Справа № 22ц-1885/2008 р.
Головуючі у I інстанції -
Категорія - цивільна
Доповідач - Євстафіїв О.К.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2008 р.

Апеляційний суд Чернігівської
області

у складі:

головуючого - судді

Литвиненко І.В.,

суддів:

Євстафіїва О.К., Заболотного
В.М.,

при
секретарі

Штупун О.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Козелецького районного суду від 07 липня 2008 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Остерська районна державна нотаріальна
контора, Комунальне підприємство „Ніжинське міжміське бюро технічної
інвентаризації”, про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в:

У березні 2008 р. ОСОБА_3 пред'явив позов
до ОСОБА_2, у якому просив визнати недійсним договір дарування садиби АДРЕСА_1,
укладений між ним та ОСОБА_2 Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що
оспорюваний договір від його імені укладено ОСОБА_4 на підставі довіреності,
посвідченої 01.06.1994 р. виконкомом Олбинської сільської ради (реєстровий №
431). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що цієї довіреності він не давав, що
вона ним не підписана, що він не мав наміру відчужувати у будь-який спосіб
(зокрема, продавати та дарувати) вищевказаний будинок і не уповноважував інших
осіб вчиняти дії, спрямовані на відчуження належної йому садиби. Про те, що
даний будинок подаровано, він не знав. Крім того, для того, щоб подарувати
будинок, він мав би спочатку зареєструвати право власності на нього, але він це
своє право не зареєстрував, до Ніжинського міжміського бюро технічної
інвентаризації з даного приводу не звертався і нікому не давав доручення на
вчинення таких дій, а на замовленні № 95/40 від 25.02.1994 р. відповідного
змісту стоїть не його підпис. Отже право власності на належний йому будинок
зареєстровано без його згоди.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено:
оспорюваний ОСОБА_3 договір визнано недійсним; на його користь з ОСОБА_2
стягнуто відшкодування судових витрат у загальній сумі 16 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від
11.09.2008 р. з останньої на користь позивача стягнуто відшкодування судових
витрат у загальній сумі 554 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати постановлене по справі рішення і відмовити у задоволенні позову. При
цьому вона посилається на те, що:

- на
порушення ст. 11 ЦПК України, суд вийшов за межі позовних вимог. Так, ОСОБА_3
як на підставу своїх вимог не посилався на те, що оспорювану угоду ним укладено
внаслідок помилки, і підставою позову ним зазначено ст. 203 і ст. 215 (без
посилання на конкретну її частину) ЦК України, а суд вирішив спір на підставі
ст.ст. 44 і 56 ЦК УРСР, 1963 р.; у резолютивній частині рішення не вказано, на
підставі яких норм права визнано недійсним оспорюваний позивачем договір. Т.я.
такі вимоги не заявлялися, то вона не могла їх спростувати у ході судового
розгляду справи,

-
жодного доказу на підтвердження своїх вимог позивач не надав,

-
оспорюваний договір укладено з ініціативи ОСОБА_3. Про те, що він подарував їй
спірну садибу, знали сусіди і колишній Олбинський сільський голова. Причиною
укладення цього договору було небажання батьком переходу садиби, про яку
йдеться, у власність інших осіб - її (відповідача) свекрухи ОСОБА_5 та сестри
ОСОБА_1, а також бажання, щоб вона (відповідач) йому допомагала і доглядала
його, що вона й робила до лютого 2006 р. - до того часу, поки ОСОБА_1 не стала
доглядати за ним, документально оформивши це з метою отримання відповідної
допомоги, і припинила допуск її до спірного будинку,

- даний
позов пред'явлено під впливом ОСОБА_1,

- на
підтвердження того, що підпис у довіреності ОСОБА_3., якою він уповноважив
ОСОБА_4 укласти оспорюваний договір, вчинено ним самим, і що цей договір
укладено саме з його (позивача) ініціативи, вона заявляла клопотання про
призначення відповідної судової почеркознавчої експертизи та про допит у суді
свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7, але суд їх відхилив, чим порушив ч. 4 ст. 10 ЦПК
України і проявив упередженість до неї,

- для
підтвердження факту реєстрації вищевказаної довіреності, виданої 01.06.1994 р.
ОСОБА_3 ОСОБА_4, вона заявляла клопотання про витребування з Олбинської
сільської ради журнал реєстрації нотаріальних дій, але вона надала не той
журнал, де реєструються ці дії, а інший.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд І
інстанції виходив з того, що видаючи 01.06.1994 р. ОСОБА_4 довіреність на
укладання від його імені з ОСОБА_2 договору дарування спірної садиби, яка
посвідчена виконкомом Олбинської сільської ради (реєстровий № 431), ОСОБА_3
діяв під впливом помилки, не розуміючи наслідків укладання у подальшому
договору дарування, і що було відсутнє волевиявлення позивача на її дарування.
Але з таким висновком не погоджується апеляційний суд.

Так, по справі встановлено, що:

- до
укладання оспорюваної угоди позивачеві на праві власності належав буд.
АДРЕСА_1, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про право власності,
виданого виконкомом Козелецької районної Ради народних депутатів від 25.02.1994
р. Це його право було зареєстровано у Ніжинському МБТІ 04.03.1994 р. (а.с. 44),

-
25.02.1994 р. ОСОБА_3 у Ніжинському МБТІ зробив замовлення на виготовлення
довідки, необхідної для дарування належного йому будинку, і 04.03.1994 р. таку
довідку - довідку-характеристику цього будинку за вих. № 40 йому було видано,
що підтверджується копіями даних документів (а.с. 9, 43),

-
01.06.1994 р. позивач видав ОСОБА_4 (своєму зятеві - чоловікові відповідача)
довіреність, згідно з якою він довіряє останньому подарувати вищевказаний
будинок (садибу) на його (ОСОБА_4) розсуд, для чого надав йому право виконувати
усі дії, пов'язані з цим дорученням. Дану довіреність посвідчено 01.06.1994 р.
секретарем Олбинської сільської Ради народних депутатів; вона містить підпис
ОСОБА_3., завірена підписом секретаря та печаткою Ради (її копія на а.с. 46),

-
03.06.1994 р. ОСОБА_4 від імені позивача на підставі вищевказаної довіреності
уклав договір дарування спірної садиби (його копія на а.с. 10-11), згідно з
яким останній подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар жилий будинок з надвірними
будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Цей договір посвідчено 03.06.1994
р. державним нотаріусом Остерської державної нотаріальної контори (реєстровий №
1289),

-
29.07.1994 р. відповідач звернулася до Ніжинського МБТІ з замовленням
зареєструвати зазначений вище договір і Ніжинським МБТІ його було
зареєстровано, що підтверджується копіями даного замовлення (а.с. 12) і
відповідної довідки Ніжинського МБТІ від 03.03.2008 р. № 623 (а.с. 8).

З вищенаведеного апеляційний суд робить
наступні висновки.

Доводи та мотиви, з яких позовна сторона
вимагає задоволення своїх вимог, категорично відкидаються стороною відповідача.
Таким чином, ОСОБА_3 в силу ст.ст. 10 ч. 2, 60 ЦПК України зобов'язаний їх
довести належними й допустимими доказами, але таких суду не надано.

Так, для з'ясування достовірності підпису
ОСОБА_3. у виданій ОСОБА_4 довіреності на укладання договору дарування
належного йому будинку необхідні спеціальні знання у галузі почеркознавства.
Але позовна сторона не заявляла клопотання про призначення судової
почеркознавчої експертизи для підтвердження своїх вимог; у апеляційному суді
вона висловила бажання, щоб її провела ОСОБА_2 Сторона відповідача на
підтвердження своїх заперечень проти даної обставини просила призначити таку
експертизу, але місцевий суд відмовив у задоволенні цього клопотання. Тож
твердження ОСОБА_3. і його представника про те, що довіреності на укладання від
його імені оспорюваного договору на ім'я ОСОБА_4 він не давав, що вона ним не
підписана, що він не мав наміру відчужувати у будь-який спосіб вищевказаний
будинок і не уповноважував інших осіб вчиняти дії, спрямовані на його
відчуження, що він не знав, що даний будинок подаровано, не можна брати до
уваги, оскільки вони є недоведеними.

Доводи позовної сторони відносно того, що
право власності на спірний будинок до укладення договору дарування ОСОБА_3 не
зареєстрував у Ніжинському міжміському бюро технічної інвентаризації,
спростовується копією свідоцтва про право власності на цей будинок на його
ім'я(а.с. 44), а доводи про те, що з приводу реєстрації даного права він до
цього бюро не звертався і нікому не давав доручення на вчинення таких дій, що
воно зареєстровано без його згоди та що на замовленні № 95/40 від 25.02.1994 р.
відповідного змісту стоїть не його підпис, ніяк не підтверджені.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_3.
вбачається, що він не посилався на те, що договір дарування спірної садиби з
ОСОБА_2 ним укладено внаслідок помилки, і що він має бути визнаний недійсним на
підставі ст. 56 ЦК УРСР, 1963 р. (а.с. 5-7).

Ч. 1 ст. 11 ЦПК України прямо й конкретно
передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, і у межах
заявлених ними вимог.

Отож задоволення місцевим судом позову з
тих підстав, що видаючи довіреність на укладання з ОСОБА_2 договору дарування
спірної садиби, ОСОБА_3 діяв під впливом помилки, не розуміючи наслідків
укладання у подальшому договору дарування, суперечить наведеній нормі
процесуального права. До того ж, в оскаржуваному рішенні не зазначено, у чому
полягає помилка позивача, що спричинила укладення ним оспорюваного правочину,
та механізм її виникнення.

Узагальнюючи вищеописане, апеляційний суд
вважає, що рішення суду І інстанції підлягає скасуванню з постановленням
рішення про відмову в позові.

У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з
позивача на користь відповідача належить стягнути 300 грн. 15 коп. на
відшкодування понесених судових витрат (квитанції на а.с. 61-62,90-93);
постановлене по справі додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь
позивача судових витрат на підставі цієї ж норми права підлягає скасуванню у
зв'язку з відмовою в позові.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316 ЦПК України, ст.ст. 6, 48 ЦК УРСР, 1963 р.,
суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити,
рішення Козелецького районного суду від 07 липня 2008 року і додаткове рішення
цього ж суду від 11 вересня 2008 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору дарування садиби АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 і
ОСОБА_2, що укладений і посвідчений 03.06.1994 року державним нотаріусом
Остерської державної нотаріальної контори (реєстровий № 1289) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 300
(триста) грн. 15 коп. на відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту
його проголошення, але воно може бути оскаржене до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:                                         Судді: