Справа №2-1876/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

м. Ковель
30 вересня 2008 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської
області

під
головуванням судді
Лапіна О.Ф.

за участю секретаря                          Миронюк Т.М.

позивача
ОСОБА_1

представника
позивача                     ОСОБА_2

представника
позивача                     ОСОБА_3

відповідачки                                       ОСОБА_4

представника
відповідача                 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Ковель справу за позовом   ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину квартири та встановлення
порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1звернувся в суд з позовом про
визнання права власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1 в м.Ковелі та просить встановити порядок користування даною
квартирою, виділивши у його користування більшу кімнату площею 16,1 кв.м.,  вбудовану шафу площею 0,7 кв.м., лоджію
площею 3 кв.м., відповідачці відповідно - кімнату площею 12,1 кв.м., вбудовану
шафу площею 0,4 кв.м.; кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити у
спільному користуванні.

На обгрунтування позову
ОСОБА_1зазначає, що  з 25 червня 1994
року перебуває з відповідачкою в шлюбі , квартира придбана 11 червня 2002 року
в шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю, ним внесені значні витрати на
капітальний ремонт квартири, враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири
укладено від імені відповідачки, за нею
ж зареєстровано право приватної власності, остання створює перешкоди в
користуванні квартирою, він змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач
заявлені вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що квартира придбана за ціною
еквівалентною 7300 дол. США, з яких 5200 дол США  заощаджені особисто ним, а решту коштів
додала відповідачка, квартира придбана спільно, для спільного проживання
подружжя, разом робили ремонт та облаштовували квартиру. Після виїзду
відповідачки за кордон він залишився проживати в квартирі, у зв'язку з
погіршенням відносин виникла необхідність у поділі майна, враховуючи, що
квартира не підлягає реальному поділу просить визнати за ним право власності на
Ѕ  ідеальну частину квартири і встановити
у зв'язку з правом власності порядок користування квартирою за запропонованим
ним варіантом.

Представник позивача ОСОБА_2
заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених позивачем.

Відповідачка ОСОБА_4 позов визнала
частково, суду пояснила, що після сімейного скандалу у 1999 року подружні
відносини фактично припинились, вони проживали окремо, відносин не
підтримували,  мали окремі бюджети та
окремо ними розпоряджалися. Протягом 2000 - 2002 року працювала за кордоном - в
Ізраїлі, зароблені кошти перераховувала
в Україну на ім'я батьків, за ці кошти придбала спірну квартиру,
зареєструвавши право приватної власності на неї. Прийнявши вибачення позивача
погодилась на спільне проживання, однак подружні відносини лише погіршувались,
що зумовило повторний виїзд за кордон, після повернення  була позбавлення позивачем, який змінив
замки, можливості користуватися
квартирою. Також суду пояснила, що за рахунок зароблених за кордоном
коштів сплачувала комунальні послуги за дане житло. Вважає, що спірна квартира
придбана за особисті кошти, а  тому
належить їй на праві приватної власності. Однак, визнає позов в частині
наявності у позивача права на користування даною квартирою, як колишнього члена
сім'ї власника.

Представник відповідача ОСОБА_5
позов визнав частково, просить відмовити позивачу у визнанні права на Ѕ частину
квартири, позов у встановлені порядку користування житлом задовольнити з
підстав визначених відповідачкою.

Суд, заслухавши пояснення  відповідачки, допитаної як свідка, покази
свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов
безпідставний і задоволенню не підлягає.

Судом встановлені наступні обставини
і відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували
в шлюбі з 25 червня 1994 року, який зареєстровано Дубечненською сільською радою
Старовижівського району, актовий запис НОМЕР_1, що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 13.05.2008 року.

Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від
20.08.2008 року шлюб між сторонами розірвано.

Дітей від шлюбу немає.

Під час перебування у шлюбі придбано квартиру АДРЕСА_1 в
м.Ковелі, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 11
червня 2002 року.

Сторони визнали, що квартира придбана за ціною
еквівалентною на той час 7300 дол. США. Виходячи з офіційного курсу долара США
на той час це дорівнює 38909 грн ( 5,33х7300= 38909)

На підставі ст.61 ЦПК України дана обставина вважається
встановленою і доказуванню не підлягає.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачка ОСОБА_4, допитана як
свідок, заперечила проти існування спільної сумісної власності на спірну
квартиру, пояснила, що подружні відносини були припинені у серпні 1999 року,
квартира придбана за особисті кошти, зароблені за кордоном - в Ізраїлі, за
період з січня 2000 по кінець березня 2002 року, кошти перераховувались на ім'я
батьків, квартира зареєстрована на праві приватної власності, придбана не для
потреб сім'ї, оскільки фактично подружні відносини були припинені, вона лише
дозволила позивачу проживати в даній квартирі, погоджуючись на його пропозицію
спробувати відновити подружні відносини.

Позивач в суді не заперечував,
що  відповідачка виїхала у січні 2000
року за кордон без його згоди.

Свідок ОСОБА_6суду підтвердила ту обставину, що після
скандалу у серпні 1999 року подружжя відносин не підтримувало .

Аналогічні покази дали суду свідки ОСОБА_7.,
ОСОБА_8,  ОСОБА_9

З довідки Волинської ОД ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» від 15.09.2008 року НОМЕР_3 вбачається, що в період з
16.02.2000 року по  25.03.2002 року на
ім'я ОСОБА_7. та ОСОБА_10  по системі Western Union надходили перекази на загальну суму 18584,41 дол США.

Свідок ОСОБА_7. суду підтвердила ту обставину, що її
дочка ОСОБА_4 за період роботи за кордоном протягом  2000 -2002 року перераховувала кошти на її
ім'я та ім'я її чоловіка по системі Western Union, від інших
осіб вони коштів не отримували.

Свідок ОСОБА_11суду підтвердив, що разом з ОСОБА_4 виїхав
у січні 2000 року на роботу в Ізраїль, де вже працювала його дружина - сестра
відповідачки, ОСОБА_4 працювала на кількох роботах, кошти перераховувала своїм
батькам в Україну, він зароблені ним кошти та кошти своєї дружини перераховував
до своїх  батьків.

Як вбачається з нотаріально посвідченого договору купівлі
- продажу квартири від 11.06.2002 року покупцем визначена ОСОБА_4

Згідно довідки комунального підприємства «Волинське
обласне бюро технічної інвентаризації» нерухоме майно за адресою  АДРЕСА_1 зареєстровано 28.08.2002 року №
13396 на праві приватної власності за ОСОБА_4

З  квитанцій  по оплату комунальних послуг вбачається, що
оплата проводилась ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_1на обгрунтування позову посилається на ту
обставину, що квартира придбана за спільні кошти, зокрема  кошти в сумі еквівалентній 5200 дол США
накопичені особисто ним, решта коштів, належних відповідачці, квартира
придбавалась спільно, для спільного проживання.

Однак, як вбачається з довідки про заробітну плату
ОСОБА_1 за період з 1992 року по липень 2002 року , видану «Локомотивним Депо
Ковель» НОМЕР_4 від 11.09.2008 року,
заробіток позивача був не значним, в той же час позивач пояснив, що
самостійно повертав борг за придбаний автомобіль.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що допомагав позивачу
підшуковувати квартиру ще до повернення ОСОБА_4 із-за кордону і знайшов саме цю
квартиру, за коштами на придбання квартири приїздили разом із сторонами по
справі до батьків ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що  позивач придбав квартиру за спільні кошти з
ОСОБА_4 та показала , що відносини між сторонами  не завжди були доброзичливими.

Однак, суд оцінює ці докази в частині підтвердження
наявності спільних коштів для придбання житла, як неналежні, оскільки свідкам
не відомо достовірно за які кошти придбано житло.

Суд також оцінює, як неналежний доказ, покази свідка
ОСОБА_14., яка суду показала, що знає ОСОБА_4 по роботі в Ізраїлі, однак
достовірно не знає суми, яку остання заробила та на що її витратила.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач з
1993 року зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_2 в м.Ковелі,  на підставі
рішення Управління залізниці  йому
видано  ордер НОМЕР_5 від 28.10.1999 року
на кімнату НОМЕР_6 в даному гуртожитку.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, з 2003 року він
проживає в спірній квартирі та не заперечив, що змінив замок від вхідних дверей
та погоджується на перебування відповідачки в квартирі лише після опису усього
рухомого майна.

Як пояснила відповідачка з червня 2006 року по липень
2008 року  вона працювала  в Італії, після повернення була позбавлена відповідачем
можливості користуватись квартирою та дізналась про заочне рішення по справі.

Вищевикладене спростовує посилання позивача на те, що
відповідачка чинить перешкоди в користуванні квартирою та вчиняє дії по її
відчуженню .

Будь-яких інших доказів на підтвердження даної обставини
позивач не представив.

Також в судовому засіданні сторони погодились , що кожен
з них придбавав певне рухоме майно, однак кожна сторона доводила , що придбала
речі за особисті кошти.

Відповідно до ч.1 п.3
ст.57 СК України майно , набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто, є особистою приватною власністю особи.

Аналізуючи докази, суд приходить до висновку, що  спірна квартира придбана відповідачкою
ОСОБА_4 за особисті кошти, зароблені після фактичного припинення подружніх
відносин, для власних потреб, а не для потреб сім'ї, а тому є особистою
приватною власністю ОСОБА_4

Суд, враховуючи вищевикладене,  вважає, що проживання позивача в квартирі
після її придбання, допомога у проведенні ремонту, не є свідченням придбання
квартири за спільні кошти чи для потреб сім'ї.

Позивачем не представлені докази на підтвердження  тієї обставини, що капітальний ремонт
проведено за належні йому кошти і, що  за
рахунок цих коштів та  трудового вкладу
вартість нерухомого майна значно збільшилась.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Враховуючи, що позивач просить визначити порядок
користування квартирою з підстав перебування її у спільній власності, у
задоволенні позову слід відмовити повністю.

Суд не приймає визнання відповідачкою та її представником
позову в частині  визначення порядку
користування квартирою, оскільки відповідачка визнає право  позивача користуватись житлом з підстав
передбачених ст.156 ЖК України, як колишнього члена сім'ї власника, однак
позивачем позов  заявлено з інших підстав
- з підстав наявності права власності на нерухоме майно, яке перебуває у
спільній власності.

Керуючись ст.ст.10,
11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 57,60 СК
України, суд-

В
И Р І Ш И В:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину квартири та
встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський
міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та поданням апеляційної
скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або
шляхом подачі апеляційної скарги без попереднього подання заяви - протягом
строку, встановленого для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст.294 ЦПК, рішення
суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

ГОЛОВУЮЧИЙ :
О.Ф. ЛАПІН