Справа № 22ц-1968/2008                                 Головуючий у першій інстанції -
Доповідач -  Скрипка А.А.
і м е н е м       У к р а ї н и
листопада  2008  року
п е л я ц і й н и й   с у д   Чернігівської  області
Головуючого  судді  -
Суддів
-  Скрипки А.А.,  Євстафіїва О.К.
секретарі -  Штупун О.О.
за участю - ОСОБА_1, представника позивача  ОСОБА_2
відкритому  судовому  засіданні
в  м. Чернігові     апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області  від 12 серпня
2008 року  у справі за позовом
ОСОБА_2  до ОСОБА_3  про визнання
таким, що втратив  право
користування  житловим приміщенням ,-
Рішенням  Ніжинського міськрайонного суду   Чернігівської області від 12 серпня 2008
року  в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою , в якій просить скасувати
оскаржуване рішення та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції . Апелянт   вказує на те, що  суд першої інстанції  невірно застосував норми матеріального та про
цесуального права. Всупереч  вимогам  цивільного процесуального законодавства, як
зазначає апелянт, відповідно  до яких
справа розглядається  з межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, суд першої інстанції  безпідставно витребував з архіву
цивільну  справу за його позовом , яка
була розглянута в 2007 році , обставини якої поклав в основу оскаржуваного
рішення та не досліджував інших доказів по справі. Відмовляючи у задоволені
позову, суд першої інстанції  послався
лише на пояснення відповідача та не взяв до уваги акти обстеження житла
позивача, з яких вбачається , що відповідач не мешкає в зазначеній квартирі
тривалий час. Апелянт вважає, що судом
безпідставно не застосовані при розгляді даної справи  положення
статті  71 Житлового кодексу  України.

Як вбачається з матеріалів справи , -
( а. с. 3), в травні 2008 року позивач звернувся  в суд
з  даним позовом  до ОСОБА_3
ОСОБА_1 вказував, що він проживає
в АДРЕСА_1 з 1985 року  на
підставі договору  найму службового  житлового приміщення. В даній квартирі
зареєстрований також ОСОБА_3 , але він там не проживає без поважних причин з
2000 року, а тому позивач просив визнати його таким, що втратив право користування
зазначеним  житловим приміщенням.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи,  перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд  приходить до  висновку, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Відповідно до положень  статті 308 ЦПК України, апеляційний  суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає , що  суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права. Не
може бути скасоване правильне по суті  і
справедливе рішення  суду з одних лише  формальних міркувань.

Апеляційний суд вважає, що рішення
суду першої інстанції  ухвалено на основі
повно і всебічно з'ясовних обставин, на які сторони посилалися  як на підставу своїх вимог і заперечень ,
підтверджених тими доказами , які були досліджені  в судовому засіданні.

Висновок оскаржуваного рішення суду
першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 узгоджується
з положеннями статтей 71, 72 Житлового кодексу України , а також з положеннями
п. 10  Постанови Пленуму Верховного
Суду  України від 12 квітня  1985 року
№ 2 , з наступними змінами і доповненнями „ Про деякі питання , що
виникли в практиці застосування  судами
Житлового кодексу України”.

Судом при розгляді справи встановлено, що відповідач не проживає  у спірній квартирі  понад шість місяців після ухвалення  судового рішення від 28 лютого 2007 року ( а.
с. 38 - 39) , яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

Разом з тим, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив в оскаржуваному рішенні , що  сам
факт  непроживання відповідача
у  зазначеній  квартирі понад шість  місяців
не є підставою для визнання його таким, що  втратив
право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідно до правил
статті 71 Житлового кодексу України ,
підставою для визнання особи такою, що втратила  право користування житловим приміщенням є
непроживання понад шість місяців в житловому приміщенні без  поважних причин.

При розгляді справи по суті не
знайшов свого підтвердження факт не проживання відповідача у спірній квартирі
понад шість місяців без поважних причин .

Позивач не заперечував проти того,
що ним після повернення ключів від квартири ОСОБА_3, яке відбулося після
судового рішення , була висунута вимога до відповідача про  надання
ОСОБА_3 згоди на реєстрацію
дружини позивача у спірній квартирі . Тобто відповідач не міг вільно
користуватись даною квартирою та не проживав у ній з поважних причин.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування
вірного по суті судового рішення, оскільки вони не спростовують правильності
його висновків.

Твердження апелянта відносно того,
що суд першої інстанції невірно застосував при вирішенні даної справи по
суті положення  статті 71 Житлового
кодексу України та  безпідставно  приєднав  до матеріалів справи копію рішення
Ніжинського  міськрайонного суду
Чернігівської області від 28 лютого 2007 року про  відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання таким,   що
втратив право  користування житловим
приміщенням  та поклав висновки даного
рішення в основу оскаржуваного рішення , не можуть бути прийняті апеляційним
судом.  Оскільки висновок оскаржуваного
рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
узгоджується з положеннями статтей 71, 72 Житлового кодексу України , а також з
положеннями п. 10  Постанови Пленуму
Верховного Суду  України від 12
квітня  1985 року  № 2 , з наступними змінами і доповненнями „
Про деякі питання , що виникли в практиці застосування  судами Житлового кодексу України”.

Є також безпідставним посилання
апелянта в апеляційній скарзі  і на не
застосування судом положень статті 107 Житлового кодексу України при вирішенні
даної справи. Оскільки відповідно до статті 11 ч.1  ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням  фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до цивільного процесуального кодексу  України, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог заявленого позову ( а.
с. 3) , позивач обґрунтовував свої позовні вимоги статтями 71, 72 , 163
Житлового кодексу України , і вході розгляду даної справи вони ним не
змінювалися та не уточнювалися. Крім того, при розгляді даної справи не знайшли  підтвердження факти , на які посилається
апелянт в апеляційній скарзі  відносно
того,  що відповідач має місця постійного
проживання в м. Києві та в АДРЕСА_2( а. с. 20).

Враховуючи  наведене, у апеляційного суду відсутні
підстави для  задоволення вимог
апеляційної скарги та скасування вірного по суті судового рішення.

Керуючись статтями : 209, 218, 303,
304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд, -

у  х
в  а  л
и  в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2
відхилити.

Рішення
Ніжинського  міськрайонного суду
Чернігівської області   від 12 серпня
2008 року  залишити без змін.

Ухвала набирає  законної сили
з моменту її проголошення і може бути оскаржена  до Верховного Суду України  протягом двох місяців з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:

Судді: