Справа
№22-ц-1081  2008 р.                                       Головуючий у 1-й інстанції Костенко
-     5                                              Суддя-доповідач
е м                    У к р а ї н и
вересня  2008 року колегія суддів  судової
цивільних  справах  Апеляційного
суду  Сумської   області
суддів             -
Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.
з участю  секретаря судового засідання -  Чуприни В.І.
та осіб, які беруть участь у справі
розглянула у відкритому
судовому  засіданні  в приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Зарічного районного суду м.Сум від 8 липня  2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної
інвентаризації», про визнання права власності на спільне майно та встановлення
порядку користування ним,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2007
року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання права власності на спільне майно, визначення
частки у спільній сумісній власності на жиле приміщення та встановлення порядку
користування жилим приміщенням.

Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що за період з 1999 року по 2007 рік вона та відповідач
ОСОБА_2 проживали разом як подружжя, вели сумісне господарство, але шлюбні
відносини не реєстрували.

За вказаний
період вони за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, зробили в
ній капітальний ремонт, після чого купили у квартиру речі домашнього вжитку,
необхідні для проживання, як то: меблі, посуд, електротовари та інше.

З середини 2007
року відносини між ними погіршились, тому вона вирішила у судовому порядку визнати
та захистити свої права.

Під час розгляду
справи в місцевому суді відповідач визнав факт спільного проживання з
позивачкою однією сім'єю та погодився із запропонованим порядком розподілу
майна та визнання на нього права власності, окрім визнання права спільної
сумісної власності на квартиру, з приводу чого сторони уклали мирову угоду, яку
визнав суд першої інстанції і закрив провадження у справі у цій частині вимог,
постановивши 7 липня 2008 року ухвалу з цього приводу.

Що стосується
вирішення вимог про визнання права власності на &frac12; частину нерухомого майна та
встановлення порядку користування тим майном, то рішенням  Зарічного районного суду м.Сум від 8
липня  2008 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 у цій частині  вимог
відмовлено за необґрунтованістю.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить
зазначене  рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким її позов задовольнити. При цьому посилається на порушення
норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зокрема, зазначає, що оскільки вона та відповідач перебували
у фактичних шлюбних відносинах,  вели
спільне домашнє господарство та мали спільний бюджет, що визнав відповідач, але
чого не врахував суд, тому вона має право на половину нерухомого майна,
набутого за спільні кошти за час їх проживання.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, яка підтримала вимоги апеляційної
скарги, та відповідача ОСОБА_2, який просив відхилити апеляційну скаргу,
знаходячи рішення суду законним і обґрунтованим, перевіривши рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вірно
встановлено судом першої інстанції, з
грудня 1999 року по липень 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
фактичних шлюбних відносинах.

26  червня 2001 року відповідно до договору
купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю  9065 грн., зареєстровану у Сумському міському
бюро технічної інвентаризації на його ім'я як приватну власність (а.с.9).

При вирішенні
спору застосуванню підлягають норми матеріального права, що діяли на момент
придбання власності, так як відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони
та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Суд першої
інстанції вірно вказав, що цей спір має вирішуватись згідно з вимогами Закону
України «Про власність».

Зокрема, ст.17
Закону України «Про власність» передбачено, що майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

За таких
обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що
придбана відповідачем квартира не є спільною власністю сторін, так як будь-яка
угода про створення сумісної власності щодо придбання спірної квартири між
сторонами відсутня, а сам лише факт перебування сторін у фактичних шлюбних
відносинах без встановлення участі сторін спільною працею в набутті нерухомості
не є підставою для визнання за ними права спільної сумісної власності на неї,
отже, не є підставою для визнання за позивачкою права власності на &frac12; частину
нерухомого майна та про встановлення порядку користування ним.

Доводи апелянта
про те, що проживаючи з відповідачем однією сім'єю, вони спільною працею та за
спільні кошти придбали квартиру, у зв'язку з чим вона має право власності на &frac12; частину цього
нерухомого майна, були предметом судового розгляду суду першої інстанції і
обґрунтовано не прийняті до уваги.

В судовому
засіданні позивачка не надала доказів на підтвердження наявності у неї доходів,
достатніх для придбання квартири та на підтвердження факту вкладення сумісної з
відповідачем праці у придбання жилого приміщення, якими не може бути довідка
про її доходи у 2000-2001 роках (а.с.13).

Щодо
посилання в апеляційній скарзі на те, що суд відмовив у встановленні факту
проживання сторін однією сім'єю, то воно є безпідставним, так як ця вимога
сторонами вирішена добровільно, з приводу чого вони уклали мирову угоду і вона
визнана судом, а провадження у цій частині позову закрито.

Таким
чином, ці та інші доводи апеляційної скарги висновків суду про відмову в
задоволенні позову не спростовують, не містять посилань на такі порушення норм
матеріального чи процесуального  права,
що б являлось підставою для зміни чи скасування рішення, тому апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення, як законне й обґрунтоване, - залишити без
зміни.

Керуючись ст.ст.
307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а
:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Сум  від 8 липня  2008 року по даній справі залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили негайно  і може
бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців з дня її проголошення  до Верховного Суду України.

Головуючий     -

Судді                  -