Справа № 2-1165-1/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ          УКРАЇНИ

13 листопада 2008 року Печерський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Кузьменко В.В. при секретарі Шалапуда В. П. розглянувши в
попередньому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вказана справа, справа розглядається в
попередньому засіданні для вирішення питання про призначення. В попередньому
засіданні  позивач підтримує вимоги, а
відповідач їх визнає. А тому суд розглядає вказане питання по суті, враховуючи
при цьому відповідну згоду на це сторін та те, що можливість вказаного
передбачено чинним законодавством.

Сторони в шлюбі з 28 серпня 1993 року, від шлюбу мають
спільну дитину -  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач просить суд розірвати шлюб.

Мотивує тим, що знаходиться з відповідачем в
зареєстрованому шлюбі, але спільне життя
не склалося. Шлюбні відносини фактично припинились з 2006 року, спільне
господарство не ведеться. Проживають кожен сам по собі, окремим життям, не
розподіляють обов'язків у сім'ї. Кожен самостійно, без згоди з іншим із
подружжя, розпоряджається своїми коштами. Подальше спільне життя з відповідачем
і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить інтересам позивачки.

Відповідач  позов визнав. Вважає,
що  збереження сім'ї сторін неможливо і
просить шлюб розірвати. Строк на примирення непотрібен.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони  суд вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Спірне питання регулюється ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України.
Згідно яких судом розглядається позов одного з членів подружжя про розірвання
шлюбу і з'ясувавши фактичні правовідносини
сторін постановляє рішення.

В засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, від шлюбу мають
спільного сина, спору про місце проживання якого не мають. Спір з приводу
поділу майна будуть вирішувати окремо.

Сторони не підтримують подружніх
відносин. На розірванні шлюбу позивач наполягає, відповідач визнає необхідність
розірвання шлюбу. Позивач вказує що збереження сім'ї неможливо,  що шлюб існує тільки юридично. Вказує що
приблизно два роки сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують
шлюбних відносин. Клопотання про надання
строку на примирення не заявлено і судом
підстав для цього не вбачається.

Через викладене суд вважає, що
збереження сім'ї в наведеній ситуації та подальше спільне життя подружжя
неможливо і суперечило б інтересам сторін.

Витрати по справі необхідно покласти
на позивача, враховуючи матеріальний стан учасників процесу.

Керуючись наведеним та ст. ст. 110,
112 Сімейного Кодексу України та ст.ст.
130, 208, 209, 215 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований  28 серпня 1993
року у міському відділі запису актів громадянського стану м. Павлоград
Дніпропетровської області, актовий запис № 763, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2-
розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_1 держмито на користь
держави у розмірі 17 грн. 00 коп., ОСОБА_2 від
сплати державного мита звільнити.

Рішення може бути оскаржене  до
судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду  м. Києва через Печерський
районний суд м. Києва.

Заява про оскарження рішення може бути подана протягом 10 днів після
проголошення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 20
днів після подачі заяви на апеляційне оскарження рішення.

Головуючий: