МБТІ» за НОМЕР_2
в реєстровій книзі № 1 (а.с. 10 об.).

В 2003
році ОСОБА_6 уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, і від їх спільного життя
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син - ОСОБА_13 (а.с. 14). 23 серпня 2006 року
шлюб між подружжям було розірвано (а.с. 15).

Позивачка
ОСОБА_1 до 30 жовтня 2002 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, але потім його
розірвала (а.с. 13) і 8 квітня 2005 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 (а.с.
16).

Співвласник
ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 12). Після його смерті відкрилася
спадщина на належну йому частку в праві спільної сумісної власності на спірну
квартиру. Єдиним його спадкоємцем першої черги була його сестра - відповідачка
ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, і 13 грудня 2004 року Четвертою Харківською
державною нотаріальною конторою на її ім'я було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на 1/5 частину спірної квартири (а.с. 41).

Суд
вважає, що підстав для визнання цього свідоцтва про право на спадщину від 13
грудня 2004 року, виданого Четвертою Харківською державною нотаріальною
конторою, недійсним підстав не має, оскільки у разі смерті співвласника
приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві
спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними
(частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого
співвласника не може бути змінена за рішенням суду і для оформлення права на
спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

07
червня 2005 року відповідачі ОСОБА_3та ОСОБА_4 уклали з відповідачем ОСОБА_2
договір дарування, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстровано в реєстрі нотаріальних
дій за № 2547 (а.с. 40). Відповідно до цього договору відповідачі ОСОБА_3і
ОСОБА_4 подарували чоловіку відповідно своєї дочки та племінниці ОСОБА_6 -
відповідачу ОСОБА_2  належну кожному з
них 1/5 частину спірної квартири.

Відповідно
до цього договору дарування 1/5 частина спірної квартири належала ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним
підприємством заводом «Електроважмаш» 23 червня 1999 року за реєстровим НОМЕР_1
та зареєстрованого Харківським міським бюро технічної інвентаризації 30 червня
1999 року за № НОМЕР_2 в книзі № 1.

Суд
вважає, що цей договір дарування є недійсним в частині дарування ОСОБА_3 1/5
частини спірної квартири ОСОБА_2 виходячи з наступного…

Відповідно
до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною
власністю.

Виходячи
з того, що на час укладання договору дарування 4/5 частин спірної квартири
належали одночасно на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним
підприємством заводом «Електроважмаш» 23 червня 1999 року за реєстровим
НОМЕР_1, в якому розмір їх часток у праві спільної власності на квартиру
визначено не було, то слід визнати, що ці 4/5 частин квартири належали їм на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно
до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на
вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає
нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом
іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

На
підставі наданих сторонами та третіми особами доказів суд вважає доведеним той
факт, що нотаріально посвідченої письмової згоди інших співвласників 4/5 частин
спірної квартири, а саме - позивачки ОСОБА_1, третіх осіб - ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
на вчинення співвласником ОСОБА_3 правочину - договору дарування своєї частки в
їх спільній сумісній власності, не було, що безумовно порушило їх права
власників спільного сумісного майна, і тому цей договір дарування за позовом
одного з співвласників ОСОБА_1 слід визнати частково недійсним в частині
дарування ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 1/5 частини спірної квартири.

Посилання
представника відповідача ОСОБА_2 та третьої особи - приватного нотаріуса
ОСОБА_5 на необхідність застосування для даного випадку положень ст. 370 ЦК
України є помилковими, оскільки при укладанні спірного договору дарування
питання про виділ належної ОСОБА_3 частки у спільній сумісній власності в
натурі, ніким не ставився, а крім того, виділ в натурі частки зі спільного
майна також здійснюється виключно за нотаріально посвідченою угодою
співвласників спільного сумісного майна, або, за умови відсутності згоди когось
зі співвласників, за рішенням суду.

В
зв'язку з визнанням частково недійсним вищенаведеного договору дарування
частини квартири, суд вважає за необхідне зобов'язати КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації» внести відповідні зміни до реєстру власників
нерухомого майна.

Що до
інших заявлених позовних вимог, а саме: визнання недійсним усього договору
дарування частини квартири від 7 червня 2005 року; скасування права власності
на 2/5 квартири, яке зареєстровано за ОСОБА_2; визнання спірної квартири
спільною сумісною власністю без визначення часток за ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та зобов'язання КП «Харківське МБТІ» зареєструвати за ними
це право, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки:

- приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5
мала право посвідчити договір дарування 1/5 частини спірної квартири, яка
належала ОСОБА_4 на підставі правовстановлюючого документу - свідоцтва про
право на спадщину від 13 грудня 2004 року, виданого Четвертою Харківською
державною нотаріальною конторою, оскільки в цьому свідоцтві частка ОСОБА_4 в
спільній частковій власності з чотирма іншими співвласниками, яким їх 4/5
частин спірної квартири належали на праві спільної сумісної власності, була вже
визначена, і ОСОБА_4 у відповідності до положень ст. 361 ЦК України мала право
самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності;

- скасування права власності на 2/5
квартири, яке зареєстровано за ОСОБА_2; визнання спірної квартири спільною
сумісною власністю без визначення часток за ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 та зобов'язання КП «Харківське МБТІ» зареєструвати за ними це право
не має під собою змісту, оскільки після внесення змін до реєстру власників
нерухомого майна в частині визнання частково недійсним договору дарування
частини спірної квартири, за ОСОБА_2 залишиться право власності на 1/5 частину
спірної квартири на підставі цього договору дарування, а інша частина спірної
квартири залишиться в спільній сумісній власності інших співвласників на
підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДП завод
«Електроважмаш» 23 червня 1999 року за реєстровим НОМЕР_1 та зареєстрованого в
КП «Харківське МБТІ» 30 червня 1999 року за НОМЕР_2 в реєстровій книзі № 1.

Суд
не вбачає підстав для задоволення заявленого позову в частині визнання частково
недійним договору дарування в частині дарування ОСОБА_4 1/5 частини спірної
квартири ОСОБА_2 і з інших підстав, викладених в позовній заяві, а саме, що
ОСОБА_4 є юридично безграмотною людиною і під час підписання договору дарування
помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, так як вважала, що ця
частина квартири буде належати її племінниці - ОСОБА_6, оскільки вона перебуває
в шлюбі з ОСОБА_2, а крім того положення ст. 57 Сімейного кодексу України їй
ніхто під час укладання договору не роз'яснював, оскільки ніяких доказів в
підтвердження укладання ОСОБА_4 договору дарування під впливом помилки ніким з
учасників процесу суду не надано, сама ОСОБА_4 до суду з позовом про визнання
договору дарування в цій частині недійсним не зверталася, а позивачка ОСОБА_1
не є стороною за цим договором дарування і відповідно належним позивачем по
справі в цій частині позову і з цих правових підстав визнання угоди
недійсною.

Відповідно
до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки
судові витрати по справі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які
складаються з частини сплаченого позивачкою судового збору в сумі 76 грн. 50
коп. та витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в
розмірі 30 грн., а всього стягнути 106 грн. 50 коп. Суд не вбачає підстав для
покладання обов'язку відшкодування судових витрат по справі на інших
відповідачів, оскільки вони позов визнавали.

Відповідно
до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. ст. 361, 368, 369 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Четверта
Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про
визнання правочинів недійсними та визнання права спільної сумісної власності, -
задовольнити частково.

Визнати
частково не дійсним договір дарування 2/5 частин квартири АДРЕСА_2, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку, який було
посвідчено 07 червня 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, в частині дарування ОСОБА_3 ОСОБА_2 1/5 частини
квартири АДРЕСА_2, і зобов'язати КП «Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» внести відповідні зміни до реєстру власників нерухомого майна.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 106 грн. 50 коп.

В
іншій частині позову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: