АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД  КІРОВОГРАДСЬКОЇ   ОБЛАСТІ
Справа №
Головуючий  у  суді І
інстанції Задорожна  Л.І.
Доповідач   Пономаренко В.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09
жовтня 2008 року       Колегія суддів
судової  палати  у цивільних справах  апеляційного
суду  Кіровоградської   області
у складі :

головуючого
-  судді Вербицького В.С.,

суддів
-  Дуковського О.Л.,  Пономаренко В.Г.

при
секретарі  - Донець А.Ю.,

розглянувши
у  відкритому судовому засіданні в м.
Кіровограді цивільну справу за   апеляційною скаргою ОСОБА_1   на
рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2008
року  у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2про визнання права власності, усунення перешкод в користуванні майном,
скасування реєстрації й виселення з будинку та зустрічним позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 спільного майна чоловіка та жінки,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2008 року
ОСОБА_1 звернулася  в суд з
позовом  до ОСОБА_2про усунення перешкод
в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації.

Позивач зазначала, що в 1986 році за договором
купівлі-продажу вона придбала житловий будинок, розташований по вул.. АДРЕСА_1
Останнім часом відповідач, з яким вони близько 20 років проживали разом,  чинить їй перешкоди в користуванні власністю.
У результаті застосування відповідачем до неї фізичної сили, погроз, вона вимушена
була у лютому 2007 року піти з дому і проживати у своїх родичів, де мешкає і на
даний час. Посилаючись на зазначене, просила позов задовольнити.

У травні 2008 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги
і,  посилаючись на те, що  відповідач у придбанні  спірного будинку ніякої участі не приймав,
оскільки з 1983 року по 1988 рік перебував у місцях позбавлення волі, а будинок
був придбаний за її кошти та кошти її сина ОСОБА_3, які вони заробили працюючи
в колгоспі,  крім раніше заявлених вимог,
просила визнати  за нею право
власності  на спірне домоволодіння і
стягнути з відповідача 20000  моральної
шкоди, заподіяної його неправомірними діями, в результаті чого вона протягом
одного року і чотирьох місяців позбавлена власного житла  /а.с.33-35/

ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1 про
визнання права власності на 1/3
спільного майна чоловіка та жінки, що не перебувають у шлюбі, і розподіл
його в натурі, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1983 року він проживає з ОСОБА_1
однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В 1993 році вони разом  за їх спільні кошти  придбали спірний будинок,  а договір купівлі-продажу був оформлений
пізніше в 1986 році на ім'я ОСОБА_1  За
час проживання у спірному будинку вони за спільні кошти перебудували його і
збудували ряд надвірних будівель, а тому вважає що будинок є спільною власністю
його та ОСОБА_1 і  на підставі ст.. 74
Сімейного Кодексу України,
відходячи  від рівності часток,
оскільки договір купівлі-продажу оформлений на ОСОБА_1, просив визнати  за ним право власності на 1/3 частину
спірного домоволодіння. /а.с. 44/

У процесі розгляду справи ОСОБА_2 уточнив свої вимоги в
частині  підстав визнання права власності
на частину спірного будинку без виділу його частки в натурі, зазначивши,
що  крім того, що вони з ОСОБА_1
проживали  однією сім'єю і вели спільне
господарство,  він являвся членом
колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_1 і до складу якого входив і її
син, що вибув із членів двору в 1990 році без виділу належної йому частки.  Посилаючись на те, що  спірне домоволодіння є майном колгоспного
двору, яке  придбане до 15 квітня 1991
року,  виходячи з  рівності часток усіх членів колгоспного
двору, просив визнати за  ним з цих
підстав  право власності на 1/3 частину
спірного домоволодіння /а.с.67/

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської
області  від 25 липня 2008 року  у задоволені позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення
перешкод в користуванні майном, скасування реєстрації й виселення з будинку та
стягнення моральної шкоди відмовлено.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 задоволено. Визнано
права власності ОСОБА_2 на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1та  стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 281
грн. на відшкодування судових витрат у справі.

В апеляційній
скарзіОСОБА_1 просить рішення суду скасувати з мотивів порушення  судом при ухвалені рішення  норм матеріального і процесуального
права  і
направити справу на  новий розгляд
до суду першої інстанції.

Апелянт посилається на те, що  судом при вирішенні  справи поверхового досліджені надані
докази   та неправильно встановлені
обставини справи. Зокрема, суд не взяв до уваги,  що
відповідач за три роки до купівлі нею будинку і два після того, а саме з
1983 року по 1988 рік відбував покарання в місцях позбавлення волі з конфіскацією
майна  і не міг брати ні фінансової ні
будь якої іншої участі у його  придбанні
та проігнорував  її клопотання про
витребування доказів щодо судимості відповідача, призначеного йому покарання та
архівних даних колгоспу „Україна” стосовно кількості відроблених відповідачем
вихододнів та розміру його заробітної плати, починаючи з 1989 року,  які вона сама не могла суду надати.  Висновки суду ґрунтуються на припущеннях, а
тому рішення є незаконним.

Заслухавши суддю - доповідача,  пояснення сторін у справі, які з'явилися у
судове засідання, перевіривши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково а рішення суду скасуванню  з наступних підстав.

Відповідно до  ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим.

Згідно з  п 1.
Постанови Пленуму Верховного суду України
від 29.12.1976 р № 11 „Про судове рішення”  із змінами, внесеними згідно з Постановами
Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.04.1981 р., № 13 від 25.12.1992
року, № 15 від 25.09.1998 року,  рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності
з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі  закону, що регулює подібні
правовідносини або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають  значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 та задовольняючи
вимоги зустрічного позову, суд дійшов висновку, що спірне домоволодінняАДРЕСА_1
сторони придбали  в 1986 році під час
перебування у фактичних шлюбних стосунках і воно є майном колгоспного двору, що
збереглося після припинення його існування. Відповідно, ОСОБА_2 як член
колгоспного двору, який не втратив до 15 квітня 1991 року права на частку в
цьому майні, виходячи з рівності часток усіх його членів, має право на 1/3
частину спірного домоволодіння.  Визнавши  доведеними вимоги зустрічного позову, суд
дійшов висновку, що зазначені обставини виключають можливість задоволення
позову  позивачки за первісним позовом.

Проте погодитися з такими висновками суду першої
інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з неправильним застосуванням
матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Так, із матеріалів справи вбачається, що згідно договору
купівлі продажу, посвідченого відповідно до вимог ст. 227 ЦК УРСР та ст. 14
Закону УРСР “Про державний нотаріат” від 25.12.1974 року, чинних на час
виникнення правовідносин, секретарем
виконкому Берестягівської сільської ради 20 травня 1986 ,
зареєстрованого у сільській раді за № 6, укладеного між ОСОБА_5. та ОСОБА_1,
ОСОБА_4. продав, а голова колгоспного двору ОСОБА_1 купила жилий будинок, що
знаходиться в селі Берестяги, Гайворонського району, Кіровоградської області і
розташований на земельній ділянці розміром 3800 кв. метрів, що належить
колгоспу „Україна”(а.с.6)

Право власності ОСОБА_1 на спірний будинок підтверджено
також  свідоцтвом на право особистої
власності на житловий будинок від 14.06.2007 року , виданим на підставі рішення
виконкому Берестягівської сільської ради
від 21.01.1995 року № 6 взамін договору купівлі продажу від 20.05.1986
року(а.с.7)

Згідно довідки Берестягівської сільської ради від
17.03.2008 року  відповідач
зареєстрований за   спірним будинком з 02
грудня 1988 року (а.с.38)

Відповідно до ст.. 120 чинного на той час Цивільного
Кодексу України 1963 року майно колгоспного двору належало його членам на праві
спільної сумісної власності.

Із положень Примірного Статуту колгоспу, прийнятого
Третім Всесоюзним з'їздом колгоспників в 1969 році, вбачається, що колгоспним
двором є таке сімейно-трудове об'єднання колгоспників, працездатні учасники
якого отримують доходи від суспільного колгоспного виробництва, і крім того,
ведуть особисте підсобне господарство в межах норм, передбачених Статутом
колгоспу. Відповідно , характерними ознаками
колгоспного двору є: сім'я колгоспника як основа колгоспного двору;
наявність спільного ведення підсобного господарства особистою працею членів
сім'ї колгоспника; зв'язок  цього  сімейно-трудового об'єднання з колгоспом, від
якого сімейне об'єднання отримує основні доходи .  Оскільки кожне таке сімейно-трудове
об'єднання є самостійним об'єктом права, кожний колгоспний двір повинен бути
юридично оформленим.  Реєстрацію кожного
колгоспного двору як самостійного суб'єкта права здійснює сільська рада, як
орган держави, шляхом реєстрації в по господарських книгах.

Відповідно до п.20 „Вказівок по веденню по господарського
обліку в сільських радах народних депутатів” затверджених постановою
Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (які діяли на час виникнення
спірних правовідносин) , в строчці  „суспільна
група господарства” записується станом на 1 січня відповідного року одна із
слідуючи суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника;
господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою
діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення, з
зазначенням  складу  господарства, змін які відбуваються у цьому
складі, у тому числі при розподілі
колгоспного двору та виділі з нього.

За таких
обставин   суду слід було шляхом
витребування необхідних доказів (довідок сільської ради, виписок з
погосподарських книг) встановити коло членів колгоспного двору ОСОБА_1та
залучити їх до участі в справі в якості третіх осіб, з'ясувати чи був членом
двору ОСОБА_2.  та з якого часу, до якого
часу проіснував колгоспний двір, який об'єм робіт  з перебудови будинку, придбаного в 1986 році
та будівництва господарських будівель було виконано на момент  його ліквідації, а також які об'єми робіт
були виконані  по переобладнанню будинку
та  будівництву господарських споруд  після ліквідації колгоспного двору.

Крім того, судом не взято до уваги, що Сімейний Кодекс
України, нормами якого, а саме ст..70,71,74 СК,
якими керувався суд при ухваленні рішення,  регулює відносини, які виникнуть починаючи з
дня набрання ним чинності, він не має зворотної сили і  не може поширюватися на відносини, які
виникли до цього моменту.

Не взято до уваги судом першої інстанції   роз'яснень у п. 6 Постанови  Пленуму Верховного Суду  України № 20 від 22 грудня 1995 року „Про  судову практику у справах за позовами  про захист права приватної власності”, згідно
яких  розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено
або відмолено в її виділенні при недовгочасному його перебування у складі двору
або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули
з членів двору, але не втратили права на частку в його майні,  вона визначається з того майна двору, яке
було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні
права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх
переконливості, а суд зобов'язаний забезпечити реалізацію принципу змагальності
і рівності сторін у здійсненні процесуальних прав. Зі змісту частини 4
зазначеної статті вбачається, що суд має сприяти здійсненню сторонами
процесуальних прав та виконання обов'язків.

На порушення зазначеного, судом не витребувані докази,
про витребування яких заявляла клопотання ОСОБА_1, не з'ясовано тривалість
перебування  ОСОБА_2 в членах колгоспного
двору, ступінь його участі  працею та
коштами у веденні господарства колгоспного двору та коло членів колгоспного
двору, до складу якого зі слів сторін входили сини  позивачки

Таким чином, рішення ухвалено без залучення до участі в
справі осіб, щодо прав яких виник спір, та не на основні повно і всебічно
з'ясованих обставин, а тому його не можна визнати законним і обґрунтованим,
тобто судом   допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і
відповідно до вимог  п.4 ч.1 ст.311  ЦПК України є підставою для скасування
ухваленого судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись  ст..ст.
303,304, п.5. ч.1 ст. 307, п.4.ч.1 ст. 311,314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської
області від 25 липня 2008 року  у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання права власності, усунення перешкод в
користуванні майном, скасування реєстрації й виселення з будинку та зустрічним
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 спільного майна
чоловіка та жінки  скасувати,  а справу повернути на новий розгляд до того ж
суду в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду  набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена  в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців  з дня набрання  нею
законної сили.

Головуючий:

Судді: