Справа № 2-117/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2008 року Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого
судді:               Католікяна М.О.,

при
секретарі:                        Дятленко
М.О.,

з участю:

- представника ОСОБА_1. ОСОБА_3

- відповідача за первісним позовом
(позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2;

- представника ОСОБА_2 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

установив:

05 липня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги
позивач обґрунтував тим, що між сторонами 28.12.2005 р. було укладено договір
позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві 30 600,00 грн.
строком до 28.12.2006 р. Відповідач дотепер не повернув суму позики, що явилося
причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення боргу за договором
позики в сумі 30 600,00 грн., інфляційних в сумі 1 046,12 грн., трьох відсотків
річних в сумі 432,57 грн., а також судових витрат

(а.с. а.с. 1, 2, 8).

04
квітня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1.
про визнання договору позики недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
насправді він перебував з відповідачем у трудових відносинах, і написання
розписки про отримання певної суми грошових коштів було обов'язковою умовою
працевлаштування. Зазначені обставини явилися причиною звернення позивача до
суду з позовом про визнання укладеного договору позики недійсним, визнання
складеної при цьому розписки про передачу грошей недійсною, стягнення судових
витрат

(а.с.
а.с. 35 - 37).

Представник ОСОБА_1. у судовому засіданні первісний позов підтримав у
повному обсязі, заперечував проти зустрічного позову.

ОСОБА_2, його представник підтримали зустрічні позовні вимоги, просили суд
відхилити первісний позов, пояснивши, що насправді кошти за укладеним договором
позики не передавалися. У судовому засіданні, яке відбулося 18.01.2008 р.
ОСОБА_2 визнав первісний позов в сумі 4 000,00 грн.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_2, представників сторін, вивчивши матеріали
справи, вважає, що первісні позовні вимоги слід задовольнити, а зустрічні -
відхилити з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 28.12.2005 р. між сторонами було укладено
договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у позику

30 600,00 грн. строком до 28.12.2006 р. На підтвердження передачі грошових
коштів була складена розписка (а.с.а.с. 4, 5).

Дотепер відповідач борг не повернув.

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

В
силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Відповідно
до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає
у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту
передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно
з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені
родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які
були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором.

За
спірним договором позики ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 спірну суму, про що свідчить
розписка, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1046 ЦК України, було
укладено.

Дотепер
ОСОБА_2 отримані кошти не повернув. Таким чином, заборгованість за договором
позики складає 30 600,00 грн.

У
відповідності з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму згідно зі ст. 625
цього Кодексу.

В
силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми,
якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

Як
вбачається з укладеного сторонами договору позики, сторонами не були включені в
них положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання, отже,
вимога ОСОБА_1. про стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних обґрунтована й
підлягає задоволенню.

Три
відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов'язань складає 459,00 грн.
відповідно до наступного розрахунку:

30 600,00 х 3 % &divide; 12 х
6 = 459,00, де:

- 30 600,00 - сума позики;

- 12 - кількість місяців у році;

- 6 - кількість місяців з 01.01.2007 р. по
30.06.2007 р. (місяць, який передує місяцю звернення до суду).

Водночас,
зважаючи на те, що ОСОБА_1 просить стягнути на його користь 432,57 грн., суд
розглянув справу саме в межах заявлених вимог і вважає за необхідне стягнути з
ОСОБА_2 три відсотки річних у цій сумі.

Сума
інфляційних за несвоєчасне виконання обов'язків складає 1 285,20 грн.
відповідно до наступного розрахунку:

(104,2/100 х 30 600,00) - 30 600,00 = 1
285,20, де:

- 104,2 - індекс інфляції у період із січня
по червень 2007 році наростаючим підсумком;

- 30 600,00 - сума договору позики.

Водночас,
зважаючи на те, що ОСОБА_1 просить стягнути на його користь

1
046,12 грн., суд розглянув справу саме в межах заявлених вимог і вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 інфляційні саме у цій сумі.

Відповідно
до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного законодавства.

Згідно
зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно
з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового
обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються.

Ураховуючи
зміст наведених вище норм та встановлені в засіданні обставини, суд доходить
висновку про те, що позов ОСОБА_1. необхідно задовольнити повністю.

Зважаючи
на це, суд вважає зустрічні позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

Так,
доводи ОСОБА_2 про те, що попереднє складення розписки про отримання певних
коштів було обов'язковою умовою для прийняття працівника на роботу до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1., не знайшли свого підтвердження у судових
засіданнях, а саме перебування з останнім у трудових відносинах не доводить ці
доводи.

У
порядку ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1. підлягають стягненню
витрати останнього з оплати судового збору в сумі 320,78 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 526, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 79, 81, 88, 208, 209, 212 - 215,
218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28 грудня
2005 року в сумі 30 600,00 грн., три відсотки річних в сумі 432,57 грн.,
інфляційні в сумі 1 046,12 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 320,78
грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі
30,00 грн., разом - 32 429,47 грн.

ОСОБА_2
у позові до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти
днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуючий
суддя: