УХВАЛА

Іменем   України

14 лютого 2008 року колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Малахової Н.М., Жизневської
А.В.

при секретарі судового

засідання Лаговській О.О.

з участю апелянта ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Житомирі

апеляційну
скаргу  ОСОБА_1 на рішення  Богунського

районного суду м. Житомира від 4 грудня 2007 року у
справі за позовом

ОСОБА_1. до ОСОБА_2про стягнення боргу за

договором позики,

встановила:

У поданій
апеляційній скарзі ОСОБА_1., посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм
матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні її
позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2. 4200 євро, що еквівалентно
26837 грн. 16 коп. за договором позики. Апелянт зазначає, що суд дійшов
необгрунтованого висновку про відсутність між сторонами договору позики та не застосував
до спірних правовідносин положення ст.
ст. 526, 1046 та 1047 ЦК
України.

У поданих апеляційному суду письмових запереченнях ОСОБА_2. заперечує
проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що ніякого договору позики з
позивачкою укладено не було, 4200 євро він отримав від ОСОБА_3. про що і
написав розписку. Вказані кошти призначалися для передачі матері позивачки, що
він і зробив.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких
підстав.

Встановлено, що
16 березня 2004 року ОСОБА_2. у м. Львові отримав від гр-на ОСОБА_3. 4200 євро,
які належали ОСОБА_1. Про їх отримання ОСОБА_2. на пропозицію ОСОБА_3. була
складена розписка (а.с.8).

Відповідно до
положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму
позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

2

Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або
інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної
грошової суми або визначеної якості речей.

У представленій
позивачкою розписці зазначено, що відповідач підтверджує отримання 16 березня
2004 року 4200 евро і
вказані номери двох купюр номіналом по 500 євро кожна. Проте, за відсутності в
ній даних про отримання відповідачем 4200 євро від позивачки у власність під
зобов'язання їх повернення відсутні. Із показів свідка ОСОБА_3. (а.с.56)
слідує, що вище вказана розписка була написана ОСОБА_2. за його, свідка,
ініціативою, хоча ОСОБА_1. його про це не просила, будь-яких розмов про те, що
4200 євро підлягають поверненню не було. Сама позивачка суду першої інстанції пояснила (а.с.55), що 4200 євро вона передала з
Мілану через ОСОБА_3., який знав, що передані кошти
передавалися для добудови будинку, домовленості про їх повернення в
момент передачі не було, вона з відповідачем перебувала в дружніх стосунках,
які, в послідуючому, припинилися.

За таких
обставин та з врахуванням того, що намір повернути передані ОСОБА_2. 4200 євро
у апелянта виник у 2005 році, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку
про те, що 16 березня 2004 року між сторонами не було укладено договору позики,
а тому позовні вимоги ОСОБА_1. з таких підстав не підлягають до задоволення.

Оскільки у
ОСОБА_2. 16 березня 2004 року не виникли перед ОСОБА_1. зобов'язання за
договором позики, доводи апелянта про незастосування судом першої інстанції
положень ст. ст. 526, 1046 та 1047 ЦК
України є безпідставними.

Рішення суду
постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 4 грудня 2007 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Справа № 22ц/ 362                                           Головуючий у суді 1 -ї інстанції Слюсарчук Н.Ф.

Категорія 18       Судця-доповідач Матюшенко І.В.