№ 2-660/2008р.
РІШЕННЯ

ІМ”ЯМ   УКРАЇНИ

27 листопада 2008 року                                                                                                            смт.Золочів

Золочівський районний суд Харківської
області в складі :

головуючого
суддя        Калайда І.С.,

секретаря
Бойко І.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до державної організації „Комбінат „Світанок”, третя особа на
стороні відповідача ОСОБА_2, про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернулася до суду з позовом до ДО „Комбінат „Світанок”, в якому просить
суд  скасувати накази генерального
директора № 201-к, № 206-к від 14.07.2008 року, №209-к, 210-к від 15.08.2008
року, скасувати запис в трудовій книжці про звільнення за систематичне
невиконання трудових обов”язків за п.3 ст.40 КЗпП України, відновити її на
займаній посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та стягнути
моральну шкоду в сумі 2000 грн. Уточнивши позові вимоги, також просить стягнути
судові витрати в сумі 1020 грн.: 1000 грн. за надання їй юридичної допомоги та
20 грн. за банківські послуги при перерахуванні цих коштів.

В обгрунтування своїх
позовних вимог вона вказала, що 15.07.2008 року генеральним директором ДО
„Комбінат „Світанок” ОСОБА_2. був виданий наказ № 211-к про її звільнення за
систематичне невиконання трудових обов”язків за п.3 ст.40 КЗпП України, з чим
вона не згодна з наступних підстав. 09.06.2008 року генеральним директором було
видано наказ №139-к про її переміщення на іншу дільницю підприємства. З даним
переведенням, як вона вказує, була згодна після проведення інвентаризації на їх
дільниці, оскільки вона була членом бригади, яка підписала договір про колективну
матеріальну відповідальність. Але керівництво відмовило їй в цьому, в зв”язу з
чим вона 10.06.2008 року поїхала до голови Держкомрезерву ОСОБА_3. в м.Київ за
захистом своїх інтересів. 11.06.2008 року вона вийшла на роботу та знову
просила провести інвентаризацію, на що отримала відмову.

З 12 червня по 08 липня та з
09 по 11 липня 2008 року вона перебувала на лікуванні в КП „Золочівська ЦРБ”,
вийшла на роботу 14.07.2008 року. Цього ж дня їй було оголошено сувору догану
за відсутність 10.06.2008 року на робочому місці. 14.07.2008 року наказом
№206-к також оголошено сувору догану за те, що вона не приступила до виконання
своїх посадових обов”язків  згідно наказу
№139-к від 09.06.2008 року. 15.07.2008 р. наказом № 209-к їй оголошено сувору
догану за те, що вона не приступила до виконання своїх обов”язків згідно наказу
№139-к від 09.06.2008 р. 15.07.2008 року на підстаі наказу № 210-к її звільнено
за систематичне невиконання трудових обов”язків.

Представник позивачки
ОСОБА_4. позовні вимоги ОСОБА_1. підтримав.

Представник відповідача
юрисконсульт ОСОБА_5. позовні вимоги не визнав, пояснив, що в зв”язку з
реорганізацією підприємства шляхом злиття
ДО „Комбінат „Колос” з ДО „Комбінат „Світанок” 09.06.2008 року були
проведені виробничі збори працівників підприємства, були проведені переміщення
матеріально-відповідальних осіб, в тому є числі й ОСОБА_1., з посади заступника
начальника дільниці зберігання №3 (холодильник) призначено на посаду заступника
начальника дільниці зберігання №2 з 10.06.2008 року, наказ №139-к. На підставі
цього 09.06.2008 року було  видано наказ
№78 про створення комісії по передачі товарно-матеріальних цінностей дільниці
№3, від ознайомлення з даним наказом ОСОБА_1. відмовилася, про що складено
відповідний акт. 10.06.2008 року вона взагалі не з”явилася на робочому місці,
тому на підставі наказу №79 від 10.06.2008 року передача товарно-матеріальних
цінностей була проведена за відсутності ОСОБА_1. Згодом з”ясувалося, що
позивачка знаходиться на лікарняному. 14.07.2008 року ОСОБА_1. вийшла на
роботу, але до виконання своїх трудових обов”язків не приступила. У позивачки
було відібрано пояснення про причину її відсутності 10.06.2008 року  на робочому місці, на що ОСОБА_1. повідомила,
що цього дня вона та ОСОБА_6 знаходилися на прийомі  у голови держкомрезерву України ОСОБА_3. Про
це не надала доказів ні адміністрації підприємства, ні в судовому засіданні. Не
визнавши причину її неявки 10.06.2008 року на робочому місці поважною, 14.07.2008
року було винесено наказ №201-к, яким ОСОБА_1. винесено сувору догану. Окрім
того, 14.07.2008 року було також винесено наказ № 206-к яким ОСОБА_1. винесено
сувору догану за те, що вона не приступила до виконання своїх посадових
обов”язків, хоча знаходилися на території підприємства. 15.07.2008 року
директор ОСОБА_2 звернувся до профспілкової організації з заявою про надання
згоди на звільнення ОСОБА_1., на що профком надав згоду та наказом №210-к від
15.07.2008 року ОСОБА_1. звільнено з
займаної посади 16.07.2008 року за систематичне невиконання трудових
обов”язків.

Представник третьої особи
за дорученням ОСОБА_7. позовні вимоги ОСОБА_1. не визнав, пояснив, що позивачку
мали б право звільнити 10.06.2008 року за прогул, але 14.07.2008 року вона
також не виконала наказу директора та не приступила до роботи на дільниці №2.

Розглянувши матеріали
справи, вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, допитавши свідків,
представника третьої особи,  суд вважає,
що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України не
вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж підприємстві, організації на інше робоче місце, в
інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

Згідно п.3 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних прчин обов”язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до
працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Відповідно до роз”яснень
п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 (з
послідуючими змінами та доповненнями) „Про
практику розгляду судами трудових спорів”, за передбаченими п.3 ст. 40
КЗпП України підставам працівник може бути звільнений лише за проступок на
роботі, скоєний після застосовування до нього дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних причин обов”язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

В таких випадках
враховуються ті міри дисциплінарного стягнення, які встановлені діючим
законодавством та не втратили юридичну силу за давністю або зняті достроково
(ст. 151 КЗпП) та ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за
порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, які
визначають діяльність громадської організації, та з дня накладення яких до видання
наказу про звільнення сплило не більше одного року. Окрім того, згідно ст. 148
КЗпП України, судом перевірено строк накладення адміністративного стягнення,
оскільки час знаходження позивачки на лікуванні не зараховується до строку
притягнення до адміністративної відповідальності.

Твердження ОСОБА_1. про
те, що 10.06.2008 року вона була відсутня на робочому місці в зв”язку з тим, що
виїжджала до м.Київ в держкомрезерв України, не знайшли свого підтвердження. Як
видно з листа в.о. голови держкомрезерву України ОСОБА_8. відміток про
перебування 10.06.2008 року в приміщенні Комітету ОСОБА_1. немає. Особистий
прийом громадян голова комітету ОСОБА_3. в цей день не проводив, про що
свідчить відсутність запису в журналі обліку особистого прийому громадян. На
пропозицію суду надати докази того, що 10.06.2008 р. знаходилася в м.Київ в
держкормрезерві зі скаргою, ОСОБА_1. не надано. Тому у відповідності до ст. 60
ЦПК України, суд розглядає справу в межах наданих доказів. Таким чином, за
прогул 10.06.2008 року до ОСОБА_1. правомірно застосовано дисциплінарне
стягнення.

Представником відповідача
надано суду відомості про те, що ще 10.06.2008 р. на дільниці № 3, де працювала
позивачка, з колективною матеріальною відповідальністю, була проведена
інвентаризація, розбіжностей не виявлено, матеріальні цінності були передані
іншим особам, що відповідає положенням Інструкції про порядок проведення
інвентаризації 1 групи на підприємствах Організації п/я А-1442, затвердженої
наказом від 19.09.1986 року № И-190 (а.с.56-65), що підтвердили в судовому
засіданні свідки ОСОБА_9. та ОСОБА_10. Згідно п. 2.1 даної Інструкції
матеріально-відповідальні особи до складу комісії не залучаються.

Після лікарняного
14.07.2008 року ОСОБА_1. відмовилася від інструктажу по технінці безпеки на
дільниці №2 та не приступила до роботи, не надала пояснень, про що був
складений акт, що підтвердили в судовому засіданні й свідки ОСОБА_11. та  ОСОБА_12

Адміністрацією також
виконано вимогу ст.43 КЗпП  України.
Попередньо перед виданням наказу про звільнення ОСОБА_1. директор підприємства
ОСОБА_2 звернувся з поданням про надання згоди на звільнення до профкому
підприємства, який своїм рішенням від 15.07.2008 року, прийнятим правомочним
складом, задовольнив прохання адміністрації. Голосували члени профкому за
звільнення одноголосно. Виконані вимоги ст. 149 КЗпП України.

Окрім того, судом
встановлено, що стягнення, застосовані адміністрацією організації, у вигляді
суворої догани не передбачено ст. 147 КЗпП України, але суть дисциплінарного
стягнення не змінилася. З наказами про дисциплінарні стягнення ознайомлена, але
від підпису про ознайомлення відмовилася, про що складено акти.

За таких умов у суду
немає підстав для поновлення ОСОБА_1. на роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу.

Порушення кримінальної
справи за фактом підроблення службовими особами особами ДО „Комбінат „Колос” на
ділянці зберігання № 3 відношення до звільнення ОСОБА_1. не має.

Стосовно ст. 237-1 КЗпП
України моральна (немайнова) шкода стягується при наявності обрунтованості
вимог позивача за основним позовом та вини відповідача в причиненні шкоди.

З матеріалів справи
вбачається, що таких підстав позивачка не надала, їй в основному позові
відмовлено, а, відповідно, необхідно відмовити і в позові про стягнення  моральної (немайнової) шкоди.

Керуючись ст.ст. 209,
212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 40 п.3, 43, 237-1 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

В задовленні
позовних вимог ОСОБА_1 до державної організації „Комбінат „Світанок” про
поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу
ВІДМОВИТИ.

Виключити з резолютивної частини наказів №201-к, №206-к від
14.07.2008 року та № 209-к від 15.07.2008 року про притягнення  до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1.
слово „сувора”.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10 - денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
і поданням після цього протягом  20
днів  апеляційної  скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в прядкку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий