УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 року                                                                             м.
Івано-Франківськ

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області
в складі:

головуючого                                                      Фединяка
В.Д.

суддів:                                                                 Пнівчук
О.В., Бойчука І.В.

секретаря            Сем"янчук С. Й.

з участю
ОСОБА_1. і ОСОБА_2.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення
Надвірнянського районного суду від 6 грудня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У
вересні 2007 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Білоославської сільської
ради і ОСОБА_2 про визнання незаконними рішення вказаної сільської ради від 9
лютого 2006 року та 11 січня і 30 березня 2007 року, якими поділено земельну
ділянку по АДРЕСА_1між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. і передано позивачці у приватну
власність 0, 0645 га цієї землі для будівництва та обслуговування житлового
будинку, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_3. вона успадкувала належний
покійній житловий будинок по АДРЕСА_1, за яким закріплено 0, 18 га земельної
ділянки. У зв"язку з цим, вказувала позивачка, їй належить вся земельна
ділянка на якій розміщений цей будинок і згоди на вилучення частини цієї землі
вона не давала.

Справа
№22-ц-237/08                                      Головуючий
у Іін ст. Безбородько В.А.

Категорія
33                                                      Доповідач-суддя
Фединяк В.Д.

2

Рішенням
Надвірнянського районного суду від 6
грудня 2007 року
ОСОБА_1. відмовлено у задоволенні позову.

Не
погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій
ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення і направлення справи на
новий судовий розгляд, вказуючи про те, що суд неповно з"ясував фактичні
обставини у цій справі, тому помилково відмовив їй у задоволенні позову.
Зокрема, на думку апелянта, суд не врахував того, що позивачка є власником
житлового будинку, який розміщений на 0,
18 га земельної ділянки і згоди сільській раді на поділ цієї землі позивачка
не давала.

У
судовому засіданні ОСОБА_1. підтримала доводи апеляційної скарги, просить
задовольнити цю скаргу.

Відповідачка
ОСОБА_2. апеляційну скаргу не визнала, вважає доводи цієї скарги безпідставними.

Представник
Білоославської сільської ради у судове засідання не з'явився, хоч про час і
місце розгляду справи за апеляційною скаргою був повідомлений у встановленому
законом порядку.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши письмові докази, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи
ОСОБА_1. у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що
позивачці у порядку спадкування перейшов у власність житловий будинок по
АДРЕСА_1. При обмірі земельної ділянки на якій розміщений зазначений будинок
спеціалістами встановлено, що розмір цієї земельної ділянки становить 0, 1286 га.
Оскаржуваними рішеннями сесії Білоославської сільської ради спірна земельна
ділянка поділена між позивачкою та ОСОБА_2., яка доглядала та здійснила похорон
спадкодавці. Так як вказана земельна ділянка за успадкованим будинком не
закріплена, не приватизована, то право позивачки на спірну земельну ділянку не
порушено.

Висновок суду
відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно
п.п.1, 2 ст. 120 ЗК
України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо
договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

3

За
змістом ст. 125 ЗК
України право власності та право постійного користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його
державної реєстрації.

Приступати
до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно
ч.1 ст. 126 цього
Кодексу право власності на земельну ділянку і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Судом
встановлено і вбачається з матеріалів справи, що при переході права власності
ОСОБА_1. на житловий будинок по АДРЕСА_1, за цим будинком у встановленому
законом порядку не було закріплено права власності чи права користування
земельною ділянкою попереднього власника.

Згідно
п.1 ст. 377 ЦК України
до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо
договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

За
змістом ст. 12 ЗК
України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями
територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у
власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За таких
обставин, відповідно ст. ст. ст. 12,
120, 125, 126 ЗК України суд першої інстанції прийшов до правильного
висновку відмовивши ОСОБА_1. у задоволенні позову, оскільки 9 лютого 2006 року
та 11 січня 2007 року сесія Білоославської сільської ради, приймаючи рішення
щодо поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 діяла в межах наданих повноважень і
не порушила будь-якого права позивачки на спірну земельну ділянку, так як
спірна земельна ділянка не була закріплена за вказаним житловим будинком.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в
оскаржуваному рішенні, тому задоволенню не підлягають.

4

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду по суті є
правильним, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для скасування зазначеного судового рішення за доводами апеляційної
скарги не встановлено.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 307,
308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити, а рішення Надвірнянського районного
суду від 6 грудня 2007 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду
України з часу набрання законної сили.