Рішення

Іменем України

"05"
березня 2008 року

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
судді Худякова A.M.,

суддів
Франовської  К.С. ,  Широкової Л.В.,

при секретарі
судового засідання Закалюжній І.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 червня 2007
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В січні
2007 року ОСОБА_23вернувся
до суду із вказаним позовом.  В
обґрунтування своїх вимог зазначав,  що
21.10.2005 року з ОСОБА_1 він уклав договір позики на 1000 доларів США. Посилаючись на
те,  що відповідач в обумовлений
сторонами строк не повернув позичені гроші,
позивач просив стягнути з нього зазначену суму боргу,  що еквівалентно 5050 грн.,  547 грн.40 коп. з урахуванням індексу
інфляції,  три проценти річних від
простроченої суми в розмірі 170 грн. 99 коп. та понесені судові витрати.

В
березні 2007 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики,  укладеного в порядку новації,  недійсним.
В обґрунтування вимог позивач посилався на те,  що згідно договору про надання
консультативних та довідкових послуг №617 від 29.08.2005 року ПП «Ликсар»,  директором якого є ОСОБА_2,  зобов'язалось надати послуги з пошуку покупців на
квартиру №13 по вул. Київській 108 в м. Житомирі,  що належала йому та дружині на праві спільної
часткової власності. До підписання договору купівлі-продажу вказаної квартири ОСОБА_2 запропонував
йому в порядку новації замінити зазначене зобов'язання на договір позики. В
позові ОСОБА_1 вказував на те,  що
новація договору позики відбулась під впливом обману,  а насправді він 1000 доларів США від ОСОБА_2 не одержував,  тому за вказаних обставин просив задовольнити
позовні вимоги.

Справа №
22ц/382
Головуючий в суді 1 інст.  Бондарчук В.В.

Категорія
27                                                                     Доповідач
Худяков A.M.

Ухвалою
Корольовського районного суду м. Житомира від 12.03.2007 року прийнято позовну
заяву ОСОБА_1 в якості зустрічної.

Рішенням
Корольовського районного суду м. Житомира від 21 червня 2007 року позов ОСОБА_23адоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
5050 гри. позики,  547 грн.40 коп.
компенсації з урахуванням індексу інфляції,
17 0 грн. 99 коп.,  що становить
три проценти річних від простроченої суми,
87 грн. судових витрат,  а всього
5855 грн.39 коп. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У
апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування постановленого по
справі рішення та ухвалення нового рішення,
яким задовольнити зустрічний позов,
а в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити,  посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм
матеріального права. Зокрема,  апелянт
вказує на те,  що кошти від ОСОБА_2 він особисто не
отримував. Також,  на його думку,  суд не дав правової оцінки питанню передачі
коштів ОСОБА_2 працівникам ПП «Ликсар» та витрачанню даних коштів від його
імені без належним чином оформленого доручення або договору.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги,  колегія суддів вважає,  що скарга підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно
до  ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти,  або інші
речі,  визначені родовими ознаками,  а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість
речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2,  суд виходив з того,
що 21.10.2005 року позивач уклав договір позики з ОСОБА_1,  відповідно до якого передав останньому 1000
доларів США,  що підтверджується розпискою. Вказані кошти,  за усною домовленістю сторін були використані
на погашення боргу за житлово-комунальні послуги,  що утворився внаслідок несплати коштів ОСОБА_1
Вказане слідує з пояснень сторін та підтверджується показами свідків,  квитанціями про сплату боргу. Відповідач
відповідно до домовленості повинен був повернути кошти до 25 жовтня 2005
року,  однак свої зобов'язання не виконав
вчасно.

Проте,  цей висновок суду не відповідає фактичним
обставинам справи та наданим доказам.

Як
встановлено судом,  29.08.2005 року між
ОСОБА_1 та Агентством нерухомості «Ликсар»,
в особі директора ОСОБА_2,  був укладений договір про надання консультативних і
довідкових послуг. На виконання договору квартира №13 по вул. Київській 108 в
м. Житомирі,  яка належала ОСОБА_1,  була придбанаОСОБА_3

За
договором завдатку від 18.10.2005 року,
який посвідчений директором ПП «Ликсар» ОСОБА_2,  на підтвердження дійсних намірів укладання
договору купівлі-продажу вказаної квартири покупець,  в особі ОСОБА_3,

передала,  а продавці,  в
особі ОСОБА_4 та
ОСОБА_1,  отримали
завдаток в сумі 2000 доларів США.

Проте,  як встановлено,  кошти за цим договором отримав не ОСОБА_1 (та
не ОСОБА_4),  а ПП «Ликсар» і за рахунок
цих коштів були оплачені борги по квартирі,
яку продав ОСОБА_1 ОСОБА_3

Вказаних
обставин сторони не оспорювали.

На суму
витрат по оплаті і була складена розписка (а.с. З) про ніби-то одержання
ОСОБА_1 у борг від ОСОБА_2
1000 доларів США.

Таким
чином,  дані правовідносини не
охоплюються поняттям «договір позики» і тому до них не може
застосовуватися  ст. 104б ЦК України.

Цій
обставині суд першої інстанції правової оцінки не дав і внаслідок неправильного
застосування матеріального закону задовольнив позов ОСОБА_2

Колегія
суддів вважає,  що оспорюваний
відповідачем договір позики на підставі ч.1
ст. 215 ЦК України
підлягає визнанню недійсним,  оскільки
ОСОБА_2,  як позикодавцем,
фактично 1000 доларів США
ОСОБА_1 не передавались,  тобто
договір є безгрошовим.

Що
стосується вимог,  які містяться у
зустрічному позові ОСОБА_1 щодо новації,
то суд правильно відмовив у його задоволенні,  оскільки відповідно до  ст. 1053 ЦК України новація - це спосіб
припинення зобов'язання за домовленістю сторін. Враховуючи,  що зобов'язань за первісним договором не
виникає,  то не можливо стверджувати про
новацію.

На
підставі викладеного,  рішення суду
відповідно до  ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з постановлениям
нового рішення.

Керуючись  ст.
ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України,  колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну   скаргу
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 21 червня 2007 року скасувати.
Ухвалити нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Зустрічний
позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати договір позики,  укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
за яким ОСОБА_1 21.10.2005 року одержав у борг від ОСОБА_2 1000 доларів США - недійсним за
його безгрошевістю. В решті позову відмовити за безпідставністю.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного суду.