Справа
№2-279/08
М       У К Р А Ї Н И
2008   р.       Софіївський районний суд  Дніпропетровської області в складі:
судді:                                                                   Джерелейко
секретарі                                                     Кирса К.О.
з участю   позивача                                           ОСОБА_1
позивача                   ОСОБА_2
відповідача                                        ОСОБА_3
відповідача                ОСОБА_4
у відкритому судовому засіданні в смт. Софіївка цивільну справу за  позовною заявою ОСОБА_1  до ОСОБА_3
про вселення у житловий будинок та усунення перешкод у користуванні зі
сторони відповідача,-
05 червня  2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
вищевказаною позовною заявою,  мотивуючи
її тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, разом з ним та донькою ОСОБА_5
проживали АДРЕСА_1, однак відповідач вигнав її та доньку з будинку, тому позивач
згідно уточнених позовних вимог (а.с.60-61) просить вселити її та доньку
ОСОБА_5 у житловий будинок АДРЕСА_1 та усунути
перешкоди у користуванні зі сторони відповідача ОСОБА_3.
Позивач в судовому засіданні
підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній
Представник позивача підтримав
Відповідач та його представник  з позовом не згодні, мотивуючи свої
заперечення тим, що будинок є недобудованим, обладнаний для тимчасового
проживання, не зареєстрований в БТІ, позивач має інше житло, судом
розглядається справа про розірвання шлюбу між сторонами, тому відповідач
просить в задоволенні позовних вимог відмовити .
Розглянувши в судовому засіданні
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню із таких                    підстав.
Згідно зі ст.47 Конституції
України  кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до  ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок ,квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті
, в якому фізична особа проживає постійно, переважно  або тимчасово.

В судовому засіданні за матеріалами
справи встановлено: шлюб між    ОСОБА_3
та ОСОБА_1  зареєстрований  відділом реєстрації актів цивільного стану
Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 2 грудня
1989 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження  (а.с.5). Позивач зареєстрована за адресою
будинок АДРЕСА_1, що підтверджує  довідка
на а.с.6 та відмітка в паспорті (а.с.7). З другої половини березня 2008 року позивач
в будинку не проживає, що підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
визнали сторони. Повернутися проживати до будинку позивач не має змоги, так як
відповідач заперечує проти її вселення, вважає,   що
вони добровільно домовились про поділ майна та позивач сама покинула будинок.

Суд не
погоджується із запереченнями відповідача, тому що в судовому засіданні
встановлено, що сторони проживали за адресою: будинок АДРЕСА_1  більше 5 років, зареєстрована позивач з
06.02.2003 року, що підтверджує копія паспорту (а.с.7). ОСОБА_1  проживала за місцем реєстрації до березня
2008 року спільно із  відповідачем, що
свідчить про його згоду на проживання позивача у спірному будинку,  тому суд приходить до висновку, що сторони
проживали в будинку тривалий час, відповідач продовжує там проживати, будинок є
газифікованим , що підтверджує довідка на а.с.79, пристосований  для проживання, що підтверджують фотознімки
на а.с.74-75, тому недобудований будинок не можна визнати за  тимчасове приміщення. Наявність іншого житлового
приміщення у позивача, що підтверджується довідкою БТІ на а.с.16 також не є  перешкодою для того, щоб позивач мала право
користуватись будинком, тому що
відповідно до ст.29 ч.6 ЦК України фізична особа може мати кілька місць
проживання., згідно із ст.310 ЦК України право на обрання місця проживання
належить фізичній особі, таким чином ОСОБА_1 має право сама визначатись із
своїм місцем проживання. На час розгляду справи шлюб між сторонами не
розірвано, однак і розірвання шлюбу між сторонами  також не є перешкодою для вселення позивача,
оскільки  припинення сімейних відносин з
власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, що
передбачено ст.156 ЖК України. Щодо недотримання норми житлової площі ,
встановленої ст. 47 ЖК, при вселенні позивача, на що посилався представник
відповідача в судовому засіданні, то суд не може взяти до уваги зазначене
заперечення, оскільки сторонами не надано доказів щодо площі  забудови, крім того, на час постановлення
рішення сторони є подружжям, що підтверджує копія свідоцтва про укладення шлюбу
(а.с.5).

Сама по
собі відсутність реєстрації будинку в органах БТІ  також не може бути перешкодою для вселення
позивача, тому що доказів про те, що будівництво будинку було самочинним, суду
не надано,  сторони зареєстровані в
зазначеному будинку, відповідач продовжує в ньому проживати,  право власності на будинок може бути набуто
сторонами як  на новостворене майно в
порядку ст.331 ЦК України. Відповідач визнає ту обставину, що будівництво
будинку велось в період шлюбу, відводилась для цього земельна ділянка, на яку
оформлено державний акт на відповідача, що визнали сторони під час судового
засідання,  відповідач не
заперечував  щодо того, що  вони з позивачем мають на нього однакові
права. На час постановлення рішення спір між сторонами щодо поділу майна
знаходиться на розгляді в суді.

У зв'язку з цим суд дійшов висновку,
що наявні підстави для  задоволення
позовних вимог щодо вселення ОСОБА_1 та усунення перешкод у користуванні зі
сторони відповідача, оскільки він в судовому засіданні заперечував щодо
вселення позивачки в будинок, який хоча і є недобудованим та не зареєстрованим,
однак на який позивач має таке ж право, як і відповідач, що він визнав в
судовому засіданні та що передбачено ст. 156 ЖК, відповідно до якої члени
сім"ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

Щодо позовної вимоги про
вселення  доньки ОСОБА_5, то на час
розгляду справи, вона не може бути задоволена з тих підстав, що ОСОБА_5 є
повнолітньою, що підтверджує копія свідоцтва про народження (а.с.5), а ст.6 СК
України визнає дитиною  особу до
досягнення повноліття, а тому вона має право самостійно звертатись до суду за
захистом своїх порушених чи оспорюваних прав згідно ст.ст.3, 28,29 ЦПК України,
крім того, представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що вона
не має наміру сама звертатись до суду за захистом свого права, також суд
враховує ту обставину, що сторонами не надано доказів щодо реєстрації ОСОБА_5
АДРЕСА_1,  сторони в судовому засіданні
пояснили і визнали, що вона на даний час не зареєстрована за зазначеною
адресою, так як тимчасово зареєстрована за місцем навчання в м.Кривий Ріг,
також суд враховує ту обставину, що за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на
1/3 квартири, що знаходиться АДРЕСА_2, що підтверджує довідка БТІ на а.с.16.

Відповідно
до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати.

Судові
витрати складають: сплата судового збору -8 грн. 50 коп., сплата витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи -7 грн.50коп.

На цій
підставі слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті
судового збору в сумі 8 грн. 50  коп.,
затрати на інформаційно - технічне забезпечення в розмірі 7 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60,  212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш
И В:

1.Позовні
вимоги  ОСОБА_1  до ОСОБА_3
про вселення у житловий будинок та усунення перешкод у користуванні  зі сторони відповідача задовольнити частково.

2. Зобов"язати ОСОБА_3  усунути
перешкоди у користуванні  ОСОБА_1
житловим будинком АДРЕСА_1 та вселити
ОСОБА_1  у житловий будинок
АДРЕСА_1.

3.В задоволенні решти позовних вимог
відмовити як необґрунтованих.

4.Стягнути
зОСОБА_3  на користь ОСОБА_1  судовий збір в сумі 8грн.50коп., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в сумі 7грн.50коп.

5.Заяву
про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через Софіївський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:                                                                                               О.Є.Джерелейко.