У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 вересня
2008 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми
А.Г.,

суддів:

Левченка
Є.Ф.,

Охрімчук
Л.І.,

Лихути
Л.М.,

Романюка
Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до малого колективного підприємства “Водоканал” про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Балтського районного суду Одеської області від 27 вересня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2008 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до малого
колективного підприємства “Водоканал” (далі - МКП “Водоканал”) м. Балти про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивач зазначав, що 22 січня
2006 року внаслідок засмічення каналізаційного стояка у будинку з квартири
поверхом вище було затоплено фекаліями належну йому на праві власності
квартиру. Оскільки відповідач, незважаючи на його вимоги, не вжив заходів до
негайного усунення виниклої несправності, а ліквідував аварію лише на наступний
день, до того ж неякісно, у результаті чого увечері 23 січня 2006 року сталося
повторне залиття його квартири фекаліями, позивач просив стягнути з відповідача
5 688 грн. матеріальної та 1 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Балтського районного суду від 27 вересня 2007 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2008 року, у
позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний
суд, виходив із того, що причиною затоплення
квартири ОСОБА_1 є викидання
сміття в унітаз мешканцями будинку, але позивач не надав суду доказів, що підтверджували б винні дії відповідача
в затопленні його квартири.

Однак погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 21 Закону України “Про житлово-комунальні
послуги” та п. 11.4.1 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та
каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету
України по житлово-комунальному господарству від 5 липня             1995 року № 30 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 21 липня 1995 року за № 231/767, виконавець
повинен негайно вживати заходів щодо ліквідації усунення несправностей у
системах внутрішньої каналізації в разі аварійного витоку на підлогу з причин
засмічення стояків або випусків.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що причиною
залиття його квартири фекаліями є невжиття відповідачем негайних заходів щодо
ліквідації витікання фекалій на підлогу у квартирі поверхом вище та виконання
таких робіт із значним запізненням і неякісно, що призвело до повторного
залиття квартири на наступний день.

Однак суд цього посилання позивача не перевірив та в рішення не зазначив
мотивів, з яких вважав відсутніми факти, якими обґрунтовувалися вимоги
позивача.

Так, згідно з довідками, виданими Центром електрозв'язку № 5 Одеської філії
відкритого акціонерного товариства “Укртелеком”, 22 січня 2006 року о 18 годині
23 хвилині з квартирного телефону ОСОБА_2, який проживає над квартирою
позивача, в якій сталося витікання фекалій на підлогу, був телефонний дзвінок
на телефон МКП “Водоканал” (а.с. 66, 67).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який проживає під квартирою
позивача, пояснив суду, що увечері 22 січня 2006 року телефонував до МКП
“Водоканал” з приводу затоплення, однак диспетчер у виїзді аварійної бригади
відмовив, зіславшись на закінчення робочого дня та відсутність у позаробочий
час аварійної бригади (а.с. 99 зворот).

Такі ж пояснення в суді давав і позивач.

Суд на порушення вимог ст. 212 ЦПК України оцінки цим доказам не дав;
ОСОБА_2, у квартирі, якого сталося витікання фекалій на підлогу, у судовому
засіданні не допитав; наявність чи відсутність створення відповідачем умов для
негайної ліквідації подібних аварій у вихідні дні та позаробочий час не
перевірив; не встановив, чи повідомлявся відповідач про аварію в будинку
позивача 22 січня 2006 року, і помилково відмовив у позові.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи та відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування рішення та передачі справи на новий розгляд.
Оскільки зазначене порушення, допущене судом першої інстанції, і не усунуто
апеляційним судом, справу слід передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 27 вересня                  2007 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 21 січня                 2008 року скасувати й передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М.
Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М.
Романюк