У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2008 року
м. Київ

Суддя Верховного Суду України Гуменюк В.І., розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від
16 травня 2008 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 21 липня
2008 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
поновлення строку позовної давності, визнання
права власності на спадщину, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права
власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися із зазначеним позовом посилаючись на те, що їх
батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Троїцької міської Ради
депутатів трудящих від 16 серпня 1973 року визнано право власності на будинок
АДРЕСА_1 та на будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_9, яка була дружиною ОСОБА_8 Згідно
зазначеного рішення ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право власності від 17
серпня 1973 року.

16 жовтня 1973 року державним нотаріусом Троїцької державної нотаріальної
контори ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по
закону після смерті батька ОСОБА_8 Рішенням Троїцького районного суду від 3
грудня 1973 року позивачам було відмовлено у задоволенні скарги на дії
державного нотаріуса. На момент оформлення ОСОБА_9, яка є їх мачухою, свідоцтва
на право особистої власності діяло положення про колгоспний двір, а вони не
приймали участі у ведені колгоспного двору оскільки навчалися у вищих
навчальних закладах та проходили службу в Радянській Армії, що звільняє їх від
участі ведення колгоспного двору.

25 листопада 1998 року ОСОБА_9 склала заповіт, яким все своє майно
заповідала ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9, ОСОБА_3 всім своїм майном
розпорядилася на свій розсуд. Відповідно до рішенням Троїцького районного суду
Луганської області від 26 листопада 2004 року визнано право власності на
будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1за ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10 в рівних
долях по 1/3 частині кожному. Відповідно до рішення Троїцького районного суду
від 22 травня 2006 року ОСОБА_4 є власником квартири № 2 з надвірними будівлями
і спорудами АДРЕСА_2. Просили поновити їм строк позовної давності, визнати за
ними право на спадщину, яка складається з жилого будинку й надвірних будівель
АДРЕСА_1 та визнати за ними право власності на квартиру № 2 з надвірними
будівлями АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати
право власності на будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 16 травня 2008
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 21
липня 2008 року, у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено за пропуском
строку звернення до суду. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_11 відмолено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення
Сватівського районного суду Луганської області від 16 травня 2008 року та
ухвалу апеляційного суду Луганської області від 21 липня 2008 року, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки  матеріалів справи.

Касаційна скарга необґрунтована. Доводи скарги висновків суду не
спростовують. Передбачених законом підстав неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм процесуального права не встановлено.

Керуючись пунктом 5 частини 3 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
поновлення строку позовної давності, визнання
права власності на спадщину, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права
власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України                                                     В.І. Гуменюк