У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22
жовтня 2008 року                                                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого          Гнатенка А.В.,

суддів:                      Балюка М.І., Барсукової В.М.,

Григор'євої Л.І., Луспеника Д.Д.,-

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Семенівському та Хорольському районах Полтавської області (далі - Відділення), державного дослідного
господарства «9 січня» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,
за касаційною скаргою Відділення на рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 7 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 15 травня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2007 року ОСОБА_1
звернувся до суду зі вказаним позовом, зазначаючи, що 12 грудня 1983 року під
час виконання трудових обов'язків отримав травму руки, у зв'язку з чим визнаний
інвалідом 3 групи та за висновком ВТЕК втратив 100 % професійної працездатності
та 40 % загальної працездатності. Рішенням Хорольського районного суду
Полтавської області від 13 листопада 1984 року з радгоспу «9 січня» на його
користь стягнуто на відшкодування шкоди 897,29 крб. і з 1 листопада 1984 р.
щомісячно по 114 крб. 67 коп. пожиттєво. З 1996 року страхові виплати йому не
виплачували, виконавчого листа у виконавчій службі немає.

20 жовтня 2006 року згідно довідки
МСЕК йому встановлено третю групу інвалідності та 50 % втрати професійної
працездатності безстроково, а Відділення, починаючи з 20 жовтня 2006 року, за
його заявою виплачує йому страхові виплати.

Вважаючи, що до цієї дати йому
безпідставно не виплачувались страхові виплати, просив стягнути з державного
дослідного господарства «9 січня» за період з 1 вересня 1996 року по 1 квітня
2001 року 5419,81 грн., а з Відділення - за період з 1 квітня 2001 року по 20
жовтня 2006 року - 24207,75 грн., а також судові витрати.

Рішенням Хорольського районного
суду Полтавської області від 7 грудня 2007 року позов ОСОБА_1. задоволено
частково. Стягнуто на користь позивача з Відділення на відшкодування шкоди за
період з 20 жовтня 2003 року по 20 жовтня 2006 року 16621,49 грн., а також витрати
за проведення експертизи в розмірі 1128 грн., розподілено інші судові витрати.

Додатковим рішенням цього ж суду
від 6 березня 2008 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1. до державного
дослідного господарства «9 січня».

Ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 15 травня 2008 року вказані судові рішення залишені без
змін.

У касаційній скарзі начальник
Відділення просить ухвалені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і процесуального права та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не підлягає  з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом
норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими.

У відповідності до ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення
ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про стягнення
заборгованості по страховим виплатам з Відділення, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що
позивачу раніше судом було стягнуто страхові виплати, а тому Відділення повинно
йому сплатити такі виплати за час, що не перевищує трьох років, так як втрату
працездатності йому підтверджено.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, наявному у справі рішенню Хорольського районного суду Полтавської області
від 13 листопада 1984 року про відшкодування шкоди, а також узгоджуються з нормами
матеріального права.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 40
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності» виплати, призначені, але не одержані своєчасно
потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, проводяться за весь
минулий час, але не більше як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Керуючись ст.ст. 336,
337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Семенівському та Хорольському районах Полтавської області відхилити.

Рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 7 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 15 травня 2008 року скасувати залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                        А.В. Гнатенко

Судді:                                                                      М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

Л.І.
Григор'єва

Д.Д.
Луспеник