Справа №2-2354/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

17 липня 2008 року Дрогобицький міськрайонний  суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді         Хомика А.П.

при секретарі  -                  Кіндратишин Л.Р.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стебницької міської ради про
визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно по спадкуванню
за заповітом, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права
власності на самочинно збудоване нерухоме майно по спадкуванню за законом,
посилаючись на те, що її матері, ОСОБА_2, на підставі Договору на право
будівництва будинку та безтермінового користування земельною ділянкою від
26.01.1955 р., а також Акту техогляду житлового будинку від 08.10.1959 р.,
належав житловий будинок АДРЕСА_1(згодом - АДРЕСА_1; на даний час - АДРЕСА_1).
Будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 900 кв.м., що була
надана моїй матері на підставі рішення виконкому Стебницької селищної Ради
депутатів трудящих від 21.10.1954 р.,  за
№ 20. Цей одноповерховий дерев'яний житловий будинок, позначений на схемплані
літ. “А-1”, був побудований у відповідності до затвердженого проекту і
складався з 1-ї житлової кімнати та кухні, загальною площею 21,71 кв.м.

З часом виникла необхідність в побудові господарських будівель, які і були
збудовані (без дозволу відповідних органів) в будинковолодінні АДРЕСА_1. Так, будівництво
літньої кухні (літ. “Б”) загальними розмірами (3.5 х 4.4) м. та сараю (літ.
“В”) загальними розмірами (4.15 х 3.0) м., у відповідності до ст. 376 ЦК
України, слід вважати самочинним будівництвом, і особа, яка його здійснила, не
набуває права власності на нього.

Її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1, однак за життя не набула права власності на
самовільно побудоване нерухоме майно, яке, відповідно, в ДДК МБТІ та ЕО не
зареєстровано. В той же час, вважаючи себе повноправним власником як будинку,
так і самовільно побудованих господарських споруд, склала в її користь заповіт
на зазначене майно, посвідчений 04.07.1984 року секретарем виконкому
Стебницької міської Ради народних депутатів Львівської області. Після її
смерті, вона, як єдиний спадкоємець, хоча фактично і прийняла спадщину, до
складу якої увійшов вказаний вище будинок, літня кухня та сарай, проте не може
оформити своїх спадкових прав, так як має місце самочинне будівництво.

Так як при самочинному будівництві права інших осіб порушено не було,
останнє відбувалось без порушення будівельних норм і правил на земельній
ділянці, що знаходиться в її постійному користуванні та перебуває поза зоною
гірничого відводу та зоною впливу від гірничих робіт СДГХП “Полімінерал”, і є
таким, що не суперечить суспільним інтересам, вона фактично прийняла спадщину
після смерті матері, а тому просить суд постановити рішення, яким визнати за
нею, ОСОБА_1, право власності на житловий будинок, позначений літ. “А-І”, літню
кухню (літ. “Б”) та сарай (літ. “В”), що розташовані  в будинковолодінні АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, доповнивши, що з
1966 року і по даний час вона проживає в будинку АДРЕСА_1. Після смерті в 1989
році її матері, ОСОБА_2, вона фактично вступила в управління спадковим майном,
а відтак користується ним, утримує його в належному стані, сплачує необхідні
платежі. Крім того, вона постійно користується самочинно збудованим сараєм, та
літною кухнею, однак не має офіційно зареєстрованого права власності на це
нерухоме майно. Крім того, згідно п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який
постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв цю спадщину. Так як вона постійно, з 1966 року та на день смерті
матері, в 1989 році, проживала разом з нею в буд. АДРЕСА_1, то вона спадщину
прийняла та вступила в управління спадковим майном, хоча і не оформила в
нотаріальному порядку своїх спадкових прав, а тому просить позов задоволити.

Представник відповідача - Петруняк В.М. позовні вимоги визнав та пояснив
суду, що при обстеженні самовільно збудованого позивачкою нерухомого майна ними
було встановлено, що при такому будівництві не витримано нормативних розривів
між будівлями на території свого будинковолодіння, але не порушено будівельних
норм по відношенню до сусідів. Крім цього, таке будівництво здійснено на
земельній ділянці, яка знаходиться в межах гірничого відводу, але поза зоною
впливу від гірничих робіт Стебницького ДГХП "Полімінерал", про що
складено відповідний висновок. Не заперечив проти задоволення позову.

Наслідки визнання позову представнику відповідача роз'яснені.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК
України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому
ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове
рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що матері
позивачки - ОСОБА_2 належав житловий будинок АДРЕСА_1(згодом - АДРЕСА_1; на
даний час - АДРЕСА_1), який розташований на земельній ділянці, загальною площею
900 кв.м. На цій земельній ділянці ОСОБА_2
було самочинно збудовано літню кухню та сарай.

У відповідності до копії заповіту, посвідченого 04.07.1984 року секретарем
виконкому Стебницької міської Ради народних депутатів Львівської області,
ОСОБА_2 на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла своїй доньці -
позивачці ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, при житті не набувши права власності на
самовільно побудоване нерухоме майно та не оформивши права власності на житловий
будинок.

Особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на
нього. Однак, у відповідності до п. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника
(користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших
осіб.

З архітектурно-планувальної пропозиції, виготовленої КП
"Планарх", вбачається, що будинковолодіння АДРЕСА_1 розташоване в
існуючому кварталі індивідуальної житлової забудови м. Стебника. Згідно
карти-схеми, наданої Стебницьким ДГХП "Полімінерал", дана земельна
ділянка знаходиться поза межами гірничого відводу Стебницького державного
гірничо-хімічного підприємства "Полімінерал". В частині пожежних
вимог самовільне будівництво погоджено з Головним державним інспектором з
пожежного нагляду м. Дрогобича та Дрогобицького р-ну.

Оскільки спадкоємець - позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем
на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Разом з
тим, якщо протягом встановлено законом строку спадкоємець не заявила про
відмову від спадщини, то на підставі п. п. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадщина,
незалежно від часу її прийняття, належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що за позивачкою слід
визнати право власності на спірне самочинно збудоване нерухоме майно,
враховуючи той факт, що самовільне будівництво здійснено без порушення
будівельних норм і правил на земельній ділянці, відведеній для обслуговування
житлового будинку та яка знаходиться в межах гірничого відводу, але поза зоною
впливу від гірничих робіт Стебницького ДГХП "Полімінерал", що не
порушує права інших осіб та не суперечить вимогам генерального плану міста. При
таких обставинах підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не
встановлено, а тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 130, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.
376, 1233, 1234, 1258, 1268 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. “А-І”, літню
кухню (літ. “Б”) та сарай (літ. “В”), що розташовані в будинковолодінні
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду
Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя