Справа № 22ц-127-2008р.                                     Головуючий по 1
39                                                            Зайончковська LA.
апеляційній інстанції Бурлака В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17"
січня 2008 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                   Храпка В.Д.

суддів                              Бурлаки В.О.,  Карпенко
О.В.

при
секретарі                  Петренко С. П.

з участю
адвоката          ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 листопада
2007р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство
«Сільбуд-Інвест» про стягнення заробітної плати,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку,  компенсації за невикористану
відпустку,  моральної шкоди, -

встановила:

ОСОБА_23вернувся
до суду з позовом про стягнення заробітної плати,  середнього заробітку за час затримки
розрахунку,  компенсації за невикористану
віцпустку,  моральної шкоди з ТОВ
«Виробничо-будівельне підприємство «Сільбуд-Інвест»,  посилаючись на те,  що згідно трудової угоди НОМЕР_1 від
20.04.2004р. він працював кранівником з 20 квітня по 6 липня 2004р. з оплатою
за виконану роботу в сумі по 700 грн. з відрядженням щомісячно. За ініціативи
відповідача 06.11.2004р. трудову угоду було припинено.

Просив
суд стягнути з відповідача недовиплачену йому заробітну плату за час роботи та
середній заробіток за час затримки розрахунку в цій частині.

Ухвалою
Смілянського міськрайонного суду від 16.03.2005р.,  залишеною без змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 31.05.2006р.,
провадження по справі було закрито,
так як рішенням Смілянського міськрайонного суду від 05.10.2004р. по
справі за позовом між тими ж сторонами про поновлення на роботі,  стягнення компенсації за вимушений прогул та
моральної шкоди,  було вирішено питання
про відсутність заборгованості по заробітній платі позивача на час звільнення.

Ухвалою
апеляційного суду Чернігівської області від 04.07.2007р.,  що діяв як касаційна інстанція,  ухвала суду першої інстанції була скасована і
справу направлено на

новий розгляд в
частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Збільшивши
свої позовні вимоги позивач просив стягнути з відповідача недоплачену заробітну
плату в сумі 1221 грн. 21 коп.3 урахуванням індексу інфляції з моменту
звільнення по день розгляду справи,
середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 25200 грн.,  невиплачену заробітну плату за роботу у
вихідні дні в сумі 1545 грн. 91 коп.3 врахуванням 3% річних за користування
підприємством чужими коштами,
компенсацію за невикористану відпустку в сумі 389 грн. 17 коп. та
моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Рішенням
Смілянського міськрайонного суду від 14.11.2007р. в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено,  стягнуто з нього на користь УДК в м. Сміла витрати
за ІТЗ розгляду справи в сумі 30 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду як незаконне
та ухвалити нове рішення,  яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши
доповідача,  сторони,  адвоката ОСОБА_1  вивчивши та обговоривши матеріали справи в
межах заявлених вимог та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому -
задоволенню,  а рішення скасуванню з
винесенням нового рішення і зі слідуючих підстав.

Згідно
трудової угоди від 20.04.2004р. НОМЕР_1 ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство
«Сільбуд-Інвест» уклало на підставі Статуту з ОСОБА_2 угоду про виконання
роботи на крані з оплатою за виконану роботу 700 грн. за повний місяць з
відрядженням.

За
період роботи з 20.04. по 06.07.2004р. позивачу нараховувалась заробітна
плата,  він працював по режиму робочого
часу підприємства,  на нього поширювались
Правила внутрішнього трудового розпорядку,
проводились відрахування до Пенсійного фонду тому колегія суддів
погоджується з висновками судів,  що
фактично був заключний трудовий договір.

В 2004р.
ОСОБА_23вертався з позовом у суд до виробничо-будівельного підприємства
«Сільбуд-інвест» про поновлення на роботі,
стягнення компенсації за вимушений прогул,  витрат по відрядженню,  моральної шкоди і рішенням Смілянського
міськрайонного суду від 05.10.2004р. в задоволенні позову відмовлено.

Після перегляду
в апеляційному порядку 24.12.2004р. рішення набрало законної сили.

Вдруге
ОСОБА_23вернувся з позовом у суд до виробничо-будівельного підприємства
«Сільбуд-Інвест» 23.02.2005р. і просив стягнути на його користь заробітну плату
за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки (недоплачена
заробітна плата і середній заробіток за час затримки розрахунку).

Ухвалою
Смілянського районного суду від 16.03.2005р. провадження по справі
закрито,  оскільки малось рішення суду
від 05.10.2004р.

Ухвалою
колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду від
31.05.2005р. ухвала Смілянського районного суду залишена без змін.

При
перегляді прийнятих рішень за 2005 рік в касаційному порядку ухвали скасовані в
частині закриття провадження про стягнення середнього заробітку за затримку
остаточного розрахунку скасовані і справа в цій частині направлена на новий
розгляд.

В
позовній заяві від 04.08.2007р. ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача борг з
урахуванням інфляції в сумі 1221 грн. 21 коп.

Середній
заробіток за час затримки,  обрахований
на 06.02.2005р. в сумі 4900 грн. помножений на 29 місяців,  що становить 25200 грн.

Компенсацію
за дні невикористаної відпустки в сумі 291 грн. 66 коп.,  а також моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В заяві
від 08.11.2007р. збільшив позовні вимоги і з врахуванням роботи у вихідні дні
просив стягнути 1545 грн. 91 коп.

Як
вбачається з матеріалів справи (довідки №90 від 09.08.2004р.) відповідачем
виплачені ОСОБА_2 3а перебування у відрядженнях в сумі 1047 грн. 38 коп.,  своєчасно виплачено 855 грн. заробітної плати
за квітень-червень 2004р.

Всього виплачено
згідно уточненої довідки від 16.01.2008р. 1868 грн.

Згідно
трудової угоди за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві 700 грн. за
повний місяць з відрядженням.

Відповідно  ст. . ст. 116,  117 КЗпП України при звільненні працівника
виплата всіх сум,  що належить йому від
підприємства проводиться в день звільнення. Якщо працівник не працював то
зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після
пред'явлення звільним працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про
розмір сум неоспорювана сума повинна бути виплачена.

У разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівникові сум у вказані вище строки підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В
позовних вимогах ставилось питання про виплату заробітної плати,  компенсації за вимушений прогул,  оплати за відрядження,  оплати за роботу у вихідні та відпускні.

Згідно
платіжних відомостей та видаткових касових ордерів заробітна плата компенсаційні
виплати по відрядженням виплачені своєчасно.

Питання
оплати за вимушений прогул розглянуто Смілянським районним судом 05.10.2004р. і
відмовлено в задоволенні позову.

Щодо
оплати за роботу у вихідні дні то ОСОБА_2 не надано доказів того,  який режим робочого часу встановлено
підприємством,  в яке позивач направлявся
у відрядження.

Статтею
83 КЗпП України передбачено,  що у разі
звільнення працівника йому виплачується компенсація за не використані ним дні
щорічної відпустки.

Позивач
просив стягнути на його користь компенсацію за дні невикористаної відпустки з
урахуванням індексації в сумі 389 грн. 17 коп.,
з чим відповідач не погоджувався,
посилаючись на те,  що він
працював незначний час.

Таким
чином,  вказана сума є оспорюванню.

Постановленим судовим
рішенням це питання не вирішено.

Крім
того,  позивач просив відшкодувати йому
заподіяну моральну шкоду у зв'язку з порушенням його трудових прав,  отриманням моральних страждань в результаті
тривалого розгляду.

Статтею
237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику,  якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань втрати нормальних
життєвих зв'язків.

З
урахуванням характеру правопорушення,
наданих доказів про глибину фізичних та душевних страждань колегія
вважає,  що розмір відшкодування
моральної шкоди становить 300 грн.

Сторонами не
ставились на обговорення питання про сплив позовної давності.

Оскільки
вимоги про стягнення суми компенсації за невикористану відпустку є
оспорюваними,  а сума відшкодування
моральної шкоди не є належною сумою для виплати ( ст. 238 КЗпП України) і в цих
випадках підстав для стягнення середнього заробітку з часу звільнення з роботи
ОСОБА_2 і по день винесення рішення немає.

Судом
першої інстанції неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи,  в
результаті цього висновки суду не відповідають встановленим обставинам,  а тому рішення не може залишатися в силі.

Керуючись  ст.
ст.  307,  309,
316 ЦПК України,  колегія суддів,
-

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задоволити частково. Рішення Смілянського міськрайонного суду
від 14.11.2007 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Стягнути
з ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство «Сільбуд-Інвест» на користь ОСОБА_2
389 грн.17 коп. компенсації за невикористану відпустку та 300 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних
вимог відмовити.

Стягнути
з ТОВ «Виробничо-будівельне підприємство «Сільбуд-Інвест» державне мито в сумі
51 грн.

Рішення
може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі
2 місяців з дня проголошення.