Справа № 2-3004
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

07 жовтня 2008 року Дніпропетровський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
- судді  Макарова М.О.,

при
секретарі -  Івановій І.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в сел.Ювілейному цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про визнання недійсним рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до Підгородненської міської ради Дніпропетровської
області про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Підгороднянської
міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області “Про часткову
відміну прийнятого рішення про виділення земельної ділянки для індивідуального
будівництва”.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що у 1992 році йому
було надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, а у
1997 році виконавчий комітет Підгородненської міської ради народних депутатів
Дніпропетровського району Дніпропетровської області прийняв рішення “Про
часткову відміну прийнятого рішення про виділення земельної ділянки для
індивідуального будівництва”, яким скасовано рішення про виділення йому
земельної ділянки від 22.01.1992 року НОМЕР_1, а земельну ділянку прийнято у
державний земельний фонд. Позивач вважає, що зазначеним рішенням від 16 квітня
1997 року № 90/1 порушенні його права землекористувача, рішення не відповідає
вимогам закону та просив його скасувати у частині п.4 розділу 1 щодо відміни
рішення від 22 січня 1992 року НОМЕР_1 ОСОБА_1 та прийняття в держкомземфонд
земельної ділянки площею 1000 м.кв.

Також, позивач просив поновити пропущений строк позовної
давності, оскільки про прийняття оскаржуваного рішення № 90/1 від 16 квітня
1997 року він дізнався тільки у 2008 році, після отримання від архівного
відділу Дніпропетровської районної державної адміністрації архівного витягу від
26 серпня 2008 року № 607.

Представник позивача у судовому засіданні просив
задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав до суду листа з проханням розглянути
справу у відсутність їх представника.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши
матеріали справи, суд дійшов наступного.

В судовому засіданні встановлено, що  рішенням Виконавчого комітету
Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської
області від 22 січня 1992 року НОМЕР_1 позивачу виділено земельну ділянку по
АДРЕСА_1 розміром 1000 кв.м. для будівництва будинку.

29 травня 1992 року був укладений договір про надання у
безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального
житлового будинку на праві особистої власності.

16 квітня 1997 року № 90/1 Виконавчим комітетом
Підгородненської міської ради народних депутатів Дніпропетровського району
Дніпропетровської області було прийнято рішення “Про часткову відміну
прийнятого рішення про виділення земельної ділянки для індивідуального
будівництва” в якому зазначено, що  за
невиконання обов”язків індивідуального забудовника, також за антисанітарний
стан, земельні ділянки прийняти в держземфонд: від 22 січня 1992 року НОМЕР_1
ОСОБА_1, вул.Фадеєва - земельну ділянку площею 1000 м.кв. прийняти в
держземфонд.

Відповідно до ст.44 Земельного Кодексу 1990 року
“Порушення прав власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають
захисту”.

На підставі  ст.27
вищезазначеного Кодексу право власності на землю або право користування наданою
земельною ділянкою припиняється у разі:

П.1 добровільна відмова від земельної ділянки;

П.2 сплив строку, на який було надано земельну ділянку;

П.3 припинення діяльності підприємства, установи,
організації, селянського (фермерського)господарства;

П.4 систематичне невнесення земельного податку в строки,
встановлені законодавством України, а також орендної плати у строки, визначені
договором оренди;

п.5 нераціонального використання земельної ділянки;

п.6 використання земельної ділянки способами, що
призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічному або радіоактивному
забрудненню, погіршенню екологічної обстановки;

п.7 використання землі не за цільовим призначенням;

п.8 невикористання протягом одного року земельної
ділянки, наданого для сільськогосподарського виробництва, та протягом двох
років - для несільськогосподарських потреб;

п.9 вилучення земель у випадках, передбачених ст.ст.31 і
32 Кодексу.

Припинення права користування землею у випадках п.1-8 ч.1
цієї статті провадиться в межах населених пунктів відповідною радою народних
депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською,
в адміністративній підпорядкованості якої район, Радою народних депутатів.
Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9
частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у
судовому порядку.

Статтею 29 зазначеного кодексу передбачено, що у разі
виявлення використання землі не за цільовим призначенням, нераціонального
використання або способами, що призводить до зниження родючості грунтів та
забруднення, систематичного невнесення платежів за землю чи фінансові органи
письмово попереджають власників землі та землекористувачів про необхідність
усунення цих порушень у місячний строк.

Якщо порушення за цей час не будуть усуненні, на винних
накладається адміністративне стягнення і надається додатково місячний строк для
усунення порушень. Якщо порушення за цей час не будуть усунуті, зазначені
органи передають відповідній місцевій Раді народних депутатів або власнику
землі, який надав земельну ділянку у користування, акт і свій висновок про
необхідність припинення права на земельну ділянку.

Місцеві Ради народних депутатів на підставі отриманих
матеріалів через уповноважені ними органи звертаються з позовом до суду,
арбітражного суду про припинення права власності на земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень
представника позивача, зазначений порядок припинення права користування
земельною ділянкою відповідачем не був додержаний, а тому суд вважає, що вимоги
позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.257 ЦК України встановлений
загальний строк позовної давності у три роки, але як вбачається з матеріалів
справи та пояснень представника позивача про існування оскаржуваного рішення
позивач дізнався після отримання з державного архіву витягу від 26 серпня 2008
року № 607, тобто лише у 2008 року, а тому був позбавлений можливості у
встановлений трирічний строк звернутися до суду за захистом своїх прав та
інтересів, а згідно ст. 267 ч.5 ЦК України якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки позивач пропустив строк для
оскарження зазначеного рішення з поважних причин, то суд вважає за необхідним
поновити строк позовної давності.

На підставі вищевикладеного та керуючись
ст.ст.11,27,29 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, ст.ст. 257,267
ЦК України, ст.ст. 10,27,31,57,209,215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності.

Визнати недійсним рішення виконавчого комітету
Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської
області №90/1 від 16 квітня 1997 року “Про часткову відміну прийнятого рішення
про виділення земельної ділянки для індивідуального будівництва” в частині
пункту 4 розділу 1 про відміну рішення виконавчого комітету Підгородненської
міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області НОМЕР_1 від 22
січня 1992 року щодо ОСОБА_1- земельну ділянку площею 1000 м.кв. прийняти в
держземфонд.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний
суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя                                М.О.Макаров