Справа № 22-120708
Головуючий у 1 інстанції: Олійник П.В.
Доповідач: Хилевич С.В.
Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області в
головуючого - судді: Оніпко О.В.
суддів: Хилевича С.В., Шимківа С.С.
при секретарі судового засідання Омельчук А.М.
за участю ОСОБА_1 та представника відповідачів - адвоката
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного
суду від 25 жовтня 2007 року і на додаткове рішення Костопільського районного
суду від 14 липня 2008 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на
додаткове рішення Костопільського районного суду від 14 липня 2008 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на стороні
відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний
нотаріус Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_4; про визнання
недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання земельної ділянки
спільною сумісною власністю і припинення права власностіОСОБА_3 на земельну
року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на земельну ділянку.
позову зазначав, що протягом часу із 25 квітня 1992 року по 23 вересня 2005
року сторони знаходились у подружніх відносинах. Під час шлюбу сторонами
придбана на підставі рішення № 26 від 24 січня 1997 року виконавчого комітету
Костопільської міської ради земельна ділянка площею у 0, 08 га., що знаходиться
у м. Костополі Рівненської області по вулиці Шептицького, 2.  Згідно із рішенням Костопільської міської
ради 393 від 26 лютого 1997 року ОСОБА_2 видано державний акт на право
приватної власності на цю земельну ділянку, яку в січні 2005 року відповідач
відчужила на користьОСОБА_3.
такими діями ОСОБА_2 порушене його право спільної сумісної власності на
року позивач збільшив розмір позову та просив суд, крім первісної вимоги,
визнати недійсним договір дарування №235 від 1 березня 2005 року земельної
ділянки, оскільки цей правочин укладено без його згоди як співвласника.
року ОСОБА_1 остаточно уточнив свої вимоги і, адресуючи позов до ОСОБА_2
іОСОБА_3 та залучивши як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, нотаріуса, який посвідчував оспорюваний договір,  просив суд визнати недійсним вказаний договір
дарування, визнати земельну ділянку такою, що належить  йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної
власності, і припинити право власностіОСОБА_3 на земельну ділянку.
Рішенням
Костопільського районного суду від 25 жовтня 2007 року в позові відмовлено,
ухвалу від 24 липня 2007 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту
на земельну ділянку скасовано.

Не погодившись
із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В поданій скарзі апелянт
вказує на незаконність й необґрунтованість рішення.

Судом першої
інстанції неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи,
внаслідок невірного дослідження і оцінки доказів. На його думку, суд суперечить
у своїх висновках щодо отримання ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність
обставині купівлі сторонами спірної ділянки шляхом укладення попереднього
оплатного правочину.

Вважає, що суд
не вирішив усіх позовних вимог, а саме вимоги про визнання права спільної
сумісної власності подружжя на земельну ділянку, чим порушив положення ст. 11
ЦПК України.

Судом залишено
поза увагою показання свідка ОСОБА_5 й не оцінено пояснення відповідача
ОСОБА_2.

Наполягав на
порушенні судом норм процесуального права, що призвело до неправильного
вирішення справи, зокрема на недотриманні вимог ст. 160 ЦПК України стосовно
забезпечення повного, всебічного й об'єктивного з'ясування всіх обставин справи
і ст.ст. 34-35 цього Кодексу і не притягнуто до участі в справі Костопільську
міську раду, Костопільську районну державну адміністрацію та Костопільський
районний відділ земельних ресурсів як третіх осіб, оскільки рішення може
вплинути на їхні права й обов'язки.

Просив задовольнити
апеляційну скаргу, скасувати рішення, що оскаржується, й ухвалити нове, яким
задовольнити позов.

Додатковим
рішенням Костопільського районного суду від 14 липня 2008 року в позові ОСОБА_1
до ОСОБА_2 іОСОБА_3 про визнання спірної земельної ділянки спільною сумісною
власністю і припинення права власностіОСОБА_3 на ділянку - відмовлено.

На додаткове
рішення Костопільського районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В
скарзі покликається на неправильність встановлення обставин, які мають значення
для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів, на порушення
норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, на
незастосування та порушення норм матеріального права.

Просив скасувати
додаткове рішення і ухвалити нове про задоволення його вимог.

Із додатковим
рішенням Костопільського районного суду від 14 липня 2008 року частково не
погодились ОСОБА_2 іОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу.

У скарзі
вказують на неправильність присуджених витрат, пов'язаних із правовою допомогою.

Просили частково
скасувати додаткове рішення, що оскаржується, та ухвалити в цій частині нове
рішення про стягнення із ОСОБА_1 на їхню користь суми витрат, пов'язаних із
отриманням правової допомоги, у  1 000
гривень кожній.

У судовому
засіданні ОСОБА_1 підтримав свої апеляційні скарги повністю, надавши пояснення
в межах її доводів. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 іОСОБА_3
заперечив.

Представник
відповідачів - адвокат ОСОБА_5, заперечуючи проти задоволення апеляційних скарг
позивача, покликався на їх безпідставність. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 іОСОБА_3
підтримав повністю і просив її задовольнити.

ОСОБА_2,ОСОБА_3
та приватний нотаріус Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_4,
бувши повідомленими належним чином про час та місце розгляду апеляційних скарг,
в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про
відхилення скарг ОСОБА_1 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 іОСОБА_3,
виходячи із такого.

З матеріалів
справи вбачається, що 24 січня 1997 року ОСОБА_2, бувши в шлюбних відносинах з
ОСОБА_1, отримала за результатами земельного аукціону  право на земельну ділянку площею 0, 08 га. по
вулиці Шептицького, 2, у м. Костополі Рівненської області.

Рішенням
виконавчого комітету Костопільської міської ради №93 від 26 лютого 1997 року
дозволено надати ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку для будівництва
та обслуговування власного житлового будинку із забудованих земель. На підставі
вказаного рішення відповідачу 4 березня 1997 року видано державний акт на право
приватної власності на землю.

Судом першої
інстанції правильно встановлено, що відповідно до положень ст.ст. 6, 22 ЗК
України 1990 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі ділянок у приватну
власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10, і ст. 22 КпШС України (норми
діяли на час виникнення спірних правовідносин) земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу у приватну власність для будівництва та
обслуговування жилого будинку і господарських будівель, є його власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя. При цьому йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду
шляхом використання свого права на одноразове отримання у приватну власність
земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку і господарських
будівель.

Так само суд
прийшов до вірного переконання, що ОСОБА_2 отримала земельну ділянку в приватну
власність безоплатно, оскільки під час аукціону плата вносилась не за земельну
ділянку, а за право її гарантованого одержання.

Таким чином,
доводи ОСОБА_1 про те, що він є співвласником земельної ділянки, не
заслуговують на увагу.

З огляду на
наведене, у задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено
на законних підставах, з урахуванням повно і всебічно з'ясованих обставин
справи.

Разом з тим,
судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення і стягненні з ОСОБА_1
на користь відповідачів судових витрат, пов'язаних із отриманням правової допомоги,
застосовано норму процесуального права, яка не підлягає застосуванню.

Так, постанова
Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ,
і порядок їх компенсації за рахунок держави», на яку посилається суд при
вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, регулює
відшкодування за рахунок держави витрат у разі звільнення обох сторін від
оплати цих витрат.

Між тим, в
матеріалах справи містяться письмові докази про надання правової допомоги
адвокатом і отримання останнім гонорару від ОСОБА_2 іОСОБА_3, розмір якого
становить 1 000 гривень з кожної (а.с.а.с. 75-78).

Згідно із ч. 1
ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.

Враховуючи
порушення судом першої інстанції норм процесуального права, рішення, що
оскаржується, підлягає частковій зміні.

На підставі
ст.ст. 6, 22 ЗК України 1990 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі
ділянок у приватну власність громадян, затвердженого наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року №10, ст. 22 КпШС
України, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-314, 316,
324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і
ш и л а:

Апеляційні
скарги ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Додаткове
рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 14 липня 2008
року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа на стороні
відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний
нотаріус Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_4; про визнання
недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання земельної ділянки
спільною сумісною власністю і припинення права власностіОСОБА_3 на земельну
ділянку - частково змінити, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3
судові витрати, пов'язані із отриманням правової допомоги, сумою у 1 000 (одна
тисяча) гривень кожній.

У решті рішення
Костопільського районного суду від 25 жовтня 2007 року та додаткового рішення
Костопільського районного суду від 14 липня 2008 року - залишити без змін.

Рішення
суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України рішення суду першої інстанції та
рішення апеляційного суду протягом двох місяців з дня проголошення цього
рішення.

Головуючий:

Судді: