Справа № 2-209/2008
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

20 травня 2008 року Самарський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі:  головуючого судді            Петешенкової М.Ю.,

при секретарі                               Ніколайчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суд -

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2007 року позивач ОСОБА_1
звернувся до
Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2,
в якій просив постановити рішення про стягнення боргу в сумі 150 000 грн. за
договором позики, дивіденди в сумі 11
250 грн., а також штрафні
санкції в сумі 158
025 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив,
що 16 червня
2004 року між ними було укладено договір позики, відповідно до умов якого,
позивач передав відповідачеві 150 000 грн. з зобов”язанням повернути грошові
кошти в строк до 16 вересня 2004 року. Виконання зобов”язання було
забезпечено заставою, а саме обладнанням Приватного підприємства „Ісіда” по
виробництву безалкогольних напоїв. Відповідач станом на теперішній час борг не погасив, що є
причиною звернення позивача до суду.

21 серпня 2007 року позивач доповнив
позовні вимоги та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму боргу 150 000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, розмір якої складає
50 813 грн. 94 коп. Враховуючи
несвоєчасне повернення боргу та необхідність в вересні 2004
року придбати житло,
вартість якого станом на теперішній час зросла на 357%, а саме на
535 000 грн., вважав, що йому завдано матеріальної шкоди в сумі 535 000 грн.
Просив стягнути на свою користь завдану йому діями
відповідача моральну
шкоду, яку він оцінює в сумі 11 625 грн.

1 жовтня 2007 року позивач повторно
уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача суму основного боргу в
сумі 150
000 грн., встановлені договором позики дивіденди в сумі
11 250 грн., штрафні санкції за несвоєчасне повернення боргу в сумі 158 025
грн. за кожен день прострочення та завдану йому моральну шкоду діями
відповідача в сумі 100
000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
представник позивача ОСОБА_3  позовні
вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі на підставі
обставин, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2, представник
відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися. Про час та місце
розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі
(а.с. а.с. 172, 188-192). У матеріалах справи є достатньо доказів для її
вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави
для застосування положень ст. ст.169, 224, 225 ЦПК України. Позивач,
представник позивача не
заперечували
проти такого порядку розгляду справи.

Вислухавши позивача, представника
позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві
таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у
письмовій формі та на підтвердження
укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як встановлено в судовому засіданні, 16 червня 2004 року
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким відповідач взяв у позивача в борг
150 000 грн. з зобов”язанням сплати неустойки в розмірі 0,1% від
простроченої суми та повернути грошові кошти в строк до 16 вересня 2004 року,
що підтверджується копією договору позики від 16 червня 2004 року (а.с. 4).

Однак, грошові кошти відповідач не
повернула у визначений строк, як і не повернула потім, тобто відповідач ОСОБА_2
порушила взяті на себе зобов”язання.

Відповідно до вимог ст. 629
ЦК України, укладений договір є обов”язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що договір позики був
укладений між сторонами в установленому законом порядку, але не виконаний з вини
відповідача.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов”язання наступають правові наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частина 2 ст. 615 ЦК України передбачає,
що одностороння відмова від зобов”язання не звільняє вину сторону від
відповідальності за порушення зобов”язання.

Крім того, відповідно до частини 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом)
є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі
порушення зобов”язання. Частина 2 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір
неустойки встановлюється договором, якщо предметом неустойки є грошова сума.

Оскільки станом на
теперішній час відповідач суму боргу так і не повернула позивачеві, тобто
порушила зобов”язання, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача суму
боргу в розмірі 150 000 грн. та встановлену договором неустойку в розмірі 0,1 %
від простроченої суми за кожен день прострочення, виходячи з наступного:

0,1% від простроченої суми за кожен день складає: 150 000
: 100 х 0,1 = 150 грн.;

з 17 вересня 2004 року по 17 вересня 2005 року - 365
днів;

з 17 вересня 2005 року по 17 вересня 2006 року - 365
днів;

з 17 вересня 2006 року по 24 травня 2007 року - 250 днів,
а всього 980 днів прострочення;

150 грн. х  980 днів = 147 000 грн. - загальний розмір
неустойки.

Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її права.

Судом встановлено, що у зв'язку з
невиконанням грошового зобов'язання з вини відповідача ОСОБА_2, позивачу
ОСОБА_1 завдана моральна шкода, оскільки позивач розраховував на позичені
ОСОБА_2 гроші, але із-за неповернення яких, він був позбавлений права
користування своїми грошовими коштами, чим в свою чергу був порушений його
звичний спосіб життя, він не мав можливості придбати необхідне житло. Саме це
спричинило душевні страждання ОСОБА_1 Крім того, внаслідок неповернення коштів,
стан здоров”я позивача різко погіршився.

Згідно п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 .,Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування зазначеної шкоди суд
повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат, і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності,
виваженості і справедливості.

Визнаючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди,
суд враховує характер і обсяг моральних
страждань, яких ОСОБА_1 зазнав у зв'язку з несвоєчасним поверненням грошових коштів, а також виходячи з
засад розумності та справедливості, вважає, що на його користь за
заподіяну моральну шкоду має бути стягнуто 15 000 грн.

Доводи
позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 щодо  досягнутої згоди між сторонами про сплату
дивідендів в розмірі 2,5 % щомісячно від отриманої суми, суд вважає
безпідставними та не підлягаючими задоволенню, оскільки заявлена вимога
суперечить діючому матеріальному закону, який регулює спірні правовідносини.

Доводи
позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 про забезпечення зобов”язання
заставою, а саме обладнанням Приватного підприємства „Ісіда” по виробництву
безалкогольних напоїв, суд вважає такими, що не відповідають дійсності та
відноситься до них критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
Позивач та його представник не надали суду доказів щодо укладання між позивачем
та відповідачем договору застави відповідно до положень діючого Цивільного
кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача
на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у розмірі 1
700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у
розмірі 30 грн.

Судом
роз”яснювались позивачу, представнику позивача положення ст.ст. 10,11,57-60 ЦПК
України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що
суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі
наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Виходячи з вище наведених обставин справи, а також діючого матеріального
закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про
стягнення суми боргу, з урахуванням сплати неустойки і дивідендів та моральної
шкоди, спричиненої відповідачем ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 23, 549, 551, 611, 615, 625,
629, 1046-1050 ЦК України, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 224, 225 ЦПК
України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4
„Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути із
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 150 000 грн.,
неустойку в розмірі 147 000 грн., 15 000 грн. моральної шкоди, витрати зі
сплати судового збору в розмірі 1 700 грн., та витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., а всього 313 730 грн.

В іншій
частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом,
що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву
про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд
заочного рішення.

Головуючий
суддя:                                                              М.Ю. Петешенкова