РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ                  Справа
№2-3/2008 рік

№2-7/2007
рік, №2-68/2005 рік

13
травня 2008 року  Малинський
районний  суд Житомирської області в
складі

головуючої
судді                                          Збицької
К.Д.

з
участю секретаря                                       Гузікової
І.І.

представника
відповідачів ОСОБА_1        ОСОБА_2

сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Любовицької сільської
ради, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання незаконними
рішень Любовицької сільської ради Малинського району Житомирської
області, вилучення земельної ділянки та передачу йому у  приватну власність   для обслуговування житлового будинку, -

встановив
:

в січні 2005 року позивач  ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в  якому просить визнати незаконними  рішення Любовицької сільської ради
Малинського району Житомирської області від 27 грудня 2003 року та від 26 липня
2004 року про відмову в передачі йому в приватну власність земельної ділянки
розміром 0,25га для обслуговування житлового будинку та зобов'язати  Любовицьку
сільську раду передати йому у власність земельну ділянку розміром 0,25га
для обслуговування житлового будинку в с. Новоселиці Малинського району
Житомирської області, який належить йому на праві особистої власності на
підставі договору дарування від 06 листопада 1992 року, вилучивши частину
земельної ділянки у подружжя ОСОБА_1
відповідно до висновку експертизи площею 1555 кв.м, а також стягнути з
відповідачів на його користь витрати на надання юридичної допомоги.

В
наступному позивач уточнив, що він просить вилучити у відповідачів ОСОБА_1 з
північної сторони по всій довжині садиби земельну  ділянку приблизно 1555кв.м і долучити до його
садиби з південної сторони.

У
судовому засіданні позивач підтримав позов та пояснив, що 6 листопада 1992 року
його сестра ОСОБА_5 подарувала йому свій будинок в селі Новоселиці Малинського
району, який був розташований на земельній ділянці розміром 0,40 га. На цій же
земельній ділянці було розпочате будівництво нового житлового будинку, на
продовження будівництва якого йому наданий дозвіл рішенням Любовицької
сільської ради від 10 серпня 1995 року. Ще за
життя сестри без її згоди в час її перебування  у психіатричній лікарні у неї було вилучено
частину земельної ділянки площею 1555кв.м, яка передана у користування
відповідачів ОСОБА_1. На даний час у його
користуванні знаходиться  земельна
ділянка розміром 0,0945 га.   В грудні
2003 року він звертався до Любовицької сільської ради із заявою про передачу
йому у приватну власність згідно зі ст.30 Земельного кодексу України (в
редакції 1990 року) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку
площею 0,25 га, вилучивши у відповідачів ОСОБА_1 1555кв.м, які раніше належали
його сестрі, а затим йому.  Рішенням
сільської ради від 27.12.2003р. йому відмовлено в задоволенні прохання з
посиланням на те, що він має в користуванні 0,10га. Тоді він звернувся до
сільської ради із заявою про внесення змін у рішення від 04.08.1994року і
передачу йому у власність 0,25 га землі, але 26 липня 2004 року йому знову було
відмовлено

Представник відповідача Любовицької сільської
ради сільський голова Яценко Г.І. визнала позов ОСОБА_3 та пояснила, що до її
обрання на посаду сільського голови у

2.

1992 році сільською радою була допущена помилка при
вирішенні земельного питання. Документів про
вилучення частини земельної ділянки у ОСОБА_5 і передачу  її ОСОБА_1
у сільській раді немає.  Пізніше
позивачеві було виділено 0,07 га та 0,025 га, всього 0,0925га для обслуговування
житлового будинку. Ця земля ним не приватизована. Цілованський має державний
акт на право приватної власності на землю розміром 0,50га, які він успадкував
після смерті своєї матері. Правовстановлюючих документів на присадибні земельні
ділянки сторони не мають.

Відповідачі   ОСОБА_1 та ОСОБА_4 позов не визнали.

ОСОБА_1
пояснила, що вона працювала продавцем у споживчому товаристві і у 1989 році
купила магазин в селі Новоселиці Малинського району, який в подальшому був
переобладнаний під жилий будинок. Рахує, що вона правомірно користується
земельною ділянкою площею 0,25 га, оскільки біля магазину було біля 0,05га,
потім їй виділили в іншому місці 0,15 га, які з дозволу правління колгоспу ім.
Чкалова вона поміняла з ОСОБА_6, а їй взамін наділили частину земельної
ділянки, вилученої у ОСОБА_5, яка її не використовувала. Рішення сільською
радою по цих питаннях не приймалися. Земельна ділянка площею 0,25 га не
приватизована.

Аналогічні
пояснення дав ОСОБА_4.

З'ясувавши
всі обставини справи у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх
наданими суду доказами суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

За
положенням ст.30 Земельного кодексу України в редакції 1990 року при переході
права власності на будівлю чи споруду разом із цими об'єктами переходить і
право користування земельною ділянкою в розмірах, передбачених ст.67 цього
Кодексу, тобто не більше  0,25 га для
обслуговування житлового будинку і господарських будівель  у сільських населених пунктах.

Згідно
зі ст.22 цього Кодексу право власності на землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними
організаціями  меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право.

Судом
встановлено, що право позивача на житловий будинок, який знаходиться в селі
Новоселиці Малинського району, посвідчується договором дарування від 6
листопада 1992 року (а.с.16). Розмір земельної ділянки, на якій розташований
будинок, в договорі не зазначений.

Рішенням
одинадцятої сесії 24 скликання від 27 грудня 2003 року ОСОБА_3 відмовлено в
задоволенні заяви про передачу в приватну власність земельної ділянки розміром
0,25 га для обслуговування житлового будинку у зв'язку з тим, що він має в
користуванні лише 0,10га для обслуговування будинку, рештою користується
ОСОБА_4 (а.с.11).  Рішенням чотирнадцятої
сесії Любовицької сільської ради від 26 липня 2004 року йому відмовлено у
внесенні змін до зазначеного рішення від 27.12.2003 року (а.с.12).

Ці
рішення позивач просить визнати незаконними та зобов'язати сільську раду
передати йому у власність земельну ділянку площею 0,25 га, вилучивши частину,
якої йому недостає, приблизно 1555кв.м,
у ОСОБА_1.

Ні
позивач, ні відповідачі ОСОБА_1 не мають належним чином оформлених
правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які знаходяться у їх
користуванні.

В акті
про винесення в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель в натурі від
10.09.1995 року, складеного на підставі рішення Любовицької сільської ради від
10.08.1995 року, зазначено, що площа земельної ділянки, виділеної ОСОБА_3,
становить 0,10га (а.с.21).

Відстоюючи
своє право на земельну ділянку площею 0,25 га, позивач посилається на ту
обставину, що подарований йому будинок знаходився на земельній ділянці площею
0,40 га, яка

3.

перебувала у користуванні сестри ОСОБА_5, тобто   право позивача  є похідним від права його сестри.

Разом з
тим на виконання ухвали апеляційного суду Житомирської області від 6 липня 2005
року, якою було скасоване рішення Малинського районного суду у даній справі від
23 лютого 2005 року (а.с.176, 68-69) і відповідно до ч.2 ст.311 ЦПК України на
пропозицію суду позивачем не надано
доказів щодо підстав та розміру володіння спірною земельною ділянкою ОСОБА_5
до укладення договору дарування. Сільською радою рішення про вилучення
земельної ділянки у неї  та передачу її
ОСОБА_1 не приймалось.

З
пояснення відповідача ОСОБА_1 ніякого обміну виділеної їм земельної ділянки
площею 0,15 га на ділянку ОСОБА_5 не було. За рішенням правління колгоспу ім.
Чкалова  у 1989 році (до укладення
договору дарування ОСОБА_5 будинку позивачеві) їм був дозволений обмін
виділеної в іншому місці земельної ділянки площею 0,15 га, але не на земельну
ділянку ОСОБА_5. Після цього дозволу головою земельної комісії було відміряно
0,15 га із сусідніх земель сестри позивача.

Це
рішення правління не було оспорене у судовому порядку.

Згідно з
положеннями ч.3 ст.10, ч.1 ст.60  ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав суду доказів, які б
підтверджували обгрунтованість його вимог, тому суд дійшов висновку, що його
позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212,213,215  Цивільно-процесуального кодексу України, на
підставі ст.ст.22,30 Земельного кодексу України 1990 року, -

рішив :

відмовити
в  задоволенні позову ОСОБА_3 до
Любовицької сільської ради, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання незаконними  рішень Любовицької сільської ради Малинського
району Житомирської області, вилучення земельної ділянки та передачу йому
у  приватну власність   для обслуговування житлового будинку  площею 0,25 га за безпідставністю.

Сторони мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду першої
інстанції повністю або частково до
апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду  протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана
протягом двадцяти днів з дня подання заяви, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили  після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуюча