АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД  КІРОВОГРАДСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа №  22-1977/2008 р.
інстанції  Регеша В.О.
Доповідач   Пономаренко В.Г
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29
жовтня  2008 року.    Колегія суддів судової  палати
у цивільних справах
апеляційного  суду  Кіровоградської   області
у складі :

головуючого
-  судді Вербицького В.С.,

суддів:  Дуковського О.Л.,
Пономаренко В.Г.

при
секретарі  - Дімановій Т.А.,

розглянувши
у  відкритому судовому засіданні у місті
Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Світловодського міськрайонного
суду Кіровоградської області від 06 серпня 2008 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Власівська  селищна рада про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2005 рокуОСОБА_2 звернулася в суд з  позовом
до ОСОБА_1. про усунення перешкод в користування  земельною ділянкою.

Посилалася на те, що на початку 2001 року до неї
звернулася ОСОБА_1., яка запропонувала відкрити разом  з її, тобто позивачки, дочкою  - ОСОБА_3., торгівельну точку на земельній
ділянці, яка належить їй по вулиціАДРЕСА_1, на що вона дала згоду і  написала письмову заяву до селищної ради. На
підставі цього Власіська селищна рада
уклала  з ОСОБА_1. договір оренди
земельної ділянки площею 53 кв.м. для встановлення торгівельної точки.  Коли торгівельна точка була встановлена,
ОСОБА_1. своїх зобов'язань щодо працевлаштування її дочки не виконала. Визнаючи
себе ошуканою стосовно того, що ОСОБА_1.
заволоділа її земельною ділянкою шляхом обману, вона звернулася до
селищної ради про розірвання договору оренди на що отримала негативну відповідь
з посиланням на те, що договір укладено до 30 квітня 2005 року. Але і після
закінчення дії договору ОСОБА_1. продовжує користуватися належною їй  земельною ділянкою, яка на теперішній час
належить їй  на підставі державного акту
на право власності на землю, чинить їй цим
перешкоди в користуванні земельною ділянкою і протягом тривалого часу
завдає їй своїми діями  постійних
моральних страждань.

Посилаючись на зазначене,
просила заборонити  ОСОБА_1.  використовувати торгівельну точку, яка
розташована на її земельній ділянці по вул.. АДРЕСА_1,  зобов'язатиОСОБА_1. усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою і забрати з земельної ділянки торгівельну
точку, а також стягнути заподіяну  їй
моральну  шкоду визначену нею у сумі
10000 грн.

.

.

Ухвалою суду  від
14.11.2005 року  до участі в справі в
якості третьої особи залучено Власівську селищну раду.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 06
серпня 2008 року позов задоволено частково - суд постановив заборонити ОСОБА_1.
використовувати торгівельну точку, яка розташована на земельній ділянці за
АДРЕСА_1, яка належитьОСОБА_2.; зобов'язавОСОБА_1. усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою і забрати з земельної ділянки за зазначеною
адресою торгівельну точку та стягнув на користьОСОБА_2 1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1.   просить скасувати  рішення суду з підстав порушення судом норм
матеріального та процесуального права і закрити провадження у справі,   посилаючись на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи. Зокрема, в рішення суду відсутні будь - які
мотивації  висновків суду щодо заборони
використання торгівельної точки та посилання на норми права. Судом не з'ясовано
, а позивачкою не надано будь-яких доказів
щодо розташування  торгівельного
кіоску на земельній ділянці позивачки та порушення її права на земельну ділянку
і заподіяння моральної шкоди .

Заслухавши  доповідача,
пояснення сторін у справі, які з'явилися у судове засідання, перевіривши
матеріали справи  в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,  а рішення
суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України рішення  суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову,
суд  виходив з того,  що згідно рішення Власівської селищної ради
від 4.03.2005 року № 473  та
реєстраційної карти земельної ділянки від 17.08.2007 року позивачОСОБА_2. є
власником  земельної ділянки площею 1500
кв.м. в смт АДРЕСА_1 і частина торгівельної точки , що належить відповідачці,
розташована на земельній ділянці позивачки,
а інша частина - на землях запасу Власівської селищної ради, яка не
бажає продовжувати орендні відносини з відповідачкою по закінченні терміну дії
договору оренди земельної ділянки від 12.11.2001 року. На  підставі того, що  відповідач не звільнила земельну ділянку і
протягом тривалого часу  користується
частково земельною ділянкою позивачки, на вимоги щодо звільнення земельної
ділянки не реагує, суд дійшов висновку, що
позивач  відповідно до ч.2 ст. 27
Закону України „Про оренду землі”  має
право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного
володіння та користування, на усунення перешкод в користуванні земельної
ділянки  а також право на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної їй , як інваліду дитинства другої групи,
позбавленням права використовувати земельну ділянку для власних потреб, що
завдавало їй постійних моральних страждань.

Однак, погодитися з таким висновками не можна,
оскільки  до них суд дійшов з порушенням
норм матеріального і процесуального закону.

Вирішуючи спір про усунення перешкод в користування
земельною ділянкою, суд першої інстанції всупереч вимогам ст..ст. 213, 214 ЦПК
України   належним чином не з'ясував
характер та суть заявлених вимог,  не
встановив фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивачки і заперечення
відповідачки, дійсний характер правовідносин і сторін цих правовідносин,  норми права, якими вони регулюються, докази,
якими стверджуються та не дав їм належної правової оцінки.

Відповідно до  ч.2
ст. 95 Земельного Кодексу України
порушені права землекористувачів
підлягають відновленню в порядку, встановленому законом..

Стаття  152 цього
Кодексу  передбачає право власника
земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення  будь-яких порушень його прав на землю і
відшкодування завданих збитків та передбачає способи захисту прав на земельні
ділянки.

Пред”являючи позовОСОБА_2 посилалася на порушення її прав
як землекористувача, а потім і власника земельної ділянки.

Судом установлено,
що  на підставі договору оренди земельної
ділянки, укладеного 12 листопада 2001 року між Власівською селищною радою  та
приватним підприємцем ОСОБА_1. , зареєстрованого у Власівській селищній
раді 30 квітня 2002 року, згідно рішення
Власівської селищної ради  від 12
листопада 2001 року № 180 Власівською селищною радою приватному підприємцю
ОСОБА_1.  в оренду   передана
земельна ділянка площею 53 кв.м.
по вул..АДРЕСА_1для  встановлення
торгівельного кіоску,  терміном на три
роки .

Як убачається із
зазначеного договору  та  акту обстеження земельної ділянки   від 04 квітня 2001 року  предметом договору оренди є земельна ділянка
площею 53 кв.м.  із земель запасу
Власівської селищної ради, яка межує з присадибною земельною ділянкою  позивачки.( а.с. 5-9,26)

Тому застосування
судом першої інстанції  до спірних
правовідносин положень ст.. 27 Закону України „Про оренду землі” є помилковим,
оскільки  сторони не перебувають між
собою  в договірних відносинах, а третя
особа, яка є стороною договору оренди,
термін дії якого закінчився, самостійних вимог до відповідачки не
пред'являє.

У мотивувальній частині суд першої інстанції послався
на  письмову заяву позивачки від
29.03.2001 року про надання згоди на розміщення торгівельного кіоску  на її земельній ділянці по вул..
АДРЕСА_1,   як на підтвердження  розташування торгівельної точки на
належній  позивачці земельній ділянці
станом на 2001 рік та на  рішення
Власівської селищної ради від 4 березня 2005 року за № 473  про передачу
позивачці у приватну власність земельної ділянки площею 1500 кв.м. по
вул..АДРЕСА_1 і  реєстраційну картку
земельної ділянки  серії АБВ № 024276 від
17.08.2007 року (. а.с. 19, 146)

Разом з тим, порядок
передачі земельних ділянок у власність і надання їх у користування  станом на 2001 рік  визначено гл. 2 Земельного Кодексу 1992 року,
який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.  Відповідно до ст.. 22 цього Кодексу право
власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі
на місцевості та одержання документа, що посвідчує це право.

Положеннями ст..125 Земельного Кодексу України,  введеного у дію з 1 січня 2002 року,  визначено, що право власності на право
постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.. 126 цього Кодексу право власності на
земельну ділянку і право  постійного
користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.  Тобто, єдиним документом, який посвідчує
право власності на земельну ділянку і право постійного користування нею, є
державний акт.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених положень
не врахував і не  з'ясував  на підставі чого і в якому розмірі перебувала
в користуванні позивачки  земельна
ділянка  у період з 2001 року по 2005
рік  та
коли виникло і чим підтверджується право власності позивачки не земельну
ділянку площею 1500 кв.м., яка передана
їй у власність  на підставі
рішення  Власівської селищної ради  від 4.03.2005 року, оскільки державний
акт  на право власності на земельну
ділянку  серії КР № 061027 виданий на
ім'я позивачки ОСОБА_2  не містить дати
його видачі та  даних про його державну
реєстрацію ( а.с. 124).

На підтвердження факту
багаторічного користування
відповідачкою  земельної ділянки
позивачки,  без визначення розміру цієї
земельної ділянки, суд послався на пояснення позивачки, її представника та
представника третьої особи - Власівської селищної ради. Проте обставини як
правомірності так і неправомірності
користування земельною ділянкою можуть бути  підтверджені
тільки письмовими доказами, якими можуть бути документи про надання
земельної ділянки, план земельної ділянки, відведеної в натурі,  висновки комісії по вирішенню земельних
спорів з належним чином оформленими схемами з зазначенням площі земельної
ділянки,  висновки технічної експертизи,
які в матеріалах справи відсутні.

Суд залишив поза увагою доводи відповідачки  щодо розміру земельної ділянки позивачки і
належність їй земельної ділянки на якій розташований торгівельний кіоск.

Так, згідно акту обстеження земельної ділянки  по вул..АДРЕСА_1  земельною комісією  від 18.03.2003 року  встановлено, що  загальна площа земельної ділянки, яка
значиться за  позивачкоюОСОБА_2 складає
2687 кв.м., площа  земельної ділянки по
відповідній нормі складає 1500 кв.м. і рекомендовано  надлишкову земельну ділянку площею 1187  кв.м. надати в оренду дочці позивачки -
ОСОБА_3. відповідно до її заяви. Рішенням
Власівської селищної ради від 07.07.2003 року  ОСОБА_3. надано дозвіл на складання проекту
відведення земельної ділянки для городництва
площею  1126 кв. м. по  вул..АДРЕСА_1 (а.с. 125, 130,131).

Вирішуючи спір, суд не встановив  дійсних меж земельної ділянки позивачки, та
земельної ділянки  відведеної ОСОБА_3.
,  хоча ці обставини  мають суттєве значення для правильного
вирішення спору відповідно до норм Земельного Кодексу і не притягнув до участі
в справі  ОСОБА_3., на права і обов”язки
якої як землекористувача  може вплинути
прийняте по справі рішення., що відповідно до п.3 ч.1 ст.311 ЦПК України  є безумовною підставою скасування рішення
суду   з направленням справи на новий
розгляд.

Крім того, в рішенні суд не зазначив правових підстав
заборони використання відповідачкою торгової точки по вул..АДРЕСА_1, тоді як
рішення на здійснення торгівельної діяльності видається ся компетентними
органами і не є прерогативою суду.

Таким чином, рішення суду як постановлене за неповно
з'ясованих обставин справи та з порушенням
норм  матеріального та
процесуального права має бути скасовано. При новому розгляді суду  необхідно повною мірою з'ясувати  обставини
виникнення у сторін права на користування земельною  спірною земельною ділянкою, хто і які  чинить перешкоди, інші обставини, що мають
відношення до спірних питань, та залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст..ст.303,304, п.5 ч.1
ст. 307, п.4 ч.1 ст. 311, ст.ст. 313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 серпня 2008  року
скасувати,  а справу повернути на
новий розгляд до того ж суду в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду  набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена  в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців  з дня набрання  нею
законної сили.

Головуючий

Судді