УХВАЛА

Іменем  України

17  січня 2008
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі: головуючого - судді Матюшенка І.В. суддів:
Малахової Н.М. ,  Жизневської А.В. при
секретарі судового засідання Лаговській О.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.  Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Малинського
районного суду від 2 жовтня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_1,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до відкритого акціонерного
товариства „Сервіс" (далі - Товариство) та ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу,

встановила:

У
поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3,  посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення судом норм матеріального та
процесуального права,  просять скасувати
рішення Малинського районного суду від 2 жовтня 2007 року,  яким відмовлено у задоволенні їх позовних
вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі котельні,  що по вул.
Лисенка,  14-Б у м.  Малині,
укладеного 11 грудня 2004 року між Товариством,  як продавцем,
та ОСОБА_4,  як покупцем.  Апелянти зазначають,  що суд першої інстанції дійшов помилкового
висновку про відсутність у них переваг на придбання вказаного майна,  неповно дослідив обставини справи і зміст
судового рішення не відповідає вимогам
ст.   ст.  212,
213 ЦПК України. Неправильно,  на
думку апелянтів,  судом застосовані
положення  ст.  215 ЦК
України.

Апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено,  що 11 грудня 2004 року між Товариством та
ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу будівлі котельні,  що по вул.
Лисенка,  14-Б в м.
Малині,  вартістю 9600 грн. (т.
1,  а.с. 25). Вказане майно придбане
покупцем з публічних торгів,  що
проводилися 1 грудня 2004 року (а.с. 67) Агентством з питань банкрутства
(Житомирською філією) на підставі договору між Товариством та Агентством з
питань банкрутства від 25 жовтня 2004 року (а.с. 21) про реалізацію активів
боржника - ВАТ „Сервіс".

Позивачами
вказаний договір купівлі-продажу оспорюється з підстав,  передбачених
ст.   ст.  203,
215 ЦК України
з посиланням на положення ч. 2  ст.  777 ЦК
України (переважне право наймача на придбання речі).

Суд
першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини справи,  дав вірну оцінку представленим сторонами
доказам та дійшов обгрунтованого висновку про те,  що при укладенні договору купівлі-продажу від
11 грудня 2004 року сторонами договору було дотримано усіх вимог,  додержання яких є необхідним для чинності
правочину. Так,  зміст оскаржуваного
договору не суперечить положенням Цивільного кодексу України,  іншим актам цивільного судочинства,  а також моральним засадам суспільства;
Товариство та ОСОБА_4 мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; їх
волевиявлення було вільним; правочин вчинено у письмовій формі і посвідчено
нотаріально та правочин був спрямований на реальне настання правових
наслідків,  що обумовлені ним.  Доказів на спростування вище вказаних судом
обставин позивачами не надано.

Вірним є
і висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивачів переважного права
придбання (ч.3  ст.  215 та ч. 2
ст.  777 ЦК України) будівлі
котельні,  що по вул.  Лисенка,  14-Б в м.  Малині,
оскільки позивачі не були наймачами спірного майна. Довідка від 17
квітня 2002 року № 586 за підписом голови правління Товариства про дозвіл
експлуатувати спірне майно до оформлення документації на продаж ОСОБА_2 (т.
1,  а.с. 8) не може бути визнана
договором найму (оренди) майна,  так як
за формою та її змістом не відповідає вимогам глави 25 ЦК України
(майновий найом) 1963 року. А відтак,  не
може слугувати доказом наявності переважного права у Романенків на купівлю
спірного майна і лист Товариства від 28 березня 2002 року за № 556 (т. 1,  а.с. 9) до Малинської МДПІ про надання
дозволу Товариству на реалізацію будівлі котельні ОСОБА_2.

Безпідставними
є і доводи апеляційної скарги щодо відхилення судом першої інстанції клопотання
позивачів про призначення судово-почеркознавчої експертизи для з'ясування
належності підпису ОСОБА_4 на документах щодо участі його в аукціоні 1 грудня
2004 року та договорі купівлі-продажу від 11 грудня 2004 року,  оскільки позов Романенків до Товариства та
ОСОБА_4 з таких підстав заявлено не було. З цих же підстав колегією суддів
визнаються безпідставними доводи апелянтів щодо порушення процедури проведення
Агентством з питань банкрутства (Житомирською філією) 1 грудня 2004 року
аукціону з продажу спірного майна. Крім того,
позивачами не було подано заяву про участь у аукціоні в порядку,  передбаченому Порядком продажу активів у
рахунок погашення податкового боргу боржника в процедурах банкрутства,  затвердженим наказом Мінекономіки України від
7 червня 2001 року № 123 (зі змінами і доповненнями),  що діяв на час виникнення спірних
правовідносин.

За таких
обставин,  коли рішення суду першої
інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального
права,  підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308, 313-315 ЦПК України,  колегія
суддів,

ухвалила:

Апеляційну  скаргу ОСОБА_1,   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Малинського районного суду від 2 жовтня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею законної сили.

Справа №
22ц/ 49                                  Головуючий
у суді 1-ї інстанції Міхненко С. Д.

Категорія
12        Суддя-доповідач Матюшенко І.В.