Справа 2-5430/2008  р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 жовтня 2008 року Білоцерківський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді - Таран Н.Г.,

при секретарі судового засідання  - Чайка О.П.,

за участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду № 4 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_4, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, у
зв»язку з продовженням навчання, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що його
батьки розлучились, він проживає з мамою та є студентом Білоцерківського
інституту економіки та управління вищого навчального закладу «Відкритого
міжнародного університету розвитку людини «Україна»». Навчатись буде до 01
липня 2011 року. Навчання на платній основі і стипендію не отримує. Повністю
знаходиться на утриманні матері. В середньому сума витрат на навчання складає
500 гривень не рахуючи інфляції. Відповідач ніякої матеріальної допомоги не
надає, працює, але приховує свої доходи і місце роботи. Позивач просить
стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 500 гривень щомісяця
до 1 липня 2011 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Суду
пояснив, що бажає закінчити ВНЗ і отримати освіту саме там, де він навчається.
Матері важко одній утримувати його, крім того у матері на утриманні бабуся, він
не знає чи вона отримує пенсію. Крім того, мамі вже 50 років і їй важко
працювати. Вважає, що батько може їм матеріально допомагати. Батько робить
ремонти і заробляє гроші, мати продає оптом зерно, працює приватним
підприємцем.

Адвокат позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, як такий що
відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню, просила суд позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що він сплачував аліменти до
повноліття сина. На даний момент він не має фінансової можливості надавати
допомогу повнолітньому сину. Живе дуже бідно, на утриманні в нього троє
малолітніх дітей та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
Проживає в гуртожитку разом з сім»єю, яка складається з п»яти осіб в одній
кімнаті розміром 17,4 кв.м.. Діти постійно хворіють, коштів не вистачає взагалі
ні на що, в нього навіть немає коштів на маршрутне таксі щоб їздити на роботу.
Заробляє близько 2000-2500 гривень на місяць, якщо є робота, офіційно не
працює, тому що отримував би ще менший заробіток, вказаних коштів навіть не
вистачає на прожитковий мінімум його сім»ї.

Третя особа по справі просила в задоволені позову відмовити. Суду пояснила,
що вони з чоловіком живуть дуже бідно. Діти постійно хворіють, з першого
вересня 2008 року вперше пішли до дитячого садочку тільки зараз. Умови
проживання в сім»ї не задовільні. Матеріально не забезпечені, житлові умови-
одна кімната розміром 17,4 кв.м. на неї з чоловіком та трьох дітей.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, покази
свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не
обґрунтований і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син,
продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки
зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони
можуть надавати матеріальну допомогу.

Свідок ОСОБА_5 показала, що працює приватним підприємцем, не займається
оптовою торгівлею зернових, просто син ще дитина і не знає. Отримує в місяць
заробіток 900 гривень не більше. На утриманні має сина студента та матір пенсіонерку.  В 2006 році придбала двокімнатну квартиру, &frac12; частину якої подарувала сину - позивачу по справі, для того, щоб продати
однокімнатну квартиру, яка належала їй та позивачу. Син навчається в тому
навчальному закладі, який він обирав сам, питання де саме має навчатись син
вони не погоджували з відповідачем. Навчається на платній основі, тому що сам
вибрав навчальний заклад, а не бажав навчатися на безкоштовній основі. Продала
квартиру, для того щоб розрахуватися з боргами за купівлю двокімнатної квартири.
Мати громадянка Росії, пенсію отримує в Росії, але залишила довіреність на
розпорядження пенсією своїй сестрі, яка теж проживає в Росії. Сестра матері
використовує пенсію на свої потреби, оскільки хворіє. Мати сама дала згоду на
те щоб сестра використовувала ці кошти на себе, фактично подарувала. Сину на
оплату навчання витрачає 500 гривень та додатково сплачує індекс інфляції
щомісяця і має витрати на свою матір, яка віддає свою пенсію своїй сестрі,
утримує себе та сина - сплачує обов»язкові платежі- це витрати на комунальні
послуги, лікування (своє, матері, сина), харчування, одяг. Коштів з продажу
квартири не вистачило на оплату навчання сину.

Дані покази свідка суд оцінює критично, оскільки в них багато розбіжностей,
в тому числі з письмовими доказами по справі:

1.   посилаючись на те, що отримуючи
заробіток 900 гривень яких ні на що не вистачає, вона утримує матір, 1934 року
народження, яка хворіє - мати свою пенсію віддає своїй сестрі в Росії, яка
хворіє. Перераховуючи свої обов»язкові платежі в місяць, які значно перевищують
отримуваний нею дохід, свідок не змогла пояснити таке явище.

2.       свідок пояснила, що продаж однокімнатної
квартири було вчинено для погашення боргу за купівлю двокімнатної квартири і
коштів на навчання сину не вистачило. В долучених до матеріалів справи копіями
договорів купівлі-продажу квартир зазначено:

1-   Договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1 від 28 вересня 2006 року (купівлі двокімнатної квартири),
зокрема в п.2.1 даного договору, що вказана квартира куплена за 14300
(чотирнадцять тисяч триста гривень), які продавець по договору отримала від
покупця повністю при підписані даного договору. Покупцем в даному договорі є
ОСОБА_5.

2-   Договором дарування від
21.03.2008 року &frac12; частину  квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_5 подарувала (на момент дарування неповнолітньому) ОСОБА_2-
позивачу по справі.

3-   Відповідно до договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (продажу однокімнатної квартири) від 21
квітня 2008 року, зокрема п.2.1 вказано, що продаж квартири вчинено за 189698
(сто вісімдесят дев»ять тисяч шістсот дев»яносто вісім) гривень, які продавці
отримали під час оформлення договору. Продавцями по даному договору були-
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (який на момент продажу квартири вже був повнолітнім).

Посилання позивача на те, що він
потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання, а відповідач по
справі має можливість надавати таку допомогу - не підтверджуються  письмовими доказами, які є в справі та
дослідженими в судовому засіданні.

Так,
позивач посилається на скрутне матеріальне становище його та його матері у якої
він знаходиться на утриманні, хоча відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 21 квітня 2008 року він та ОСОБА_5 отримали 189698 (сто вісімдесят
дев»ять тисяч шістсот дев»яносто вісім) гривень за продаж квартири, яка
належала їм на праві власності в рівних частках. Посилання на те, що квартира
була продана, оскільки існував борг людям за придбання квартири згідно договору
купівлі-продажу від 28 вересня 2006 року, не підтверджуються будь-якими доказами,
а навпаки згідно даного договору вказану квартиру придбала особисто ОСОБА_5 за
суму 14300 (чотирнадцять тисяч триста) гривень. Крім того, &frac12; частину коштів за продаж квартири він отримав особисто та мав
використовувати їх на власний розсуд, в тому числі і за оплату навчання, а
також використати на своє утримання на період навчання.

Крім
того, аналізуючи письмові докази по справі
суд прийшов до висновку, що відповідач не має можливості надавати
матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання. Зокрема,
умови проживання відповідача та його сім»ї, яка складається з п»яти
чоловік  (що підтверджується свідоцтвами
про народження дітей, свідоцтвом про одруження, довідками виданими
житлово-експлуатаційним відділом ВАТ «Росава» від 09 вересня 2008 року та 10
вересня 2008 року), наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, які постійно
хворіють (що підтверджуються виписками з амбулаторних карток дітей, виданих
БМДП 23 вересня 2008 року); наявність на утриманні дружини, яка знаходиться у
відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трьох років, офіційно
відповідач не працює (що підтверджується копіями трудової книжки про трудову
діяльність ОСОБА_3).

На
підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позивач має значно кращий
матеріальний стан ніж відповідач по справі, отримав кошти від продажу квартири,
яких вистачає для оплати за навчання та на особисте утримання, крім того
стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина може
поставити у скрутне матеріальне становище інших осіб, які знаходяться на
утриманні відповідача, зокрема трьох малолітніх дітей, та дружину, яка
знаходиться у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного
віку.

Відповідно
до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 182, 191,198-200 СК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88,174, 209, 212, 213-215, 224, 294, 296 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі 8,50 державного мита  на користь держави та 7,50 грн. витрат за
послуги інформаційно  - технічного
забезпечення розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів з дня ухвалення рішення суду. Апеляційна скарга
на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня подання заяви про
апеляційне оскарження, або без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження протягом десяти днів.

Суддя:                                                                                                 Н.Г.Таран