Справа № 2-479/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

смт.Добровеличківка.

11 листопада 2008 року.

Добровеличківський районний суд
Кіровоградської області в складі суду:

Головуючого  судді
Ведющенко В.В.

при секретарі
Колєснік С.Ю.

за участю адвоката, представника
позивача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі судових засідань, Добровеличківського районного  суду
Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним пункту 3 договору купівлі-продажу магазину «Обжора» від
01.02.2008 року та визнання договору купівлі-продажу укладеним на суму 125000
гривень, стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 80000 гривень не сплаченої
грошової заборгованості за названим договором купівлі-продажу, стягнення з
ОСОБА_2. судових витрат по справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 07.08.2008 року звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про визнання
дійсним договору позики укладеного між сторонами по справі в письмовій формі у
вигляді заяви від 26.01.2008 року про позику в сумі 125000 гривень та стягнення
з відповідача грошового боргу за договором в сумі 8000 гривень і судових витрат
по справі.

20
жовтня 2008 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1. позовні вимоги змінив,
просив суд визнати договір купівлі-продажу магазину по АДРЕСА_1 від 01.02.2008
року визнати таким, що був укладений на суму 125000 гривень та стягнути з
відповідача 80000 гривень несплаченої заборгованості  за договором.

10
листопада 2008 року позивач ОСОБА_1. в судовому засіданні заявлені попередні
позовні вимоги змінив, остаточно просить суд, договір від 01.02.2008 року
купівлі-продажу магазину по АДРЕСА_1, укладений між сторонами по справі, який
посвідчений державною нотаріальною конторою Добровеличківського району визнати
частково недійсним в частині пункту 3 договору про продаж магазину «Обжора», за
домовленістю сторін на суму 6000 гривень вважати недійсним. Відповідно до
фактичних обставин вважати укладеним договір купівлі-продажу на суму 125000
гривень. Стягнути з відповідача ОСОБА_2. на його користь 80000 гривень
несплаченої заборгованості за договором від 01.02.2008 року купівлі-продажу
магазину поАДРЕСА_1,  стягнути з
відповідача судові витрати по справі та витрати пов»язані з наданням правової
допомоги.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1., його представники ОСОБА_5 (дружина
позивача), адвокат ОСОБА_3. заявлені в судовому засіданні 10.11.2008 року
позовні вимоги підтримали повністю.

Сторона
позивача суду надала наступне пояснення: в січні 2008 року між сторонами по
справі було досягнуто істотних умов, щодо купівлі-продажу магазину «Обжора»,
який розташований за адресою АДРЕСА_1. Означений магазин належав на праві
приватної власності позивачу у справі. Сторони домовились про ціну
купівлі-продажу, яка складала 125000 гривень і відповідач зобов»язався передати
позивачу названу грошову суму в строк до 15.02.2008 року. На підтвердження
досягнутих між сторонами умов майбутнього правочину відповідач по справі надав
позивачу письмову заяву, яка посвідчена свідками ОСОБА_6., та ОСОБА_7 від
25.01.2008 року. Означену заяву позивач вважає договором про наміри. При цьому
даний письмовий договір за згодою учасників договору нотаріально посвідчений не
був. 01.02.2008 року сторони по справі, а саме: ОСОБА_1, як продавець та
ОСОБА_2, як покупець, у державного нотаріуса Добровеличківської нотаріальної
контори Дишлевої Т.В. уклали та нотаріально посвідчили договір купівлі-продажу
магазину «Обжора», який належав на праві приватної власності позивачу по
справі.

З метою
зменшення витрат по оформленню, нотаріальному посвідченню, сплати податків та
платежів, сторони у договорі в п.3 названого договору зазначили, що продаж
магазину «Обжора» за домовленістю сторін вчинюється за 6000 гривень, які
продавець ОСОБА_1. одержав повністю від покупця ОСОБА_2. до оформлення цього
договору.  Дана ціна відповідала
інвентаризацій оцінці приміщення предмету договору. Після укладення та
нотаріального посвідчення названого договору купівлі-продажу відповідач оформив
державну реєстрацію права приватної власності на придбане нерухоме майно у
відповідному бюро технічної інвентаризації. При цьому відповідач передав
позивачу 45000 гривень в рахунок часткового погашення грошового боргу за
придбаний об»єкт нерухомості і в усному порядку пообіцяв після оформлення
грошового кредиту в банківській установі передати позивачу залишок
заборгованості у сумі 80000 гривень, однак не виконав взяті на себе
зобов»язання, повністю не розрахувався з позивачем по справі за придбаний
магазин і не передав позивачу 80000 гривень, як залишок грошової заборгованості
по договору купівлі-продажу, чим порушив майнові інтереси позивача і створив
передумови, які спонукали позивача до звернення в суд за захистом свого
порушеного майнового права. Документального (письмового, кіно, аудіо) доказу
одержання від відповідача 45000 грн. в рахунок часткової оплати  проданого магазину позивач не має.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник в процесі ОСОБА_4 остаточні заявлені позивачем  вимоги заперечили, позов не визнають,
вважають його таким, що не підлягає задоволенню повністю.

В своїх
запереченнях сторона відповідача вказала суду наступне: ОСОБА_1. вважає заяву
від 25.01.2008 року такою, що за своїм змістом відповідає положенням про
попередній договір і не вказує про те, що він має бути вчинений у тій самій
формі, що і основний, а значить нотаріальній. Відповідно ст.220 ЦК України
уразі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення такий
договір є нікчемним, а не вдаваним, як стверджує позивач. Крім того п.4
договору купівлі-продажу магазину від 01.02.2008 року підтверджується  факт повного розрахунку між сторонами, а п.10
того договору, підтверджується, що ця угода не є удаваною і відповідає дійсним
намірам сторін. Нотаріусом також роз»яснено правові наслідки укриття розміру
дійсної продажної ціни. Таким чином, на момент укладення договору ОСОБА_2.
провів з позивачем у справі повні розрахунки по договору який набрав чинності.

В своєму
поясненні відповідач ОСОБА_2. суду стверджує, що в п.3 оспорюваного позивачем
договору ціна купівлі-продажу магазину 6000 гривень не відповідає фактичним
істотним обставинам укладеного між сторонами договору. Визнає факт, що сторони
по договору як перед нотаріальним посвідченням договору, так і в момент його
укладення дійсно узгодили ціну купівлі-продажу магазину, яка складала 125000
гривень. При цьому, за домовленістю між учасниками договору купівлі-продажу з
метою зменшення грошових витрат пов»язаних з нотаріальним оформленням договору
та сплатою обов»язкових зборів та податкових платежів, сторони вказали ціну
купівлі-продажу 6000 гривень. Після нотаріального посвідчення вище названого
договору та його державної реєстрації в органах БТІ  набутого права приватної власності на об»єкт
нерухомості, він сплатив позивачу по справі в присутності дружини останнього у
власному домоволодінні 125000 гривень, тому вважає, що повністю розрахувався з
позивачем за придбане нерухоме майно. Відповідач та його представник в судовому
процесі не заперечують факту досягнення сторонами по договору  істотних умов названого договору в частині
ціни купівлі-продажу об»єкту нерухомості, але заперечують наявність у
відповідача по справі грошової заборгованості по названому договорі у сумі
80000 гривень. Одночасно відповідач стверджує суду, що письмових доказів факту
передачі позивачу грошових коштів в сумі 125000 гривень, окрім нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу у нього не має.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню.

Заслухавши пояснення сторін у
справі, їх представників, вивчивши письмові докази та матеріали цивільної справи,
суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини справи та
відповідні їм правовідносини сторін: 25 січня 2008 року сторони по справі
досягли угоди, щодо укладення договору купівлі-продажу магазину «Обжора», який
розташований за адресоюАДРЕСА_1, який належав на праві приватної власності
ОСОБА_1, за ціною продажу 125000 гривень. Означений факт досягнення між
сторонами  істотних умов договору
купівлі-продажу з ціною продажу об»єкта нерухомості з ціною продажу 125000
гривень визнається в судовому процесі відповідачем по справі та підтверджується
його заявою від 25.01.2008 року (а.спр.9). 02 лютого 2008 року сторони по
справі уклали та нотаріально посвідчили договір купівлі-продажу вищеназваного
об»єкта нерухомості. В судовому засіданні встановлено факт не відповідності п.3
названого договору в частині ціни купівлі-продажу, яка зазначена в
договорі  6000 гривень, з дійсною ціною
купівлі-продажу, яку обумовили сторони по договору та яка складає 125000 гривень.
Означений факт не відповідності п.3 названого договору фактичним істотним
умовам договору в частині ціни об»єкту продажу сторонами в процесів не
оспорюється, окрім того  в судовому
засіданні обома сторонами цей факт визнається, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК
України дана обставина не підлягає доказуванню.

