Справа № 2-7/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 травня 2008  року Турківський районний суд Львівської
обла- сті в складі:головуючої,судді Строни Т.Г.,при секретарі Синичич Г.З.,
розглянувши в м.Турці позовну заяву Турківської міської ради Львів- ської
області до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6,
ОСОБА_7,ОСОБА_8, ОСОБА_9 , треті особи
релігійна громада Римо-католицької церк- ви м.Турка, відділ архітектури
та містобудування Турківської РДА,

Управління земельних ресурсів у Турківському районі Львівської об-
ласті, КП “Турківське житлово-комунальне управління” про знесення самочинно
побудованих сараїв,-

встановив:

03.09.2007 року до
суду із даним позовом звернулася Турківська міська рада.

Посилаються на те,
що на сесіях Турківської міської ради прий- няті рішення № 317 від 01.03.2007
року та № 337 від 12.04.2007 року, якими відповідачів було зобов'язано знести
самовільно побудовані ни ми господарські споруди (сараї) із прилеглої території
Римо-католиць- кої церкви до 30.04.2007 року.

Повторним приписом
від 18.05.2007 року відповідачів було зо- бов'язано знести самовільно збудовані
сараї до 25.06.2007 року.

При перевірці
виконання прийнятих міською радою рішень вия- вилося, що сараї відповідачами не
знесено.

Посилаючись на
наведені вище обставини, міська рада просить суд зобов'язати відповідачів
знести самочинно побудовані господар- ські споруди (сараї) із прилеглої
території Римо-католицької церкви.

В судовому засіданні
представник позивача позов підтримав і пояснив, що відповідачі без дозволу
міської ради самовільно побуду- вали господарські споруди - сараї. Рішенням
міської ради їх зобов'яза но знести самовільно побудовані споруди, однак, вони
не виконують рішення міської ради. Просить суд зобов'язати відповідачів знести
самовільно побудовані сараї із прилеглої території Римо-католицько

церкви.

В судовому засіданні
представниця громади Римо-католицької церкви
позов підтримала і пояснила, що громада Римо-католицької церки в м.Турці
існує віддавна, їй передано будинок Римо-католиць кої церкви, вироблено за
дозволом міської ради документацію на ін- вентаризацію земельної ділянки, однак
релігійна громада  не може укласти
договір оренди земельної ділянки із міською радою, оскільки  на цій земельній ділянці розташовані
самочинно побудовані жителя- ми міста господарські будівлі- сараї, які
заважають релігійній громаді повноцінно користуватися культовою спорудою у
відповідності до її призначення.Просить суд задовольнити позов міської ради.

В судовому засіданні
представник КП “Турківське житлово-ко- мунальне управління” пояснив, що
будинокНОМЕР_1 по вул.В.Стуса (бувша Чапаєва) належить управлінню та перебуває
на їх балан- сі. Господарській будівлі (сараї) не перебувають на їх балансі і
до них не відносяться, побудовані самочинно. Земельна ділянка, на якій по-
будовані дані господарські споруди, належить до земель Турківської міської
ради. При вирішенні даного спору покладається на думку су- ду.

В судовому засіданні
представник відділу архітектури та місто- будування Турківської РДА пояснив, що
жителі будинкуНОМЕР_1 по вул. В.Стуса (бувша Чапаєва) не зверталися у міську
раду для надання дозволу на будівництво сараїв, не мають планів на будівництво,
окрім ОСОБА_2, яка побудувала свій сарай відповідно до рішення Тур- ківської
міської ради. На підставі рішення міської ради їй було надано архітектурою план
на будівництво сараю.У відділу архітектури відсут ні підстави вважати, що вона
вчинила самочинне будівництво. Архі- тектурою розроблено план на будівництво
сараїв у іншому місці, од- нак, відповідачі не бажають переносити  свої сараї.

В судовому засіданні
представниця управління земельних ресур- сів пояснила, що земельна ділянка, на
якій побудовано сараї відповіда чів , відноситься до земель Турківської міської
ради. На даній земель- ній ділянці відповідачі самочинно побудували сараї і
протягом трид-

цяти  років користуються
ними. Протягом цього часу міська рада не використала своє право на земельну
ділянку, і у відповідності до ст. 119 ЗК України за відповідачами можна
визнавати право на земельну ділянку, на якій розташовані їх сараї.

В судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_2  позов не визна

ла і пояснила, що вона побудувала свій сарай згідно рішення
міської ради та на підставі документів, виданих головним архітектором, а тому
вважає, що не самочинно, а на законних підставах. Враховуючи те, що має
відповідні дозволи, просить у позові відмовити.

В судовому засіданні
відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та його представниця,
ОСОБА_8 позов не визнали і пояснили, що господарські будівлі  (сараї), якими вони користуються на даний
час, розташовані біля жит- лового будинкуНОМЕР_1 по вул.В.Стуса в м.Турці і
побудовані ще на по- чатку сімдесятих років за усним дозволом бувшого на той
час місько- го голови, вони ними користуються більше 15 років та мають право на
них та земельну ділянку за набувальною давністю. Своє право на користування
цими сараями вони документально підтвердити не мо- жуть, оскільки ніяких
документів не оформляли.

В судовому засіданні
відповідач ОСОБА_9пояснив, що він купив у відповідача ОСОБА_6 та його дружини
їх квартиру

НОМЕР_2в будинкуНОМЕР_1 по вул.В.Стуса в м.Турці, на їх сарай він
не пре- тендує і поки що ним не користується, сарай закритий ОСОБА_6, його він
не купував і не має на нього ніяких документів. Вважає, що у позові слід
відмовити.

В судове засідання
відповідач ОСОБА_6 повторно не з'явив ся, про час розгляду справи повідомлявся
завчасно і належним чином.

Вислухавши сторони
та представників третіх осіб, дослідивши обставини справи, всі наявні
документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового
задоволення, із таких підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що протягом близько тридця- ти років біля будинкуНОМЕР_1 по вул.
В.Стуса (бувша Чапаєва ) в м.Тур- ці існують господарські будівлі ( сараї),
які  побудовані, окрім сараю ОСОБА_2,
самочинно на землях Турківської міської ради.

На земельну ділянку,
на якій розташовані дані господарські бу- дівлі, претендує громада Римо-католицької
церкви м.Турка,  ця ділян ка необхідна
релігійній громаді для повноцінного користування будів лею церкви, а самочинно
збудовані сараї їм заважають у цьому,що порушує права громади : вони не можуть
укласти договір оренди земельної ділянки.

Господарські будівлі
( сараї), якими на даний час користуються відповідачі ОСОБА_10,
ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, побудовані ними само
чинно,без дозволу міської ради і належного проекту  архітектури, а тому в силу в силу ст.376 ЦК
України на вимогу міської ради  підля
гають знесенню як самочинно побудовані.

Наведені вище
обставини підтверджуються фактом відсутності у відповідачів,окрім ОСОБА_2,
будь-яких документів на будівниц тво господарських споруд,рішеннями міської
ради від 14.07.2005р., 01.03.2007р., 26.12.2007р.,12.04.2007р.,актом від
01.03.2007 р., рішен ням  виконкому
міськради від 24.05.1995р.,28.12.1995 року, планом забудови від 24.01.1996
року, письмовим дозволом районного архітек тора від 12.07.1975 р.,протоколом
судового засідання від 14.11.2007р, офіційними документами про реєстрацію та
діяльність релігійної гро- мади Римо-католицької церкви (а.с.
77-80,84-87,96-105).

Надання усного
дозволу міським головою на будівництво сара- їв не можна вважати належним
дозволом.

У відповідності до
ст.119 ЗК України відповідачі мали право на

звернення до міської ради та до суду за захистом  своїх прав на зе- мельну ділянку під
сараями  в порядку набувальної давності,
і судом роз'яснювалося їм право на відповідні дії, однак вони протягом майже  півроку не побажали скористатися своїм правом
, до міськради і суду із відповідними заявами і позовами не звернулися,а тому
суд  не впра ві на даний час входити в
обговорення цього питання.

Що стосується
відповідачки ОСОБА_2, то вимоги позивача про знесення побудованої нею
господарської споруди із посиланням на те, що вона є самочинною будовою, є
безпідставними, оскільки із представлених відповідачкою документів: рішення
виконкому міської ради, будівельного плану, вбачається, що вона побудувала свій
сарай не самочинно, а із дозволу міської ради, відповідно до проекту будів
ництва, затвердженого районним архітектором, згідно діючого на той час
законодавства.Рішення виконкому міської ради про надання дозво лу на
будівництво сараю ніким не оспорювалося і є на даний час чин- ним.

Підстав вважати, що
ОСОБА_2 побудувала свій сарай із іс- тотними порушеннями будівельних норм і
правил, у суду немає, ос- кільки позивач про це не стверджує, доказів цього
позивачем та інши ми особами суду не представлено, також не представлено і не
зазна чено  суду доказів про звернення
міської ради до архітектурно-буді вельного нагляду із цих обставин, до
адміністративної відповідально сті ОСОБА_2 жодного разу не притягалася.
Начальник відділу ар хітектури та містобудування підтвердив факт відсутності
самочинно го будівництва сараю ОСОБА_2 і пояснив, що висновок (а.с.87) виданий
ним помилково.

Відповідно до ст.12
ЗК України розпорядження землями терито- ріальної громади в м.Турці  віднесено до повноважень Турківської міської
ради.

В силу ст. 376 ЦК
України  споруда, інше нерухоме майно
вва- жаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земель- ній
ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного дозво- лу чи належно
затвердженого проекту, або із істотними порушеннями будівеьних норм і правил.

Якщо власник
(користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на
нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній
ділянці, або якщо це пору- шує права інших осіб, майно підлягає
знесенню.Аналогічні норми діяли і до 2004 року.

В силу ст.18 Закону
України”Про основи містобудування” та ст.ст.26,31 Закону України “Про місцеве
самоврядування в Україні” питання щодо регулювання земельних відносин та
надання дозволів на будівництво відноситься до компетенції міської ради.

В силу ст. 88 ЦПК
України стягненню із відповідачів в користь позивача підлягають понесені ним
судові витрати в сумі 16 грвн. ( 7 грвн.50 коп. витрат із
інформаційно-технічного забезпечення) плюс 8 грвн.50 коп. судового збору).

На підставі
вищенаведеного та керуючись ст.ст.4,10,11,60,212 ЦПК України, ст. 376 ЦК
України, ст.ст.12,119 ЗК України,ст.26,31

Закону України “Про місцеве самоврядування в
Україні”,ст.ст.5,14,18 Закону України “Про основи містобудування”,-

вирішив:

зобов'язати
ОСОБА_1,ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7  та ОСОБА_8 знести самочинно побудовані
господарські споруди, розташовані біля будинкуНОМЕР_1 по вул.В.Стуса в м.Турці
Львівської області  на прилеглій
території будівлі Римо-католицької церкви, протягом 10 днів з дня набуття
рішенням законної сили.

В іншій частині
позову про знесення самовільно побудованого

ОСОБА_2 сараю,
розташованого біля будинкуНОМЕР_1 по вул.В.Стуса в м.Турці на прилеглій
території РКЦ, відмовити.

В разі невиконання
рішення суду у встановлений строк дозво- лити Турківській міській раді
Львівської області самостійно знести самочинно побудовані сараї.

Стягнути із
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
користь Турківської міської ради  по
2,29грвн. судових витрат.

Рішення може бути
оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через районний протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка має бути подана до суду
протягом 10 днів із дня його проголошення.

Головуюча-