У х в а л а

іменем
україни

10 грудня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого              Патрюка М.В.,

суддів:                         Пшонки М.П.,             Костенка А.В.,

Перепічая
В.С.,            Прокопчука Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 до виконавчого комітету Вінницької
міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права користування
житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення
за касаційною скаргою ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 20 червня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2008 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони на підставі ордера з 1985 року мешкають
у квартирі АДРЕСА_1. У 1992 році звільнилася суміжна квартира НОМЕР_1 у цьому ж
будинку. Позивачам управлінням міського господарства виконавчого комітету
Вінницької міської ради надано дозвіл на зайняття цієї квартири та відкриття на
неї додаткового особового рахунку без реєстрації. На даний час сім'я
складається з 8 осіб, зареєстрована у квартирі НОМЕР_2, а фактично користується
ще й квартирою НОМЕР_1. Між членами сім'ї склався певний порядок користування
житловим приміщенням. Оскільки позивачі сплачують  комунальні послуги за користування займаною
ними квартирою НОМЕР_1, просили задовольнити позов.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 квітня        2008 року позов задоволено. Визнано за
ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3 з неповнолітньою дочкою, ОСОБА_6 право користування
квартирою НОМЕР_1-НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1. Зобов'язано виконавчий комітет
Вінницької міської ради укласти з ОСОБА_3 договір найму житлового приміщення на
зазначену квартиру .

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 червня          2008 року рішення районного суду
скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У
касаційній скарзі позивачі ставлять питання про скасування рішення апеляційного
суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із
недоведеності вимог позивачів про визнання за ними права на житлове приміщення
та зобов'язання укласти договір найму цього приміщення.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки він
зроблений без повного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Судом установлено, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної
ради народних депутатів м. Вінниці від 19 березня 1985 року № 112 зареєстрована
за ОСОБА_4 на сім'ю у складі п'яти осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5,ОСОБА_3,
ОСОБА_2. ОСОБА_4 є основним квартиронаймачем і на його ім'я відкритий окремий
особовий рахунок НОМЕР_3 на двокімнатну квартиру     НОМЕР_2 у будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 47, 42 кв. м.

28 листопада 1989 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

В одній  двокімнатній квартирі
НОМЕР_2 фактично проживало на той час
2 сім'ї, забезпечення житловою площею всіх проживаючих не відповідало встановленим
законом нормам.

У 1992 році звільнилася суміжна квартири НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1
загальною площею 67, 85 кв. м.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до листа управління міського
господарства виконавчого комітету Вінницької міської ради надало письмовий
дозвіл від 22 червня 1993 року №б-961 на відкриття додаткового особового
рахунку без реєстрації на звільнену квартиру НОМЕР_1 без перепрописки (а. с.
13).

Згодом склад сім'ї змінився - у ОСОБА_5. у 1996 році народилася донька
-ОСОБА_7, а в 2002 році - син -ОСОБА_8; уОСОБА_3 у 2005 році народилася донька
- ОСОБА_6. З дня народження діти проживають у квартирі НОМЕР_1, але внесені в
особовий рахунок на квартиру     НОМЕР_2
як онуки основного квартиронаймача.

На даний час сім'я складається з 8 осіб, що зареєстровані у квартирі    НОМЕР_2, а фактично з 1992 року
користуються ще й квартирою НОМЕР_1, між членами сім'ї склався певний порядок
користуванням житловим приміщенням. За комунальні послуги позивачі сплачують
відповідно до кількості проживаючих членів сім'ї та площі, яку фактично
займають.

На звернення до управління житлового господарства зареєструвати у квартирі
№2 2 фактично проживаючого в нійОСОБА_3 із сім'єю було відмовлено за
відсутністю підстав.

Визнаючи за позивачами право користування квартирою НОМЕР_1, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність їхніх позовних вимог
про зобов'язання виконавчого комітету Вінницької міської ради укласти з ОСОБА_3
договір найму житлового приміщення на зазначену квартиру відповідно до ст. 65
ЖК України.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та
ґрунтується на доказах, яким дано правильну оцінку.

Наведене свідчить про те, що апеляційний суд помилково скасував рішення
суду першої інстанції, яке постановлено відповідно до вимог           ст. ст. 213, 214 ЦПК України, тому
рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду
першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 339, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 червня 2008 року
скасувати, а рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 15 квітня 2008
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В.
Патрюк

Судді:

М.П.
Пшонка  А.В. Костенко  В.С. Перепічай  Ю.В. Прокопчук