Справа № 22ц-1781/2008                              Головуючий у 1
інст. -Коверзнев В.О.
Доповідач - Литвиненко І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня  2008 року

м.
Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого- судді

литвиненко І.В.

суддів:

смаглюк р.і., скрипки А.А.

при секретарі з  участю

ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представника Деснянської районної у м.Чернігові ради Серби А.І.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова  від 13 серпня 2008 року в справі за позовом
ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4  про визнання договору  недійсним ,

В С Т А Н О В И В :

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи та нормам матеріального права і ухвалити нове рішення  про відмову у задоволенні  позовних вимог.

Рішенням
Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 серпня 2008 року позовні вимоги
задоволені і визнано недійсним договір дарування 1/30 частин  житлового будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, укладений 09.11.2007 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та посвідчений
приватним нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального  округу ОСОБА_8

Апелянт зазначає, що він був єдиним власником  належної йому
частини будинку, а тому без будь-якої згоди інших осіб він має право на
вільне розпорядження своєю власністю і при цьому права неповнолітніх дітей
позивача ніяким чином не зачіпаються. Крім того, в апеляційній скарзі
звертається увага на те, що при посвідченні договору нотаріус перевірив  відсутність будь-яких обтяжень, неповнолітніх
дітей, котрі проживають або зареєстровані у вказаному житловому  будинку, що відображено у п. 4  зазначеного договору.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить  до  висновку, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  неотримання
ОСОБА_3 попередньої згоди органу опіки та піклування на укладення
договору дарування частини будинку, в якому зареєстровані двоє малолітніх дітей
позивача, є порушенням вимог ст. 12 Закону „Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних дітей” і тягне за собою  відповідно ч.1 ст.203, ст. 215  ЦК України недійсність правочину.

Ці
висновки суду відповідають матеріалам справи і вимогам діючого законодавства, а
тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що він був
єдиним власником  1/30 частини
житлового будинку з надвірними будівлями і відповідно до ст.ст. 316, 319, 321
ЦК України має право вільно розпоряджатись своєю власністю, є безпідставним,
оскільки ч.5 ст.319 ЦК України встановлює, що власник не може використовувати
право власності на шкоду правам інших громадян, які в даному випадку захищені
ст. 12  Закону України „Про основи соціального
захисту бездомних громадян і безпритульних дітей”.

Крім того ОСОБА_3 був співвласником ідеальної частки у майні,  а тому його право власності обтяжене  нормами закону, які регулюють здійснення
права спільної часткової власності.

Що стосується доводів апелянта стосовно того, що відсутність реєстрації
неповнолітніх дітей у будинку АДРЕСА_1 була перевірена нотаріусом при
посвідченні договору, то вони не відповідають фактичним матеріалам справи, де є
копія домової книги (а.с.8-11) з відмітками про реєстрацію дітей з 13.10.2007
року в цьому будинку, і відсутні докази про недійсність даної домової книги. До
того ж , сама ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала той факт, що позивач
не міг прописати дітей у стару домову книгу, так як та була деякий час
загублена і знайшлась лише перед посвідченням договору дарування.

Не є підставою  для скасування  рішення твердження  апелянта та ОСОБА_4  про те, що діти позивача ніколи не проживали
у спірному будинку, тривалий час взагалі не були зареєстровані і на даний час
проживають в іншому будинку, оскільки по справі відсутні беззаперечні докази
того, що діти позивача мають право на проживання в іншому конкретному місці.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав  для її задоволення та скасування  рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з
дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
314-315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

У
Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 13 серпня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий:                                       Судді :