АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 року                                     м. Вінниця

Колегія
суддів  судової  палати
з  цивільних  справ
Апеляційного  суду Вінницької області у складі:

головуючого : Ковальчука О.В.,
суддів : Іващука В.А., Колоса С.С., при секретарі: Липач
Ю.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 листопада 2007 року,

установила:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду
із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 червня 2005 року неповнолітнім сином відповідачів ОСОБА_6 внаслідок побиття їх
сина ОСОБА_3, останньому було нанесено
тілесні ушкодження середньої тяжкості, внаслідок чого їм заподіяно майнову шкоду, яка полягає у витратах на
лікування сина, та моральну шкоду, яка полягає,
у душевних стражданнях, яких вони зазнали
у зв'язку з протиправною поведінкою щодо їх сина, а також у фізичному болю та
стражданнях, яких їх син зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Посилаючись на зазначені обставини позивачі просили стягнути з відповідачів майнову шкоду у розмірі 3357 грн. 77
коп. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 29
листопада 2007 року позов задоволено частково.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 3357 грн. 77 коп. на відшкодування
майнової шкоди та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, всього на суму 4357 грн. 77 коп. У решті позову
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1

Справа № 22 - 203
2008 р.       Категорія: 20       Головуючий у суді першої інстанції Федчишен С.А.

Доповідач: Ковальчук О.В.

ОСОБА_1, та  ОСОБА_2
51 грн. державного мита на користь держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду у частині стягнення з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 1000 грн. відшкодування
моральної шкоди та стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 51 грн. державного мита та 30 грн. витрат за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи на користь держави, ухвалити нове рішення, яким стягнути на їх користь відшкодування завданої їм моральної шкоди
у розмірі 20000 грн. у рівних частках,
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з наступних підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно
із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Частинами 1 та 2 ст.1166 ЦК
України передбачено:

1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди
завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті визначено,
що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала
у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

Відповідно до ч.3 цієї ж статті моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або позбавлення
його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Верховний Суд України у п.9 постанови Пленуму від 31
березня 1995 року N 4 "Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)

шкоди" роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження
престижу, ділової репутації, час
та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно чч.1 та 2 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за
завдану нею шкоду самостійно на
загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди,
ця шкода відшкодовується в частці,
якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди
було завдано не з їхньої вини.

Судом першої інстанції встановлено та особами, які беруть
участь у справі не оспорюється, що 6 червня 2005
року біля 20 год. 00
хв. по вул. Першотравневій у с.
Лука, Літинського району Вінницької
області неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, умисно з метою заподіяння тілесних
ушкоджень, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_3
повалив його на землю та почав наносити
удари руками по різних частинах тіла, внаслідок чого ОСОБА_3 отримав закритий перелом 7-го грудного хребця без
порушень функції спинного мозку, який згідно висновку експерта № 1653 від 13
липня 2005 року відноситься до
тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являється небезпечним для життя та спричинили тривалий (понад 21 день)
розлад здоров'я і струс головного
мозку, гематоми ділянки потилиці, що належать до легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Згідно постанови Літинського районного суду Вінницької області від 5 вересня ОСОБА_6 звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі ст. 1 Закону України "Про
амністію" від 21 січня 2005 року.

ОСОБА_3 знаходився на лікуванні з 7 червня 2005 року по
29 червня 2005 року з приводу закритого
компресійного перелому тіла 7-го хребця та струсу головного мозку, що підтверджується довідкою Вінницької
обласної дитячої лікарні. Перебуваючи у дитячому
травматологічному відділенні він отримав медикаментозне
лікування за власний рахунок.

16 липня 2005 року лікарями Вінницької обласної дитячої
лікарні рекомендовано нагляд травматолога,
невропатолога за місцем проживання, звільнення
від фізкультури на 6 місяців, бережливий режим, висококалорійне білково-вітамінне харчування, дієта № 7.

Позивачі витратили на лікування сина 3357 грн. 77 коп., що підтверджується фіскальними чеками на купівлю
знеболювальних ліків.

Внаслідок скоєного злочину ОСОБА_3 та його батькам
завдано моральну шкоду, вони понесли великі
витрати немайнового характеру внаслідок моральних і фізичних страждань.

ОСОБА_3 отримав душевну травму на все життя, отримана
морально-психологічна травма стала джерелом
тривалих негативних переживань і призвела до стійкого психологічного погіршення стану його здоров'я
та його батьків.

