Справа № 22ц-2032/2008
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Лакіза Г.П.
Апеляційний суд Чернігівської
суддів:
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 вересня 2008
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу земельних
ресурсів Чернігівської міської ради, Чернігівської міської ради про визнання
недійсними рішення та Державного акту на право власності на земельну ділянку, -
В листопаді 2007 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділу земельних ресурсів
Чернігівської міської ради, Чернігівської міської ради про визнання недійсними
рішення та Державного акту на право власності на земельну ділянку,
обгрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті своєї матері ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, вона отримала у спадщину за заповітом 1/6 частину житлового
будинку № 229 з відповідною часткою надвірних споруд, що знаходиться по
АДРЕСА_1 в м. Чернігові та розташований на землі Чернігівської міської ради.
Коли мати була власницею 1/6 частини будинку, відповідачі - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у
грудні 2004 року та квітні 2005 року приватизували належні їм частини земельної
ділянки. Приватизація проводилась з порушенням законодавства, оскільки між
власниками домоволодіння межі земельної ділянки не погоджувались, а в акті
погодження меж земельної ділянки стоїть підпис не її матері. В результаті
проведення незаконної приватизації, а саме незаконного рішення Чернігівської
міської ради щодо видачі відповідачам свідоцтв про право власності на земельну
ділянку та Державних актів про право власності на земельну ділянку суттєво
порушені права позивачки як співвласника домоволодіння та землекористувача.
Просила суд визнати недійсними рішення Чернігівської міської ради про передачу
земельних ділянок у власність відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3, визнати
недійсними Державні акти на право власності на землю, які ьули видані
відповідачам.

В травні 2008 року ОСОБА_1 подала
заяву, в якій просила суд залишити без розгляду позовні вимоги в частині
визнання недійсним рішення Чернігівської міської ради від 12.04.2005 року про
надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 та в частині визнання недійсним
Державного акту про право власності на землю, виданого ОСОБА_3 (а.с.67).

В вересні 2008 року позивачка подала
уточнену позовну заяву, в якій просила визнати недійсним п.п. 287.179 рішення
Чернігівської міської ради (15 сесія 4 скликання) „Про надання, вилучення та
передачу земельних ділянок в межах міста Чернігова та надання дозволу на
розроблення проекту відведення земельних ділянок” від 29.12.2004 року, визнати
Державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним, який був
виданий ОСОБА_2 (а.с.226-229). Саме в таких межах судом першої інстанції
розглядався спір.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 17 вересня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Визнані недійсними: п.п. 287.179 рішення Чернігівської міської ради „Про
надання, вилучення та передачу земельних ділянок в межах міста Чернігова та надання
дозволу на розроблення проекту відведення земельних ділянок” від 29.12.2004
року, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 349156
від 11.03.2005 року, виданий ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки
судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати з ІТЗ в розмірі 7 грн. 50 коп.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що станом на 29.12.2004 року
ОСОБА_2 не була власником своєї частини житлового будинку, а тому не могла бути
користувачем земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового
будинку, в зв”язку з чим не мала права на приватизацію земельної ділянки та на
підписання акту погодження меж земельної ділянки. Також суд взяв до уваги, що
відповідачем не було надано доказів та обгрукунтування щодо збільшення розміру
земельної ділянки прип приватизації. оскільки висновоком судової почеркознавчої
експертизи від 09.07.2008 року № 305 було встановлено, що підписи від імені
ОСОБА_4 в акті погодження меж земельної ділянки від 02.11.2004 року виконані не
ОСОБА_4, суд першої інстанції зробив висновок про відсутність погодження меж
земельної ділянки з її боку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1. Доводи скарги зводяться до того, що суд не звернув уваги на те, що
рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова, ухваленого 27.03.1995 року,
вирішувалось питання про визначення порядку користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, буд. 229 в м. Чернігові між співвласниками домоволодіння - ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 Зазначене рішення набрало законної сили, а тому апелянт вважає, що не
було необхідності погодження меж між співвласниками при приватизації земельної
ділянки. Вказує на те, що по межі з позивачем ОСОБА_1 земельна ділянка
приватизована нею з точністю до сантиметрів згідно з вказаним вище рішенням
Деснянського районного суду від 27.03.1995 р., а збільшення розміру їх
земельної ділянки при приватизації на 38 кв.м. виникло за рахунок земель
зеленої зони міськвиконкому, внаслідок того, що ОСОБА_1 перенесла межу в бік
зеленої зони. Вважає, що приватизацією її земельної ділянки права ОСОБА_1
ніяким чином не порушені.

Вислухавши суддю - доповідача,
пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з
ухваленням нового рішення, через недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 1995 року
був визначений порядок користування земельною ділянкою, розташованою в м.
Чернігові по АДРЕСА_1, між його співвласниками - неповнолітнім ОСОБА_6,
інтереси якого в суді представляла його мати - ОСОБА_7), та ОСОБА_5
(а.с.99-100). Згідно вказаного рішення суду, ОСОБА_8 як власнику 1/6 частина
вказаного домоволодіння, виділена в користування земельна ділянка площею 363
кв.м., в тому числі під будівлями - 49 кв.м., під садом - 314 кв.м., а
ОСОБА_5 як власнику 5/6 частин цього ж домоволодіння виділена в користування
земельна ділянка площею 1817 кв.м., в тому числі під будівлями - 306
кв.м., під двором і садом - 1511 кв.м. Встановлений відповідно до вказаного
судового рішення порядок землекористування був відображений на генеральному
плані (схемі) з позначенням меж (а.с.133, 161, 188, 221).

Право власності на 1/6 частину домоволодіння перейшло до позивача ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.07.2006 р. від її
матері ОСОБА_4, яка отримала вказану частку за договором дарування від ОСОБА_8
(а.с.8-9, 68). У ОСОБА_5 у власності залишилось 4/6,
що дорівнює 2/3 частини домоволодіння (а.с.68). Порядок користування земельною ділянкою площею 1817 кв.м., що була
виділена на 5/6 частин домоволодіння, між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 (та попередніми власниками)
не визначений судом або належною угодою землекористувачів.

Право власності на 1/6 частину домоволодіння від ОСОБА_8 перейшло до
ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2004 р., а потім - до
відповідача ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 14.10.2004 р. (а.с.68,
130). Таким чином, до відповідача ОСОБА_2 перейшло право користування земельною
ділянкою, яка була виділена рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова
від 27 березня 1995 року ОСОБА_8 - площею 363 кв.м.

Відповідно до п. 287.179 рішення Чернігівської міської ради від 29 грудня
2004 року ОСОБА_2 передано у власність безоплатно присадибну земельну ділянку
по АДРЕСА_1, 229, площею 0,041 га (а.с.43, 143-146), а 11 березня 2005 року їй
було видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку
(а.с.170).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату
приватизації земельної ділянки 29.12.2004 року ОСОБА_2 не була власником своєї
частини житлового будинку, а тому не могла бути користувачем земельної ділянки,
необхідної для обслуговування житлового будинку, в зв”язку з чим не мала права
на приватизацію земельної ділянки та на підписання акту погодження меж
земельної ділянки. Також суд взяв до уваги, що висновком судової почеркознавчої
експертизи від 09.07.2008 року № 305 було встановлено, що підписи від імені
ОСОБА_4 в акті погодження меж земельної ділянки від 02.11.2004 року виконані не
ОСОБА_4, а тому зробив висновок про відсутність погодження меж земельної
ділянки з її боку в порушення вимог ст. 198 ЗК України про обов'язкове
погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами
при проведенні кадастрових зйомок. Також суд зазначив, що відповідачем не було
надано доказів та обгрунтування щодо збільшення розміру земельної ділянки при
приватизації. Проте з такими висновками колегія суддів апеляційного суду не
може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку
посвідчується державними актами; форми державних актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України. Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах №
43 від 04.05.1999 р. затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі,
реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку
і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди, яка є
чинною. Позивачем ОСОБА_1 не доведено, що внаслідок приватизації ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,041 га було порушено її права як суміжного
землекористувача. Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_2,
представник Чернігівської міської ради та представник товариства з обмеженою
відповідальністю багатопрофільного науково-виробничого підприємства „Черона-Л”,
яке розробляло технічну документацію по складанню Державного акта, наполягали
на тому, що при приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 були дотримані межі із
суміжними землекористувачами, визначені рішенням Деснянського районного суду м.
Чернігова від 27.03.1995 р., і що збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_2 з
363 кв.м. до 410 кв.м. відбулося не за рахунок суміжних землекористувачів, а за
рахунок земель зеленої зони, тобто за рахунок земель комунальної власності.
Позивачем такі заперечення учасників судового розгляду не спростовані, та не
доведено будь-якими доказами фактів порушення внаслідок приватизації земельної
ділянки ОСОБА_2 меж земельної ділянки позивача або її розміру. За наведених
обставин, коли позивачем не доведено порушення з боку відповідача ОСОБА_2 меж
земельної ділянки позивача, сама по собі відсутність підпису суміжного
землекористувача в акті погодження меж земельної ділянки та реєстрація ОСОБА_2
договору дарування домоволодіння в МБТІ 26.11.2005 р., тобто після приватизації
земельної ділянки, не можуть бути підставою для визнання Державного акту на
право власності на земельну ділянку недійсним, оскільки вказані обставини
чинним законодавством прямо не визначені як підстави для визнання недійсним
такого Державного акта.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2, 3 і 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317,
319, 325 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду
м. Чернігова від 17 вересня 2008 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Чернігівської міської ради, відділу земельних ресурсів Чернігівської
міської ради про визнання недійсними рішення та Державного акту на право
власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної
сили.

Головуючий:                                              Судді: