Справа №
22ц-1635                          Головуючий у 1 інст. - Киреєв
Доповідач - Хромець Н.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

07 жовтня
2008 року апеляційний суд Чернігівської
області  у  складі:

головуючого -
судді Хромець Н.С.,

суддів
-  Горобець Т.В., Шевченка В.М.,

при
секретарі - Зіньковець О.О.

з участю - позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,
представника Носівської міської   ради
Балінець О.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_2, в інтересах ОСОБА_3, і Носівської міської ради на рішення
Носівського  районного суду Чернігівської
області від 21 липня  2008 року у справі
за ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Носівської міської
ради   про визначення межі та
встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

28 березня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3,
Носівської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою,
яка знаходиться по АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що їй на
праві власності згідно договору купівлі-продажу від 21.09.2007 року належить
частина житлового будинку під літерою “А” з надвірними будівлями, розташованого
за вказаною вище адресою, загальна площа якої становить 85, 3 кв.м.,
відповідачу ОСОБА_3 належить інша частина цього ж будинку під літерою “Б”,
загальною площею  68,09 кв.м. Рішенням
Носівської міської ради від 16.10.2007р. їй було виділено 0,05 га земельної
ділянки для обслуговування житлового будинку та 0,10 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1. Між ОСОБА_4, бувшою власницею будинку під
літерою “А”, та ОСОБА_3 22.08.2007р. був укладений договір поділу житлового
будинку. Крім того, між зазначеними власниками будинку склався певний порядок
користування      земельною ділянкою, а
саме, що кожен з них користується тією частиною земельної ділянки, яка примикає
до частини будинку, що перебуває у його власності. Проте, на даний час виник
спір щодо користування земельною ділянкою, оскільки відповідач претендує на
земельну ділянку, якою раніше користувалася
власник ОСОБА_4, частково зніс огорожу між ділянками. На звернення
позивачки до Носівської міської ради була надана відповідь про те, що у її та
ОСОБА_3 користування виділено по 0,15 га земельної ділянки та встановлені межі,
які розділяють земельну ділянку, з якими ОСОБА_1 не згодна. Тому, позивачка
просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою,   площею 0,30 га, розташованої по АДРЕСА_1,
згідно із частками у праві власності на житловий будинок, виділивши кожному з
власників в користування по 0,15 га земельної ділянки відповідно до порядку
користування, який склався на момент придбання частини будинку позивачем.

Рішенням Носівського районного суду від 21 липня 2008 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено та встановлено межу між земельними ділянками ОСОБА_1  та ОСОБА_3 по лінії металевого паркану та
металевої сітки, яка примикає до будинку за 0,50 м. зліва від вікна в кімнаті
позивача, яка межує з кімнатою відповідача, стягнуто  з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_1 200 грн. витрат
на правову допомогу, 51 грн. державного мита та 7 грн. 50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати рішення
місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог позивача,
посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення
норм матеріального і процесуального права. Вказує, що рішення суду зменшило
розмір земельної ділянки відповідача, що позбавило його можливості
обслуговувати будинок. З попереднім користувачем земельної ділянки ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 склався певний порядок користування земельною ділянкою площею 0, 3084
га, відповідно до якого на частині земельної ділянки, що примикала до частини
будинку ОСОБА_3, були розташовані господарські будівлі, а інша частина
використовувалась останнім для городництва. Про умовну межу між земельними
ділянками ОСОБА_4 повідомляла ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі-продажу
частини будинку. Апелянт наполягає на тому, що попередніми власниками будинку ОСОБА_3
та ОСОБА_4 земельна ділянка використовувалась спільно, а металевий паркан,
завжди був призначений для огорожі домашньої худоби і ніколи не встановлював
межі між двома користувачами земельної ділянки. Схема    прив'язки ділянки ОСОБА_3, виконана спеціалістом
ОСОБА_5, на думку апелянта, не суперечить вимогам ст. 377 ЦК України.

В апеляційній скарзі Носівська міська рада також просить скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, суд при постановленні рішення взяв до уваги
лише пояснення позивача та неправильно витлумачив пояснення інших свідків.
Апелянт вказує, що при виділенні
земельної ділянки для позивача та відповідача  міська рада керувалась принципом врахування
фактичного користування земельною ділянкою двома попередніми  користувачами та інтересів кожного із
нинішніх користувачів. Допитані свідки підтвердили, що металевий паркан завжди
використовувався як огорожа для домашньої худоби. Земельна ділянка, виділена
позивачці відповідно до схеми прив'язки, дозволяє їй обслуговувати будинок та
здійснити будь-які прибудови до нього.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 та представник
Носівської міської ради Балінець О.М. підтримали апеляційні скарги, просили їх
задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 апеляційні скарги не визнала,  просила їх відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, а рішення суду зміні  з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка
придбала частину будинку та відповідну частину садиби,  а тому має право користуватися земельною
ділянкою, яка належала колишньому власнику
ОСОБА_4 Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що Носівська
міська рада без достатніх правових підстав відновила межу між земельними
ділянками сторін, а тому межа між земельними ділянками повинна бути встановлена
за фактичним використанням.

Проте,  з висновками суду першої   інстанції погодитись не можна  з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1. За договором поділу житлового будинку, розташованого
в АДРЕСА_1, у фактичне користування ОСОБА_4(Самокиш) переходить 11/25 частин
будинку, а ОСОБА_3 - 14/25 частин будинку (а.с.7).

Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України якщо житловий будинок, будівля  або споруда розміщені на земельній ділянці,
наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право
користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною  ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Згідно частини 4 зазначеної вище статті при переході права власності  на будівлю та споруду до кількох осіб право
на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та
споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

За договором купівлі-продажу від 21.09.2007 р. ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1
купила житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці Носівської міської ради Чернігівської
області, розміром 0,15 га (а.с.9).

Рішенням Носівської міської ради від 16.10.2007р. ОСОБА_1 було виділено
0,15 га земельної ділянки, з яких 0,10 га для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та 0,05 га для ведення особистого селянського
господарства (а.с.101).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного  висновку про те, що позивачка на придбала
частину будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,15 га, а тому має
право користування земельною ділянкою саме такої площі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення порядку користування
земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що. враховуючи
обставини справи та положення ч.2 ст. 107 ЗК України, межа між земельними
ділянками сторін повинна бути встановлена за фактичним користування, а саме по
лінії металевого паркану та металевої сітки, яка примикає до будинку.

Такого висновку суд дійшов в порушення норм матеріального права.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 107 ЗК України у разі неможливості виявлення
дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному
виділяється  однакова за розміром частина
спірної ділянки.

Відновлення меж за фактичним використанням земельних ділянок передбачає
безспірність такого використання. Якщо одна із сторін заперечує проти
встановлених даних фактичного використання, то фактичне використання неможливо
встановити.

Відповідач заперечував проти встановлення порядку користування земельною
ділянкою, запропонований позивачкою, посилаючись на те, що попередніми
власниками земельна ділянка використовувалась спільно, межі між ділянками не
було.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних
вимог шляхом встановлення меж за фактичним використанням земельних ділянок
сторонами.

Визначаючи варіанти встановлення порядку користування земельними ділянками
та межі між ними, суд першої інстанції дійшов висновку, що Носівська міська
рада, відновлюючи межу, проявила упередженість, не врахувала фактичне
використання земельних ділянок, чим унеможливила виконання рішення ради від
16.10.2007р. про виділення позивачу 0,10 га земельною ділянки для будівництва
та обслуговування будинку, господарських будівель, не врахувавши положення ст.
158 ЗК України.

Відповідно до частини 3 названої норми закону органи місцевого
самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж
земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо  розмежування меж районів у містах.

Апеляційний суд приходить до висновку, що Носівською міською радою в межах
наданих їй повноважень відновлено межу між земельними ділянками сторін. Згідно
схеми прив'язки ділянки ОСОБА_3, виконаної спеціалістом    міської ради ОСОБА_5, позивачці виділена в
користування земельна ділянка площею 0,1583 га, що за розміром є більшою ніж
земельна ділянка, виділена їй за рішенням Носівської міської ради від
16.10.2007р., а відповідачу - земельна ділянка площею 0,1502 га, тобто такий
порядок не ущемляє права будь-якої із сторін.

Для відмови у позові, як того
вимагають апелянти, підстав немає. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 158 ЗК України
та роз'яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
16 квітня 2004 р. № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавча
України при розгляді цивільних справ”, за заявою сторони, яка не погоджується з
рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо
земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення і вирішує спір по
суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 п.3 і 4
ч.1, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, ст..ст..120, 158 ЗК України,
апеляційний суд

в и р і ш и в:

Апеляційні
скарги ОСОБА_2 і Носівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Носівського районного суду від
21 липня 2008 року змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити порядок користування
земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_1
земельну ділянку площею 0,1583 га, у користування ОСОБА_3 - земельну ділянку
площею 0,1502 га. Відновити   межу між
земельними ділянками ОСОБА_1 і ОСОБА_3 відповідно до схеми прив'язки, виконаної
спеціалістом міської ради ОСОБА_5, доданої до листа міської ради №С-413/3-09
від 23.03.2008р. (а.с.24).

Рішення набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду України в
касаційному порядку протягом двох місяців.

Головуючий:
Судді :