Справа № 2-609/2008рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

10 червня 2008 року
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючого
судді Савенка В.Г.

при секретарі Сукач Л.І.

представників позивача та відповідача ОСОБА_1 . та
Чевелій Н.Ю.

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м.
Золотоноша справу за позовом ОСОБА_2до ВАТ «Черкасигаз» про поновлення на
роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В с т а н о в и в
:

ОСОБА_2.
працював з 01.07.1998р. в Золотоніському управлінні по експлуатації газового
господарства (далі по тексту - Золотоніське УЕГГ) ВАТ «Черкасигаз».
30.06.2006р. ОСОБА_2. отримав попередження про майбутнє звільнення, а
30.08.2006р. наказом за № 262/ОД ОСОБА_2. був звільнений з роботи за ст.. 40
п.1 КЗпП України. Не погоджуючись з
таким звільненням ОСОБА_2. звернувся з відповідним позовом до суду.

В
судовому засіданні позивач та його представник пояснили, що позов подано в зв'язку з тим, що
відповідачем при звільненні ОСОБА_2. було грубо порушено діюче трудове
законодавство. Щодо процедури звільнення вони жодних претензій не мають. При
цьому вони вважають, що було порушено суть закону. Так, як пояснили вони в
суді, ст.. 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату
працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з
більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При скороченні штату в
Золотоніському УЕГГ ОСОБА_2. було скорочено, а залишено Гараська залишено, хоча
у того лише 3-й розряд, а у позивача - 4-й розряд. За станом здоров'я позивач є
інвалідом 3-ї групи. Проте він має однакову продуктивність праці з іншими
робітниками. Тому при звільненні позивача було порушено основи ст.. 42 КЗпП
України щодо переваги працівника, який має більш вищу кваліфікацію та
продуктивність праці. Це порушення трудового законодавства призвело до того, що
позивач, будучи інвалідом і , таким чином, менш захищеною в соціальному плані
людиною, переніс моральне потрясіння в зв'язку з незаконним звільненням і
сприймає себе непотрібною людиною і втратив інтерес до життя. Тому він просить
відшкодувати нанесену йому моральну шкоду, яку він оцінює у 1500грн. також
позивач та його представник просять відшкодувати час за вимушений прогул і
просять стягнути з відповідача 11.263,14грн.

В
судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги категорично не
визнала і пояснила суду, що ОСОБА_2. не звільніли як інваліда, а звільняли як
працівника, посада якого скорочується. При цьому адміністрацією УЕГГ
розглядалася кваліфікація та продуктивність праці ОСОБА_2. В справі мається
медична довідка від 04.02.05р., відповідно до якої позивач втратив частково
працездатність, а відповідно до довідки МСЕК від 17.01.06р. та аналогічної
довідки за 2007р. ОСОБА_2. були протипоказані роботи з фізичним та емоційним
навантаженням. Як пояснила представник відповідача, ОСОБА_2. по своїй кваліфікації
уступав іншим працівникам і не відповідав 4-му розряду. При цьому робітник
ОСОБА_3. хоча і має 3-й розряд, але поряд з ним працює його батько і може його
навчити працювати по більш вищому розряду, якщо той не зможе щось зробити сам,
то батько йому допоможе. Майстер подав кандидатуру ОСОБА_2. на звільнення тому,
що вказаний робітник ОСОБА_3. є молодим спеціалістом і не може бути звільненим
відповідно до вимог ст.. 197 КЗпП України. При цьому представник відповідача
заявила суду, що справа розглядається вже втретє в суді, самому ОСОБА_2. немає
чого сказати. Праця в УЕГГ є виробництвом з підвищеними заходами безпеки і,
відповідно, з підвищеним вимогами до працівників.  ОСОБА_2. у 2003 р. було проведено операцію і
УЕГГ оплачувало йому витрати на лікування відповідно до колективного договору,
а також надавало іншу матеріальну допомогу. Відповідно до медичного висновку
від грудня 2006р., а також попередніх висновків, ОСОБА_2. не міг працювати в
УЕГГ і його не мали допускати до праці монтера ЕХЗ. ОСОБА_2., як далі пояснила
представник відповідача, тримали в колективі лише тому, що співчували йому та
його сім'ї.
Оскільки медичний висновок для них був основою для залишення позивача на
роботі, то вони змушені були його звільнити при скороченні штату спираючись при
звільненні саме на його стан здоров'я, як
заявила в судовому засіданні представник відповідача.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, вивчивши представлені ними доводи та матеріали
справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд не розглядає
питання процедури звільнення, оскільки вона не є предметом даного спору і
сторони це питання не оспорюють, а відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд
розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог.

Як
зазначено в ст.. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату
працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з
більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Саме ці два критерії, на
думку суду, було порушено при звільненні ОСОБА_2. з роботи.

Як
встановлено судом і цього не заперечує відповідач, в УЕГГ працювало 4 монтери
ЕХЗ, серед яких у 3-х осіб було по 4-му розряду, а у одного - 3-й розряд. У
ОСОБА_2. мався 4-й розряд. Тобто він мав перевагу за кваліфікацією перед
особою, яка має з-й розряд, оскільки у нього розряд вище. Посилання
представника відповідача на те, що останнім часом ОСОБА_2. не виконував роботи
по 4-му розряду, а лише по 3-му і тому мав нижчу кваліфікацію, на думку суду є
надуманими і безпідставними. Сама представник відповідача в судовому засіданні
показала, що ОСОБА_2. розряд ніхто офіційно не понижував. Це ствердив в
судовому засіданні і свідок ОСОБА_4., який працює майстром служби захисту в
УЕГГ і який пояснив суду, що ОСОБА_2. працював в УЕГГ монтером ЕХЗ по 4-му
розряду, розряд йому не понижували, переатестацію позивачу не проводили. При
цьому він пояснив, що у ОСОБА_2. погіршився стан здоров'я, але йог
раніше не звільнили тому, що він, ОСОБА_2. справлявся з роботою, претензій до
нього не було. При цьому жодних фіксацій у відповідних журналах про невиконання
ОСОБА_2. доручених робіт - не було.

З
наведеного вище суд приходить до висновку, що жодних офіційних претензій до
ОСОБА_2. за час його роботи монтером ЕХЗ в Золотоніському УЕГГ не було і
фіксацій в документах про претензії до його кваліфікації та відповідного
пониження розряду не було. В свою чергу це свідчить, що у ОСОБА_2. була
відповідна кваліфікація монтера 4-го розряду ніж у особи, яка мала нижчий 3-й
розряд, але була залишена на роботі при скороченні.

Що
стосується питання продуктивності праці, то як вважає суд, представником
відповідача це питання не розглядається взагалі. За час розгляду справи в
судовому засіданні представник відповідача постійно посилається на зміст
медичних документів та висновків МСЕК, які надані ним суду та маються в
матеріалах справи. При цьому представником відповідача не представлено суду
жодного доказу, який би свідчив про низьку продуктивність праці ОСОБА_2. та про
те, що у інших працівників його посади (монтера ЕХЗ) продуктивність праці вище
за його. Навпаки, як пояснила в судовому засіданні представник відповідача
Чевелій Н.Ю., в Золотоніському УЕГГ не мається жодного документа, яким би було
засвідчено про те, що ОСОБА_2. не міг виконувати доручену йому роботу. Про
це  ствердив і свідок ОСОБА_4., (майстер
служби захисту і безпосередній керівник ОСОБА_2.), який пояснив суду, що
претензій до ОСОБА_2. при виконанні ним доручених йому робіт, з боку
адміністрації не було, жодного запису у відповідних документах в УЕГГ немає.

Таким
чином суд приходить до висновку, що позивачем не наведено жодного доказу, який
би свідчив про те, що на момент скорочення ОСОБА_2. не мав переваги по
кваліфікації та продуктивності праці перед іншим працівником, який на той час
мав менший розряд і, відповідно, виконував інші роботи. При цьому ст.. 60 ЦПК
України вказує на те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог. Все інше є голослівним.

Що
стосується посилання представника відповідача на те, що нібито за ст.. 197 КЗпП
України робітника ОСОБА_3. (у якого нижчий розряд, ніж у ОСОБА_2.)   не мали права звільнити як працездатну
молодь, то суд роз'яснює,
що дане питання не стоїть у позовних вимогах - кого звільняти, а кого ні. Всі
ці питання розглядає адміністрація при звільненні. Що ж стосується позиції
представника відповідача, то суд роз'яснює, що в даному випадку, на думку суду
є колізія норм права (ст.. 197 та ст..42 КЗпП України), а при цьому, відповідно
до теорії права діє більш спеціальна норма права, якою в даному випадку є ст..
42 КЗпП України. Взагалі, на думку суду, посилання на ст.. 197 КЗпП України є
перекрученим і не відповідає обставинам справи.

В своїх
доводах представник позивача посилається на стан здоров'я ОСОБА_2.,
який, дійсно, є незадовільним, оскільки маються про це висновки МСЕК та інші
медичні документи. При цьому представник відповідача категорично заявляє, що
саме стан здоров'я
позивача був і повинен бути основою того, чи мав перевагу ОСОБА_2. перед іншими
працівниками при скороченні. На думку суду це є грубим порушенням норм ст.. 42
КЗпП України та ст.. 40 КЗпП України, оскільки ст.. 42 ч.1 КЗпП України не має
жодного натяку на перевагу при залишенні працівника керуючись саме його станом
здоров'я. При
звільненні працівника за станом здоров'я
необхідно керуватися іншою нормою права, а не ст.. 40 п.1 КЗпП України.
Проте  на перевагах при скороченні
позивача саме за станом здоров'я
стверджує настійно не тільки представник відповідача, але і свідок ОСОБА_5.,
яка на час звільнення ОСОБА_2. працювала інспектором відділу кадрів
Золотоніського УЕГГ і яка пояснила, що майстер подав кандидатуру ОСОБА_2. на
скорочення саме через його стан здоров'я, а не
через низьку кваліфікацію та продуктивність праці. Ця позиція не може, на думку
суду, використовуватися при встановлення критерію про перевагах залишення
працівника на роботі при скорочення, якщо він має більшу кваліфікацію і
продуктивність праці, що мається саме в даному випадку.

Тому, на
думку суду, всі посилання представника відповідача на стан здоров'я ОСОБА_2. як на
можливу причину відсутності у нього переваги перед іншими працівниками з меншою
кваліфікацією при скороченні за ст.. 40 п.1 КЗпП України, на що він
сконцентрував свої докази, - є безпідставними і не мають жодного відношення до
питання, яке розглядається в судовому засіданні. Цей критерій використовується
при застосуванні ст.. 40 ч.1 п.2 КЗпП України.

В своїх
доводах представник позивача посилається на п. 19 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада
1992р. № 9 (із змінами) про заборону розгляду судами питання перестановки
працівника на іншу роботу, якщо це питання не розглядала адміністрація. Суд
зазначає, що дане посилання є некоректним перекрученням, оскільки в даному
випадку суд і не розглядає питання перестановки, а лише питання законності
звільнення позивача і не дає жодних рекомендацій, як діяти адміністрації
відповідача. Що ж стосується посилання представника позивача у своїх показах
суду на заборону укладати трудову угоду з особою, якій за своїм станом здоров'я запропонована
робота протипоказана, то суд знову розцінює це посилання як перекручення, адже
предметом розгляду спору в судовому засіданні є не відмова в укладенні
трудового договору, а законність звільнення працівника, вже давно прийнятого на
роботу.

Таким
чином суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_2. з роботи монтера ЕХЗ
Золотоніського УЕГГ ВАТ «Черкасигаз» відбулося незаконно, а тому він підлягає
поновленню на роботі            монтера
ЕХЗ Золотоніського УЕГГ ВАТ «Черкасигаз».

Що
стосується позовних вимог ОСОБА_2. щодо оплати праці за час вимушеного прогулу,
то суд вважає, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до
вимог ст..235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення  працівника на роботі одночасно приймається
рішення про  виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного прогулу не більше як за один рік.
Позивачем та його представником подано суду розрахунок, відповідно до якого
заборгованість за вимушений прогул перед позивачем за період з вересня 2006р.
по серпень 2007р. включно становить - 11.263,14коп. При цьому представником
відповідача в судовому засіданні не було представлено жодного з доказів, які
могли б заперечувати, що заборгованість перед позивачем за цей період могла складати
іншу суму. Тому суд вважає за відсутністю інших сум задовольнити позовні вимоги
позивача саме в цьому розмірі.

Щодо
заявлених позивачем позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд
вважає, що вони підлягають задоволенню частково. Суд вважає, що позивачу дійсно
заподіяна моральна шкода внаслідок його незаконного звільнення, що вплинуло на
його психічний стан та порушило його сімейні та суспільні зв'язки. Це
стверджується показами свідка ОСОБА_6., яка є дружиною позивача і пояснила суду
про пригнічений стан психіки позивача за весь період після його звільнення. При
цьому суд враховує і погіршення стану здоров'я позивача після його незаконного звільнення.  Але при цьому суд вважає необхідним дещо
зменшити суму відшкодування, оскільки враховує також, що ОСОБА_2. переніс тяжку
операцію ще до його звільнення з роботи і стан його здоров'я в основному також
погіршився ще до протиправних дій відповідача.
Що стосується посилань представника відповідача, підкріплених показами
свідка ОСОБА_5 . про те, що УЕГГ
оплачувало позивачу проведення операції та інші його витрати, пов'язані
із станом здоров'я, то суд розцінює це як некоректне посилання, оскільки ці
оплати проводилися в результаті колективного договору, укладеного між
адміністрацією УЕГГ та профспілкою і трудовим колективом, що ствердила сама
представник відповідача та вказаний свідок, а не в результаті благодійності.
Тому суд не визнає цей довід, направлений проти відсутності у ОСОБА_2.
заподіяної йому моральної шкоди.

Відповідно
до вимог ст.. 367 ЦПК України суд визнає необхідним допустити до негайного
виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2. на роботі.

Керуючись
ст., ст. 213, 214 ЦПК України, ст., ст. 40, 42 КЗпП України,-

В и р і ш и в :

Визнати
звільнення ОСОБА_2 з посади монтера ЕХЗ 4-го розряду незаконним та поновити
ОСОБА_2 на посаді монтера ЕХЗ 4-го розряду Золотоніського управління по
експлуатації газового господарства ВАТ «Черкасигаз» скасувавши у трудовій
книжці ОСОБА_2 запис про його звільнення.

Стягнути
з ВАТ «Черкасигаз» на користь ОСОБА_2 компенсацію за вимушений прогул в розмірі
11.263 (одинадцять тисяч двісті шістдесят три)грн.. 74коп.

Стягнути
з ВАТ «Черкасигаз» на користь ОСОБА_2 800грн. в порядку відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно
до ст.. 367 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення в частині
поновлення ОСОБА_2. на роботі.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 діб з дня проголошення рішення та подачі самої
апеляційної скарги протягом 20 діб з дня подачі заяви про оскарження до
апеляційного суду Черкаської області через Золотонісьий міськрайонний суд.

Суддя                                       Савенко
В.Г.