Справа № 2-1209-1/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада
2008 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого -
судді : Вовк С.В.,

при секретарі :
Горовій Н.Г.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні
2008 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача в якому зазначає, що вона із відповідачем перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2001 р. Дітей у шлюбі не набули.

При цьому вказує, що у неї та у відповідача це був не перший шлюб, але,
враховуючи їх вік і взаємну симпатію на той час, вони вирішили офіційно
зареєструвати шлюб і жити разом. З перших днів їхнє подружнє
життя почалося з прикрощів, оскільки відповідач продовжував проживати у своїй
попередній квартирі, мотивуючи це необхідністю закінчення 9 класу його донькою.
Фактично він продовжував проживати з попередньою дружиною. Ще одна обставина ускладнила їхні стосунки - він приховав
від неї, що вона стала його 5 офіційною дружиною, а від трьох з них він має
дітей.

Незважаючи на ці прикрощі, з вересня 2001 р. він поселився разом зі своєю
донькою у квартирі позивача, де мешкав до листопада 2006 р. Будь-яких коштів та
витрат щодо благоустрою її помешкання, придбання речей, побуту впродовж
спільного проживання відповідач не вкладав.

За роки подружнього життя вони так і не стали близькими людьми, якими має
бути подружжя. Їхнє життя супроводжувалось постійними скандалами,
безпідставними образами з боку відповідача на адресу позивача.

Спільний сімейний бюджет вони вели лише один перший рік подружнього життя і
витрачався він виключно на потреби відповідача.

У 2003 р. відповідач близько 7 місяців був безробітним. Влаштувавшись на
нову роботу з вересня 2003 р. заробітну плату в родину вже не приносив.
Загалом, з 2001 р. по час звернення до суду змінив 6 місць роботи.

В результаті такого співіснування у вересні 2004 р. вони подали заяву про
розлучення до відділу РАГСу Печерського районного управління юстиції. Однак,
через місяць, зваживши на умовляння доньки відповідача, мама якої померла і
дівчинка з восьмирічного віку проживала з мачухами, та враховуючи наш вік,
позивач згодилась
забрати заяву і намагатись налагодити подружнє життя.

Проте зазначає, що нормального родинного життя вже не склалось. У
відповідача почали з'являтися інші жінки, з якими він проводив час. Стосунки з
попередньою дружиною він також не поривав, продовжуючи оплачувати її комунальні
платежі. Спільних друзів вони не набули, а позивача друзів відповідач під
різними зачіпками відлучив від їхньої сім'ї.

Також вказує, що жодної відпустки за п'ять років співіснування від часу
одруження вони не провели разом, нікуди не виїздили і ніде не відпочивали.

Крім того, з першого дня одруження відповідач сів за кермо авто Mitsubishi lancer 1998
p. випуску і придбаного позивачем за три роки до
шлюбу, а своє авто 11 річної давності дев'яту модель "Жигулів",
віддав синові від свого другого за черговістю офіційного шлюбу.

Одночасно зазначає, що останнім свідченням неможливості подальшого
спільного проживання була спроба відповідача обманним шляхом оформити купівлю
нового авто Renault scenic, як
належить позивачу на себе (березень 2006 p.). Оскільки у подружньому житті вони не мали спільного бюджету, кошти на придбання
нового авто були виключно позивача власними заощадженнями до шлюбу.

Своїми діями відповідач постійно підкреслює, що вони чужі люди, що позивачу
не має місця на дачі яка належить відповідачу. Ключів від дачі він позивачу
ніколи не давав, водночас до цього часу утримує ключі від її квартири.

Додатково вказує, що вже два роки (з листопада 2006 р.) вони проживають
окремо і шлюбні відносини не підтримують.

Позивач в
судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх
задовольнити.

Відповідач у
судовому засіданні позовні вимоги визнав та просить позов задовольнити із
підстав викладених в позові.

Суд, вислухавши
пояснення позивача та відповідача, вважає можливим ухвалити судове рішення про
задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до
ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно
матеріалів справи, сторони знаходяться в шлюбі, який зареєстрований 25.04.2001
року у відділі реєстрації актів цивільного стану Старокиївського районного
управління юстиції в м .Києві, актовий запис НОМЕР_1.

У відповідності
до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Враховуючи що із
боку відповідача визнанні позовні вимоги із підстав викладених у позові суд
вважає встановленими обставини зазначеному в ньому, а саме:

У сторін по справі шлюб яки є предметом позову є не перший укладений шлюб,
але, враховуючи вік і взаємну симпатію сторін на час укладення шлюбу, вони
вирішили офіційно зареєструвати шлюб і жити разом. З перших днів їхнє подружнє життя почалося з прикрощів,
оскільки відповідач продовжував проживати у своїй попередній квартирі,
мотивуючи це необхідністю закінчення 9 класу його донькою. Фактично він
продовжував проживати з попередньою дружиною. Ще
одна обставина ускладнила їхні стосунки - відповідач приховав від позивача, що
остання стала його 5 офіційною дружиною, а від трьох з них він має
дітей.

Незважаючи на ці прикрощі, з вересня 2001 р. відповідач поселився разом зі
своєю донькою у квартирі позивача, де мешкав до листопада 2006 р. Будь-яких
коштів та витрат щодо благоустрою помешкання позивача, придбання речей, побуту
впродовж спільного проживання відповідач не вкладав.

За роки подружнього життя сторони по справі так і не стали близькими
людьми, якими має бути подружжя. Їхнє життя супроводжувалось постійними
скандалами, безпідставними образами з боку відповідача на адресу позивача.

Спільний сімейний бюджет сторони по справі вели лише один перший рік
подружнього життя і витрачався він виключно на потреби відповідача.

У 2003 р. відповідач близько 7 місяців був безробітним. Влаштувавшись на
нову роботу з вересня 2003 р. заробітну плату в родину вже не приносив.
Загалом, з 2001 р. по жовтень 2008 року змінив 6 місць роботи.

В результаті такого співіснування у вересні 2004 р. сторони по справі
подали заяву про розлучення до відділу РАГСу Печерського районного управління
юстиції. Однак, через місяць, зваживши на умовляння доньки відповідача, позивач
згодилась забрати заяву і намагатись
налагодити подружнє життя.

Проте нормального родинного життя вже не склалось. Жодної відпустки за
п'ять років співіснування від часу одруження вони не провели разом, нікуди не
виїздили і ніде не відпочивали. З першого дня одруження відповідач сів за кермо
авто Mitsubishi lancer 1998
p. випуску придбаного позивачем за три роки до
шлюбу, а своє авто 11 річної давності дев'яту модель "Жигулів",
віддав синові від свого другого за черговістю офіційного шлюбу. Відповідач
спробував у березні 2006 року оформити купівлю нового авто Renault scenic, як належить позивачу на себе. Оскільки у
подружньому житті сторони по справі не мали спільного бюджету, кошти на
придбання нового авто були виключно позивача власними заощадженнями до шлюбу.

Своїми діями відповідач постійно підкреслює, що сторони по справі чужі
люди, що позивачу не має місця на дачі яка належить відповідачу. Ключів від
дачі позивачу ніколи не давав, водночас до листопада 2008 року утримує ключі
від її квартири.

З листопада 2006 року сторони по справі проживають окремо і шлюбні
відносини не підтримують.

Відповідно до
ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам подружжя.

Враховуючи вище
викладе судом встановлено, що примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних
стосунків між сторонами не можливе і суперечить інтересам подружжя.

Виходячи з вище
зазначеного, суд вважає, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст.
3, 10-11, 60, 130, 174, 208-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований 25.04.2001 року відділом реєстрації актів цивільного
стану Старокиївського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис
НОМЕР_1 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 при реєстрації
розірвання шлюбу в органах РАГСу державне мито на користь держави у розмірі
сімнадцять гривень, ОСОБА_1 від сплати державного мита звільнити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подається апеляційному суду м. Києва через Печерський
районний суд м. Києва.

Суддя