Справа
№ 22Ц -
у І інстанції Дмитренко A.M.
у II інстанції Олійник В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

31   січня 2008 року колегія суддів судової
палати  в
цивільних  справах Апеляційного
суду Київської області у складі: головуючого : Хопти С. Ф.,  суддів : Олійника В.І.,  Голуб С. А.,
при секретарі Терех Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2007
року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю
„Білоцерківконтракт" до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,  -

встановила:

ТОВ „Білоцерківконтракт" звернулося до
суду з вказаним позовом про відшкодування матеріальної шкоди,  посилаючись на те,  що відповідач з 10 квітня 2006 року перебував
в трудових відносинах з позивачем і працював на посаді торгівельного агента. Згідно
з наказом від 31 липня 2006 року був звільнений з роботи за прогул без поважної
причини. З відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність і під час проведення інвентаризацій було виявлено
нестачу товаро-матеріальних цінностей,
підзвітних відповідачеві,  на
загальну суму 6852 грн. 71 коп. У
зв'язку з вищенаведеним позивач просив суд стягнути з відповідача вказану
суму збитків та судові витрати по справі.

Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2007
року позов задоволено частково.

Вирішено
стягнути з відповідача на користь позивача 6052 грн. 89 коп. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та 91 грн. судових витрат.

В
апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення
нового,  яким позов ТОВ
„Білоцерківконтракт" задовольнити частково і стягнути на його користь в
рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2064 грн. 86 коп.

Колегія
суддів вважає,  що апеляційну скаргу
необхідно відхилити,  виходячи з
наступних підстав.

Судом
першої інстанції встановлено,  що
відповідач згідно з наказом за № 26-к від 3 квітня 2006 року по ТОВ
„Білоцерківконтракт" був зарахований на посаду торгівельного агента
товариства з 10 квітня 2006 року та згідно наказу за № 95-к від 31 липня 2006
року його було звільнено з роботи згідно п.4
ст. 40 КЗпП України з 14 липня 2006 року за прогул без поважної
причини,  що стверджується копіями
вказаних наказів /а.с. 7, 19/.

10
квітня 2006 року з відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність з метою збереження матеріальних цінностей /а.с.
8/.

Вказаний
договір відповідач підписав,  а
отже,  був ознайомлений з умовами
договору. Як вбачається з посадової інструкції торгівельного агента,  з якою відповідач був ознайомлений під
розписку,  про що свідчить копія цієї
інструкції /а.с.  91-92/,  в обов'язки торгівельного агента входить
оформлення договорів купівлі-продажу,
контроль їх виконання,
організація доставления
продукції,  контроль оплати покупцями
рахунків за продукцію і повернення коштів.

Відповідно
до наказу по підприємству від 21 червня 2006 року за № 57 /а.с. 9/ було
проведено інвентаризацію товаро-матеріальних цінностей на складі № 6
матеріально-відповідальної особи - торгівельного агента ОСОБА_1

За інвентаризаційним
описом /а.с.  10/ станом на 21 червня
2006 року сума недостачі товаро-матеріальних цінностей по складу торгівельного
агента ОСОБА_1 становить
991 грн. 97 коп. без
ПДВ. З даними інвентаризації відповідач був ознайомлений,  про що свідчить його підпис на акті
інвентаризації.

Оскільки
відповідач від 14 до 21 липня 2006 року був відсутній на роботі,  чого він сам в суді першої інстанції не
заперечував,  то згідно з наказом від 21
липня 2006 року за №68 була проведена ще одна інвентаризація по складу №6.

Відповідно
до інвентаризаційного опису /а.с.
12,  13/ сума недостачі станом на
21 липня 2006 року становить 4995 грн. 99 коп. без ПДВ.

З цими
даними відповідач був ознайомлений,  про
що свідчить його підпис на акті інвентаризації. За актом документальної
перевірки по розрахунках торгівельного агента ОСОБА_1 /а.с. 20-22/ сума недостачі товаро-матеріальних цінностей
за період його роботи,  розрахована з
ПДВ,  становить 6852 грн.71 коп.

При
розрахунку недостачі враховано суму 284 грн. 84 коп.,  яку сплатив відповідач в рахунок погашення
недостачі,  а також враховано вартість
повернутого ним на склад товару на суму 338 грн. 32 коп.,  що підтверджується копією квитанції до прибуткового
касового ордеру від 22 червня 2006 року та копією накладної на внутрішнє
переміщення від 01 серпня 2006 року /а.с. 38/.

За  ст. 130 КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству,  установі,  організації внаслідок порушення покладених на
них трудових обов'язків.

Відповідно
до п. 1  ст. 134 КЗпП України працівники
несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди,  заподіяної з їх вини підприємству,  установі,
організації у випадках,  якщо між
працівником і підприємством,
установою,  організацією відповідно
до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілосності
майна та інших цінностей,  переданих йому
для зберігання або для інших цілей.

Як
передбачено в  ст.  135-1 КЗпП України,  письмові договори про повну матеріальну
відповідальнісгь може бути укладено підприємством,  установою,
організацією з працівниками /що досягли вісімнадцятирічного віку/,  які займають посади або виконують
роботи,  безпосередньо пов'язані зі
зберіганням,  обробкою,

продажем
/відпуском/,  перевезенням або
застосуванням у процесі виробницгва переданих їм цінностей. Перелік таких посад
і робіт,  а також типовий договір про
повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку,  який визначається Кабінетом Міністрів
України.

Перелік
таких посад і робіт,  затверджений
Держкомпрацею СРСР і Секретаріатом ВЦРПС 28 грудня 1977 року,  продовжує діяти в Україні і на даний час.  До цього Переліку входять роботи з продажу
/відпуску/ товарів /продукції/,  їх
підготовки до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства
/організації/.

Оскільки,  як вказано вище,  робота відповідача як торгівельного
агента,  була пов'язана зі
зберіганням,  продажем /відпуском/,  перевезенням переданих йому матеріальних
цінностей,  то договір про повну
матеріальну відповідальність був укладений з ним відповідно до вимог закону.

Отже,  на відповідача на підставі укладеного ним
договору про повну індивідуальну,
матеріальну відповідальність покладається  матеріальна відповідальність у повному розмірі
шкоди,  спричиненої позивачу недостачею
товаро-матеріальних цінностей,  оскільки
він взяв на себе повну відповідальність в разі незабезпечення збереження
переданих йому матеріальних цінностей

Відповідач,  заперечуючи проти позову,  посилався на те,  що позивачем не було створено йому умов,  необхідних для нормальної роботи і
забезпечення повного збереження дорученого йому майна,  оскільки йому не було надано приміщення для
збереження товару.

Проте,  як вірно зазначив суд першої інстанції,  з наданих суду актів інвентаризації,  товарних чеків в матеріалах даної
справи,  накладних на внутрішнє переміщення
товару,  звітів по переміщеннях товару в
відмовних матеріалах за № 4239,  які
оглядалися судом,  вбачається,  що за торгівельним агентом ОСОБА_1  був закріплений склад,
де він і повинен був зберігати всі передані йому для реалізації
товаро-матеріальні цінності,

Крім
того,  відповідно до умов укладеного
договору про повну матеріальну відповідальність відповідач зобов'язаний був
своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини,  які загрожують забезпеченню збереження
довірених йому матеріальних цінностей. Відповідач не звертався з жодною заявою
до адміністрації товариства з приводу того,
що не створені умови для належного зберігання переданих матеріальних
цінностей.

Так,  за  ст.
130 КЗпП України матеріальна відповідальність покладається на працівника тільки
за пряму дійсну шкоду.

Суд
вірно вважав такими,  що не заслуговують
на увагу суду,  посилання відповідача з
приводу того,  що він використав частину
отриманих від реалізації товарів коштів на ремонт автомобіля,  оскільки жодних доказів суду не надано. Також
суд прийшов до правильного висновку про те,
що не можуть бути прийнятими до уваги і посилання відповідача в
тому,  що він не повністю отримав
нараховану йому заробітну плату,  яку
можна зарахувати в рахунок погашення матеріальної шкоди.

В
судовому засіданні оглянуті оригінали платіжних відомостей по зарплаті за
квітень-червень 2006 року,  видатковий
касовий ордер про отримання заробітної

плати за липень 2006
року,  копії вказаних документів надані
суду /а.с.  108-118/,  згідно з якими відповідач отримував заробітну
плату за період його роботи в товаристві. Жодних доказів для спростування цього
суду не було надано.

Крім
того,  після звільнення з роботи з
позовом про стягнення з підприємства заборгованості до заробітній платі до суду
відповідач не звертався. З жодними скаргами до правоохоронних органів з приводу
неправомірних дій позивача стосовно нього також не звертався,  а тому безпідставними є посилання відповідача
на те,  що розписки про визнання суми
недостачі ним були написані під тиском з боку позивача.

Колегія
суддів вважає,  що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку,  що
позивачем не пропущено річний строк,
встановлений  ст. 233 КЗпП України
для звернення до суду з позовом в питаннях стягнення з працівника матеріальної
шкоди,  оскільки,  як вбачається з відмовного матеріалу,  за заявою директора ТОВ
„Білоцерківконтракт" від серпня до жовтня 2006 року проводилася відповідна
перевірка щодо наявності в діях відповідача складу злочину,  передбаченого ч.1  ст. 191 КК України,  а постановою від 27 жовтня 2006 року в
порушенні кримінальної справи щодо відповідача було відмовлено за відсутності в
його діях складу даного злочину. З позовом до суду позивач звернувся 6 вересня
2007 року,  тобто,  до закінчення річного строку. Крім того,  відповідач обіцяв погасити суму недостачі в
добровільному порядку,  про що свідчать
його розписки.

Не
відповідають дійсності і посилання апелянта про допущену помилку при
вирахуванні від загальної суми від отриманого ним товару загальної суми,  на яку ним було реалізовано товар,  оскільки,
як видно з акту документальної перевірки,  перша загальна сума (отриманого товару) ним
вказується без націнки,  а друга загальна
сума (реалізованого товару) ним вже враховується і вказується з націнкою.

З огляду на вищенаведене,  суд першої
інстанції прийшов до правильного

висновку про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_1

на користь ТОВ „Білоцерківконтракт" 6052 грн. 89 коп. в рахунок
відшкодування

матеріальної шкоди.

Таким
чином,  доводи апеляційної скарги про
порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні,  спростовуються матеріалами справи та
висновками суду,  викладеними у рішенні.

Щодо
інших доводів апеляційної скарги,  то
вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги
та враховуючи,  що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів,  що містяться в матеріалах справи,  колегія суддів приходить до висновку,  що рішення постановлене з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права,  а
тому апеляційну скаргу слід відхилити,  а
рішення суду залишити без змін.

На підставі
викладеного та керуючись  ст.  ст. 303,
307,  308,  313 - 315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 8 листопада 2007
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох  місяців.