Справа № 2-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2008 р. Каланчацький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Прудкої Л.Г.

при секретарі Шаховій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
,
ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором позики та зустрічною позовною заявою

ОСОБА_2
,
ОСОБА_3
до
ОСОБА_1
про визнання правочину, який укладений під впливом погроз та насильства, недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач
ОСОБА_1
звернувся до суду в з позовом, в якому просить стягнути на свою користь з відповідачів
ОСОБА_2
.та
ОСОБА_3
борг за договором позики грошей в розмірі 65000 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на момент ухвалення рішення в солідарному порядку.

Свої вимоги
ОСОБА_1
мотивує тим, що між ним та відповідачами 02.03.2007 року був укладений договір позики грошей в розмірі 65000 грн. у вигляді боргової розписки. Згідно умов зазначеного договору позики відповідачі отримали від нього вказану суму та зобов’язалися повернути борг до 20.07.2007 року. Як гарантію повернення боргу відповідачка
ОСОБА_2
згідно розписки взяла на себе зобов’язання у разі неповернення позики переоформити (подарувати) позивачу належний їй будинок
АДРЕСА_1
, в підтвердження чого передала йому технічний паспорт на будинок та будинкову книгу. Своє зобов’язання щодо повернення в строк позики відповідачі не виконали. Позивач вимагав повернути борг або здійснити відчудження будинку, але бажаного результату не отримав.

Відповідачі позов не визнали. Надали заперечення проти позову, в якому просять відмовити позивачу
ОСОБА_1
в задоволенні позовних вимог, посилаючись на безгрошівність розписки.

В ході судового засідання відповідачі подали зустрічну позовну заяву до
ОСОБА_1
та
ОСОБА_4
про визнання правочину, який складений під впливом погроз та насильства, недійсним. Свої вимоги мотивують тим, що вони відмовляються повертати суму боргу, а саме 65000 грн., з тієї причини, що зазначеної суми у позивача в борг не брали. Дійсно вона,
ОСОБА_2
, написала боргову розписку, однак зробила це під впливом тиску, шантажу і погроз зі сторони
ОСОБА_1
та його матері
ОСОБА_4
В день складання боргової розписки
ОСОБА_1
привіз
ОСОБА_3
до свого магазину і, погрожуючи розправою, почав вимагати відшкодувати суму недостачі, виявленої ревізією в їхньому магазині, де
ОСОБА_3
працював продавцем. Відповідачі вказують, що змушені були написати вказану розписку, хоч грошей ніколи у позивача не брали. Крім того,
ОСОБА_2
вказує, що не є господаркою житлового будинку
АДРЕСА_1
, будинок належить її чоловікові
ОСОБА_5

Відповідачі за зустрічним позовом
ОСОБА_1
та
ОСОБА_4
позов не визнали і пояснили, що при складенні боргової розписки ніякого насильства та погроз насильством до позивачів не застосовували, останні добровільно писали зазначену розписку, оскільки дійсно були винні вказану суму 65 тис.грн., які
ОСОБА_3
отримав як позику.

Свої позовні вимоги
ОСОБА_1
підтримав та просить стягнути з відповідачів суму боргу 65 тис.грн., без врахування індексу інфляції та відсотків річних.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, суд вважає позов
ОСОБА_1
таким, що підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2
та
ОСОБА_3
слід відмовити з слідуючих підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов’язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що згідно розписки від 02.03.2007 року відповідачі
ОСОБА_2
та
ОСОБА_3
отримали від позивача
ОСОБА_1
65000 грн., про що написали боргову розписку та зобов’язалися повернути борг до 20.07.2007 року. Докази на підтвердження договору позики позивачем надані у вигляді письмової розписки.

Відповідно до ст.60 ЦК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає доведеним факт укладення сторонами договору позики та отримання відповідачами за цим договором 65 тис.грн., що підтверджено письмовою розпискою. За своєю формою укладений сторонами договір позики відповідає вимогам ст.1047 ЦК України.

Відповідачі заперечують проти позову, посилаючись на те, що вони не отримували від позивача суми боргу.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до тих випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідачами не надано суду будь-яких письмових доказів, які б свідчили про безгрошівність договору.

В зустрічній позовній заяві
ОСОБА_2
та
ОСОБА_3
посилаються на те, що ними була написана розписка під дією фізичного та психічного насильства з боку
ОСОБА_1
та його матері
ОСОБА_4
Як вони пояснили, зазначена сума боргу – це сума недостачі в магазині
ОСОБА_1
, в якому
ОСОБА_3
працював продавцем кілька років. З такою сумою недостачі
ОСОБА_3
був не згідний, однак, щоб проти нього не порушували кримінальної справи, відповідачі змушені були написати боргову розписку. Фізичного насильства до них не застосовували, однак вважають, що з боку відповідачів за зустрічним позовом був шантаж у вигляді погрози притягти
ОСОБА_3
до кримінальної відповідальності та розповісти дружині
ОСОБА_3
про його подружню невірність.

Допитані в якості свідків
ОСОБА_6
,
ОСОБА_7
та
ОСОБА_8
, які підписали боргову розписку, пояснили, що гроші дійсно в їх присутності не передавались, на той час, коли їх запросили до приміщення, розписка була вже написана і їм її зачитала сама
ОСОБА_2
Вигляд у неї був спокійний, ніяких сумнівів щодо добровільності написання розписки у них не виникло.

Таким чином відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом
ОСОБА_2
І
ОСОБА_3
не надали суду доказів щодо застосування до них насильства при складанні боргової розписки, крім того, вони самі пояснили, що фізичного насильства до них не було застосовано. Їх показання про те, що їм погрожували втопити в каналі чи спалити будинок при допиті в якості свідків суд оцінює критично, оскільки вони нічим не підтверджені. Як встановлено зі слів Пивовар та
ОСОБА_3
вони не звертались до правоохоронних органів з заявами про такі погрози і такі пояснення з»явились тільки після подачі до них позову.

Щодо посилання
ОСОБА_2
і
ОСОБА_3
на результати ревізії по магазину приватного підприємця
ОСОБА_1
, то суду не надано будь-яких доказів, що така ревізія проводилась. Як пояснив позивач
ОСОБА_1
, він працює на єдиному податку і проведення ревізій товарно-матеріальних цінностей від нього не вимагається. Ревізія дійсно проводилась, однак по її результатах до
ОСОБА_3
у нього претензій не було.

Разом з тим, виходячи з пояснень
ОСОБА_2
та
ОСОБА_3
, вони написали боргову розписку на 65 тис.грн. з метою уникнення кримінальної відповідальності за розтрату матеріальних цінностей в магазині
ОСОБА_1
, оскільки саме таку суму недостачі назвав останній.

Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов»язанням. Тому суд вважає, що, якщо дійсно
ОСОБА_3

заборгував
ОСОБА_1
зазначену суму і оформив її за згодою з позивачем договором позики, то таким чином він мав намір відшкодувати завдані збитки.

На підставі викладеного позов
ОСОБА_1
підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1046, 1050, 1051, 231, 625 ЦК України, 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

Позов
ОСОБА_1
задовольнити

Стягнути з
ОСОБА_2
,
ОСОБА_3
на користь
ОСОБА_1
в рахунок погашення боргу за договором позики 65 тис.грн. / по 32 тис.500 грн. з кожного/, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 650 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а всього 65680 грн. /по 32840 грн. з кожного/.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2
та
ОСОБА_3
до
ОСОБА_1
,
ОСОБА_4
про визнання правочину, який укладений під впливом погроз та насильства, недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя :