Справа № 22ц-1854/2008                            Головуючий у 1інст.
Доповідач - Литвиненко І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада
2008
року

м.
Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого- судді

литвиненко І.В.

суддів:

заболотного в.м., скрипки а.а.

при секретарі з  участю

Штупун О.М. військового прокурора Ананка І.І.,
представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3.

розглянувши  у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу військового прокурора Центрального регіону
України  на рішення Прилуцького  міськрайонного суду Чернігівської
області   від 28 серпня 2008 року в справі
за позовом військового прокурора Центрального регіону України  в інтересах державного підприємства  Міністерства оборони України „Київське
управління механізації та будівництва” до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку
регресу  матеріальної шкоди , заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної  події,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі військовий прокурор Центрального регіону України
просить рішення суду скасувати через неповне з'ясування обставин справи,
порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Рішенням
Прилуцького міськрайонного суду  від 28
серпня 2008 року  у задоволенні позову
відмовлено.

Апелянт
зазначає, що суд невірно визначив те, що
ОСОБА_2 під час
дорожньо-транспортної пригоди
виконував трудові обов'язки і не взяв до уваги докази про вчинення
правопорушення відповідачем в позаслужбовий час. Крім того, в апеляційній
скарзі вказується на те, що всупереч нормам ЦПК України, суд самостійно змінив
предмет позову та вказав обставини, на які не посилалась жодна сторона.

Військовий
прокурор і представник ДП МО України
„Київське управління  механізації
і будівництва” наполягали на задоволенні апеляційної скарги, а ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення і погоджувались з рішенням
суду.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить  до  висновку, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи,  позов до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу заявлений з тих підстав, що
він, працюючи у позивача водієм та керуючи автомобілем „Камаз”  д.н.з. НОМЕР_1, який належить ДП МО України
„Київське управління механізації і будівництва”, 20.07.2006 р. о 00 годин 28
хвилин скоїв дорожньо-транспортне правопорушення, за наслідками якого власник
автомобіля по рішенню господарського суду
м. Києва від 18.02.2008 року виплатив 27000 грн ЗАТ „Страхова компанія
„Кредо-Класик”, яка відшкодувала збитки потерпілому в ДТП.

За
таких обставин, суд першої інстанції правомірно виходив з положень ст.ст. 1172,
1191 ЦК України, ст. 132 КЗпП України, згідно до яких в порядку регресу може
стягуватись шкода, відшкодована за винного працівника підприємством, у межах,
визначених трудовим законодавством, що в даному випадку становить середній місячний
заробіток, а оскільки ОСОБА_2 вже сплатив 3162 грн 15 коп (а.с. 35), що більше
за його середньомісячний  заробіток
(а.с.36-50), то відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи
апелянта стосовно того, що висновки суду про скоєння правопорушення
відповідачем під час виконання трудових обов'язків зроблені без дослідження
доказів про закінчення робочого дня відповідача о 17 год  19.07.2006 року, є безпідставними, тому що
згідно до рішення господарського суду м.Києва від 18.02.2008 року (а.с.8-10) встановлено,
що ОСОБА_2  знаходився у трудових
відносинах з  ДП МО України  „Київське управління  механізації і будівництва” та „на момент ДТП
виконував свої трудові, службові обов'язки” і у відповідності саме до ст.1172
ЦК України ДП МО України  „Київське управління  механізації і будівництва” повинно
відшкодувати шкоду завдану їхнім працівником ЗАТ „Страхова компанія
„Кредо-Класик”, а обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших справ (ст.61 ч.3 ЦПК України).

Твердження
апелянта про те, що суд самостійно змінив предмет позову, зазначив обставини,
на які не посилалась жодна із сторін, не дав можливості сторонам   надати свої пояснення щодо обставин, порушив
норми процесуального права не відповідають дійсності, так як суд розглядав саме
позов про відшкодування шкоди в порядку регресу, досліджував ті докази, які
надав прокурор в інтересах ДП МО України
„Київське управління  механізації
і будівництва”, зокрема рішення господарського суду м. Києва від 18.02.2008
року.

Що
стосується визнання відповідачем позову і відмови суду у її  прийнятті, то, як пояснив ОСОБА_2 у судовому
засіданні, він, через свою юридичну необізнаність, не заперечував позову і
покладався на рішення суду, у зв'язку з чим відмова суду прийняти визнання
позову відповідачем за доказ є обґрунтованою і зазначення про це у рішенні
суду, а не в ухвалі, як визначено в ч.4 ст 174 ЦПК України, не є підставою для
скасування  вірного по суті рішення.

Зважаючи
на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають
підстав  для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315,
325 ЦПК України, апеляційний суд

У
Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу військового
прокурора Центрального регіону України     відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області   від
28 серпня  2008  року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:                                       Судді :