№ 2-33/08р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01  липня 2008 року      Миколаївський
районний суд Львівської області

в
складі: головуючого
- судді   Березюка Г.М.

при секретарі  Паньків В.І.

адвоката Сирової З.З.

розглянувши у
відкритому  судовому засіданні в
місті Миколаєві справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про поділ майна спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и
в:

сторони
знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 12.02.1994 року по 17.12.2001 року,
актовий запис розлучення  28.02.2002 року
за №24. Від шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, який
знаходиться при матері.

Позивач ОСОБА_1. 26.01.2007 року звернувся до суду з позовом про поділ
майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, мотивуючи тим, що
під час спільного подружнього життя з відповідачкою вони збудували в селі
Київець Миколаївського району житловий будинок, забудівником якого є
відповідачка, як бувша дружина, і їй 21.06.1996 року була передана у власність
земельна ділянка площею 0,15 га. для будівництва і обслуговування житлового
будинку.

Крім
цього в липні 2001 року ОСОБА_2. за спільні кошти в АДРЕСА_1 було куплено
двокімнатну квартиру. Тому перед розірванням шлюбу в них з відповідачкою була
домовленість про добровільний поділ спільного майна, за яким йому залишається
житловий будинок в с. Київець, а бувшій дружині квартира в м. Новий Розділ, по
місцю її роботи. Тому в них протягом трьох років не було майнових претензій
один до одного, він продовжував користуватися житловим будинком у с. Київець,  встановляв двері, штукатурив у залі, спальні,
кухні, ванній та коридорі, встановив опалення в будинку, збивав повалу і
утепляв стелю. ОСОБА_2.  всі ці проки не
цікавилася будинком, туди взагалі не ходила і нічого там не робила, збиралась
за кордон і хотіла вивести туди їхнього сина, не захотіла від нього аліментів,
але дозволу на вивезення дитини він не дав.

Тому в
грудні 2004 року коли він вирішив документально оформити своє право власності
на новозбудований житловий будинок в с. Київець
і отримати документи на право власності на  своє ім'я,
так як в нього вже створилась своя сім'я, відповідачка відмовилась
подати в сільську Раду відповідну заяву хоча за їхньою домовленістю вона
обіцяла це зробити. Тому переконавшись у грудні 2004 р. в тому, що відповідачка
порушила їхню домовленість про добровільний поділ майном, він змушений був
збирати всі документи і довідки і тільки в січні 2007 року звернувся з даним
позовом про поділ спільного майна з бувшою дружиною, яка протягом всіх цих
років не висловлювала і не робила будь-яких спроб щоб користуватися їх житловим
будинком в селі, а всі ці роки жила і працювала в м. Новий Розділ, періодично
виїзжала на заробітки за кордон. ОСОБА_1. вважає, що якщо ним пропущений строк
позовної давності із зверненням до суду з приводу поділу спільного майна, то
він пропущений з поважних причин через трьох річні обіцянки ОСОБА_2. написати
заяву в сільську Раду щодо перепису хати в с. Київець на  нього, якою він всі ці роки користувався, добудовував
і володів, в цьому йому ніхто ніколи не перечив.

Звідси
позивач просить суд поновити йому строк позовної давності на звернення з
позовом до відповідачки про поділ спільного подружнього майна,  визнавши його власником половини житлового
будинку, земельної ділянки в АДРЕСА_2 , а також половини ідеальної частини
квартири АДРЕСА_1 , одночасно стягнувши з відповідачки всі понесені ним витрати
по зверненню до суду,  судовий збір,
послуги БТІ, ІТЗ розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2. у судовому засіданні позову не визнала та
пояснила, що вона дійсно з 1994 року перебувала з позивачем у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_3. Проживаючи разом сім'єю в
її батьків вони з позивачем думали за своє житло, про свій будинок. Так як
ОСОБА_1. не вміє ні читати, ні писати вона змушена була сама в 1995 році
звертатися до сільської Ради про виділення їх сімї  земельної ділянки під забудову, тому її
заява  сільською Радою була задоволена.
Вже з 1996 року вона з позивачем стали будувати в АДРЕСА_2 свій житловий
будинок, який також допомагали будувати і їхні родичі.

Спочатку позивач а потім і вона стали їздити на роботу за кордон,
заробляли гроші на будову хати. Поті у них з ОСОБА_1. почались сімейні
непорозуміння, сварки, її побив позивач і вона його подала на розвід і
17.12.2001 року судом був розірваний їх шлюб.

Вона
будучи на заробітках в Чехії ще літом 2001 року за свої гроші купила собі
квартиру в м. Новий Розділ, і це офіційно оформила 5.07.2001 року, як договір
купівлі- продажу, і позивач хотів також прописатися в даній двокімнатній
квартирі, вона не захотіла і подала на розвід. Після розлучення 17.12.2001 року
позивач рідко приїзжає в м. Новий Розділ до сина, в нього є друга жінка і
дитина. Вважає, що усної домовленості щодо поділу їхнього майна в 2004 році не
було. Ще 17.12.2001 року після розводу в суді ОСОБА_1 відмовлявся від поділу, в
присутності голови сільської Ради писав розписку, просив не давати його на
аліменти.

Тому позивач ще
при розводі відказався від поділу майна і не звертався протягом 6-ти років до
суду.

Їхньою спільною
власністю є житловий будинок в селі Київець, який вони будували для сина,
двокімнатна квартира в м. Новому Роздолі куплена нею за особисті її гроші в
липні 2001 року і вона не є спільним майном. Вона не згідна на жоден поділ
майна з позивачем так як житловий будинок в селі Київець належить їх синові,
який хворіє, а квартира куплена нею за зароблені нею за кордоном гроші, позивач
ОСОБА_1на протязі 6-ти років не звертався за поділом майна після розводу і
втратив право на звернення з даним позовом до суду.

Представник
відповідачки ОСОБА_4 . у судовому засіданні позову не визнав та ствердив, що
позивач через 6 років заявив позов про поділ майна і за цей строк втратив право
на поділ житлового будинку в с. Київець, а щодо купленої квартири в м. Новий
Розділ він також ніякого відношення не має, так як дана квартира куплена за
кошти самої відповідачки, він у даній квартирі не жив і не був прописаним. Тому
вважає що позивач ОСОБА_1. пропустив строк позовної давності на звернення з
даним позовом без поважних причин, звідси у позові його слід відмовити.

Суд, вислухавши
і перевіривши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши матеріали
справи, вважає що даний позов слід задоволити з таких підстав.

Відповідно
положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено в
судовому засіданні з пояснень сторін та стверджується матеріалами цивільної
справи №2-3230 за 2001 рік Миколаївського районного суду Львівської області
оглянуті судом, подружжя сторін Костюченко знаходились між собою в
зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 1994 року по 17 грудня 2001 року і згідно
свідоцтва про розлучення розірвання шлюбу в книзі реєстрації розірвано тільки
28.02.2002 року.

Показаннями
допитаних судом свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7 . стверджується, що сторони
по справі близько семи років перебували в шлюбних, сімейних відносинах, спільно
будували в АДРЕСА_2житловий будинок, обоє їздили за кордон на заробітки щоб
проводити будівництво житлового будинку.

Літом 2001 року
на зароблені в Чехії кошти відповідачка ОСОБА_2. купила для сім'ї
двокімнатну квартиру в АДРЕСА_1

Аналогічні
показання в судовому засіданні дала свідок ОСОБА_8. колега по роботі
відповідачки в Новороздільській міській лікарні, щодо будівництва житлового
будинку сторонами в с. Київець і двокімнатної квартири в АДРЕСА_1.

Згідно наявного
в справі Акту Державної технічної комісії про готовність закінчених
будівництвом об'єктів до експлуатації від 05.02.2000 року приватний
житловий будинок в с. Київець, забудівником якого є ОСОБА_2 є готовим до
введення в експлуатацію.

Відповідно
Державного акту  на право приватної
власності на землю від 27.02.1998 року ОСОБА_2. передана у приватну власність
земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового
будинку в с. Київець.

Як вбачається з
договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідченого 26 липня 2001 року
Новороздільською державною нотаріальною конторою дану квартиру купила ОСОБА_2.
за 11 491 грн.

Таким чином в
судовому засіданні  доведеним залишився
факт віднесення  до об'єктів
права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 згідно ст. 61 Сімейного
кодексу України житлового будинку в с. Київець, земельної ділянки площею 0,15
га і квартири АДРЕСА_1 , набутих під час шлюбу між позивачем і відповідачкою.

Судом  не можуть бути прийняті до уваги покликання
відповідачки ОСОБА_2. про відмову ОСОБА_1. від поділу житлового будинку в с.
Київець 17.12.2001 року, а також  розписка
письмова про це ОСОБА_1. від 17.12.2001 року, - оскільки дані твердження і
самий текст розписки є суперечливий, не відповідаючий встановленим обставинам
по справі, це заперечується самим позивачем в судовому засіданні, щодо
написання власним почерком, в той час коли ОСОБА_1. зі слів відповідачки не
вміє ні писати, ні читати.

Саме тому,
покликаючись на неграмотність позивача суд не може не прийняти до уваги
твердження ОСОБА_1. про те, що між ним і відповідачкою після розлучення
існувала усна домовленість про добровільний поділ спільним майном, за яким
позивачу відходив житловий будинок в с. Київець із земельною ділянкою, а
ОСОБА_2. двокімнатна квартира в м. Новий Розділ, яка тривала три роки і тільки
коли в грудні 2004 року відповідачка відмовилась документально це оформити
позивач зрозумів що бувша дружина порушила свою обіцянку і домовленість і саме
тоді він дізнався про порушення свого права на поділ спільного майна, -
оскільки дані твердження ОСОБА_1. є послідовні, логічні, відповідаючи
встановленим обставинам по справі, в матеріалах якої наявні підготовлені
звернення від нього і відповідачки в адрес голови виконкому Київецької
сільської Ради про добровільний перепис і оформлення права власності на
житловий будинок.

Тому суд
вирішуючи питання пропуску позивачем ОСОБА_1 . строку позовної давності до його
позовних вимог про поділ майна спільної сумісної власності подружжя, виходить
перш за все з його неграмотності і елементарної юридичної необізнаності, в тій
ситуації що він позивач протягом останніх шести років володів та користувався
спірним житловим будинком в с. Київець, вважаючи що це його будинок, проводив у
ньому різні роботи і всі ці роки з боку відповідачки ОСОБА_2 . не було жодних
заперечень і будь-яких скарг і в силу свого розумового розвитку не міг
дізнатися про порушення свого права власності на спільне майно.

Звідси суд
вважає, що причини пропуску ОСОБА_1 . строку позовної давності є поважними тому
позивачу такий строк слід поновити.

Таким чином
зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами доведено обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_1 ., звідси при задоволенні позову позивачеві підлягають
поверненню всі понесені ним витрати по оплаті судового збору, послуг на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, БТІ.

На підставі наведеного
та ст. ст. 60, 63, 68, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 257,
267 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в :

Позивачу ОСОБА_1
поновити строк позовної давності на звернення з позовом про поділ майна
спільної власності подружжя.

Позов  задоволити.

Визнати ОСОБА_1власником &frac12; ідеальної частини житлового
будинку розташованого в АДРЕСА_2 , &frac12; ідеальної частини квартириАДРЕСА_1 та &frac12; ідеальної
частини земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 на праві
власності ОСОБА_2 .

Стягнути з
ОСОБА_2в користь ОСОБА_1  1102 (одну
тисячу сто дві) грн. 31 коп. витрат на сплату судового збору та
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Накладений судом
арешт на квартиру АДРЕСА_1 скасувати після набрання рішенням суду законної
сили.

Рішення
може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом двадцяти
днів після подання в десятиденний строк
заяви про апеляційне оскарження, з дня проголошення рішення.

Суддя
(підпис)

З оригіналом
згідно

Голова
Миколаївського

районного суду:
Г.М. Березюк

Оригінал рішення виготовлений в
нарадчій кімнаті в одному екземплярі.