УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2008р.                                                                               м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах по розгляду касаційних скарг
Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів:

Павлишиної А.Т.,
Вакарук В.М., Шишка А.І. Бідочко Н.П., Меленко О.Є.,

розглянувши
у судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2про визнання Державного акту про право постійного користування землею
незаконним та повернення земельної ділянки та зустрічними позовами СФГ „Раківчанка"
до ОСОБА_3та ОСОБА_1про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки і СФГ
„Раківчанка" та ОСОБА_4 до ОСОБА_3про відшкодування матеріальної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_5на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від
5.05.2005р., -

встановила:

В серпні 2003р. ОСОБА_6. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2.

про визнання незаконним Державного акту про право постійного користування

земельною ділянкою та повернення земельної ділянки, мотивуючи тим, що на

підставі рішення Великораковецької с/ради від 26.02.1998р. є власником
земельної

ділянки площею 0.40 га по
АДРЕСА_1,

частину якої - 0.15 га,
незаконно включено до Державного акту від 31.03.1998р. про

право постійного користування                  земельною
ділянкою ОСОБА_2..

Справа № 33-ц-41-кс/08р.                    Головуючий в 1-й інстанції:
Сливка М. І.

Категорія
33                                                                    Доповідач:
Павлишина А.Т.

2

СФГ „Раківчанка", головою якого є ОСОБА_2., в грудні
2003р. звернулося в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_6. та ОСОБА_3. про
повернення самовільно захопленої земельної ділянки, мотивуючи тим, що згідно
Державного акту від 31.03.1998р. на праві постійного користування фермерському
господарству „Раківчанка" належить 3, 5 га землі, частину якої - 0.14 га,
відповідачі самовільно зайняли. В процесі розгляду справи в зв"язку зі смертю
ОСОБА_6. до участі в справі притягнуто її правонаступника ОСОБА_1., а
співвідповідачем по основному позову -
ОСОБА_4.

8.04.2004р.
СФГ „Раківчанка" та ОСОБА_4. заявили позов до ОСОБА_3. про відшкодування
матеріальної шкоди, мотивуючи тим, що самовільним захопленням земельної ділянки
відповідач наніс господарству шкоду на суму 836  грн. , а ОСОБА_4. -на суму 200  грн.

Рішенням
Іршавського районного суду від 27.01.2005р. позов ОСОБА_1. задоволено частково : визнано,
частково недійсним Державний акт від 31.03.1998р. на право постійного
користування земельною ділянкою ОСОБА_2. та зобов'язано ОСОБА_2. і ОСОБА_4.
повернути ОСОБА_1. 0.15 га земельної ділянки та зобов"язано ОСОБА_4. не
чинити ОСОБА_1. перешкод в користуванні цією ділянкою ; відмовлено ОСОБА_1. в
стягненні моральної шкоди з ОСОБА_2. та ОСОБА_4. ; визнано незаконним Державний
акт від 20.01.2003р. на право приватної власності на землю ОСОБА_4.; в
задоволенні зустрічних позовів відмовлено.

Ухвалою
Апеляційного суду Закарпатської області від 5.05.2005р. рішення суду першої
інстанції в частині позовів : ОСОБА_1. до ОСОБА_2. та ОСОБА_4. про визнання
Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою незаконним
та повернення земельної ділянки та СФГ „Раківчанка" до ОСОБА_3. та ОСОБА_1.
про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки змінено та в позові
ОСОБА_1 . відмовлено. В решті рішення залишено без зміни.

Не
погоджуючись з ухвалою Апеляційного суду, ОСОБА_5., представник ОСОБА_1., подав
касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив ухвалу Апеляційного суду скасувати, залишивши в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно
до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог,
заявлених відповідно до положень ст. 137 ЦПК України.

Із
матеріалів справи вбачається, що у визначеному законом порядку з позовними
заявами в суд зверталися :
ОСОБА_1. до ОСОБА_2. та ОСОБА_4. про

3

визнання незаконним Державного акту від 31.03.1998р. про
право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2. та повернення
ділянки; та СФГ „Раківчанка" і ОСОБА_4. з зустрічними позовами до ОСОБА_1.
та ОСОБА_3. про повернення земельної ділянки та стягнення матеріальної шкоди. В
той же час суд першої інстанції постановив рішення про правомірність Державного
акту від 20.01.2003р. про право приватної власності на землю ОСОБА_4., а також
про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2. та ОСОБА_4. на користь ОСОБА_1. Таким
чином, в порушення зазначених норм ЦПК України суд вийшов за межі позовних
вимог та постановив рішення про права та обов'язки осіб без пред"явлення
позовних вимог в порядку, визначеному главою 13, 14 ЦПК України 1963р.( як і
гл.2 розділу III ЦПК України 2004р.).

Крім
того, розглядаючи спір про правомірність Державного акту про право постійного
користування земельною ділянкою, судом не притягнуто до участі в справі в
якості відповідача і орган місцевого самоврядування, оскільки його права та
обов'язки є також предметом даного спору.

На такі
порушення норм процесуального права апеляційний суд не звернув уваги.

Крім
того, апеляційною інстанцією при постановленні судового рішення порушено і інші
норми процесуального права.

Відповідно
до вимог ст. 202, 203 ЦПК
України 1963р. ( ст. 213, 215
ЦПК України 2004р.) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а
його резолютивна частина повинна містити висновки, що є результатом оцінки
обставин та доказів, що зазначені в мотивувальній частині рішення. Змінюючи
рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вніс зміни тільки до
резолютивної його частини, чим позбавив рішення суду першої інстанції
законності та обґрунтованості, оскільки його резолютивна частина суперечить
мотивувальній.

Відповідно як до вимог ст. 305 ЦПК України 1963р. так і ст. 309 ЦПК

України (ред. 2004р.), у випадку виправлення помилки суду першої інстанції,
що

потребує зміни висновків щодо задоволення чи відмови в позові, суд
апеляційної

інстанції скасовує прийняте судом першої інстанції рішення повністю чи в
частині

позовних вимог і постановляє нове рішення повністю чи в частині позовних
вимог і

при цьому постановляє не ухвалу, а рішення.                      Апеляційним
же судом

постановлено
ухвалу та зазначено про часткову зміну рішення, в той час як ним прийнято нове
рішення в частині позовних вимог.

За таких
обставин колегія суддів вважає, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд
не виконали своїх обов'язків, визначених законом, а тому судові

4

рішення підлягають скасуванню з направленням справи на
новий розгляд в суд першої інстанції.

Керуючись
ст. 333, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати в цивільних справах по розгляду
касаційних скарг Апеляційного суду Івано-Франківської області, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу
ОСОБА_5задовольнити частково.

Рішення
Іршавського районного суду від 27.01.2005р. та ухвалу Апеляційного суду
Закарпатської області від 5.05.2005р. скасувати, а справу направити суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала
оскарженню не підлягає.