Апеляційний суд Запорізької області
Справа №
22 - 997 / 2008 р.        Головуючий у 1
інстанції: Крамаренко А.І.
Суддя-доповідач:                                                                             Ломейко
УХВАЛА Іменем
України

« 04 »
березня 2008 року.                                                                              м.  Запоріжжя.

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого:                             Бондаря М. С.

Суддів:                                        Ломейко
В.О.

Гончара О.С.

При
секретарі:                            Тахтаул
О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 грудня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  Осипенківської сільської ради Бердянського
району про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,  відновлення меж землекористування ,  -

ВСТАНОВИЛА:

У
березні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доОСОБА_2про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою,
відновлення меж землекористування .

В
позовні заяві зазначав,  що йому на
підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.1998 року
належить АДРЕСА_1. Земельна ділянка загальною площею 0, 49 га за цією адресою
належить йому на праві власності на підставі держаків 1 -ЗП № 014497 та 1-ЗП №
014496. Відповідачка є власником АДРЕСА_2. їх домоволодіння були розділені
сіткою-рабицею,  яка служила межовим
знаком.  На його території знаходиться
колодязь,  з якого він та його сім'я
беруть воду. У 2001 році відповідачка зверталася до суду про зобов'язання не
чинити перешкод у користуванні колодязем та її позов був задоволений. На
виконання рішення суду,  держвиконавець
зняв сітку-рабицю,  яка поділяла їх
домоволодіння та переніс її від колодязя в глибину його земельної ділянки на 2,
5 м,  чим порушив його права та позбавив
його можливості користуватися колодязем.
У зв'язку з чим він знов переніс сітку-рабицю до колодязя. У квітні 2003
року держвиконавцем знов було переставлено сітку-рабицю на глибину його ділянки
на 2, 5 м та забезпечено доступ відповідачки до колодязя. З цих підстав просив
усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Бердянського
міськрайонного суду Запорізької області
від 19 грудня 2007 року відмовлено у задоволенні позову.

Не
погоджуючись з вказаним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,  просить рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши
суддю-доповідача,  пояснення учасників
апеляційного розгляду,  дослідивши
обставини справи та доводи скарги,
колегія суддів вважає,  що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ст. 308 ЦПК України передбачає,  що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін,  якщо визнає,  що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано
правільне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як
вбачається з матеріалів справи суміжна земельна ділянка,  біля колодязя,  перебуває в користуванні відповідача,  яку позивач вважає своєю. Добровільно
вирішити спір та відновити межу відповідач не бажає.

Посилаючись
на ці обставини позивач просить усунути перешкоди в користуванні земельною
ділянкою зобов'язавши відповідачів ОСОБА_2,
та Осипенківську сільську раду Бердянського району,  відновити переставлений ними межовий знак в
попереднє положення.

Відповідно
до земельного законодавства України,
зокрема  ст.  ст. 106,
125 ЗК України,  право власності
на землю як і право користування земельною ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж такої ділянки в натурі та одержання
документа,  що посвідчує це право.

Судом
першої інстанції з'ясовано,  що земельна
ділянка загальною площею 0, 49 га позивача,
належить позивачу на праві власності на підставі державних актів 1-ЗП №
014497 та 1-ЗП № 014496,  виданих
Осипенківською сільською радою Бердянського району у 1998 році.

Проте,  докази встановлення землевпорядними
організаціями межі між земельними ділянками сторін в натурі,  після отримання позивачем державних актів на
землю,  в матеріалах справи відсутні.

З
довідки(а/с 49),  видно,  що землекористування суміжних земельних
ділянок встановлювалось в натурі ще в 1938 році. Відповідач ОСОБА_2,  в апеляційному суді також підтвердила,  що землевпорядними організаціями межі
земельних ділянок сторін в натурі не встановлювалися.

У
відповідності до  ст.  10 ЦПК України,  позивач повинен довести за допомогою належних
та допустимих доказів,  з урахуванням
положень  ст.  ст.
57-59 ЦПК України зазначені ним обставини.

Отже з
врахуванням наведеного,  колегія суддів
вважає,  що між сторонами фактично існує
спір відносно межі та межового знаку,
який сторони переставляють на свій розсуд. Але,  встановлення меж земельних ділянок чи
відновлення межових знаків,  віднесено до
компетенції землевпорядних організацій,
а не суду. Крім того,
Осипенківська сільська рада не відноситься до землевпорядних організацій
які встановлюють межі в натурі чи відновлюють межові знаки,  як того просить ОСОБА_1,  а тому підстав для задоволення його позову
немає.

Доводи апеляційної
скарги не є суттєвими,  оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду першої
інстанції по їх оцінці і відповідно до ч.1
ст. 57 ЦПК України,  юридичної
значення для вирішення справи не мають.

Оскільки
доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального
і процесуального права,  які призвели або
могли призвести до неправильного вирішення справи,  судова колегія вважає,  що рішення суду відповідає вимогам закону і
не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись  ст.
ст. 88,  209,  218,
307,  308,  313-314,
315-317 ЦПК України,  колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити .

Рішення
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 грудня 2007 року по
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення,
проте може бути оскаржена протягом двох місяців шляхом подачі касаційної
скарги до Верховного Суду України.