печерський районний суд міста києва
Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30
вересня 2008 року

Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого
-                        судді    Горяйнова А.М.,

при
секретарях -                    Степановій
О.С. та  Воронець Н.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні  в
м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Міністерства юстиції України,
Державного казначейства  України та  Відділу
державної  виконавчої  служби Оболонського  районного
управління юстиції  у м. Києві, за
участю третьої особиОСОБА_2, про
відшкодування  моральної шкоди,
завданої  неправомірними  діями органів
державної  влади,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду  з позовом  до Міністерства  юстиції України та Державного  казначейства
України про  відшкодування  моральної
шкоди  у розмірі 100000грн. 00
коп., завданої  невиконанням рішення
Оболонського районного суду  м.
Києва  від 24.03.2000 року про  стягнення
з  ОСОБА_3. на  його користь
боргу   у  сумі
3000грн. Свої  вимоги позивач  обґрунтовує тим, що зазначене  рішення суду
не   було  виконано
з  вини працівників Відділу
державної виконавчої   служби  Оболонського району  м. Києва, які
відмовлялися  приймати справу до
виконання, не протиправно вимагали
відОСОБА_1.  авансувати витрати  на розшук
відповідача та допустили
бездіяльність  у  питанні опису майна  боржника. Не зважаючи на  звернення
ОСОБА_1 Міністерство  юстиції  України не
виконало  покладений  на
нього обов'язок  з контролю  за
виконанням   судових  рішень та не
забезпечило   належне  виконання
рішення Мінського районного суду
м. Києва від 24.03.2000 року.

В
судовому засіданні  позивач  підтримав
свої  вимоги з  цих
же  підстав. Заперечуючи
проти  твердження  відповідачів
щодо  пропуску   строку
позовної   давності  позивач послався на те, що на  заявлені
ним вимоги   позовна   давність не поширюється. Крім  цього, раніше
позивач  вже  звертався
до  суду  з
аналогічним  позовом, який по суті
розглянутий не був.

Представник  Міністерства
юстиції України в  судовому
засіданні  позов не  визнав, посилаючись на те, що позивачем
пропущено строк  позовної  давності. Крім  цього,
позивачем не  наведено   фактів
неналежного  контролю  Міністерством
юстиції України  відділу  державної
виконавчої служби  Мінського районного
управління  юстиції  у м. Києві
при здійсненні  ним    дій з виконання  рішення Мінського районного суду  м. Києва від 24.03.2000 року та  не доведено факту  заподіяння
позивачу  моральної  шкоди.

Ухвалою
Печерського районного суду  м. Києва від
27.08.208 року  до  участі
у справі  в якості  співвідповідача  було
залучено Відділ державної виконавчої служби  Оболонського
районного управління юстиції  у м.
Києві. Його  представник -ОСОБА_2.,
яка  також  є третьою особою у   даній
справі, в  судовому засіданні  позов
не  визнала з   цих же
підстав. Представник
відповідача  також  пояснила,
що  виконавче провадження з  виконання
рішення Мінського районного суду
м. Києва від 24.03.2000 року було
знищено  у  2005 році
у  зв'язку  із  закінченням  строків зберігання в  архіві.

Представник  Державного
казначейства  України в судове
засідання  не  з'явився
та не повідомив суд  про
причини  своєї  неявки. У
відповідності до ст. 169 ЦПК України судом  було
визнано  можливим  розглядати
справу  у відсутності  представника Державного  казначейства
України. У  своїх  письмових
запереченнях  Державне  казначейство
України  позов  не
визнало посилаючись на те, що воно
не  є  стороною
спірних  правовідносин та не
несе  відповідальності  за неправомірні  дії
або   бездіяльність  інших органів   державної
влади. Крім  цього, позивачем  не надано
доказів, які б
підтверджували  факт  заподіяння
йому   моральної  шкоди у
зазначеному  ним  розмірі.

З'ясувавши  обставини
справи та  перевіривши  їх
наданим  сторонами  доказами, суд вважає необхідним у  задоволенні
позову  ОСОБА_1   відмовити повністю   з наступних
підстав.

Судом  встановлено, що  у 2000 році
на  виконанні у  Відділі державної виконавчої служби  Мінського ( у
теперішній  час  Оболонського)
районного управління юстиції  у м.
Києві знаходився  виконавчий  лист, виданий
на підставі  рішення Мінського
районного суду м. Києва від 24.03.2000 року про стягнення  з ОСОБА_3
на користь  ОСОБА_1. ( в  теперішній
час  ОСОБА_1) відшкодування  моральної
шкоди  у розмірі  3000 грн. 00 коп.

Постановою  державного
виконавця Відділу державної виконавчої служби  Оболонського
районного управління юстиції  у м.
Києві ОСОБА_2 від  08.11.2000 року  зазначений
виконавчий  документ  було
повернуто стягувачу  ОСОБА_1,
оскільки боржник  не проживає  за
адресою, зазначеною у
виконавчому  листі.

Зазначені
обставини  підтверджуються наданим  позивачем
виконавчим  листом, виданим
04.04.2000 року  Мінським районним  судом
м. Києва та копіями  акту  від 07.11.2000 року та  постанови
про  повернення   виконавчого документу  стягувачеві
від  08.11.2000 року.

Дії  державного
виконавця Відділу державної виконавчої служби  Оболонського
районного управління юстиції  у м.
Києві ОСОБА_2 зі  складення  акту
про  відсутність  боржника
від  07.11.2000 року та   винесення
постанови  про  повернення
виконавчого документу
стягувачеві  від 08.11.2000 року
позивачем ОСОБА_1. у  встановленому
законом  порядку не оскаржувались та
неправомірними не  визнавались.

У
відповідності до ст. 56 Конституції України та
ст. 1173 ЦК України позивач  має
право на  відшкодування моральної шкоди
завданої   йому  незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю
органу державної влади. Разом  з  тим,
позивач, в силу    вимог  ст.
10  ЦПК України,  зобов'язаний
довести     ті обставини, на які
він посилається як на підставу своїх вимог.
Всупереч  зазначеним   вимогам
закону   при  розгляді
даної  справи  позивачем не
доведено  фактів  вчинення
відповідачами неправомірних  дій,
бездіяльності або   прийняття ними  неправомірних рішень,  пов'язаних
з  примусовим  виконанням
рішення  Мінського районного суду  м. Києва від 24.03.2000 року, заподіяння  позивачу
моральної   шкоди  та
наявного   причинного   зв'язку
між   цими  обставинами.

Крім  цього,
події, пов'язані  з   примусовим
виконанням  зазначеного рішення
суду   відбувались у  2000 році. Як
вказувалось  раніше,  виконавчий
лист, виданий  на підставі  рішення Мінського районного суду м. Києва від
24.03.2000 року про стягнення  з
ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1. відшкодування  моральної
шкоди  у розмірі  3000 грн. 00 коп., було  повернуто
позивачу постановою
державного  виконавця від  08.11.2000 року. Таким  чином позивач був  обізнаний
про   можливе  порушення
його  прав при   виконанні рішення Мінського районного
суду  м. Києва від 24.03.2000 року  ще
у  2000 році. Разом  з  тим,
з  даним
позовом   ОСОБА_1звернувся до суду  лише
у  лютому  2008 року.

У  відповідності до ст. 257 ЦК України  для
вимог про  відшкодування   шкоди. завданої  неправомірним   діями або
бездіяльністю  органів
державної  влади  встановлено загальний  строк
позовної  давності  у   три
роки. Сплив  строку  позовної
давності, згідно  ч. 4  ст. 267 ЦК України,  є
підставою для  відмови  у
позові, якщо  стороною  у
спорі  заявлено про  його
застосування.  При розгляді  даної
справи  представниками   відповідачів   було
заявлено  про  застосування
строку  позовної   давності
та   відмову  у
задоволенні  позову ОСОБА_1.  у
зв'язку із спливом  позовної  давності. Позивачем   не
надано  належних  доказів на
підтвердження  поважності  причин
пропущення  ним  позовної
давності. Заявлені  позивачем    вимоги не
відносяться  до  тих, на
які позовна  давність  не поширюється.

З огляду
на  викладене  суд
вважає необхідним в  задоволенні
позову  ОСОБА_1. про   відшкодування  моральної
шкоди у  розмірі  100000 грн. 00 коп. - відмовити повністю.

На підставі  викладеного, керуючись ст.ст. 257,260,261,265,267,268,1167,1173
ЦК України, ст. ст. 10, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

В  задоволенні позову  ОСОБА_1до Міністерства юстиції України,
Державного казначейства  України та  Відділу
державної  виконавчої  служби Оболонського  районного
управління юстиції  у м. Києві
про   відшкодування  моральної
шкоди у  розмірі  100000 грн. 00 коп. - відмовити повністю.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо буде
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у
строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набере законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти  днів
з  дня  проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга  подаються апеляційному суду через Печерський
районний суд м. Києва.

Суддя