У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2008 року                                                          м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Луспеника Д.Д., Балюка М.І., Барсукової В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю “Кипарис” про
стягнення заробітної плати та винагороди; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання протоколу загальних
зборів учасників недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 - представника за дорученням ОСОБА_2, до якої
приєднався ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_5, на рішення Дзержинського районного суду  м. Харкова від 5 жовтня 2007 року, окрему
ухвалу Дзержинського районного суду  м.
Харкова від 5 жовтня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області
від 6 травня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2002 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що з 15.08.1996 року по 27.05.2002 року він
працював на посаді генерального директора ТОВ “Кипарис”, учасниками якого були
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 28.08.2000 року між ним та вказаними учасниками
товариства був укладений договір про виплату йому винагороди в сумі 24 000 грн.
за виконання окремого виробничого завдання щодо пошуку покупця на належну
товариству будівлю, розташовану за АДРЕСА_1. Оскільки свої зобов'язання він
виконав, будівля була продана за 240 000 грн., а відповідачі гроші йому не
сплатили, просив з урахуванням уточнених позовних вимог  стягнути з останніх на його користь 24 000
грн., як порушення його трудових прав.

У серпні 2002 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
самостійним позовом, в якому зазначала, що 31.01.2005 року між нею таОСОБА_1
був укладений договір про уступку права вимоги в сумі 15 476 грн., яке витікає
із зобов'язання учасників товариства “Кипарис” ОСОБА_3. та ОСОБА_6.,
викладеного в додатку до протоколу № 3 від 28.08.2000 року щодо сплати
учасниками ТОВ “Кипарис” генеральному директору ОСОБА_1. 24 000 грн. за продаж
будівлі.

В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уточнили свої вимоги та
просили на підставі ст. 526 ЦК України стягнути на їх користь  відповідно 8 524 грн. та 15 476 грн.

У серпні 2002 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним
позовом, в якому з урахування уточнених позовних вимог просив визнати недійсним
протокол загальних зборів товариства № 3 від 28.08.2000 року, посилаючись на
те, що ні він, ні ОСОБА_6 не були присутніми на зборах товариства, рішення не
приймали, протокол та додатки до нього не підписували.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Дзержинського районного суду  м. Харкова від 5 жовтня 2007 року в
задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2. відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_3.
задоволено.

Окремою ухвалою Дзержинського районного суду  м. Харкова від 5 жовтня 2007 року повідомлено
прокурора Дзержинського районного суду
м. Харкова про ознаки зловживання службовим становищем, підробку
документів та протиправні дії з боку посадових осіб ТОВ “Кипарис” та інших осіб
щодо продажу будинку АДРЕСА_1

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 6
травня 2008 року вищезгадані судові рішення залишено без зміни.

У касаційній скарзіОСОБА_4 - представник за дорученням
ОСОБА_2., та ОСОБА_5 - представник за дорученням ОСОБА_1, що звернулись з
заявою про приєднання до даної касаційної скарги, просять ухвалені судові
рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані рішення суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги цих висновків суду не спростовують.

Вирішуючи спір по суті, суд  належним чином оцінив надані сторонами докази
та у відповідності до норм матеріального й процесуального права ухвалив законне
і обгрунтоване рішення. Відповідно до ст. 211 ЦПК України у суду першої
інстанції були підстави для постановлення окремої ухвали.

Відсутні й передбачені ст.338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.332, 336, 337 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника за дорученням
ОСОБА_2, до якої приєднався ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_5,
відхилити.

Рішення
Дзержинського районного суду  м.
Харкова від 5 жовтня 2007 року, окрему ухвалу Дзержинського районного суду  м. Харкова від 5 жовтня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області від 6 травня 2008 року залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Судді:                                                       Д.Д. Луспеник

В.М. Барсукова

М.І.
Балюк