Позивач
не надав суду допустимих до справи визначених цивільним законодавством доказів
і засобів доказування про те, що відповідач передав йому в рахунок
купівлі-продажу спірного об»єкту нерухомості
45000 гривень і не виконав взятих на себе дійсних зобов»язань щодо
сплати позивачу залишку грошового боргу по договору в сумі 80000 гривень.

Відповідач
не надав суду належних і допустимих до справи доказів щодо сплати ним позивачу
грошових коштів в сумі 125000 гривень як розрахунок за придбаний об»єкт
нерухомості.

Пунктом
4 названого договору купівлі-продажу магазину означено, що своїм підписом у
даному договорі продавець ОСОБА_1 підтвердив факт повного розрахунку за
проданий магазин «Обжора» і не має до покупця ОСОБА_2 претензій фінансового
характеру. Пунктом 10 цього ж договору підтверджується, що на момент укладення
та нотаріального посвідчення вищеназваного договору державним нотаріусом
сторонам по договору було роз»яснено правові наслідки укриття розміру дійсної
продажної ціни відчужуваного майна. Сторони своїми підписами в договорі
ствердили, що ця угода не носить характеру удаваної, не є зловмисною відповідає
їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки.

Позивач
та його представник не заявили перед судом позовних вимог щодо визнання
вищеназваного договору недійсним в цілому, не заявили вимог щодо застосування
двосторонньої реституції, не заявили вимог про визнання недійсним п.4 названого
договору.

Відповідно
до ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішні волі. Правочин має вчинятися у формі встановлені законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що
обумовлені ним. Згідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є
не додержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.
Недійсним є право чин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемнй
правочин) . У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не
вимагається. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків крім тим, що пов»язані з його недійсністю. Згідно до абзацу
2 ч.1 ст.218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину
або оспорювання його частин може доводитися письмовими доказами, засобами
аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченняї свідків.

Аналізуючи
зібрані по справі докази оцінюючи їх в сукупності суд вважає, що остаточно
заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задовленню часково.

Постановляючи процесуальне рішення по справі
суд базується на тому, що сторони у справі не оспорюють факту дійсної фактичної
ціни купівлі-проджацу об»єкту нерухомості, яка становить 125000 гривень. Суд
базується на принципі неможливості розгляду справи поза межами заявлених
позовних вимог. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь позивача 80000 гривень, як грошової
заборгованості по вищеназваному договору купівлі-продажу в зв»язку з не
наданням сторонами по справі суду належних і допустимих по справі доказів про
наявність такої заборгованості у відповідача.Суд дійшов до висновку про
необхідність визнання судом недійсним названого договору купівлі-продажу в
частині ціни купівлі-продажу в сумі 6000 гривень. На підставі доказів наданими
сторонами та фактів визнаних в судовому засіданні відповідачем та його
представником, суд вважає встановленою в судовому засіданні ціну
купівлі-продажу по названому договору в сумі 125000 гривень.

Вирішуючи
вимогу про стягнення з відповідача судових витрат по справі та витрат понесених
позивачем на надання правової допомоги, виходячи з вимог ст.88 ЦПК України суд
вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути ці витрати
пропорційно до задоволених позовних вимог, які документально підтверджені.

З огляду на викладене, керуючись
ст.203, ст.215, ст. 218, ст.220 ,635,ст.655, ст. 657, 691,692 ЦК України, ст.
10,11, 59-61, 212-215, ст. 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 3 договору
купівлі-продажу  від 01.02.2008 року
магазину «Обжора», розташованого за адресою АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 нотаріально посвідчений державним нотаріусом Добровеличківської
нотаріальної контори Дишлевою Т.В. в частині ціни купівлі-продажу 6000 гривень.
Договір вважати укладеним з ціною купівлі-продажу 125000 гривень. В решті
позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по справі та витрати пов»язанні з наданням правової
допомоги пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі : судових витрат
66,00 гривень; витрат пов»язаних з наданням правової допомоги в сумі 1000
гривень.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Рішення суду
може бути піддане  апеляційному
оскарженню шляхом подачі  апеляційної
скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області  на протязі двадцяти днів з моменту подачі
заяви про  апеляційне оскарження рішення
суду. Заява про апеляційне оскарження суду може
бути подана до Добровеличківського районного суду на протязі десяти діб
з моменту  проголошення рішення.

Суддя
Добровеличківського районного суду

Кіровоградської
області
В. В.
Ведющенко