Справа № 2-185/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2008 року Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого
судді:               Католікяна М.О.,

при
секретарі:                        Дятленко
М.О.,

з участю:

- позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2;

- представника позивачів ОСОБА_3;

- відповідача ОСОБА_4;

- представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Самарської районної
в місті Дніпропетровську ради, треті особи - Головне архітектурно-планувальне
управління Дніпропетровської міської ради, Управління-інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради,
Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, Дніпропетровська міська
рада, про визнання рішення частково недійсним, усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди,

установив:

18 жовтня 2004 року позивачі звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Самарської районної в м.
Дніпропетровську ради, треті особи - ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради,
Інспекція ДАБК, Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів,
Дніпропетровська міська рада, про визнання рішення частково недійсним, усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди. Свої
позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що їм належить АДРЕСА_1. Відповідач,
яка є власницею сусіднього домоволодіння № 18 по вул. Кольська, при заміні паркана,
поділяючого сусідні ділянки, зайняла частку земельної ділянки позивачів,
улаштувавши на ньому, у тому числі капітальні паркан та гараж. Зазначені
обставини явилися причиною звернення позивачів до суду з позовом про визнання
недійсним рішення Виконавчого комітету Самарської районної в м.
Дніпропетровську ради в частині дачі дозволу на будівництво гаража відповідача,
усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення паркану і
гаражу відповідача, стягнення компенсації за завдану моральну шкоду з
відповідача в сумі 10 000,00 грн. (т. 1 а.с.а.с. 5 - 7).

У
судовому засіданні позивачі, їх представник підтримали позов у повному обсязі.

Відповідач,
її представник заперечували проти задоволення позовних вимог.

Решта
учасників у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином.

Вислухавши
пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, провівши
виїзне судове засідання, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом
було встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від
25.03.1998 р., виданому на підставі розпорядження Придніпровської ГРЕС від
25.03.1998 р. № 1836, позивач належить АДРЕСА_1

м.
Дніпропетровськ (т. 1 а.с.а.с. 8 - 11).

11
листопада 2003 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу одноквартирного
житлового будинку придбала АДРЕСА_2Договір був посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського нотаріального округуОСОБА_8 і зареєстрований у
реєстрі за № 1733

(т.
1 а.с.а.с. 13, 60).

25
грудня 2003 року право власності ОСОБА_4 на придбане домоволодіння було
зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що
свідчать відповідний штамп на зворотньому боці договору, копія витягу КП
«ДМБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2422240 від
25.12.2003 р.

(т.
1 а.с.а.с. 13-звор., 14, 60-звор.).

Земельні
ділянки позивачів та ОСОБА_4 мають спільну межу, що підтверджується матеріалами
справи (т. 1 а.с.а.с. 12, 54, 56, 206, т. 2 а.с.а.с. 65-звор., 66-звор., 67).

По
усій довжині спільної межи з 1981 року був улаштований дерев'яний паркан. При
цьому позивачі не мали жодних претензій до користувачів сусідньої ділянки щодо
розташування паркану, порушення цілісності їх земельної ділянки тощо, про що
свідчать матеріали справи, визнавальні пояснення позивачів (т. 1 а.с. 54).

04
лютого 2004 року ОСОБА_4 звернулася до Самарської районної в

м.
Дніпропетровську ради із заявою про дачу дозволу на знесення старого будинку та
будівництво нових будинку, гаража, сараю. При цьому ОСОБА_4 отримала згоду
ОСОБА_1 на будівництво на спільній межі гаража (т. 1 а.с.а.с. 15, 16).

20
лютого 2004 року Виконавчий комітет Самарської районної в

м.
Дніпропетровську ради своїм рішенням № 73 дозволив ОСОБА_4 будівництво, у тому
числі гаража розміром 13,0 м2 х 4,10 м2 (т. 1 а.с. 18).

Згодом
на спільній межі ОСОБА_4 побудувала спірний гараж, що підтверджується
матеріалами справи (т. 1 а.с.а.с. 140, 141).

Крім
того, поряд зі старим парканом (у свій бік) ОСОБА_4 побудувала цегляний паркан
на бетонному фундаменті, про що свідчать матеріали справи, визнавальні
пояснення сторін (т. 1 а.с. 54, т. 2 а.с. 19).

25
жовтня 2005 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових
експертиз за ухвалою суду був складений висновок № 1320 судової будівельно-технічної
експертизи (т. 1 а.с.а.с. 147, 162 - 175), згідно з яким:

- побудований по спільній межі паркан не
порушує вимог чинних технічних норм та законодавства України;

- побудований по спільній межі паркан
відповідає будівельним нормам та правилам. Стан - справний.

18
грудня 2006 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових
експертиз за ухвалою суду був складений висновок № 707 повторної судової
будівельно-технічної експертизи (т. 1 а.с.а.с. 212, 217 - 223), згідно з яким:

- спірні гараж та паркан відповідають
будівельним нормам і правилам;

- правильність улаштування паркану
відповідно до межі між домоволодіннями сторін не може бути визначено;

- спірний гараж розташований на відстані
менше за 1,0 м до спільної межі.

Вказані
вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

В
силу абз. 3 п. 3.25* ДБН 360-92** відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Судом
було встановлено, що відстань між гаражем, побудованим ОСОБА_4, та спільною
межею є менше за 1,0 м (біля 0,3 м), що свідчить про порушення відповідачем
положень приведеної норми.

Крім
того, про певні вади процедури зведення спірного гаражу додатково свідчить те,
що ОСОБА_4 отримала згоду на його будівництво лише ОСОБА_1, не упевнившись в
аналогічній позиції решти співвласників сусіднього домоволодіння
(співпозивачі).

Відповідно
до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме
майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Ураховуючи
висновок проведеної у справі повторної експертизи, а також порушення ОСОБА_4
положень ДБН 360-92**, суд вважає побудований нею гараж самочинним, у розумінні
приведеної норми, оскільки він зведений з істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Таким
чином, Виконавчий комітет Самарської районної в м. Дніпропетровську ради
20.02.2004 р. прийняв частково незаконне рішення № 73, яким дозволив ОСОБА_4
будівництво гаражу, а тому воно має бути в цій частині визнано недійсним.

Згідно
з ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо
це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Таким
чином, позовна вимога про зобов'язання ОСОБА_4 знести побудований гараж є
законною і підлягає задоволенню.

Що
стосується вимоги про зобов'язання ОСОБА_4 знести побудований паркан, то вона,
на думку суду є безпідставною, оскільки паркан було побудовано замість старого
паркану, який був розташований поряд, а сам новий паркан розташований з рухом в
бік земельної ділянки ОСОБА_4

Крім
того, старий дерев'яний паркан був улаштований по усій довжині спільної межи з
1981 року. При цьому позивачі не мали жодних претензій до користувачів
сусідньої ділянки щодо розташування паркану, порушення цілісності їх земельної
ділянки тощо, про що свідчать матеріали справи, визнавальні пояснення
позивачів, а тому їх теперішнє твердження про порушення спільної межі новим
парканом (який розташований навіть далі від лінії старого паркану) є
безпідставним.

Водночас
суд неодноразово намагався вжити заходи щодо визначення меж земельних ділянок
сторін за допомогою геодезичних досліджень, роз'яснював учасникам їх право
просити суд призначити відповідну експертизу, проте цього відповідних заяв до
суду не надійшло, і суд розглянув справу за доказами, які містились у справі.

Суд
критично ставиться до позовної вимоги про відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди
з наступних підстав.

Правовою
підставою для висунення такої вимоги у позовній заяві визначена

ст.
1167 ЦК України.

У
відповідності з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї статті.

З
аналізу диспозиції приведеної норми вбачається, що задля можливості
відшкодувати моральну шкоду необхідна сукупність наступних умов:

- наявність неправомірних рішення, дій чи
бездіяльності певної особи;

- наявність вини певної особи у прийнятті
неправомірного рішення, вчиненні дій чи допущення бездіяльності.

Судом
було встановлено, що будівництво спірного гаражу було здійснено за рішенням
Виконавчого комітету Самарської районної в м. Дніпропетровську ради, який
дозволив таке будівництво, а тому, вини саме ОСОБА_4 у діях, пов'язаних із
зведенням гаражу суд не вбачає.

У
порядку ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути
судовий збір в сумі 111,00 грн., а на користь ДП «Інформаційні судові системи»
- витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00
грн.

Керуючись
ст.ст. 376, 1167 Цивільного кодексу України, п. 3.25* ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», ст.ст. 4
- 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 79, 81, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, Виконавчого комітету Самарської районної в місті Дніпропетровську
ради, треті особи - Головне архітектурно-планувальне управління
Дніпропетровської міської ради, Управління-інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради,
Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, Дніпропетровська міська
рада, про визнання рішення частково недійсним, усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати
рішення Виконавчого комітету Самарської районної в місті Дніпропетровську ради
від 20 лютого 2004 року № 73 недійсним в частині надання дозволу
ОСОБА_4будівництва гаража розміром 13,0 м2 х 4,10 м2 по
АДРЕСА_2

Усунути
ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_6, ОСОБА_7 перешкоди у користуванні АДРЕСА_1 та
зобов'язати ОСОБА_4 знести гараж, який розташований у АДРЕСА_2, біля межі
АДРЕСА_1

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 111,00 грн.

Стягнути
з ОСОБА_4 на користь Державного підприємства «Інформаційні судові системи»
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00
грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти
днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуючий
суддя: