Справа
№ 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇІНИ

23
квітня 2008 року                Ялтинський  міський
суд АР Крим

в складі:        головуючого
- Руденко В.В.

при  секретарі -
Корневій Г.В.

розглянувши  у
попередньому судовому
засіданні  в залі  суду
в  м.  Ялті

цивільну
справу

за
позовом ОСОБА_1   до спільного
підприємства у

формі  товариства з обмеженою  відповідальністю «Центрінвест»  про
визнання

приміщень  житловими
та реєстрацію житлових  приміщень
(квартир),

встановив:

позивач просить суд  визнати житловими  (квартирою)
належні  йому  на

праві  приватної власності  апартаменти
за  адресою:  АДРЕСА_1 , що складається  з приміщень:

9-1  площею 16,5 кв.м. ; 9-2  площею
22,4 кв.м.; 9-3 площею 5,0 кв.м.; 9-4

площею
6,2 кв.м.; 9-5  площею 3,6 кв.м., та  зареєструвати
в комунальному

підприємстві  «Ялтинське
бюро технічної
інвентаризації»  вказані
приміщення

в
якості  житлових  приміщень
(квартири). Одночасно він
просить  стягнути з

відповідача  на
його користь  судові витрати  в сумі
1 538 гривень  50

копійок,
що складаються з судового  збору - 8
гривень 50 копійок,

інформаційно
- технічного  забезпечення  розгляду справи в суді  - 30 гривень;

витрат
на  юридичну  допомогу
- 1 500  гривень.

Позовні
вимоги  мотивовані  тим,
що  відповідач  пропонував
та  продав  йому

вказані  приміщення , як окрему  квартиру. При
огляді  приміщень  він бачив ,

що  це
саме окрема  ізольована  квартира.
Призначення  приміщень  в

придбаних  ним
апартаментах  свідчать  про належність  їх  до
житлової

квартири.
З  технічної  точки зору
приміщення  відповідає  всім
вимогам

житлового  фонду.
Однак в  самому договорі  купівлі - продажу  від 30 червня

2006
року  вказано, що  він купив
87 10 000  частини  фітнес
- центру

літер  «А»
які  є  нежитловими
приміщеннями  - апартаментами №
9  загальною

площею  53,7 кв.м.,
з прилеглим  балконом  літер
«а7» .

Після
отримання   ним в  2007 році
свідоцтва  про право
власності  на

придбані  приміщення
- апартаменти  виявилось, що  його
права  як  покупця

були
суттєво порушені .

Він та
члени його сім'ї  не можуть  зареєструватись  за
адресою  придбаних

апартаментів.  Він  не
може  самостійно  укласти
договори  з підприємствами

на
водопостачання , енерго та
теплозабезпечення,  послуги
зв'язку та  інше.

До
того ж  оплата  за
надання   цих послуг  для
житла  набагато  нижча
ніж

для  нежитлових
приміщень - апартаментів, що впливає на
його  сімейний

бюджет.
Вказане  нерухоме  майно
він не може  використовувати
як  заставу

для  укладення
кредитного  договору.

Переведення  апартаментів
в житло  не порушує  нічиїх
інтересів , а лише

відновлює  його
права.

Відповідач  позовні вимоги    визнав
в повному обсязі  та підтвердив,
що

придбані  позивачем
у власність  апартаменти  повністю
відповідають  вимогам

житлового  фонду
і є фактично  окремою -
ізольованою  квартирою.

Дослідивши
докази суд  вважає, що  позов
підлягає  задоволенню  з наступних

підстав.

Відповідно  до  ч.
1  ст. 6
Конвенції  про захист  прав
і  основних

свобод  людини
(Рим  04 листопада  1950 року)
ратифікованої  Верховною

радою  України
17  липня  1997
року,  кожен  при
вирішенні  питань  щодо

його  цивільних
прав  і обов'язків  або
встановлення  обґрунтованості  будь

якого  кримінального
обвинувачення ,  висунутого  проти
нього ,  має право

на
справедливий  і  відкритий
розгляд  упродовж  розумного
строку

незалежним  і
безстороннім судом, встановленим
законом.

Складовою частиною  справедливого
судочинства  є доступ  до процедури

з
усіма  атрибутами  контролю, тобто  право
на  судовий  контроль.

Конвенція
про захист  прав  і
основних  свобод  являється

складовою  частиною загальнонаціонального  законодавства
України.

Згідно
ст. 55  Конституції  України
права  та свободи  громадян

захищаються  судом.

Це означає,  що  суд
не
може  відмовити  у правосудді , якщо

громадянин  України, іноземець, особа  без
громадянства  вважають , що їхні

права  і свободи
порушені  або  порушаються, створено  або
створюються

перешкоди  для
їх  реалізації, або мають  місце
інші  ущемлення  прав
та

свобод.

Ці
положення  Конвенції  та
Конституції  України  відтворені
в  ст.

4  Цивільного процесуального  кодексу
України про  захист  судом
прав, свобод

і
інтересів  фізичних  та
юридичних  осіб у спосіб ,
визначений

законодавством  України.

Судом
встановлено, що  позивач  по договору
купівлі - продажу  від 30

червня   2006 року
придбав  у  спільного
підприємства  у  формі
товариства

з
обмеженою  відповідальністю  «Центрінвест»
- відповідача  по справі,  8710

000  частини
будівлі ,  розташованої за  адресою:
Україна,  АДРЕСА_1 . Будівля  зареєстрована
в бюро

технічної  інвентаризації   м. Ялти
як «фітнес - центр».
Придбані  у

власність  позивачем
приміщення  в договорі  купівлі - продажу  вказані
як

апартаменти  № 9
загальною площею  53,7 кв.м.,  та складаються  з приміщень

9-1  площею 16,5 кв.м. ; 9-2  площею
22,4 кв.м.; 9-3 площею 5,0 кв.м.; 9-4

площею
6,2 кв.м.; 9-5  площею 3,6 кв.м.

Вказані апартаменти  розташовані
на першому поверсі  багатоповерхового

будинку.  Окрім позивача  власниками
аналогічних  нежилих  приміщень
-

апартаментів  є
багато  інших  фізичних
осіб.  Сам фітнес -  центр
є

власністю
відповідача.  Будівля  розташована
на земельній  ділянці , яка

знаходиться  в оренді відповідача строком  на
50  років  по договору
оренди

з  Ялтинською
міською радою  від 22  лютого
2002  року.

Право власності  позивача
на придбане  ним  приміщення
- апартаменти

ніхто  не
оспорював.

Згідно реклами,  розповсюдженої  відповідачем
через  своє рекламне

агентство
«Нерухомість  в Криму» ,  позивачу , як
і іншим  власникам

пропонувалось  для придбання
у власність  елітне  житло
в конкретному

будинку.

Саме
в  якості  житла
відповідач  запропонував  позивачу
для

придбання  у
власність  апартаменти  № 9  у
будинку  № 4  в парку
ім.

Гагаріна  в м.
Ялті.

В акті
державної  приймальної   комісії
по прийому  в експлуатацію

закінченого  будівництвом
об'єкту  від  17
листопада  2005 року,

зареєстрованого  в
інспекції  Державного  архітектурного  будівельного

контролю   м.
Ялти  25  листопада
2005 року  та  затвердженого
рішенням

виконкому  Ялтинської міської ради  24
листопада  2005 року  за  №
1708

вказано,
що   для
прийняття  в експлуатацію   було
пред'явлено саме

житловий  будинок.
В  цьому  же
акті  в таблиці  № 2
йдеться  про типи

квартир  в будинку,
про наявність  комунікацій  необхідних
для  експлуатації

саме  житлового
будинку  ( гаряче  та холодне
водозабезпечення, каналізація,

теплозабезпечення,
газо -  та  енергозабезпечення,  зв'язок).

З
цим  актом  позивача,
як покупця  ознайомили  представники
відповідача  ще

на  стадії
переговорів  про придбання   ним квартири -  апартаментів.

Призначення придбаних  позивачем
приміщень  свідчить, що  це
не  що

інше,
як  звичайна  квартира.
До   її складу  входять зала , спальня , туалет,

ванна,  коридор, балкон, тобто приміщення  які,
характеризують  їх

належність  саме
до  житлового  приміщення
- квартири.  Приміщення  повністю

ізольовано
від інших  апартаментів, має  свій
окремий  індивідуальний  вхід.

З
технічної точки зору воно
відповідає   всім  встановленим
вимогам

житлового  фонду.

Відповідно
до висновку  Ялтинського бюро
технічної  інвентаризації

про  видачу
свідоцтва  власності  та
рішення  виконавчого  комітету

Ялтинської
міської ради  №  1388
від 12 липня  2007 року  позивачу, як
і

іншим  набувачам
права  власності  в будинку
№ 4  в парку  ім.
Гагаріна

видані
свідоцтва  про право власності  на нежитлові приміщення  апартаменти.

В
2007  році  позивачу
було видано свідоцтво  про право
власності

на
придбані  ним  приміщення
як  на апартаменти.

Згідно  ч. 1
ст. 41  Конституції України  кожен
має  право   володіти,

користуватись
та  розпоряджатись  своєю власністю.

Це положення  Конституції
України  закріплено і  в  ч. 1  ст. 317

Цивільного  кодексу
України.  Відповідно  до
цієї  норми  зміст
права

власності
складається  з трьох  правомочностей власника:   1) права

володіння;
2) права користування; 3) права розпорядження;

Право  розпорядження
полягає  в  юридичній
можливості  власника  визначати

фактичну  і
юридичну  долю  речі.

Власник  майна
має право  вимагати  усунення
перешкод  в  здійсненні
ним

права  користування
та  розпорядження  своїм
майном  (ст.  391 Цивільного

кодексу  України),
в тому  числі  і шляхом
звернення  з відповідним  позовом

про
захист  права  власності.

Судом
встановлено, що  продажею   позивачу
апартаментів  як  нежилих

приміщень  були
порушені  суттєво  його
права  як власника.

У
відповідності  до  ст.
4   Житлового кодексу  України
житловий  фонд

включає:  житлові
будинки  (частини будинків),
квартири , які  належать

громадянам  на праві приватної власності (приватний  житловий
фонд).

В
діючому законодавстві  України  відсутнє таке
поняття  як  апартаменти.

Позивач  та
члені  його сім'ї  не
можуть бути зареєстровані  за  адресою

придбаних  приміщень
- апартаментів . Він не може
самостійно укласти

договори  з підприємствами  про надання
побутових  послуг (водопостачання,  та

водовідведення
, енерго -  та  теплозабезпечення, послуги  зв'язку
та  інше.

Тарифи  оплати цих послуг  для
житлових  приміщень  набагато
нижчі  ніж

тарифи  на
ці  послуги  для нежитлових  приміщень. Позивач  не може
в повному

обсязі  розпоряджатись  своєю власністю , в тому  числі
оформити  кредитні

договори,  використовувати  свою власність  як заставу.

Переведення  нежитлових приміщень  - апартаментів  в житлові приміщення  -

квартиру  не порушує
прав  і  інтересів
відповідача  та  інших
співвласників

будівлі. При
цьому  не змінюється  і
призначення  землі, переданій
в

оренду  відповідачу , оскільки  відповідач
залишається  власником  фітнес -

центру
, для  функціонування  якого
йому була  передана  в оренду
земельна

ділянка.

Підлягає
задоволенню  і  вимога позивача  про стягнення
на  його користь  з

відповідача  судових
витрат  у  сумі
1538  гривень  50
копійок, які

складаються  :  з  судового збору у  сумі
-  8  гривень
50  копійок,  витрат

на
інфомаційно - технічне  забезпечення  розгляду
справи -  30 гривень,

витрат  на
юридичну допомогу  -  1  500
гривень.  Ці вимоги позивачем

підтверджені  відповідними
платіжними  документами та
визнані  відповідачем.

Відповідно до  ч. 1
ст. 88 ЦПК України стороні  на
користь  якої

ухвалено  рішення, суд присуджує  з другої
сторони  понесені  нею  і

документально  підтверджені
судові витрати.

На
підставі викладеного  та керуючись  ст.ст. ст.ст. 4, 8, 11, 60, 214, 215

Цивільного  процесуального  кодексу
України ;  ч. 1  ст.
41, ст. 55

Конституції  України; ст.
4  Житлового кодексу  України ;
ст. ст. 16, 317,

391
Цивільного  кодексу  України,
суд

вирішив:

1)
позов ОСОБА_1 до спільного підприємства
у

формі  товариства з обмеженою  відповідальністю «Центрінвест»  про
визнання

приміщень  житловими
та реєстрацію житлових  приміщень
(квартир) -

задовольнити
.

2)    визнати житловими  (квартирою)
належні  ОСОБА_1   на
праві  приватної  власності
апартаменти  № 9  розташовані

за  адресою: АДРЕСА_1 , що складається  з приміщень: 9-1  площею 16,5 кв.м. ; 9-2  площею
22,4

кв.м.;
9-3 площею 5,0 кв.м.; 9-4  площею 6,2
кв.м.; 9-5  площею 3,6 кв.м.

3)    зареєструвати  в
Комунальному  підприємстві  «Ялтинське
бюро технічної

інвентаризації»
в якості  житлових  приміщення
(квартири)  належні  ОСОБА_1
апартаменти № 9 розташовані
за  адресою: АДРЕСА_1 , що
складається

з
приміщень: 9-1  площею 16,5 кв.м. ;
9-2  площею  22,4 кв.м.; 9-3 площею 5,0

кв.м.;
9-4  площею 6,2 кв.м.; 9-5  площею 3,6 кв.м.

Стягнути з
спільного  підприємства  у
формі  товариства  з обмеженою

відповідальністю  «Центрінвест»
на  користь  ОСОБА_1 судові  витрати у
сумі  1  538  (
одна  тисяча  п'ятсот

тридцять  вісім)
гривень  50  копійок.

На
рішення  суду   може
бути  подана  апеляційна
скарга  в Апеляційний  суд

АРК  через Ялтинський  міський
суд  в порядку  та строки
передбачені  ст. ст.

294,
296  Цивільного процесуального  кодексу
України.

Суддя :