Справа №22- 159/08                    Головуючий у 1 інстанції
30                                  Доповідач
апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ                                                      УКРАЇНИ

22 січня 2008
року    колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого                                                Славгородської
Н.П.,

суддів:                                                            Мурлигіної
О.Я.,  Базовкіної Т.М. ,

при
секретарі судового засідання               Бобуйок
І.Ф.,

за участю:

представника
позивача                               Лєвди
Т.В.,

представника
відповідачки                          ОСОБА_1,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу

за   апеляційною скаргою

ОСОБА_2 в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей на рішення Центрального районного суду м.  Миколаєва від 22 жовтня 2007 року

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю «Коммон Транс» (далі - ТОВ «Коммон
Транс») до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому
2007 року ТОВ
«Коммон Транс» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення її з квартири без надання іншого житлового приміщення разом з
неповнолітніми дітьми - ОСОБА_3 2002 року народження
та ОСОБА_4,  2005 року народження.

Позивач
зазначав,  що вказана квартира 16 листопада 2006 року придбана
товариством з прилюдних торгів у рахунок погашення боргу ОСОБА_2 Однак
відповідачка після придбання ТОВ «Коммон Транс» квартири,  з неї не виселяється,  створюючи перешкоди новому власнику у
розпорядженні квартирою.

Посилаючись
на викладене,  позивач просив виселити
ОСОБА_2 із квартири разом з її малолітніми дітьми без надання іншого житлового
приміщення.

Ухвалою
Центрального районного суду м.  Миколаєва
від 3 травня 2007 року в якості третьої особи на стороні відповідача притягнуто
службу у справах неповнолітніх адміністрації Центрального району виконавчого
комітету Миколаївської міської ради.

Рішенням того ж
суду від 22 жовтня 2007 року позов
задоволено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове,  про відмову в задоволенні позову. На думку
апелянта,  висновки суду суперечать
обставинам справи та вимогам матеріального права.

Заперечуючи
проти задоволення апеляційної скарги,
представник відповідача просить залишити рішення суду в силі.

Заслухавши
суддю - доповідача,  пояснення представників сторін,  дослідивши матеріали справи,  колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга не піддягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що відповідачка
зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 разом
із своїми дітьми ОСОБА_3,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та
ОСОБА_4,  ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

2

Вказана
квартира належала ОСОБА_2 на праві приватної власності,  однак продана з прилюдних торгів ТОВ «Коммон
Транс»,  якому 16 листопада 2006 року було видано
нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на квартиру.

Між тим,  позивач,
являючись власником квартири,
позбавлений можливості використовувати її за призначенням та
розпоряджатися нею,  оскільки
відповідачка не виселяється з квартири.

Встановивши
зазначене,  суд обгрунтовано висилив із
спірної квартири ОСОБА_2 разом з її малолітніми дітьми без надання іншого
житлового приміщення.

Доводи
апелянта про невідповідність рішення вимогам матеріального права є
необгрунтованими,  а тому не можуть бути
взяті до уваги.

Так,  згідно зі
ст.  316 ЦК України,  правом власності є право особи на
річ(майно),  яке вона здійснює відповідно
до закону за своєю волею,  незалежно від
волі інших осіб і це право,  як зазначено
у  ст.
321 ЦК України,  є непорушним.
За такого власник,  що
передбачено  ст.   ст.  386,
387 ЦК України,  може
вимагати усунення будь -
яких порушень його права,  якщо вони
поєднані з позбавленням права володіння майном.

Відповідно
до  ст.
150 ЖК
України,  ОСОБА_2 разом з дітьми мала
право користування квартирою в силу того,
що житло належало їй на праві приватної власності. При цьому,  вона як власник квартири не укладала договору
найму житлового приміщення. Не було укладено такої угоди і з новим власником
житла.

Отже з
втратою права власності на житло,  вона
та неповнолітні члени її сім'ї,  право
яких на користування квартирою виходячи з вимог
ст.  156 ЖК України,  є похідним від права власника житла,  втратили право користування спірною
квартирою.

Посилання
апелянта на неможливість виселення її дітей суперечать ч.3  ст.  29 ЦК України,  в якій визначено,  що місцем проживання фізичної особи у віці
від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків.

Оскільки
після продажу квартири відповідачка та її діти втратили правові підстави
користування квартирою,  то висновки суду
щодо статусу ОСОБА_2,  як тимчасового жильця,
також не суперечать вимогам матеріального права.

Виходячи
з викладеного,  колегія суддів
вважає,  що підстав для скасування
рішення не має.

Керуючись  ст.
ст.  303,
308,  315 ЦПК
України,  колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей
відхилити,  а рішення Центрального
районного суду м.  Миколаєва від 22 жовтня 2007 року.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення,  але протягом двох місяців з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.