ОСОБА_3 обмежував себе у спілкуванні з друзями, не мав змоги повноцінно навчатися, перебувати у колективі.
Скоєний злочин негативно позначився
на сімейних стосунках, вони весь час змушені переживати з приводу фізичного та психологічного стану здоров'я
їхнього сина. Внаслідок постійних переживань
з приводу завданих тілесних ушкоджень сину, особисто у ОСОБА_1 з'явився тривалий головний біль та серцевий біль,
порушення сну.

Встановивши наведені вище обставини, суд відповідно до
наведених вище норм матеріального права дійшов вірного висновку, про стягнення
з відповідачів на користь позивачів майнової та
моральної шкоди і цей висновок суду сторонами не оспорюється.

Разом з тим, на думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди
суд першої інстанції не у повній
мірі врахував положення ст.ст.23, 1167 ЦК України та наведені вище роз'яснення Пленуму ВСУ.

Колегія суддів дійшла висновку, що, зважаючи на характер
та обсяг моральних страждань, яких зазнали позивачі у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо їх сина, а
також фізичного болю та страждань, яких їх син зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також виходячи із засад
розумності, виваженості та справедливості їм слід визначити відшкодування
моральної шкоди у розмірі 5000 грн., а відтак відповідно до положень
ст.309 ЦПК України рішення суду першої
інстанції у частині розміру відшкодування моральної шкоди слід змінити.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 ЦПК України не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після
розгляду справи судом витрати на
інформаційно-технічне забезпечення у справах про відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я.

Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України
2004 року до набрання чинності законом, який
регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у
порядку і розмірах, встановлених законодавством для
державного мита.

Пунктом 8 ст.З Декрету КМУ від 21.01.1993 року № 7-93
„Про державне мито"(далі Декрету)
передбачено, що від сплати державного мита звільняються позивачі - за позовами про відшкодування матеріальних
збитків, завданих злочином.

Судом вірно відповідно до п.2 Розмірів витрат з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду цивільних
справ, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1258 "Про затвердження
порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних
справ та їх розмірів" та підпункту "а" пункту 1 ст.З Декрету
визначено розмір названих витрат
та судового збору за вимоги майнового характеру з позовної заяви, які слід стягнути на користь держави після розгляду справи.

Відповідно до підпункту "д" п.1 ст.З Декрету із
позовних заяв немайнового характеру ставки державного мита встановлюються в
розмірі 8 грн. 50 коп.

4

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі при зверненні
до суду судовий збір та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи не платили, а тому відповідно до наведених вище положень ЦПК
України та Декрету з відповідачів
на користь держави слід було стягнути 51 грн. судового збору за вимоги майнового характеру(відшкодування майнової
шкоди) та 8 грн. 50 коп. за вимоги
немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди), а також ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. Однак суд помилково
стягнув судовий збір за вимоги майнового характеру та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
з позивачів, а судовий збір за вимоги немайнового
характеру взагалі не стягнув, тому відповідно до положень ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції у цій частині
слід скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким стягнути зазначені
витрати.

Крім того з відповідачів на користь позивачів відповідно
до положень чч. 1 та 5 ст.88
ЦПК України слід стягнути судові витрати, понесені ними при подачі апеляційної скарги, зокрема 4 грн. 25 коп. судового
збору та 7 грн. 50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

До апеляційної скарги позивачами додано ксерокопію
прибуткового касового ордера від 10 жовтня 2007
року про сплату ними 3000 грн. за юридичні послуги. Позивачі у апеляційній скарзі не просять
стягнути ці витрати на їх користь,
однак посилаються на те, що касовий ордер надавався ними суду першої інстанції,
однак у судовому засіданні з'ясувалось, що він зник з матеріалів справи. За таких обставин відповідно до положень п.4 ч.1
ст.220 ЦПК України суд першої* інстанції,
що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у
частині вирішення питання про розподіл витрат на
правову допомогу.

На підставі викладеного та ст.ст.23 чч.1-3, 1166 чч.1-2,
1167 ч.1, 1179 чч. 1-2 ЦК
України, керуючись ст.ст.10, 60,
309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29
листопада 2007 року змінити у
частині розміру стягнутої на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди, збільшивши її розмір до 5000(п'яти тисяч)грн.

Скасувати рішення суду у частині стягнення з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 51 грн. державного мита на користь держави та ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, ухвалити у
цій частині нове рішення, яким стягнути зазначені витрати, а також 8 грн. 50 коп. судового збору за вимоги немайнового характеру
при подачі позовної заяви з ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 4 грн. 25 коп.

судового збору та 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення  розгляду
справи, понесених ними при подачі апеляційної скарги.

В
іншій частині залишити рішення суду без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Протягом двох місяців з дня набрання
законної сили рішення може бути оскаржено
у касаційному порядку до Верховного Суду України.