Справа №2-1030-1/08
УХВАЛА

08 вересня 2008 року суддя Печерського районного
суду м. Києва Вовк С.В. при секретарі Самандасюк І.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсним договору
дарування посилаючись на
те, що при складанні оспорюваного договору не було дотримано вимог ч.3 ст. 203 ЦК України відповідно
до якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, у зв'язку з чим
є всі підстави для визнання договору дарування недійсним.

Крім того, позивачі звернулися до суду із заявою про забезпечення позову, в
якій просять до вирішення справи по суті заборони вчиняти будь-які дії,
пов»язані з відчуженням будинку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
відчуження
відповідачем спірного будинку може утруднити чи зробити неможливим виконання
рішення суду у разі задоволення позову, а також що позивачам стало відомо про
намір відповідача щодо продажу спірного будинку.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Цивільного
процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 Цивільного
процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Зазначене підтверджується Постановою
Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами
цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення
позову" від 22 грудня 2006 року № 9, в якій зазначається, що забезпечення
позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття
провадження у ній,  якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вимогою заявленого позову є визнання
недійсним договору з підстав невідповідності вимогам закону.

Відповідно до ст. 216 Цивільного
кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 48 Цивільного
кодексу Української РСР, по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана
повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути
одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки
недійсності угоди не передбачені законом.

Таким чином існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення
позову, однак вид забезпечення позову, який просять застосувати позивачі не може бути застосовано до даної
позовної заяви.

У прохальній частині заяви про
забезпечення позову позивачі не зазначають кому саме потрібно заборонити
вчиняти будь-які дії, пов»язані з відчуженням будинку АДРЕСА_1.

Виходячи з викладено, суд приходить
до висновку, що слід застосувати такий вид забезпечення позову як накладення
арешту на майно, а не заборона вчиняти будь-які дії, пов»язані з відчуженням
майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 151-153 Цивільного процесуального кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

До вирішення справи по суті накласти арешт на будинок
АДРЕСА_1.

Копію ухвали направити до Печерського відділу департаменту виконавчої служби
Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення
позову не зупиняє її виконання.

Заяву про апеляційне оскарження ухвали
суду першої інстанції може бути подано протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: