Справа № 2-23908
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 червня 2008  року
м. Дніпропетровськ

Самарський
районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді                                      Петешенковій М.Ю.

при секретарі                                           Гаврилові О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
моральної шкоди, суд -

УСТАНОВИВ:

18 червня 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду                         м. Дніпропетровська з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з відповідачем ОСОБА_2, вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу на сумісні кошти вони
побудували будинок АДРЕСА_1. Оскільки сумісне життя з відповідачем було
неможливе, в 1999 році  вона вимушена
була залишити будинок і піти проживати в будинок своїх батьків.

В січні 2002 року позивач звернулася з позовом до суду про визнання права
власності на половину будинку та поділу його в натурі. В спірний будинок
відповідач її не пускав, вселив в будинок свою співмешканку з дітьми.

Позивач зазначає, що рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 29 листопада 2005 року за нею визнано право власності на
49/100 частини домоволодіння та ця частка була виділена їй в натурі.

В травні 2004 року позивач знову звернулася до суду з позовною заявою до
відповідача про вселення. Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 вересня 2006 року позивач була вселена в будинок
АДРЕСА_1, яке набрало законної сили 27 грудня 2006 року. Добровільно виконати
рішення суду відповідач відмовився.

Відділом ДВС було відкрито виконавче провадження, декілька разів
призначалася дата примусового вселення, але відповідач не відкривав навіть
хвіртку, в зв'язку з чим на подвір'я зайти неможливо. Останній раз вселення
позивача було призначене на 14 червня 2007 року, відповідач був про це
повідомлений, але дома його не було, про що був складений акт державного
виконавця.

Вона зазначає, що як власник частини будинку, яка виділена їй в натурі,
вона самостійно вирішила зайти в будинок. Заклала цеглою двері, згідно рішення
суду про поділ будинку. Але надвечір прийшов відповідач в нетверезому стані,
влаштував скандал, розвалив стінку, погрожував вбивством, а також заявив, що
незважаючи на будь-які рішення суду, в спірний будинок позивач не зайде.

14 червня 2007 року позивач залишила будинок, бо боялася за власне життя, а
15 червня 2007 року звернулася з заявою в міліцію, щоб відповідач був
притягнений за свої незаконні дії до кримінальної відповідальності.

Позивач вказує, що незаконними діями відповідача з моменту її звернення до
суду з позовом про визнання права власності на 1/ 2 частину будинку порушується
її конституційне право на власність. Вона не може користуватися своєю частиною
будинку, а будинком користується відповідач по справі, в тому числі і виділеною
їй в користування частиною будинку, яка належить їй на праві приватної
власності. Будинком користуються сторонні люди - співмешканка відповідача
ОСОБА_3 та її діти. Вона не може вселитися в будинок, зробити в ньому
передбачені судовим рішенням перебудови та проживати в ньому.

Починаючи з 2002 року вона постійно перебуває в стресовому стані через
неправомірні дії відповідача. Вона не може вирішити питання з її рідною сестрою
щодо продажу спадкового будинку, в якому проживає, так як з вини відповідача не
може поселитися в спірному будинку та проживати в ньому, іншого житла не має.
Відповідач принижує її, знущається над нею, ображає її нецензурними словами,
погрожує фізичною розправою, порушує її права власності, яке згідно Конституції
України є непорушним, не виконує рішення судів та вимоги державних виконавців.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду
в розмірі  20 000 грн.

18 жовтня 2007 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову він посилається на слідуючи обставини. На протязі
тривалого часу між сторонами вирішується майновий спір стосовно розподілу
нерухомості, а саме: житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Він зазначає, що по суті справи
приймалися суперечливі рішення, які оскаржувалися ним, та ОСОБА_1 Рішення,
згідно якого за відповідачем ОСОБА_1 було визнано право власності на 49/100
частину, а за позивачем 51/100 частини домоволодіння, він оскаржує до
Верховного Суду України. З технічної точки зору, переобладнання, які необхідно
зробити для розподілу будинку, становлять загрозу для існування житла. Він
неодноразово закликав ОСОБА_1 для пошуку компромісного вирішення питання
розподілу нерухомості, але зі сторони відповідача зіткнувся з непорозумінням та
небажанням досягнути будь-яких домовленостей.

14 червня 2007 року він з поважної
причини був відсутній дома, коли ОСОБА_1
мала намір вселитися до помешкання. Коли він повернувся до дому, то
побачив безчинство, яке коїв відповідач. У зв'язку з неправомірністю дій
ОСОБА_1 позивач вимушен був звернутися з заявою до міліції, де відповідача
попереджено про недопущення антигромадської поведінки.

Він зазначає, що діями ОСОБА_1
заподіяно шкоду нерухомості, оскільки після закладення дверного отвору по стіні
пішли розколи та будинок став давати усадку. З цих причин, він втратив спокій.
Йому потрібно було витрачати кошти та час, для відновлення та ремонту стіни.
Своїми діями ОСОБА_1 порушує його життєвий уклад. Моральну школду він оцінює в
20 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_4 первісний позов підтримали та просили задовольнити в
повному обсязі, зустрічний позов не визнали та просили відмовити, на підставі
обставин, викладених у зустрічній позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому
засіданні вимоги позивача ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити у його
задоволенні, зустрічний позов підтримали на підставі обставин, викладених в
зустрічній позовній заяві та просили задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник третьої особи Самарського відділу
державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції
ОСОБА_6 вважав позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, оскільки рішення
Самарського районного суду м. Дніпропетровська знаходилося тривалий час на
стадії примусового виконання. Зустрічний позов ОСОБА_2 вважав необгрунтваним та
таким що не підлягає  задоволенню. Просив
постановити рішення відповідно до діючого законодавства України.

Вислухавши сторін, представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги за первісним та за зустрічним позовами не підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому
шлюбі.

За час спільного проживання сторони на сумісні кошти побудували будинок
АДРЕСА_1.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада
2005 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 49/100 частини домоволодіння та
виділення цієї частини в натурі (а.с. а.с. 8-9).

На підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від
15 вересня 2006 року ОСОБА_1 була вселена до будинку АДРЕСА_1 (а.с. а.с. 6-7).

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби Самарського
районного управління юстиції м. Дніпропетровська ОСОБА_7 від 9 лютого 2007
року, відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа
№ 2-11/06, виданого 15 вересня 2006 року Самарським районним судом м.
Дніпропетровська про вселення ОСОБА_1 у жилий будинок АДРЕСА_1. Боржнику було
запропоновано виконати рішення суду у добровільному порядку в строк до 17
лютого 2007 року.

Оскільки до встановленого часу рішення про вселення не було виконане,
державний виконавець неодноразово письмово повідомляв сторони про день і час
примусового вселення.

Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2007 року не виконувалося
тривалий час, що підтверджується актами, складеними державним виконавцем про
неможливість виконання рішення суду (а.с. а.с. 5, 31-35).

Судом встановлено, що станом 1 січня 2008
року рішення Самарського районного суду від 15 вересня 2008 року було виконане
в повному обсязі.

Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої
служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_8 від 30 грудня
2007 року, виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №
2-11/06, виданого 15 вересня 2006 року Самарським районним судом м.
Дніпропетровська про вселення ОСОБА_1 у жилий будинок АДРЕСА_1,  закрито.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Судом встановлено, що між сторонами склалися відносини щодо порядку
примусового виконання рішення суду.

Згідно діючого законодавства, зокрема ст. 1 ЗУ „Про виконавче
провадження”,  виконавче провадження - це
сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та інших органів, які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших
законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 79 ЗУ „Про виконавче провадження”, у разі невиконання
рішення про вселення стягувача у добровільному порядку, вселення здійснюється
примусово державним виконавцем. Державний виконавець зобов”язаний письмово
повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення.
Відсутність боржника, повідомленого про день і час вселення, не є перешкодою
для виконання рішення суду про вселення. У разі, якщо боржник перешкоджає
виконанню рішення суду про вселення стягувача, до нього застосовуються штрафні
санкції, передбачені ст. 87 цього Закону, та вселення здійснюється у
присутності понятих, із залученням працівників органів внутрішніх справ.

Відносини, які виникають при вирішенні питань щодо порядку виконання
рішення суду регулюються ЗУ „Про виконавче провадження” та іншими відповідними
актами і дія цивільного законодавства на них не поширюється.

Суд вважає надуманими посилання позивача ОСОБА_1 щодо порушення
відповідачем її права власності на частину будинку, яке відповідно до
Конституції є непорушним, не виконання рішення суду та вимог державного
виконавця, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні,
про що свідчіть відсутність застосування до ОСОБА_2 штрафних санкції в порядку
ст. 87 ЗУ „Про виконавче провадження”.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що тривалість
невиконання рішення суду, виникла не з вини відповідача.

Судом роз”яснювались позивачу та його представнику положення ст.ст.
10,11,57-60 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій,
а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач по справі заподіяла
неправомірними діями шкоду його нерухомості, чим самим порушив його життєвий
уклад, суд вважає такими, що не відповідають дійсності та відноситься до них
критично, оскільки ОСОБА_1 є співвласником будинку АДРЕСА_1.

Судом роз”яснювались сторонам положення ст.ст. 10,11,18,57-60 ЦПК
України та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що
суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі
наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

При
зазначених обставинах даної цивільної справи, на підставі наданих доказів, на
які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні і не підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На
підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1, 79 ЗУ „Про виконавче провадження
України”,  ст.ст. 4-8, 10, 18, 57-60,
169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди
- відмовити.

В
задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги.

Головуюча суддя:
М.Ю. Петешенкова