Справа № 2-55/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

25 липня
2008 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Дегтярчук М.О., при секретарі Заводяній О.Ю., за участю
адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста
Лозова, Харківської області  цивільну
справу за позовом  ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Лозівський завод продтоварів» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивачі
ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулися до суду 26 червня 2007 року з позовом до
відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на
те, що 8 грудня 2006 року вони здали відповідачу по справі 7000 кг зерна
пшениці. Відповідач зобов'язався видати їм борошно вищого гатунку - 1837 кг,
першого гатунку -  1575 кг, жмиху - 1575
кг, але, незважаючи  на неодноразові
звернення позивачів,  під будь-якими
підставами відмовляв їм. Позивачі зазначають, що згідно довідки Лозівського
Центрального ринку Харківської області станом на червень 2007 року, тобто на
день звернення до суду,  вартість 1000 кг
пшениці на ринку становить 1300 грн. Виходячи з цього відповідач повинен
сплатити їм суму 9100 грн. В зв”язку з тим, що відповідач не виконує свої
обов'язки, позивачі опинилися у скрутному матеріальному становищі, так як весь
цей час змушені були витрачати додаткові кошти на придбання борошна, отрубів,
тоді як відповідач користувався їх продукцією в своїх цілях. З цих підстав
позивачі вважають, що їм спричинено також моральну шкоду, яку вони оцінюють в
1000 грн. В зв”язку з викладеним позивачі звернулися до суду і просять стягнути
з відповідача на їх користь 9100 грн. в рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати,
сплачені ними при здачі позову до суду : судовий збір 51 грн. та 30 грн.
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою
суду від 24 січня 2008 року з числа позивачів виключено ОСОБА_3 за клопотанням
адвоката з боку позивачів, та за згодою решти учасників судового розгляду,
оскільки, як було з`ясовано в судовому засіданні, він, працюючи на підприємстві
відповідача комірником власноручно дописав своє прізвище в накладній про здачу
зерна, хоча дійсно здав вказану кількість зерна разом з своїм родичем ОСОБА_1
ОСОБА_3 було надано суду довіреність, згідно якої він представляв в судовому
засіданні інтереси позивача ОСОБА_1, який має похилий вік, слабкий стан
здоров`я і не може відстоювати в суді самостійно свої інтереси .

В судовому засіданні представник позивача
ОСОБА_3 заявив, що  позивач за весь
вказаний час не отримав жодного кілограму продукції від відповідача, хоча був
згоден на отримання будь-якої продукції, погоджувався на її заміну, тобто був
згоден отримати як жмих, так і борошно нижчого гатунку. На протязі всього
судового засідання представник позивача мав намір укласти з мирову угоду та
відмовитися від відшкодування моральної шкоди, але його пропозиції були
відхилені, тому він наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник
відповідача в судовому засіданні категорично заперечувала проти позовних вимог,
посилаючись на те, що товариство з обмеженою відповідальністю “Лозівський завод
продтоварів” створене  1 березня 2007
року на  базі закритого акціонерного
товариства “Лозівський завод продтоварів” та є правонаступником його прав та
обов'язків, так як при купівлі-продажу вказаного підприємства колишні керівники
відмовились передавати їм підприємство по акту прийому-передачі і в них була
тільки головна книга та журнали-ордери. Як стверджувала представник відповідача
ОСОБА_4 фактично передача підприємства не проводилася, бухгалтерські документи
за описом не передавались. Вона вважає, що така кількість зерна за один раз не
могла бути здана на переробку і допускає, що ця накладна про прийняту продукцію
не відповідає дійсності, тому позов не визнає в повному обсязі. Крім того,
представник відповідача вказала, що на представленій позивачем помольній
квитанції є штамп «ПП Мірошник» і тому вважає, що підприємство-відповідач не
повинно сплачувати цей борг.

Перевирівши
матеріали справи, вислухавши доводи сторін, свідків, суд находить позовні
вимоги такими, що підлягають частковому заводоволенню.

Судом
встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що згідно
помольної квитанції № 002878 від 8 грудня 2006 року (а.с.8, 241) позивач здав
відповідачу по справі 7000 кг зерна пшениці. Останній зобов'язався видати
борошно вищого гатунку - 1837 кг, борошно першого гатунку 1575 кг та жмиху -
1575 кг. За переробку сировини згідно вказаної накладної підприємство отримало
1750 кг зерна пшениці.  Незважаючи  на неодноразові прохання до цього часу
позивач кінцевий розрахунок з відповідачем не отримав. Данний факт в судовому
засіданні не заперечувала також представник відповідача та підтвердила свідок
ОСОБА_5 (а.с. ­­­­­­­­­­­­­­39-42).

В судовому
засіданні встановлено, що згідно наказу № 29-к від 2 березня 2007 року до своїх
обов`язків
директора ТОВ «Лозівський завод продтоварів» приступив ОСОБА_6, змінивши  попереднє керівництво, а ТОВ «Лозівський
завод продтоварів» створене шляхом реорганізації закритого  акціонерного товариства «Лозівський завод
продтоварів», є правонаступником його прав та обов`язків.  Статут товариства був затверджений на
загальних зборах учасників  1 березня
2007 року, протокол № 4 (а.с.77-103). Крім того, судом до матеріалів справи
залучено виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних
підприємств, в якому вказано, що до 16 березня 2007 року
підприємство-відповідач мало назву «Лозівський завод продтоварів», з вказаної
дати та по цей час - це ТОВ «Лозівський завод продтоварів» (а.с. 70, 76, 238-240).

Судом були
досліджені в якості доказів заборгованості розрахунку за здане зерно реєстри
помольних квитанцій на прийняте до помолу зерно та на видану продукцію
помольцям Лозівського заводу продтоварів, форма № 35, додаток до ф. №9, в якому
під  порядковим № 18 вказано номер
помольної квитанції ОСОБА_1 - № 002878 та вказано, що ними завезено зерна 5250
кг, тобто з урахуванням знятих 1750 кг на потреби виробництва, а також вказано
яку продукцію повинен отримати здатчик (а.с. 11, 8, 241). Ці документи були надані
представником відповідача, який пояснив, що їх неможливо вважати доказом,
оскільки вони не мають дати, підпису та печатки. Але за  клопотанням представника відповідача в
судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 та  ОСОБА_5, які у вказаний період працювали на
підприємстві відповідно в якості головного ­­­­­­­­­­­­­­­­­бухгалтера,
бухгалтера по матеріалам та технолога, і пояснили, що вказаний реєстр - це
чорновик, який складався бухгалтером для складання звіту за певний термін і в
ньому фіксувалися данні, взяті з неотоварених помольних накладних, які складав
комірник та представляв їм з власним звітом і хоча дійсно на ньому немає
підпису, але в ньому викладені достовірні факти, які лягли в звіти підприємства
(а.с.11,75,139). Крім того, цей реєстр був прийнятий, як документ,
підтверджуючий перелік неотоварених квитанцій і в подальшому був прийнятий до
виконання, а саме : за цим документом видавалась продукція господарству
«Конзавод», а також іншим здатчикам, в т.ч. фізичним особам (а.с. 39-42, 106-108).

Свідок ОСОБА_7 в
судовому засіданні пояснила, що дійсно працювала на посаді в.о. головного
бухгалтера підприємства з січня 2006 року по лютий 2007 року. Вона, як
приватний підприємець створила приватне підприємство «Мірошник», але це
підприємство не було посередником між помольцями та заводом, сировину на
переборбку не приймало, продукцію не відпускало. Також свідок пояснила, що з в
такій кількості могло здаватися на помол; за час її роботи звіти складалися
регулярно, тобто за півмісяця, за місяць. До звітів додавалися реєстри з
вказанням помольних квитанцій. Щодо пред`явленого їй реєстру (а.с.11), свідок
пояснила, що це реєстр  неотовареної
продукції станом на 1 січня 2007 року, він складений особисто нею для себе, як
чорновик, підсобний документ для подальшого звітування (а.с.11, 75, 139). Крім
того, свідок пояснила, що новому керівництву підприємства були передані всі
фінансові документи в належному стані. На питання яким чином на помольній
квитанції був поставлена печатка «ПП Мірошник» свідок  відповіла, що хтось з бувшого керівництва
попросив поставти цей штамп (а.с.106-108).

Представник
відповідача запевняла, що за минулий період, тобто до 1 березня 2007 року, як
нове керівництво приступило до роботи, всі борги по квитанціям були погашені.
Але данний факт в судовому засіданні спростувала свідок ОСОБА_5, яка вказала,
що також неотоварені були квитанції по господарствам «Конзавод» та
«Чернігівське», іншим здатчикам - фізичним особам, що підтверджується також
реєстром неотовареної продукції. Щодо вказаної помольної квитанції від
давальців ОСОБА_8 та ОСОБА_9, свідок запевнила, що вона до кінця не отоварена
(а.с. 8,241).

За клопотанням
представника відповідача була викликана в якості свідка ОСОБА_10, як колишній
працівник підприємства, яка являлася до судового засідання двічі, але допитана
не була в зв`язку з
неявкою з неповажних причин представника відповідача, тобто особи, яка заявила
це клопотання.

В судовому
засіданні також був допитаний в якості свідка ОСОБА_12, який на той час
працював на підприємстві на посаді головного інзенера та в.о. директора, який
пояснив, що робота бухгалетрії була організована належним чином при його
керівництві, звіти складалися та здавалися в установлені терміни. Бували
випадки прострочення видачі продукції помольцям; також в зв`язку з скрутним
матеріальним становищем інколи приходилося за рахунок продукції розраховуватися
з єнергопостачальниками. На звороті помольної квитанції робилися відмітки про
відпуск продукції і якщо цих відміток немає, то квитанція вважалася неотовареною.
Крім того, без цих відміток цей документ був як
перепустка на територію підприємства, пред`являлася на прохідній заводу. Також свідок ОСОБА_12
пояснив, що при його керівництві
ОСОБА_7, ніколи не була посередником між здатчиками та підприємством.

З урахуванням
наведеного у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість
фактів, повідомлених свідками; данних про їхню зацікавленість в результаті
розгляду справи немає, їх показання об`єктивні, підтверджуються і не суперечать
іншим  зібраним у справі доказам.

За клопотанням
представника відповідача до судового засідання було викликано позивача ОСОБА_1
В судовому засіданні 26 січня 2008 року, до якого з невідомої причини не
з`вився представник відповідача, позивач підтримав  позовні вимоги і пояснив, що має похилий вік,
страждає на тяжку хворобу, проживає в сільській місцевості, тому бути присутнім
на кожному судовому засіданні не має змоги. Позивач також пояснив, що дійсно
він здав 7000 кг  зерна пшениці на
переробку, йому була видана одна помольна квитанція. Оскільки своєчасно
підприємство з ним не розрахувалось, він вимушений звернутися з позовом до суду
(а.с. 169,170).

На підставі вище
викладеного суд вважає позов таким, що підлагає задоволенню.

В судовому
засіданні встановлено, що на день здачі позову до суду вартість 1000 кг зерна
пшениці становила 1200-1300 грн. (а.с. 10). Як заявив в судовому засіданні
представник позивача, його довіритель не бажає збільшити позовні вимоги та
наполягає на задоволенні позову в цінах 2007 року. Виходячи з вартості 1000 кг
зерна пшениці  станом на червень 2007
року - 1300 грн., вартість зданої на переробку продукції становить 9100 грн.,
тобто 1300 грн. х 7000 кг.

В судовому
засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про надання доказів
представником позивача щодо можливості позивача здати вказану в помольній
накладній кількість зерна пшениці. Ці докази було надано (а.с.227-229,242,243).

На протязі
всього розгляду справи представник позивача і сам позивач пояснили, що готові
укласти мирову угоду з відповідачем на умовах визнання позову в частині
відшкодування матіральних збитків. Але всі пропозиції були вілхилені.

Що стосується
позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., суд
вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки жодного доказу щодо
моральних страждань, зміни образу життя
з причини порушеного права позивачем та його представником в судовому
засіданні надано не було.

Викладене
підтверджується матеріалами справи.

Згідно вимог ч.1
ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана  довести ті обставини, на які вона посилається
на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи ж представника відповідача в
судовому засіданні доведені не були, грунтувалися на припущеннях, що суперечить
ч. 4 цієї ж статті ЦПК України.

Суд вважає, що
між сторонами виникло зобов`язання в
момент здачі позивачами зерна на переробку на ТОВ «Лозівський завод
продтоварів», який зобов`язався
переборити це зерно та видати їм борошно та отруби, але своє зобов`язання не
виконав. Ст. 509 ЦК України передбачає поняття зобов`язання та
підстави його виникнення, а саме : зобов`язанням
є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана виконати
на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися  від певної дії, а кредитор має право вимагати
від боржника виконання його обов'язку (ч.1).
Частина 3 цієї ж статті ЦК України передбачає, що зобов`язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор; на стороні
боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб ( ст. 510
ч.ч.1,2 ЦК України). Ст. 610 ЦК України роз`ясняє, що  порушенням зобов`язання є його невиконання
або виконання з порушенням умов, визначений змістом зобов`язання (неналежне
виконання).  Законом передбачені правові
наслідки порушення зобов`язання, в т.ч. п.4 ч.1 ст.611 ЦК України -
відшкодування збитків та моральної шкоди, що стало предметом данного позову.
Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Їх розмір доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги  кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога
не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або
законом. Суд може  задовольнити вимогу
про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни,що існували на день
ухвалення рішення (ст. 623 ч.ч.1,2,3 ЦК України).

Оскільки спір
виник з вини віповідача, суд стягує з нього судові витрати, сплачені позивачем
при здачі позову до суду : судовий збір в розмірі 51 грн. та 30 грн. витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в суді.

Таким чином, з
відповідача на користь позивача суд всього стягує  9181 грн. ( 9100 грн.+ 51 грн.+ 30 грн.). В
задовленні решти позову суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.
509, 510, 513, 529, 610, 611, 623, 1166, 1167 ЦК України суд,  -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1
-  задовольнити частково.

Стягнути з
товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський завод продтоварів» на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 9100 грн., судові витрати в сумі 51
грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30
грн., а всього 9181 грн.

В решті позову
відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.

1

СУДДЯ:
М.О.ДЕГТЯРЧУК