Справа № 22ц - 93/08                                               Головуючий
першої інстанції: Вострікова Л..В.
18                                                              Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
РІШЕННЯ

Іменем   України

15 січня  2008
року                              колегія
суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного
суду Миколаївської області у складі:

головуючої:
Славгородської Н.П.,

суддів:                                                   Мурлигіної
О.Я.,

Базовкіної
Т.М. ,

при
секретарі судового засідання:      Бобуйок
І.Ф.,

за
участю позивача ОСОБА_1 ,  відповідача
ОСОБА_2 ,  його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за

апеляційною скаргою                   ОСОБА_2

на
рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1
листопада 2007 року,  ухвалене за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановила:

У вересні
2007 р.
ОСОБА_1  звернувся до ОСОБА_2  з позовом про стягнення боргу.

В
обгрунтування своїх вимог позивач вказував,
що 10 жовтня 2005 р. відповідач
позичив у нього 5050 грн. і
зобов'язувався повернути борг до 1
вересня 2006 р.

Посилаючись
на те,  що ОСОБА_2  борг не повернув,  позивач просив стягнути з нього 5050 грн.

Рішенням
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 листопада 2007 р. позов
задоволено.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2  на користь
ОСОБА_1  5050 грн. боргу та 100
грн. витрат на юридичну допомогу.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2  вказує на
невідповідність висновків суду стосовно неповернення боргу дійсним обставинам
спору й просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши
доповідь судді,  пояснення
відповідача,  його представника,  позивача,
дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Задовольняючи
позов,  суд вважав,  що відповідачем не надано доказів повернення
суми позики,  а тому є підстави для
стягнення цієї суми в повному обсязі.

Однак з
таким висновком не можна повністю погодитись,
оскільки він не відповідає обставинам спору.

З
матеріалів справи вбачається,  що 10 жовтня 2005 р. сторони
уклали договір позики,  за умовами якого
ОСОБА_1  передав у власність ОСОБА_2  5050
грн.,  а останній зобов'язався
повернути таку ж суму грошей до 1
вересня 2006 р.

На
підтвердження укладення договору позики відповідачем було складено розписку
(а.с.  5).

Відповідно
до ч. 1  ст.  545 ЦК України,  прийнявши виконання зобов'язання,  кредитор повинен на вимогу боржника видати
йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

На
зворотному боці розписки,  яка надана
позивачем,  між інших записів є зроблені
ним записи: «Віддав 1500
грн.,  віддав 2500 грн.».

2

Наявність
таких записів,  зроблених ОСОБА_1  на борговій розписці,  підтверджує пояснення відповідача про те,  що він частково виконав зобов'язання за
договором позики,  повернувши позивачеві
у червні 2006 р. 2500 грн. та навесні 2007 р. -1500 грн.

З
урахуванням таких обставин колегія вважає доведеним факт частково виконання
відповідачем договору,  а саме повернення
4000 грн.

За
такого з відповідача необхідно стягнути на користь позивача неповернуту суму
позики,  що складає 1050 грн.,  а тому рішення суду слід змінити.

В
силу  ст.
88 ЦПК
України з ОСОБА_2  на користь
ОСОБА_1  також підлягає стягненню
сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 51 грн. (а.с.  1,  2).

Крім
того судом правильно стягнуто 100
грн.,  витрачених позивачем на
юридичну допомогу.

Керуючись  ст.
ст.  303,
307,  309,  316 ЦПК України,  колегія суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 листопада 2007 року змінити.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1050
(одну тисячу п'ятдесят) грн. боргу за договором позики та 51 (п'ятдесят одну)
грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення
набирає законної сили з моменту його проголошення,  але може бути оскаржено у касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної
сили.