Справа №
головуючий у 1 інстанції - Кухарець В.М.
доповідач - Григоренко М.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М  У К РА Ї Н И

25 вересня 2008
року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді -  Буцяка З.І.,

суддів : Григоренка М.П., Демянчук С.В.,

при секретареві Колесовій Л.В., за участю представника
позивача Балана М.Д., представників відповідачів: Міністерства вугільної
промисловості України Афоніна Д.О. та державного підприємства „ Рівнеторф”
адвоката ОСОБА_1., третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства вугільної
промисловості України (далі - Мінвуглепром), державного підприємства
„Рівнеторф” (далі ДП „Рівнеторф”), третя особа, на стороні відповідача ДП
„Рівнеторф” - ОСОБА_2, про поновлення на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду від 18 липня 2008 року,

ВСТАНОВИЛА  :

Рішенням Рівненського міського суду від 18
липня 2008  року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовлено, за їх безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник
позивача  вказує, що при прийнятті даного
рішення Рівненський міський суд допустив порушення норм цивільного права,
оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що трудові
сторони між сторонами продовжували існувати і після закінчення строку
укладеного контракту, а під час дії цього контракту жодна із сторін не ставила
питання про його припинення, відповідно до пункту 29  контракту.

Суд
невірно застосував п.8 ст. 36 КЗпП України, яка передбачає припинення трудового
договору (контракту) в межах дії цього договору, а в даному випадку з
15.05.2006 року по 15.05.2007 року.

Також,
суд не визначив, коли позивач фактично був звільнений з посади, з моменту видання
наказу Мінвуглепромом  № 93 кк від
06.07.2007 року чи з 21.08.2007 року, коли був виданий наказ по ДП „Рівнеторф”
і з ним було проведено розрахунок.

У
зв'язку із викладеним, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, скасувавши накази
Мінвуглепрому  № 93 к/к від 06.07.2007
року та ДП „Рівнеторф” № 43к від 21.08.2007 року, щодо звільнення його з
роботи.

В
поданих запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі вказали, що апеляційну
скаргу вважають безпідставною, а тому просять її відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

В ході апеляційного розгляду справи
представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу і наполягав на її
задоволенні, а всі інші сторони у справі апеляційну скаргу не визнали та
просили апеляційний суд її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін і третьої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги та
вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна
скарга  підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні
заявленого позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 було
звільнено з роботи на законних підставах, оскільки у нього закінчився строк дії
укладеного контракту, який був укладений між ним та Мінвуглепромом 15 травня
2006 року при прийнятті на роботу.

З даними висновками суду першої
інстанції погоджується і колегія суддів, із наступних мотивів.

Згідно частини 3 статті 21 Кодексу
законів про працю України, особливою формою трудового договору є контракт, в
якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови
матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання
договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 1 квітня 2005 р. N 234 «
Про конкурсний відбір керівників суб'єктів господарювання державного сектору
економіки,  які мають стратегічне
значення  для економіки і безпеки
держави», керівники суб'єктів господарювання державного сектору економіки, які
мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави,  призначаються (обираються)   на
посаду  за  результатами
конкурсного  відбору, проведеного
відповідно до Порядку, затвердженого цієї постановою, міністрами, керівниками
інших органів  виконавчої  влади, до сфери управління яких належать
підприємства, у разі, коли підприємства
діють  на  основі
лише   державної   власності, з укладенням відповідного
контракту.

З наявної у справі ксерокопії
контракту (а.с.6) вбачається, що згідно цього контракту ОСОБА_3 було призначено
на посаду директора державного підприємства „Рівнеторф” і строк дії якого
закінчувався  15.05.2007 року.

Також, пунктом 29 цього ж
контракту передбачено, що за два місяця до закінчення терміну дії контракту він
може бути, за угодою Сторін, продовжений або укладений на новий чи інший
термін.

З огляду на те, що після
закінчення строку дії раніше укладеного контракту із ОСОБА_3 новий контракт за
результатами конкурсного відбору укладений не був,  тому на розсуд колегії суддів у Мінвуглепрому
були всі законні підстави для припинення із позивачем трудових відносин,
відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України.

Доводи апелянта про те, що
оскільки після закінчення строку дії контракту ОСОБА_3 ще два місяці
продовжував працювати на свої посаді, тому його вже не мали права звільнити із
підстав, передбачених пунктом 8 статті 36 КЗпП, так як вже мав місце
безстроковий трудовий договір, не заслуговують на увагу, через те, що ці доводи
не ґрунтуються на вимогах Закону, так як відповідно до вимог чинного
законодавства на посаді директора державного підприємства може працювати лише
особа, яка пройшла конкурсний відбір і з якою укладено відповідний контракт, а
позивач ніякого конкурсного відбору не проходив і з ним контракт на новий
термін укладений не був.

З приводу не звільнення позивача
із посади відразу після закінчення строку дії контракту, представник
Мінвуглепрому пояснив, що це не було зроблено у зв'язку із проведенням у  даній галузі народного господарства певних
організаційних змін.

Дані обставини, на розсуд колегії
суддів, також заслуговують на увагу.

Крім того, є безпідставними
посилання апелянта і на те, що позивача було звільнено з роботи під час
перебування на лікарняному, оскільки із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 захворів після ознайомлення із наказом про звільнення його з посади
директора, виданий Мінвуглепромом, але не зважаючи на це, його фактично було
звільнено з роботи і проведено відповідні розрахунки вже після закінчення
лікування і виходу на роботу 21 серпня 2007 року.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну  скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
від 18 липня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу  апеляційного суду  та рішення суду першої інстанції до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання  законної сили ухвали апеляційного суду, з
подачею касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий
Буцяк З.І.

Судді
Григоренко М.П.

Демянчук С.В.