Справа №
Е М     У К Р А Ї Н И
1 лютого 2008 року    Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючого судді:                        Петешенковій   М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю
третіх осіб: Бабушкінського відділу Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області,
Самарського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського
управління юстиції про стягнення заборгованості за  аліментами та пені за прострочення сплати
аліментів, суд -
У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернулася
до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2
про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог вона
посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28
серпня 2004 року по 14 березня 2006 року, від якого мають малолітню дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.
Рішенням Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 17 квітня 2006 року з відповідача були стягненні
аліменти на її утримання в розмірі &frac14; частини та на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів
заробітку відповідача.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 липня 2006 року, розмір аліментів на утримання
дитини був зменшений.

Вона зазначає, що станом на 1 липня
2006 року у відповідача існувала заборгованість в розмірі 4 474 грн. 07 коп., а
станом на 1 січня 2007 року в розмірі 10 588 грн. 12 коп.

Оскільки заборгованість по сплаті
аліментів виникла з вини відповідача, який маючи постійну роботу, отримуючи
заробітну плату, тобто маючи можливість виплачувати аліменти, ухилявся від їх
сплати, постійно змінював місце роботи, позивач вважає, що він повинен сплатити
пеню за несвоєчасну сплату аліментів починаючи з 14 липня 2006 року в розмірі
22 198 грн. 84 коп.

5 жовтня 2007 року позивач доповнила
та уточнила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму
боргу по сплаті аліментів станом на 1 травня 2007 року в розмірі 10366 грн. 99
коп. та суму пені за прострочення сплати аліментів в сумі 32754 грн. 95 коп., а
всього 43121 грн. 04 коп., судові витрати по справі.

На підставі довідок про доходи
відповідача, вона самостійно зробила розрахунок заборгованості за аліментами на
дитину та дружину у розмірі 1/2 частини від заробітку відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та її представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити
на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 в
судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, вважав їх
безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки  заборгованість виникла не з вини відповідача
ОСОБА_2

В судовому засіданні представники
третіх осіб - державний виконавець Бабушкінського відділу Державної виконавчої
служби Дніпропетровського міського управління юстиції  ОСОБА_7, державний виконавець Самарського
відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління
юстиції ОСОБА_8 вважали позовні вимоги обгрунтованими та підлягаючими
задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що в
задоволенні позовних  вимог слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2006 року з
ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 1/4 від
усіх видів заробітку щомісячно та на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/3 від
усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини (а.с. 4).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 липня 2006 року рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 17 квітня 2006 року змінено: стягнуто з ОСОБА_2 аліменти
на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно,
але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини, в решті рішення залишено
без змін (а.с. 5).

1 серпня 2006 року Самарський
районний суд м. Дніпропетровська видав позивачу виконавчий лист № 492 про
стягнення с ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини та на
утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (а.с.
21), на підставі якого постановою державного виконавця Державної виконавчої
служби у Самарському районі м. Дніпропетровська було відкрито виконавче
провадження по примусовому виконанню вищезазначеного виконавчого листа.

Із матеріалів справи, а саме із
службового листа директора ДФ АБ „Факторіал-банку” від 13 листопада 2006 року
вбачається, що лише 20 вересня 2006 року виконавчий документ був отриманий ДФ
АБ «Факторіал-банк», де на той час ОСОБА_3 вже не працював ( а.с.22 ).

Із постанови державного виконавця
Державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська від 9
листопада 2006 року вбачається, що виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа було закінчено, оскільки відповідач 22 серпня 2006
року звільнений з ДФ АБ” Факторіал-Банк” (а.с. 23).

Постановою державного виконавця
Державної виконавчої служби у Самарському районі м. Дніпропетровська від 20
листопада 2006 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа № 492, виданого 1 серпня 2006 року Самарським районним судом
м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_2 в
розмірі &frac14; частини та на утримання дитини ОСОБА_3 в
розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача ( а.с. 24).

В січні 2007 року ДФ АТ «Індекс-Банк»
на підставі  виконавчого  документу стягнуло з відповідача аліменти за
період з 4 вересня 2006 року по 1 лютого 2007 року в розмірі 1188 грн. 96 коп.
( а.с. 27 ).

22 лютого 2007 року ОСОБА_2 подав
заяву до Державної виконавчої служби у Самарському районі м. Дніпропетровська
про стягнення аліментів з його заробітної плати, яку він отримує на новому місці
роботи, а саме в ЗАТ «АКБ «Сигмабанк» ( а.с. 28 ).

Постановою державного виконавця
Державної виконавчої служби у Самарському районі м. Дніпропетровська від 5
березня 2007 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого
листа було закінчено, оскільки відповідач працює у АКБ „Сигма банк”. Для
подальшого виконання виконавчий лист 28 березня 2007 року був направлений до
Державної виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська (а.с.
29).

Лише 26 квітня 2007 року ЗАТ АКБ
„Сигмабанк” отримав запит та розпорядження державного виконавця Державної
виконавчої служби у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, які були
повернуті банком, у зв”язку з відсутністю виконавчого листа (а.с. а.с. 31-33).

Згідно поштового повідомлення від 2
червня 2006 року та чеку від 1 червня 2006 року, відповідач перерахував, а
позивач отримав грошові кошти в розмірі 250 грн. в рахунок сплати аліментів
(а.с. а.с. 34).

Крім того відповідач у серпні 2006
року та вересні 2006 року направляв на адресу позивача посилки, які поверталася
з повідомленням та відміткою позивача про відмову від отримання посилок (а.с.
35).

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів”, відповідальність платника аліментів за
прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї
особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що у позивача не виникло
право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки заборгованість
за аліментами за період з 1 березня 2006 року по 1 травня 2007 року виникла за
обставин незалежних від відповідача.

Відповідно до довідки розрахунку
заборгованості за аліментами Бабушкінського відділу Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського управління юстиції від 11 вересня 2007 року, борг
відповідача за аліментами складає 9 773 грн. 97 коп. ( а.с. 86).

Згідно поштового повідомлення та
чеку від 14 листопада 2007 року, відповідач перерахував, а позивач отримала
грошові кошти в розмірі 1906 грн. в рахунок сплати аліментів (а.с. а.с. 112).
Відповідно до чеку та поштового повідомлення від 1 грудня 2007 року
відповідачем було сплачено 2 815 грн. (а.с. 121), а згідно поштового
повідомлення від 26 січня 2008 року та чеку від 24 січня 2008 року, відповідач
сплатив позивачу решту заборгованості у розмірі 5004 грн. (а.с. 134), а всього
(з урахуванням раніше сплачених грошових коштів в розмірі 250 грн.) - 9975
грн.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить
до висновку, що заборгованість за аліментами виникла не з вини відповідача,
оскільки він не змінював свого місця проживання, у розшуку не знаходився,
працював та отримував заробітну плату, сповіщав про зміну свого місця роботи.
За порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», штрафи на
відповідача не накладалися (а.с. 36,37).

Судом роз”яснювались позивачу та
його представнику положення ст.ст. 10,11,57-60 ЦПК України та наслідки вчинення
або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які
мають значення по справі.

Позивач та її представник не надали
суду жодного доказу про те, що заборгованість за  аліментами виникла з вини відповідача, а
передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України, на яку позивач посилається,
відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів у виді
неустойки ( пені ) настає лише за наявності вини платника.

Суд вважає, що вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача заборгованості за аліментами та пені за прострочення їх
сплати не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають
задоволенню, оскільки заборгованість за аліментами в сумі 9975 грн. повністю
погашена, а право на стягнення пені у позивача не виникло.

Керуючись
ст. ст. 194, 195, 196 Сімейного кодексу України, п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів”, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-64, 88, 169, 209,
214, 215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з
участю третіх осіб: Бабушкінського відділу Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області,
Самарського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського
управління юстиції про стягнення заборгованості по аліментам та пені за
прострочення сплати аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий
суддя:
М. Ю. Петешенкова