Справа № 2-2254, 2008р.
РІШЕННЯ

И М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24
листопада 2008 р.
м. Саки

Сакський міськрайонний суд Автономної Республіки Крим у складі:

Головуючого судді:                                 О.В.
Копичинського

При
секретарі:
Є.Ф. Кузьменко

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання частково недійсним заповіту, договору дарування нерухомого
майна, про визнання права власності на частку нерухомого і рухомого майно в
порядку спадкування за законом та про стягнення судових витрат у справі,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, який згідно ч.2 ст.31 ЦПК України було уточнено вимогами, а.с.86:

-про визнання частково недійсним заповіту
від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, затвердженого секретарем Оріхівської
сільради 10.06.98р., в частині спадкування 1/6 частини автомашини «ВАЗ-21063»,
випуску 1984р., р/н НОМЕР_1;

-про визнання частково недійсним договору
дарування від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідченого нотаріусом
15.08.06р., в частині дарування 1/6 частини жилого будинку АДРЕСА_1;

-про визнання права власності на 1/6
частину зазначеної автомашини і на 1/6 частину зазначеного жилого будинку в
порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4;

-про стягнення судових витрат у справі.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 були її батьками, яким належали зазначені жилий будинок і автомашина.
ІНФОРМАЦІЯ_1р. її мати померла. Після її смерті залишилися спадкоємці: ОСОБА_3,
як переживший чоловік, та вона з сестрою ОСОБА_5, які фактично прийняли
спадщину. У зв'язку з цим ОСОБА_3 успадкував 4/6 частину зазначеного майна, а
вони з сестрою по 1/6 частині.

Але 10.06.98р. їх батько заповідав
зазначене майно ОСОБА_2, з якою зареєстрував шлюб 13.01.98р., а 15.08.06р.
оформив нотаріально договір дарування спадкового жилого будинку, чим порушив її
право успадкувати 1/6 частку цього майна за законом.

У судовому засіданні позивачка підтримала
зазначені позовні вимоги, які просила
задовольнити.

Відповідачка проти позову заперечувала з наступних підстав. З 13.01.98р.
вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який за життя склав на її
ім'я заповіт на все своє майно. 15.08.06р. ОСОБА_3 подарував їй жилий будинок АДРЕСА_1, який належав йому на праві власності.
У зв'язку з цим позивачка не має відношення до цього майна.

ОСОБА_5, яка є 3-ю особою у справі, в
судове засідання не з'явилася з поважних причин, про що направив до суду заяву,
в якій просила розглянути справу у її відсутності і задовольнити позов.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши і
дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

З пояснень позивачки і матеріалів справи судом встановлено, що
предметами спору у теперішній справі є 1/6 частина
автомашини «ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н НОМЕР_1 і 1/6 частина жилого
будинку АДРЕСА_1, на які позивачка претендує як на спадкове майно.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР (яка була
чинною на дату складання спірного заповіту у теперішній справі) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє
майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим,
що не входять до кола спадкоємців за законом.

Так з пояснень сторін і матеріалів справи,
а.с.31, судом встановлено, що 10.06.98р. секретар Оріхівської сільради
затвердила заповіт, в якому спадкодавець ОСОБА_3 заповідав своїй дружині
ОСОБА_2 все своє майно, яке на день смерті буде йому належати по закону.

Але в цьому заповіті спадкодавець на зазначив
конкретного нерухомого чи рухомого майна, яке він заповідав.

З зазначеного виходить, що зазначеним
волевиявленням спадкодавець ОСОБА_3 не порушував прав позивачки, яка оспорює
право ОСОБА_3 на 1/6 частину автомашини «ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н
НОМЕР_1 і на 1/6 частину жилого будинку АДРЕСА_1

Крім того, статтями Глави 3 зазначеного
Кодексу передбачені підставі, за наявності яких угоди (до яких також
відноситься і заповіт, як одностороння угода) можливо визнати недійсними.

Але позивачка не довела той факт, що
зазначеним заповітом порушуються її права на успадкування частки спірного
майна, а також невідповідності цього заповіту вимогам чинного на той період
законодавства, чим не виконала вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог чи заперечень. Судом зазначені обставини не встановлені
при розгляді справи.

На підставі зазначеного вище суд дійшов
висновку про відсутність у справі законних підстав для визнання зазначеного
заповіту частково недійсним.

*

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
які були батьками позивачки, перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.51р.,
про що свідчать свідоцтва про народження і про реєстрацію шлюбу та пояснення
позивачки, а.с.9,10,11.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1р., про що
зазначено у свідоцтві про смерть, а.с.8.

В архівній довідці Оріхівської сільради
зазначено, що ОСОБА_4 проживала з реєстрацією до дня смерті у будинку АДРЕСА_1,
а.с.6.

Рішенням Новоодеського райсуду
Миколаївської обл. від 04.10.07р. встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини
після смерті її матері ОСОБА_4, а.с.12.

Так відповідно до вимог ст.ст.12,13 Закону України «Про власність» від
07.02.91р. (який був чинним на період смерті ОСОБА_4) - у власності громадян
можуть знаходитися жилі будинки, одержані внаслідок успадкування або інших
угод, не заборонених законом.

Також, згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь
у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР від 31.01.1966р. (яка втратила чинність на
підставі Наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.95р. №56) - право власності
фізичної особи на нерухоме майно повинно бути зареєстровано в БТІ.

Але позивачка не надала суду належних доказів тому, що право власності
на зазначений жилий будинок було оформлено на ім'я її матері ОСОБА_4, чим не
виконала вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Судом
таких доказів не встановлено при розгляді справи.

На підставі зазначеного вище суд дійшов висновку, що на момент відкриття
спадщини ОСОБА_4 не була власником (співвласником) жилого будинку АДРЕСА_1, яки є предметом розгляду у теперішній справі.

Так відповідно до вимог ст.ст.12,13
зазначеного Закону та статей Розділу VII ЦК УРСР - до складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини
і не припинилися внаслідок його смерті.

З зазначеного виходить, що спадкоємець
може успадкувати лише те майно, яке було у встановленому законом порядку
придбане і зареєстроване на праві власності за спадкодавцем.

Приймаючи до уваги зазначене вище суд
дійшов висновку, що позивачка не має законного права для прийняття спадщини
відносно частки спірного жилого будинку в порядку спадкування за законом після
смерті її матері ОСОБА_4 з підстав відсутності правовстановлюючих документів на
це нерухоме майно у спадкодавця ОСОБА_4

*

З пояснень сторін і матеріалів справи
судом встановлено, що 13.01.98р. ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2
(відповідачкою у теперішній справі), а.с.58.

15.08.06р. приватним нотаріусом було
посвідчено договір, за яким ОСОБА_3 подарував своїй дружині ОСОБА_2 жилий
будинок АДРЕСА_1, а.с.59.

В цьому договорі зазначено, що жилий
будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, видане
виконкомом Оріхівської сільради АРК. 20.03.06р. на підставі рішення від
30.01.06р. №5.

Перевіряючи право позивачки на оспорювання
цього договору, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України -
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог закону.

Правові наслідки недійсності правочину для
кожної із сторін передбачені ст.216 цього Кодексу.

Але судом встановлено, що позивачка не є
стороною договору дарування жилого будинку, посвідченого нотаріусом 15.08.06р.,
а також не має зареєстрованого права на це нерухоме майно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пп.«є» ч.1 п.16 постанови «Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними» від 28.04.78р. №3 - визнання угоди недійсною може мати місце і
після смерті громадянина, який був її учасником. Такі вимоги можуть бути
заявлені другою стороною, спадкодавцем померлого, іншими заінтересованими
особами.

З зазначеного виходить, що право на
оспорювання через суд угоди належить і іншим особами, які не були її учасником,
але за умови, що ця угода порушує їхні права, свободи чи інтереси, що
передбачено ч.1 ст.3 ЦПК України, згідно яким - кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так судом встановлено, що позивачка, яка
спадкодавець майна ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом про оспорювання
договору дарування жилого будинку АДРЕСА_1, посвідченого нотаріусом 15.08.06р.

Але, з пояснень сторін і матеріалів
спадкової справи, а.с.73-84, судом встановлено, що зазначений жилий будинок не
входив до складу спадкового майна ОСОБА_4

На підставі зазначеного вище суд дійшов
висновку, що позивачка не має право на оспорювання цього договору у судовому
порядку тому, що не відноситься до суб'єктів, які відповідно до вимог ч.1 ст.3
ЦПК України мають право на звернення до суду за захистом.

У зв'язку з цим позов в частині визнання
частково недійсним договору дарування жилого будинку АДРЕСА_1, посвідченого
нотаріусом 15.08.06р., не підлягає задоволенню.

*

Згідно ч.1 ст.60 СК України - майно,
придбане подружжям під час шлюбу належить дружині і чоловіку на праві загальної
сумісної власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4
перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.51р.

В 1984р. ОСОБА_3 придбав автомашину
«ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н НОМЕР_1, яка була зареєстрована на його ім'я в
МРЕВ, а.с.37.

На підставі зазначеного суд дійшов
висновку, що ОСОБА_4 мала право власності на Ѕ подружню частку зазначеної
автомашини.

*

Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.549 ЦК УРСР
(в редакції 1963р., яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_4) - визнається, що нащадок прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в
управління чи володіння спадковим майном протягом шести місяців від дню
відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
які були батьками позивачки, перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.02.51р.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1р.

Після її смерті залишилися спадкоємці:
ОСОБА_3, як переживший чоловік, та позивачка з сестрою ОСОБА_5, які звернулися
до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Але до теперішнього часу
свідоцтва про прийняття спадщини відносно спірної автомашини їм не видані, про
що свідчать матеріали спадкової справи, а.с.73-84.

З зазначеного виходить, що у ОСОБА_3 є
право успадкувати 4/6 частин зазначеної автомашини, а у позивачки з сестрою по
1/6 частині.

Рішенням Новоодеського райсуду
Миколаївської обл. від 04.10.07р. встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини
після смерті її матері ОСОБА_4

На підставі зазначеного вище суд вважає за
можливе визнати, що позивачка фактично прийняла спадщину відносно 1/6 частини
зазначеного автомашини, Ѕ частка якої належала на праві власності спадкодавцю
ОСОБА_4

*

Згідно ст.12 Закону України "Про
власність" від 07.02.91р. (який був чинним на час відкриття спадщини
спадкодавця ОСОБА_4) - громадяни придбають право власності на майно в
результаті спадкоємства.

Відповідно до ст.328 ЦК України - право
власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.4 постанови «Про практику розгляду судами України справ про
спадкування» від 24.06.83р. №4, яка була чинною на час відкриття спадщини
спадкодавця ОСОБА_6, - якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або
володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання
про визнання права власності на спадкове майно, а не про продовження
пропущеного строку.

Приймаючи до уваги встановлений судом факт
про те, що позивачка фактично прийняла спадщину відносно 1/6 частки автомашини
«ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н НОМЕР_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_4, суд
вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на це майно.

*

На підставі ст. 534,549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), ст. 12
Закону України "Про власність" від 07.02.91р., ст.ст. 215,216,328 ЦК
України, ст. 60 СК України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від
28.04.78р. №3, п. 4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України “Про практику розгляду судами України справ про спадкування” від
24.06.83р. №4, і керуючись ст.ст.
3,10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6
частину автомашини «ВАЗ-21063», випуску 1984р., р/н НОМЕР_1 в порядку
спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2.

Позов в іншій його частині - залишити без задоволення.

*

Копію рішення направити  3-й особі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до Апеляційного суду АР Крим шляхом подачі до Сакського міськрайсуду АР
Крим заяви про апеляційне оскарження у 10-денний строк з дня проголошення
рішення і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: