УХВАЛА

Іменем  України

24 січня 2008
року

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
- судді                              Широкової
Л.В.

суддів                                                    Худякова А.М. , Микитюк О.Ю.

при секретарі
судового

засідання                                                Чичирко
В.А.

з участю

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу
ОСОБА_1,  подану на рішення Олевського
районного суду Житомирської області від 30 листопада 2007 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,  -

встановила:

У липні
2007 р. ОСОБА_1 3вернувся
до суду з даним позовом,  просив стягнути
з відповідача на його користь 13875 грн. матеріальної та 20000 моральної шкоди
та понесені ним судові витрати. Посилався на те,  що 20 вересня 2006 р. близько 18 год. 00 хв.
відповідач,  на фоні неприязних стосунків
до нього,  вважаючи його своїм конкурентом
по підприємницькій діяльності,  з
корисливих мотивів,  щоб він не зміг
продовжувати свою підприємницьку діяльність,
навмисно розбив лобове скло та бокове дзеркало на автомобілі IFA-50,  державний номер НОМЕР_1,  котрий належить йому на підставі довіреності.
Такими протиправним діями відповідач спричинив йому матеріальну та моральну
шкоду.

Рішенням
Олевського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2007 р. позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 375 грн.
матеріальної та 500 грн. моральної шкоди,
в решті позову відмовлено за безпідставністю.

Додатковим
рішенням цього ж суду від 17 грудня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 29, 77 грн. судових витрат

Не
погоджуючись з судовим рішенням,  ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу,  в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному
обсязі,  з підстав порушення судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права.

Так,  зазначає ОСОБА_1,  суд безпідставно не прийняв до уваги його
докази на підтвердження заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди,  зокрема покази свідків та документи. Суд
неправильно дав оцінку розміру заподіяної йому шкоди. Вважає,  що відповідач повинен відшкодувати понесені
ним витрати за оренду автотранспорту,
передбачену договором про співпрацю по наданню автотранспортних послуг
від 30 вересня 2006 p.,  укладеним між
ним та приватним підприємцем ОСОБА_3 ,
оскільки він змушений був найняти автомобіль,  аналогічний несправному по вині відповідача
для продовження підприємницької діяльності. Суд безпідставно зобов'язав його
надати додаткові докази для підтвердження понесених ним витрат та не прийняв до
уваги квитанції за №№ 029702,
029703,  029704,  029705,
029706,  029707,  029708,
029709,  029710,  які підтверджують понесені ним витрати по
оренді автотранспорту.

Справа №
22ц-302/08                                        Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Ковальчук М. В.

Категорія
19                                                                   Суддя-доповідач
Широкова Л.В.

Крім
того,  при визначенні моральної
шкоди,  суд не врахував глибину фізичних
та душевних страждань,  необ'єктивно
врахував вимоги розумності та справедливості,
необ'єктивно занизив ступінь вини відповідача.

Перевіривши
законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги,  колегія суддів
приходить до висновку про те,  що
апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно
до вимог ч.2  ст.  10 ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини,  на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків,  встановлених цим
Кодексом.

Статтею
1166 ЦК України
передбачено,  що майнова шкода,  завдана неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи,  а
також шкода,  завдана майну фізичної або
юридичної особи,  відшкодовується в
повному обсязі особою,  яка її завдала.

Як
встановив суд першої інстанції 20.09.2006 року близько 18 години в с. Лопатичі
по вул. Гагаріна Олевського району між сторонами виник конфлікт в результаті
якого відповідач розбив скло та дзеркало заднього виду в автомобілі IFA-50,  яким за дорученням керував позивач,  чим заподіяв останньому матеріальну шкоду в
розмірі 375 грн.,  що підтверджується
постановою про відмову в порушенні кримінальної справи /а.с. 15/ та
рахунком-фактурою від 26.09.2006 року /а.с57./.

Суд
першої інстанції прийшов до правильного висновку,  що такими неправомірними діями відповідач
заподіяв позивачу матеріальну шкоду,  яку
повинен відшкодувати. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо розміру матеріальної шкоди. Надані позивачем договір про
співпрацю по наданню автотранспортних послуг /а.с. 22/ та договір поставки
продукції /а.с.  58/ не підтверджують
понесення позивачем витрат в сумі 13500 грн.. Крім того,  як вбачається з протоколу судового засідання
від 08 листопада 2007 року /а.с.  67/
позивач заявив,  що документів про
передачу коштів приватному підприємцю ОСОБА_3 він немає. Квитанції,  які видані ОСОБА_3 та долучені до апеляційної
скарги /а.с. 86-88/ про отримання коштів від позивача також не можуть бути
доказом,  оскільки про їх існування в
судовому засіданні ОСОБА_3 як свідок не зазначав,  позивач на ці докази в позові та на протязі
судових слухань не посилався. Крім того,
позивач не надав суду жодного доказу щодо поставки лісопродукції за
договором поставки №7/6 від 23.08.2006 року / документи на лісопродукцію,  квитанції про оплату за її отримання тощо./.

Довід
апелянта про те,  що відповідач повинен
відшкодувати понесені витрати за оренду автотранспорту є безпідставним,  оскільки позивач такого договору оренди
автотранспорту суду не надавав.

Також
колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо заподіяння
відповідачем своїми неправомірними діями позивачу моральної шкоди в розмірі 500
грн. відповідно до положень  ст.  1167 ЦК
України.

Рішення
суду узгоджується з наявними в справі доказами,
відповідає вимогам закону,
підстав для його скасування немає.

Керуючись  ст.
ст.  303, 304,  307, 313-315 ЦПК України,  колегія суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Олевського районного суду Житомирської області від 30 листопада 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного
суду.