РІШЕННЯ

іменем України

9
червня 2008 року
Сватівський районний суд

Луганської області

У
складі головуючого  судді
Половинки В.О.

при секретарі
Фурсовій Н.В.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання втративши право користування жилим
помешканням у цивільній справі
№ 2-469-08

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом,  в якому
прохає суд  визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право на зайняття житлового приміщення в будинку АДРЕСА_1.

В
судовому засіданні представник  позивача
наполягає на задоволенні позову та суду пояснив, що  15 серпня 1996 року позивач придбав
домоволодіння в АДРЕСА_1. 24 липня 1998 року зареєстрував шлюб з відповідачкою,
яка була прописана в цьому домоволодінні. В подальшому спільне життя з
відповідачкою не склалося і в 2006 році сім'я розпалася, відповідачка разом з дітьми виїхала на постійне місце
проживання в інший населений пункт. А в січні
2008 року шлюб між сторонами був розірваний. Але відповідачка
відмовляється знятися з реєстрації, тобто виписатися з цього будинку. В зв'язку
з цим він вимушений звернутися до суду з цим позовом, оскільки  реєстрація відповідачки не дає можливість
розпоряджатися його власністю.

Відповідачка
позов не визнала та суду пояснила, що з позивачем вони проживали однією сім'єю з  1995
року  в належному їй приватному будинку
за АДРЕСА_2. В серпні 1996 року спільно придбали невеличкий будинок в
АДРЕСА_1але продовжували проживати в її будинку на АДРЕСА_2 до 1998 року. В
1998 році продали цей будинок на АДРЕСА_2 і стали мешкали в АДРЕСА_1В цьому ж
році в 1998 зареєстрували шлюб. За період спільного проживання  в період з 1998 року по 2006 рік на цьому
подвір'ї за АДРЕСА_1 вони спільно збудували гараж, паркан та великий двоповерховий
будинок. Але реєстрацію будівель в БТІ не провели. На сьогоднішній день
домобудівлю та огород утримує вона, оскільки позивач практично там не проживає
а знаходиться на заробітках в Росії і приїздить на короткий час. Вона доглядає
за городом, вирощує овочі та виноград, її особисті речі знаходяться в будинку
за цією адресою - АДРЕСА_1.  Вважає, що
будинок за АДРЕСА_1є їх з відповідачем спільною власністю і вона має право цією
власністю також користуватися.

Свідок ОСОБА_3 . пояснила,
що сторони спільно придбали в 1996 році невеличкий  будинок за адресою с. Мілуватка Під час
спільного проживання побудували великий будинок, гараж. Часто бачить
відповідачку, яка працює на городі.

Свідок ОСОБА_4. пояснила,
що відповідачка за час спільного проживання з позивачем побудували великий
будинок.  Часто бачить відповідачку, яка
працює на городі.

Вислухавши
пояснення представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали
справи, суд вважає,  що позов   задоволенню не підлягає.

До
такого висновку суд приходить враховуючи наступні обставини:

Відповідно
до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором  між ними.

В
судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка на момент придбання
будинку за АДРЕСА_1проживали однією сім'єю, але в шлюбі між собою не перебували. Факт спільного
проживання підтвердили в своїх поясненнях як відповідачка, так і представник
позивача. Пояснення свідків також підтверджують факт спільного проживання
сторін. Таким чином за час спільного проживання
сторонами було придбано будинок заАДРЕСА_1Сватівського району і цей
будинок є спільною сумісною власністю сторін.

Письмовий
договір між позивачем та відповідачкою щодо майна, набутого за час спільного
проживання, не укладався.

На
майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які
не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення гл. 8 СК України (ст.
74ч2 СК України).

Відповідно
до ст. 63  ( гл. 8) Сімейного Кодексу
України  дружина і чоловік мають рівні
права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві  спільної сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно
до ст. 68 ( гл. 8) Сімейного Кодексу України розпоряджання майном, що є
об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною згодою.

Відповідно
до ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній
власності  будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ними(нею) для особистого проживання і проживання членів
їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Таким
чином в судовому засіданні встановлено, що будинок  заАДРЕСА_1є об'єктом спільної сумісної
власності сторін і цей факт визнаний в судовому засіданні представником
позивача. Це надає відповідачці  право
користуватися будинком  як для особистого
проживання  так і розпоряджатися цією
власністю  на свій розсуд.

Доводи
представника позивача про те, що відповідачка втратила право проживання  в спірному будинку  суд оцінює критично, оскільки вони
спростовуються поясненнями відповідачки, свідків, а також поясненнями
представника позивача, який визнав факт належності  спільної частки майна відповідачки.

Відповідно
до ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за
принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість,
лише створює необхідні умови для всебічного і повного  дослідження обставин справи. При дослідженні
і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд
незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Відповідно
до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів. Також відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
основу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи
вищевикладене а також  встановлені судом
факти та відповідні їм правовідносини,
суд вважає, що позов  задоволенню
не підлягає.

На підставі
викладеного та керуючись

ст.ст. 10, 11, 60,  212-215 ЦПК
України;

ст.  150 Житлового кодексу України;

ст. ст. 63, 68, 74 Сімейного Кодексу України.

вирішив:

Відмовити
в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання втративши право користування
жилим помешканням  через його
безпідставність.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення  може
бути подано в Луганський апеляційний суд через Сватівський районний суд на
протязі  десяти днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна
скарга на рішення може бути подана в Луганський апеляційний суд через
Сватівський районний суд на протязі
двадцяти днів  після подання заяви
про апеляційне оскарження. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Суддя Сватівського

районного суду                                        В.О.
Половинка