Справа № 2-22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
вересня   2008 року                                                                     м.
Чернігів

Чернігівський
районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Хоменко Л.В.

при  секретарях Марченко О.О., Халимон Т.Ю.

за участю  позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2,  представників відповідачки ОСОБА_3.,
ОСОБА_4

розглянувши у
відкритому  судовому засіданні в м.
Чернігові в залі суду  справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач  звернувся до суду з позовом, у якому
просить  стягнути на його користь грошову
компенсацію за частину будинку, що знаходиться вАДРЕСА_1 в сумі 20 290 грн.
Свої вимоги мотивував тим, що з 27 січня 2001 року по 08 липня 2003 року
перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Не зважаючи на розірвання
шлюбу вони продовжували проживати однією сім'єю до жовтня 2006 року. У період спільного
проживання з 2003 по жовтень 2006 року сторони будували будинок по АДРЕСА_1. За
висновком спеціаліста вартість будинку, збудованого відповідачкою самостійно
становить 69 346 грн., вартість будівельних робіт, що виконувались сторонами
спільно становить 41 840 грн. Таким чином, вклад у будівництво ОСОБА_2 складає
90 266 грн., або 4/5 частини будинку, ОСОБА_1 -20 920 грн., або 1/5 частини
будинку. Посилаючись на ст. 74 СК України зазначає, що розподіл спільного
майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності здійснюється, як між
подружжям. Оскільки будинок недобудований, просить стягнути на його користь
грошову компенсацію в рахунок його частки.

У
судовому засіданні  позивач  підтримав позовні вимоги, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві. Суду показав, що починаючи з 2003 року
почав проводити будівельні роботи в будинку. З вересня- жовтня 2003 року
заговляв ліс, виготовляв рами для вікон. Підтверджуючих документів цьому не
має. У 2004 році робив підбивку стелі другого поверху, штукатурку всіх стін
кімнат будинку. З відповідачкою обговорювали, які роботи проводити.  Зазначив, що будівельні роботи виконувались
за його рахунок.  Штукатурні роботи
виконували ОСОБА_5, ОСОБА_6, стяжку на першому поверсі виконував ОСОБА_7. У
2005 році купляв плитку, наймав людей, усе оплачував позивач. Також проводив
світло, розводку, у 2006 році  робив
туалет, двері, стяжку підлоги, прибивав коньки на горищі, з братом робили
паркан, фундамент, спуск до гаража. Освітлення проводили наймані працівники. У
грудні 2006 року позивач дізнався про розлучення, з цього моменту перестав
виконувати будівельні роботи. Зазначив, що всі роботи організовував та
виконував він, відповідачка  готувала
обіди. Зазначив, що у 2003 - 2006 роках працював вахтовим методом, в міжвахтовий
період проживав з відповідачкою. Іншого спільного майна не має. Зазначив, що не
погоджується з висновком експертизи в частині обсягу та вартості виконаних
спільно будівельних робіт. Основні роботи по будівництву виконувались у  2005 - 2006 роках.

Відповідачка  позов не визнала у повному обсязі та суду
показала, що укидку позивач  почав робити
в 2005 році. У  2003 році будівництво
взагалі не велось, оскільки  позивач
зловживав спиртним. Вона дізналась, що позивач має намір заволодіти її майном, почав
вивозити заготовлений матеріал, тому вона не дозволяла йому виконувати ніяких
робіт, два рази міняла замки, викликала міліцію. Стверджувала, що будівельні
матеріали купувала сама, відповідач грошей не давав. Будівельні матеріали були
затовлені ще з першим чоловіком, доска та шалівка лежали в сараї, в гаражі.
Визнала в судовому засіданні, що позивач зробив лише три вікна з матеріалу,
який уже був у неї в наявності. Зазначила, що позивач, якщо якісь роботи і
виконував, то самовільно, з нею не узгоджував, вона навпаки забороняла
виконувати йому будь-які будівельні роботи. Стверджувала, що після розірвання
шлюбу за рішенням суду, сімейних відносин вони не підтримували. Відповідач
проживав у її квартирі, бо йому належала &frac14; її частина. Зазначила, що на момент їх одруження були
повністю зведені два поверхи, зроблені центральні перегородки, пеноблок, лежала
доска, була послана підлога, всі будівельні матеріали були заготовлені першим
чоловіком. Заперечувала, що будинок будували за спільні кошти, а також заперечувала
перебування з позивачем у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу.

Представник
відповідачки ОСОБА_3 позов не визнав та зазначив, що будівельні роботи
виконувались у два етапи, перший етап з першим чоловіком, другий - після 2005
року. Роботи ОСОБА_1були виконані неякісно, відповідачка не дозволяла йому
виконувати роботи. Підтверджуючих документів на купівлю будівельних матеріалів
позивач не надав.

Представник
відповідачки ОСОБА_4позов не визнав, зазначив суду, що шлюб між сторонами
розірвано 08.07.2003 року, добудова будинку велась у 2005- 2006 роках, предмет
спору, спільне сумісне майно, відсутній.
Після розірвання шлюбу сторони не перебували у фактичних шлюбних
відносинах, загальне господарство не велось. Зазначений будинок не  є спільною власністю подружжя. Заробітна
плата позивача, отримувана у той період,
не є доказом внесення його вкладу в будівництво та не є підставою для
стягнення компенсації.

Показами,
допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 встановлено,  що вони з позивачем приймали участь у
будівництві спірного будинку.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
відповідачки, її представників, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі з 27 січня 2001 року. Рішенням  Чернігівського  районного
суду  від 08 липня  2003
року  шлюб  між
сторонами  розірвано.

Рішенням
виконавчого комітету Чернігівської районної ради № 265 від 15.11.1989 року
надано дозвіл ОСОБА_2. на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1, на
виділеній земельній ділянці, площею 700 кв.м. на підставі рішення загальних
зборів членів колгоспу № 124 від 10.10.1989 року. 05 листопада 2007 року
ОСОБА_2 видано державний акт на право власності
на земельну ділянку, площею 0, 2429 га у межах згідно з планом  на території АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За висновком спеціаліста С-7812 від
14.08.2007 року вартість незакінченого будівництвом будинку в цінах станом на
01.07.2007 року становить 69 346 грн. з урахуванням ПДВ. Вартість будівельних
робіт, що виконувались ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_1 в період з 2003 року до жовтня
2006 року в цінах, станом на 01.07.2007 року становить 41 840 грн. з
урахуванням ПДВ.  Вклад ОСОБА_1 у
вартості недобудованого житлового будинку складає 20 920 грн.

Не погодившись з цим висновком
позивачка ініціювала питання про призначення по справі  судової будівельно- технічної експертизи, за
висновком якої дійсна реальна вартість недобудованого домоволодіння по АДРЕСА_1
на момент проведення експертизи становить 141 982 грн. Відсоток будівельної
готовності недобудованого будинку складає 78,48%. Поділ житлового будинку
можливий, але через відсутність технічного паспорта МБТІ  не можливо визначити варіанти його
поділу.Обсяг будівельних робіт, які виконано після січня 2006 року встановити
неможливо. Зі слів відповідача з 1997 по 2001 рік роботи по будівництву не
виконувались. У період з 2005 року до 2007 року обсяг та вартість будівельних
робіт становить: виконано штукатурні роботи в житловому будинку 1-го та 2-го
поверху на суму 3 135 грн., встановлено 3 вікна вартість 2810 грн., зроблена
стяжка підлоги 1-го поверху на суму 1513 грн., послана дощана підлога на 2-му
поверсі на суму 6 539 грн., виконано облицювання стін на кухні  на суму 1946 грн., закладена електропроводка
на суму 1405 грн., на 2-му поверсі підшита стеля гіпсокартон, на суму 1351
грн.  Всього за цей період виконано робіт
на суму 18 699 грн.

Довідка про заробітну плату
ОСОБА_1  в Корпорації „Укртрансбуд” з
14.06.2004 року по 29.03.2005 року та з 17.05.2005 року по 05.12.2006 року
бетонщиком 3 розряду, згідно якої заробітна плата за цей час складає 31 566, 99
грн. ( а.с.19), не є належним доказом вкладення
коштів у будівництво спірного будинку.

Встановлено, що шлюб між сторонами
розірвано 08 липня 2003 року за рішенням Чернігівського районного суду. На час
розірвання шлюбу діяв Кодекс про шлюб та сім”ю України. Відповідно до ст. 44
цього кодексу шлюб вважається розірваним з моменту розірвання його в органах
РАЦСу. Свідоцтво про розірвання шлюбу відповідачкою отримане 16 грудня
2006  року.  Будівельні роботи в спірному будинку
виконувались в 2005-2006 роках.

Постановою Пленуму Верховного суду
України „ Про практику застосування судами норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів”  встановлено, що відповідно до п.2 розділу 7 „
Прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України норми
законодавства, які регулювали шлюбно- сімейні правовідносини, втратили чинність
із 01 січня 2004 року.

Згідно
ст. 114 Сімейного кодексу України  у разі
розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду
про розірвання шлюбу. Сімейний кодекс вступив у силу 01.01.2004 року. Таким
чином з цього часу шлюб між сторонами вважається розірваним за рішенням суду.

Згідно
статті 60 СК України майно, набуте подружжя за час шлюбу, є спільною сумісною
власністю, а оскільки сторони на момент проведення будівельних робіт уже не
були подружжям, то зазначена норма до цих правовідносин не може бути
застосована.

Відповідно
до статті 74 СК України, якщо жінка або чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не
встановлено письмовим договором між ними. На таке майно  поширюються положення глави 8 цього кодексу.

Відповідачка
у судовому засіданні заперечувала, що з моменту розірвання шлюбу за рішенням
суду, вони підтримували шлюбні відносини, стверджувала, що позивач проживав у
її квартирі лише тому, що мав частку в квартирі &frac14;, спільне господарство ними не
велось, тобто факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах після
розірвання шлюбу за рішенням суду не доведено. Позивачем у цій частині позовні
вимоги не заявлені.

Відповідно до ст. 11 СК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, позивачем не
доведено, що будівництво спірного будинку велось в період перебування сторін у
фактичних шлюбних відносинах, а тому на ці правовідносини не можуть
поширюватись положення ст. 74 СК України. З інших підстав позовні вимоги не
заявлялись. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Судові витрати та витрати на інформаційно -
технічне забезпечення розгляду справи, сплачені позивачем при звернення до суд,
покладаються на нього у зв'язку з незадоволенням позовних вимог, відповідно до
ст. 88 ЦПК України. Витрати за проведення судової будівельно- технічної
експертизи відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з
позивача на користь відповідачки, у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних
вимог.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 13, 14, 60, 208, 209, 212, 215, 218
ЦПК України, ст. ст. 331 ЦК України, ст.ст. 60, 74 Сімейного кодексу
України,  ст. 44 КпШс України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про  стягнення грошової компенсації за частину
будинку, що знаходиться вАДРЕСА_1 в сумі 20 290 грн.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1970 грн. 64 коп. сплачених нею за проведення
судової будівельно- технічної експертизи.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через
Чернігівський  районний суд.

Апеляційна
скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Чернігівської області
через Чернігівський районний суд.

Головуюча                                                                                          Л.В.
Хоменко