УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2008 р.                                                                                м.
Івано-Франківськ

Колегія
суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської
області в складі:

головуючої                                                         Беркій
О.Ю.,

суддів                                                                  Соколовського
В.М., Матківського Р.Й.,

секретаря                                                            Семків
З.П.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до Старокривотульської
сільської ради, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2про визнання
рішення сесії сільської ради недійсним та видачу Державного акту на право
приватної власності на землю, -

з
участю: апелянта ОСОБА_1., його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4., представника
Старокривотульської сільської ради Назарука В.М., представника ОСОБА_2. -ОСОБА_5.

встановила:

Рішенням
Тисменицького районного суду від 6 листопада 2007 року в задоволенні позову
ОСОБА_1. до Старокривотульської сільської ради, третьої особи на стороні
відповідача ОСОБА_2. про визнання рішення сесії Старокривотульської сільської
ради від 30 вересня 2004 року недійсним та зобов'язання у видачі Державного акту
на право приватної власності на земельну ділянку пл. 0, 83 га відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

Стягнуто
з ОСОБА_1. в користь держави 7
грн.
50 коп.
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Справа № 22-Ц-121/2008 р.                         Головуючий у 1 інстанції
Струтинський P.P.

Категорія
33                                                   Доповідач
Беркій О.Ю.

2

В
апеляційній скарзі на зазначене рішення ОСОБА_1. посилається на те, що воно
прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Так,
судом не досліджено та не надано правової оцінки витребуваним з архівного
відділу ксерокопіям протоколів та рішень сільської ради на предмет вияснення
правильності і вірогідності зроблених у них записів.

Судом не
взято до уваги те, що рішення сесії від 30.11.1993
року та список громадян, яким передається у приватну власність земельні
рішення не містить підпису голови сільської ради ОСОБА_6.

Не
відповідає дійсності і висновок суду про те, що він не звертався з заявою про
надання земельної ділянки, оскільки він звертався до попередніх голів сільської
ради, які вказували на рішення сесії від 30.11.1993р., яким передано йому у
приватну власність земельну ділянку пл.0, 83 га.

Судом
безпідставно відмовлено йому у клопотанні про виклик в судове засідання бувших голів
сільських рад, оскільки документа, який би спростував те, що рішенням сесії від
30.11.1993 року
передано йому в приватну власність земельну ділянку пл. 0, 83 га в матеріалах
справи немає, а документи, які знаходяться в архівному відділі не містять підпису
голови сільської ради ОСОБА_6. та ставлять під сумнів зміст даного рішення.

Зазначає,
що спірною земельною ділянкою пл. 0,
83 га його сім'я користується з дорадянських часів, за неї сплачувався
земельний податок.

Просить
рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким його позов
задовольнити.

В
судовому засіданні апелянт ОСОБА_1. і його представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
апеляційну скаргу підтримали по вищевказаних мотивах.

Представник
Старокривотульської сільської ради та представник ОСОБА_2. -ОСОБА_5. апеляційну
скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши
доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно
до ст. 12 ЗК
України до повноважень сільської ради належить розпорядження землями
територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель
комунальної власності та передача земельних ділянок у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1. Згідно
погосподарської книги за даним господарством закріплена земельна

3

ділянка пл. 0, 83 га, з яких 0, 25 га для
будівництва і обслуговування житлового будинку та 0, 58 га для ведення
особистого селянського господарства, яка за життя матері позивача була передана
їй у власність, однак приватизація не була завершена і державний акт не видано.

Звертаючись
до суду з позовом про визнання недійсним рішення сесії сільської ради від 30.09.2004 року та
зобов'язання видати державний акт на землю, позивач посилався на те, що
земельна ділянка на якій розташований молокоприймальний пункт входить в площу
земельної ділянки 0, 83 га, яка
йому передана у приватну власність та за яку ним сплачувався земельний податок.

Відмовляючи
в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правильно виходив з того, що
земельна ділянка пл. 0,
83 га позивачу у власність не надавалася, оскільки в протоколі 15 сесії XXI
скликання Старокривотульської сільської ради від 30.11.1993 року ОСОБА_1. не
значиться і з заявами про надання земельної ділянки у власність в період з 1993 року по вересень
2004 року не
звертався.

Судом
встановлено, що спір виник з приводу відмови відповідачем надати земельну
ділянку пл. 0, 03 га, на
якій розміщений молокоприймальний пункт, у власність.

Згідно
аерозйомок земельних ділянок за 1961
рік (а.с. 22 том 1), схеми виносу в
натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель (а.с. 93, том 2) та акту
земельної комісії від 17
вересня 2004 року
(а.с. 12 том. 1) вбачається, що земельна ділянка, яка прилягає до подвір'я
ОСОБА_7. та ОСОБА_1. є неужитком, на якій було побудовано молокоприймальний
пункт. Дане приміщення на праві приватної власності належить ОСОБА_2.

Згідно
акту земельної комісії від 20.10.2006
року вбачається, що частина земельної ділянки ОСОБА_1. пл. 0, 03 га по його усній
домовленості була віддана ОСОБА_8., який її обробляв, на даний час повернута
позивачу, однак ним не обробляється і до загальної зйомки та обмірів не
включена.

За
наведених обставин сільською радою обґрунтовано було зобов'язано ОСОБА_1.
звільнити земельну ділянку на території якої знаходиться молокоприймальний
пункт, оскільки така захоплена самовільно, та встановити огорожу на попереднє
місце.

Посилання
апелянта на те, що обміри земельної ділянки проводилися рулеткою у зв'язку з
чим сільською радою допущено неточності в розмірах не заслуговують на увагу,
оскільки на неодноразові намагання провести повторні обміри, ОСОБА_1.
ухиляється від проведення таких.

Необгрунтованими
є і доводи ОСОБА_1. про те, що спірною частиною земельної ділянки його сім'я
користується на законних підставах, оскільки з цього приводу ним не
представлено доказів. Посилання на виготовлений план встановлення меж земельної

4

ділянки, де в розміри земельної ділянки включено земельну
ділянку на якій знаходиться молокоприймальний пункт (а.с. 174 том 1) не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки такі межі були встановлені на підставі рішення
суду від 14.12.2004 року, яке скасовано.

Доводи
апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують. Рішення суду
постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав
для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.
ст. 218, 307, 308,
313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення
Тисменицького районного суду від 6
листопада 2007 року
залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з часу набрання законної сили.