Справа 2-91/08
районний суд м. Кіровограда
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008 року
Кіровській районний суд м.Кіровограда

в складі головуючого судді               Кабанової В.В.

при секретарі                           Грабенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу
за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної
часткової власності та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2доОСОБА_1 про визнання
договору дарування 1/2 частини будинку недійсним, визнання права власності на
1/2 частину майна, стягнення моральної шкоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду
з позовом про виділення в натурі частки із спільної часткової власності. Позивач в позові
посилається на те, що шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований
08 вересня 2000 року в Іванівській сільській раді Кіровоградського району,
Кіровоградської області, актовий запис №2. Під час шлюбного життя ОСОБА_2, 27
березня 2001 року набула права власності на житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого
державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори
Лимар O.A., зареєстрованого в реєстрі за №2-952. В подальшому ОСОБА_2, 12
квітня 2002 року подарувала позивачу частину вказаного будинку. Договір
дарування частини житлового будинку посвідчений 12.04.2002р. приватним
нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3.,
зареєстрований в реєстрі за №765. Сімейні стосунки в нас не склались і ми
розірвали шлюб 12 серпня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану
Кіровоградського районного управління юстиції, актовий запис №64. Враховуючи
розірвання шлюбу в мене виникла необхідність у виділенні частини вказаного
будинку (садиби) в натурі, що є моєю приватною власністтю. Зазначає, що відповідно
до ч.З ст.358 ЦК України, кожен із впіввласників має право на надання йому у
володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає
його частці у праві спільної часткової власності.

Просить виділити частку будинку (садиби)АДРЕСА_1 що є його
приватною власністю виділити в натурі із спільної часткової власності, згідно
висновку будівельно-технічної експертизи №2113, 2114/21 від 28.03.2008р.,1/2
частину будинку (садиби)АДРЕСА_1 а саме: веранду 1-1 та житлову кімнату 1-2 у
будинку; а також: сарай «Б», ґанок, козирок, земельну ділянку розмірами 22,15м.
X
79,70м. X 22,05м. X 79,70м. Відповідачці виділити в натурі: кухню 1-3, житлову
кімнату 1-4, житлову кімнату 1-5 у будинку; а також: літню кухню «В», земельну
ділянку розмірами 22,15м, X 79,70м. X 22,05м. X 79,70м. Залишити в спільному
користуванні: вбиральню «Д», огорожу «№>, колодязь «Ж», подвір'я даного
домоволодіння. Стягнути із відповідачки на користь позивача 10400грн. нанесеної
шкоди внаслідок вчинення перешкод у здійсненні права власності.

ОСОБА_1 заперечив стосовно зустрічної позовної заяви в
заперечення зазначів, що до розірвання шлюбу із своєю колишньою дружиною ОСОБА_4, а саме до
04.08.2000р. спільно не проживав, спільного господарства не вів, цивільного
шлюбу у нас не було. Зазначає, що під час розлучення із ОСОБА_4 вирішили
подарувати дочці ОСОБА_5 дачу в АДРЕСА_2. ОСОБА_1 зазначає, що це була
домовленість, тому власниками дачі є сім"я ОСОБА_5 із часу розірвання
шлюбу, із 04.08.2000р. По своїй ініціативі ОСОБА_2 частково допомагала в
будівництві другого поверху дачі, готувала їжу, подавала будівельні матеріали,
але цей будинок вже належав дочці і допомагали вже дочці. Самі роботи
виконувались особисто ОСОБА_1. Будівництво другого поверху не закінчили, всього
робіт було виконано на суму близько 300-500грн., затрачено матеріалу на суму
близько 1000грн. Крім цього, у період спільного проживання із відповідачкою,
нами за спільні кошти придбано будинок для дочки відповідачкиОСОБА_6, дана
обставина вказана самою відповідачкою та ОСОБА_6.Тому вважає, безпідставними
позовні вимоги про визнання права власності заОСОБА_2. на 1/2 частину будинку
поАДРЕСА_2 та стягнення з нього грошової компенсації у сумі 5000грн. Позовні вимоги
ОСОБА_2. про визнання договору дарування &frac12;
частини
АДРЕСА_1 від 12.04.2002р. є безпідставними, так як це була наша спільна
домовленість. Крім того, 15.11.2002р. із ОСОБА_2 був укладений шлюб повторно,
що свідчить про добрі  стосунки. Отже,
позовні вимоги ОСОБА_2. про визнання недійсним договору дарування частини
будинку АДРЕСА_1 та стягнення з моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Відповідачка по первинному позову заперечила позовні
вимоги, та зазначила що вони спрстовуються її зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1
про визнання договору дарування 1/2 частини будинку
недійсним, визнання права власності на 1/2 частину
майна,стягнення моральної шкоди. В зустрічній позовній заяві зазначила, що з
ОСОБА_1 знаходилась в фактичних сімейних відносинах з грудня 1999 року. В
зв"язку з цим поселилась в будинку відповідача, який розташований по
АДРЕСА_2. Позивачка зазначаэ, що на момент заселення в будинок відповідача, ним
була проведена застройка першого поверху нового будинку, розташованого по тій
же адресі. Відповідач, запропонував взяти участь в добудуванні другого поверху
будинку і побудувати в дворі магазин. Позивачка погодилась, сімейний
бюджет  був спільний. Позивачка
зазначаэ,що починаючи з марта 2000 року по листопад того ж року сторони
збудували другий поверх будинку та повністю побудували магазин. В добудові
будинку приймали участь син позивачки ОСОБА_7та відповідач. Будівельні
матеріали у відповідача були заготовлені заздалегіть, тільки виконували
роботи.  Позивачка посилається на те, що
дах будинку відповідач будував вже  в
2005 році. На будинок відповідача позивачка вкдадала тільки фізичний труд, але
бюджет у нас загальний, починаючи з кінця 1999 року. Коли йшла будова другого
поверху, то повністю приймала участь ведені домашнього господарства, тобто
готувала їжу, обробляла город, годувала живність, курей, гусей, індюків.
Повністю вела домашнє господарство та приймала участь в будівництві. В кінці
2000 року разом з відповідачем та з допомогою сина позивачки вигнали другий
поверх, а з відповідачем разом збудували в дворі магазин. З пояснень
ОСОБА_2  зазначено, що магазин повністю
закінчили осінню 2000 року. Таким чином, в будівництві цих двох спорудОСОБА_2.
приймала участь,  тому вважає, що має
право на одержання грошової компенсації за свою працю, в розмірі 1/2 частини
вартості цих будівель. На початку 2001 року, відповідач став принижувати,
проявляти агресію по відношенню до позивачки по pecтрічному позову була
вимушена від  ОСОБА_8 піти.  Забравши речі позивачка з села виїхала в свою
квартиру, розташовануАДРЕСА_3 поселилась там з своїми дітьми, які там проживали
відсутності. В березні 2001 рокуОСОБА_2. продала свою квартиру і купила будинок
собі дітям без удобств. Шлюб з відповідачем розірвано в липні 2001 року через
органи ЗАГСу. Тільки позивачка купила собі будинок, то відновідач без згоди
заселився в будинок, привіз свої речі. Противостояти  цьому позивачка не могла, посилається на те,
що ОСОБА_1 вселився шляхом погроз, незважаючи на те, що шлюб між ними був розірван.
Відповідач не вважав, що сім"я розпалась, продовжував жити в домі
належному позивачки. ОСОБА_2. шляхом шантажу та погроз, террору вимусив зробити
на нього договір дарування 1/2 частини будинку. Погрози позивачка сприймала
реально, так як  відповідач часто до
застосовував фізичну силу, цьому запевнив, що просто вб"е мене і дітей 'та
спалить хату.ОСОБА_2. часто приходилось разом з дітьми втікати з дому і
ночувати у сусідів. На протязі сумісного життя відповідач не тільки погрожував
фізично, але і приміняв фізичну силу, засовуючи голову в піч, качергою давив на
горло, шукав сокиру, яку завжди від нього ховала, щоб вбити. Рятуючись від
нього позивачка втікала до сусідів і вини це зможуть підтвер­дити. Все це він
робив, вимагаючи щоб позивачка переписала на нього частину будинку, незважаючи
на те, що будинок особистим майном, тому що купила будинок за кошти які були
виручені з продажі приватизова­ної квартири. Своїми погрозами, які ОСОБА_2.
вважала за реальні відповідач добивався того, щоб подарувала йому 1/2 частину
свого будинку. Все це позивачка зробила під загрозою життя свого і дітей. В
травні місяці 2004 року відповідач залишив будинок і виїхав з дочкою своею за
кордон на заробітки і де проживав до кінця 2004 року. За цей час син поселився
в будинку, тому коли відповідач з"явився знову, то побачивши , що в
будинку проживав дорослий син, забрав свої речі і вибрався. Позивачка
зазаначає, що не могла зразу ставити питання про визнання недійсним договору
дарування тому, що знаючи його характер, баялась розправи надійною. Просить
визнати право власності на 1/2 частину будинку та магазину, розташованого в
АДРЕСА_2, стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 5000 грн. Визнати
недійсним договір дарування 1/2 частини будинку від 12,04 2002 року,
розташованого по АДРЕСА_1 на користь відповідача. Стягнути з відповідача
моральну шкоду в сумі 5000 грн.                                         Найбільш
важливим з несформульованих принципів п.1 ст.6 Конвенції є принцип рівних
можливостей, згідно з яким кожна зі сторін під час розгляду справи повинна мати
рівні можливості і жодна зі сторін не повинна мати будь-яких істотних переваг
над протилежною стороною.                   Відповідно до статті 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі

Судом встановлені
наступні факти та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, шо у 2000 році був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який було розірвано в липні 2001 року. Крім того
сторонами зазначено, що в 2002 році шлюб було укладено вдруге.

Згідно договору дарування частини житлового будинку від 12.04.2002 року
ОСОБА_2 подарувала  ОСОБА_1 1/2 частини будинку
розташованого по АДРЕСА_1.

У відповідності до матеріалів цивільної справи встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі до 12 серпня 2005 року.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 23 січня 1992 року ОСОБА_1
був власником житлового будинку в АДРЕСА_2

ОСОБА_1 до суду надав договір у відповідності до якого зазначено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розподіляють майно яке ними біло придбано під час сумісного
проживання. Суд не приймає до уваги наданий договір оскільки він не відповідає
вимогам чинного законодавства. З змісту документа не вбачається яке саме майно перейшло
у власність сторін.

Згідно договору купівлі-продажу від 24 березня 2001 року ОСОБА_2 було
подаровано будинок АДРЕСА_1, вартістю 9527грн.

ОСОБА_2 Г.О. в судовому засіданні не заперечила того, що фактично нею було
укладено договір купівлі-продажу даного будинку, але приймаючи до уваги те, що
вона фактично перебувала в шлюбі з ОСОБА_1 таким чином намагалась зберегти
житло, оскільки даний будинок був придбан на кошти від продажу належної їй
квартири.

Договором купівлі-продажу від 23 березня 2001 року підтверджується факт
купівлі-продажу належної ОСОБА_2 та ОСОБА_7. квартири АДРЕСА_3за 18107 грн.

Не знайшли в судовому засіданні підтвердження фактів на які посилався
ОСОБА_1 щодо належності будинку в с.Іванівка його доньки  ОСОБА_5., відповідно до рішення третейського
суду від 15 грудня 2005 року ОСОБА_1 продав даний будинок ОСОБА_9

В судовому
засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2
застосовував до неї насильство, та психологічний тиск. Дані обставини були
підтверджені показами свідків ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_6. які
зазначили, що неодноразово бачили ОСОБА_2. побитою. Свідок ОСОБА_10зазначила,
що чула як ОСОБА_1 погрожував.ОСОБА_2. в своїх поясненнях зазначила, що
сприймала ці погрози реально, оскільки їй було відомо  ОСОБА_1
притягуався до кримінальної відповідальності.

Суд вважає ОСОБА_2 дійсно реально сприймала погрози. В судовому засіданні
було встановлено, що договір дарування частини будинку було укладено в період
розірвання шлюбу.

Згідно ст.215 ЦК  України визначає, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою -
третьою,  п'ятою та  шостою
статті  203  цього Кодексу. Недійсним
є правочин,  якщо його  недійсність
встановлена законом
(нікчемний  правочин). У цьому  разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У випадках,  встановлених
цим  Кодексом, нікчемний правочин може
бути визнаний судом дійсним. Якщо
недійсність  правочину прямо не
встановлена законом, але
одна із сторін або інша заінтересована
особа  заперечує  його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності ст.231
ЦК України правочин,   вчинений   особою
проти  її  справжньої
волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна
сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний  тиск
до  другої  сторони,
зобов'язана відшкодувати їй збитки у подвійному  розмірі та моральну шкоду,  що
завдані  у зв'язку з вчиненням
цього правочину.

Дослідивши матеріали справи  суд
дійшов висновку позовОСОБА_1 до ОСОБА_2про виділення в натурі частки із
спільної часткової власності - залишити без задоволення. Зустрічну позовну
заяву ОСОБА_2доОСОБА_1 про визнання договору дарування 1/2 частини будинку
недійсним, визнання права власності на 1/2 частину майна, стягнення моральної шкоди
- задовольнити частково. Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини
будинку від 12 квітня 2002 року розташованого по АДРЕСА_1. В задоволенні решти
вимог відмовити.

Керуючись ст. 88, 208,213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2про
виділення в натурі частки із спільної часткової власності - залишити без
задоволення.

Зустрічну позовну заяву
ОСОБА_2доОСОБА_1 про визнання договору дарування 1/2 частини будинку недійсним,
визнання права власності на 1/2 частину майна, стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Визнати
недійсним договір дарування 1/2 частини будинку від 12 квітня 2002 року
розташованого по АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог
відмовити.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом
двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Кіровського районного суду

м.Кіровограда
підпис                                      В.В.Кабанова

згідно з
оригіналом:

Суддя
Кіровського районного

Суду
м.Кіровограда
В.В.Кабанова