АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21
лютого 2008 року                                                                                                     м.  Одеса

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого
-   Квартал ової A.M.,

суддів - Доценко
Л.І.,  Плавич Н.Д.,

при секретарі -
Чебан Н.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Арцизького міського
споживчого товариства Арцизького району Одеської області про стягнення пайового
внеску,  доходу надмірно утриманих
сум,  заробітної платні та моральної
шкоди ,

за
апеляційною скаргою Арцизького міського споживчого товариства Арцизького району
Одеської області на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 07
вересня 2007року, -

встановила:

24.03.2003р.
позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом,
в якому просила стягнути з Арцизького міського споживчого товариства на
її користь недоотриману заробітну плату в розмірі 519, 12 грн.; суму,  внесену до каси спілки за «рентабельність» в
розмірі 1637, 30 грн.; суму прибутку на збільшення паю - 3234, 80 грн.; суму
додаткового пайового внеску - 1468, 28 грн.; незаконно утримані суми за
статтями витрат обігу: за статтею «Розрахунки за податками та платежам» - 141
грн.,  за статтею «Амортизація» - 1019
грн.,  за статтею «Електроенергія» - 3
грн.,  за статтею «Інші витрати»

-    729, 57 грн.; суму компенсації - 1280, 51
грн.; суму,  вкладену на облаштування
магазину,

-    1016 грн.; а також моральну шкоду в розмірі
20 000 грн. та судові витрати в розмірі

137, 10
грн.

При
цьому ОСОБА_1 посилалася на те,  що вона
з 21.02.2000 р. по 11.08.2000 р. працювала в Арцизькому міському споживчому
товаристві на посаді завідуючої магазином.
01.03.2000 р. голова правління товариства уклав з нею договір про
сумісне господарювання (фактично про сумісну діяльність),  у відповідності до якого Арцизьке міське
споживче товариство взяло на себе зобов'язання надати їй приміщення - магазин
по вул. Орджонікідзе для організації роздрібної торгівлі промтоварами,  забезпечити магазин необхідним інвентарем,  обладнанням,
транспортом,  спецодягом та
правилами трудового обслуговування населення,
забезпечити магазин товарами згідно обов'язкового асортиментного
переліку на суму не меншу,  ніж розмір
внесеного додаткового пайового внеску,
доводити щомісячно план товарообігу з урахування росту 2 %,  а отриманий внаслідок господарської
діяльності прибуток направляти на поповнення додаткового пайового внеску
позивачки.

Головуючий
в 1 інстанції -Борисова
С. П.                        Справа №
22ц-192/2008р.

Суддя -
доповідач- Кварталова A.M.                                    Категорія
ЦП-41

2

В свою чергу договором було покладено
на позивачку обов'язок внести до каси відповідача не менше 250 грн. додаткового
пайового внеску понад установленого розміру на поповнення оборотних коштів
споживчого товариства,  проводити закупку
товару по безготівковому розрахунку,
забезпечити виконання доведеного плану товарообігу та забезпечити
рентабельність 4 % від результату господарської діяльності.

На
виконання умов договору позивачка забезпечила сплату та доставку товарів з торгових
фірм,  а по завершенню своєї
діяльності,  суму не покриту фінансовими
джерелами міського споживчого товариства,
яка склала 1468, 28 грн.,  слід
визнати як залишкову суму вартості товару,
внесеного у вигляді пайового внеску.

З
позивачки надмірно утримано за статтею «Розрахунки за податками та платежами»
-141 грн.,  за статтею «Електроенергія» -
3 грн.,  за статтею «Амортизаційні
видатки» - 1019 грн. При складанні щомісячного розрахунку фінансових
результатів,  відповідачем допускались
технічні помилки в розрахунку фактичного валового прибутку,  по товарообігу в магазині та підрахункам
позивача було видно,  що магазин працює
прибутково. Фактично магазин відпрацював прибутково,  загальна сума прибутку склала 3235 грн.
Відповідач також незаконно стягнув з позивачки грошові кошти «За
рентабельність»,  які були внесені в касу
відповідача на суму 1637, 30 грн.

Відповідач
також не дотримався вимог законодавства про оплату праці. Позивачка посилалася
на те,  що за період роботи їй не
донараховано заробітної платні на суму 519, 12 грн.,  яку вона просила стягнути з відповідача.

Крім
того,  позивачка також витратила кошти на
облаштування приміщень магазину (встановлена вивіска,  замінена електропроводка,  встановлені лампи денного освітлення) на
загальну суму 1016 грн.

Вона
вважала,  що дії відповідача порушували
її права,  тим самим нанесли їй та її
сім'ї моральну шкоду,  яку вона оцінює в
20000 грн. та просила стягнути з відповідача.

Представник
відповідача позов не визнав.

Рішенням
Арцизького районного суду Одеської області від 07 вересня 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд
стягнув з Арцизького міського споживчого товариства Арцизького району Одеської
області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 14 185, 68 грн. та моральну
шкоду в сумі 5000 грн. В решті позовних вимог відмовив.

В
апеляційній скарзі Арцизьке міське споживче товариство Арцизького району
Одеської області просить скасувати рішення суду і ухвалити нове,  яким відмовити в задоволенні позовних вимог,  посилаючись на те,  що судом були порушені норми матеріального і
процесуального права,  висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Вивчивши
матеріали справи,  заслухавши суддю -
доповідача,  яка доповіла колегії суддів
зміст оскаржуваного рішення,  мотиви і
доводи апеляційної скарги,  перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог і
доводів апеляційної скарги,  вислухавши
пояснення на неї учасників процесу,
колегія суддів вважає,  що
апеляційну  скаргу необхідно задовольнити
частково з наступних підстав.

Згідно
ч. 1  ст.
95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений
розмір заробітної плати за просту,
некваліфіковану працю,  нижче
якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну,  погодинну норму праці (обсяг робіт).

Задовольняючи
позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати в сумі 519, 12 грн.
(а.с.  142),  суд першої інстанції правильно виходив з того
,  що дійсно відповідач з урахуванням
діючого по періодам мінімального розміру заробітної платні,  встановленого

Постановами
Верховної Ради України,  з урахуванням
робочого часу ОСОБА_1 та зазначеного по обліку споживчого товариства не
донарахував позивачці заробітну плату в сумі 519, 12 грн. за 2000-2001р.р.,  яка підлягає стягненню з відповідача.

Колегія
суддів погоджується з таким висновком суду ,
оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним матеріалам справи.

Відповідно
до  ст. 237-1 КЗпП України,  власник повинен відшкодувати моральну шкоду
працівнику,  якщо порушення його законних
прав привели до моральних страждань,

3

втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Колегія
суддів вважає ,  що порушення
відповідачем трудових прав позивачки відносно не донарахування заробітної плати
призвело до її моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від позивачки додаткових
зусиль для організації свого життя.

З огляду
на обставини справи,  колегія судців
вважає,  що факт порушення трудових прав
позивачки і заподіяння останньої моральної шкоди на підставі  ст.
237-1 КЗпП України,  не викликає
сумнівів,  а тому вимоги позивачки в
частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково і з
відповідача на користь позивачки необхідно стягнути моральну шкоду в сумі 300
грн. Розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам виваженості,  розумності і справедливості.

Доводи
відповідача про необґрунтоване відшкодування моральної шкоди є безпідставними.
Позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем,  який повинен виконувати умови трудового
договору.

Однак,  колегія суддів не може погодитися з висновком
суду про стягнення пайового внеску,
доходу,  надмірно утриманих сум,  та моральної шкоди,  згідно договору про сумісне господарювання (фактично
про сумісну діяльність),  виходячи з
наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи,
позивачка 21.02.2000 р. по 11.08.2000 р. працювала в Арцизькому міському
споживчому товаристві на посаді завідуючої магазином.  01.03.2000 р. голова правління товариства
уклав з нею договір про сумісне господарювання (фактично про сумісну
діяльність).

Суд
правильно прийшов до висновку про те,  що
взаємовідносини сторін за договором про сумісну діяльність регулюються главою
38 Цивільного кодексу України (1963р.) та загальними положеннями про
зобов'язання (глави 14-19 цього кодексу).

Відповідно
до статей 430,  433 ЦК України (1963р.)
за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для
досягнення спільної господарської мети,
наприклад: будівництво та експлуатація міжколгоспного або
державно-колгоспного підприємства чи установи (що не передаються в оперативне
управління організації,  яка є юридичною
особою),  водогосподарських споруд і
пристроїв,  а також шляхів,  спортивних споруд,  шкіл,
родильних або жилих будинків тощо.

Громадяни
можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для за­доволення своїх
особистих побутових потреб.

Договори
про сумісну діяльність між громадянами та організаціями не до пускаються.

Порядок
покриття витрат,  передбачених договором
про сумісну діяльність,  і збитків,  що виникли в результаті цієї діяльності,  визначається договором.

Якщо
договором такий порядок не передбачений,
спільні витрати і збитки по­криваються за рахунок спільного майна
учасників договору ( ст.  432 ЦК),
а суми,  яких не
вистачає,  розподіляються між учасниками
договору пропорціонально їх внескам у спільне майно.

Таким
чином,  договір про сумісну діяльність
,  якій був укладений між сторонами не
відповідає вимогам закону  ст.  430 ЦК
України (1963р.),  який діяв на час
укладання договору.

Крім
того,  як позивачка так і відповідач не
надали ні в суд першої інстанції ,  ні в
апеляційний суд оригінал укладеного між ними договору. Копія договору,  яка є в матеріалах справи (а.с. 27, 316) в
загалі не читаема та в ній
чітко не передбачені права та обов'язки сторін,
та відповідальність сторін.

Оскільки
глава 38 ЦК України
не передбачає обов'язкових реквізитів договору про сумісну діяльність,  то вирішуючи питання про наявність договірних
взаємовідносин,  слід виходити з
того,  що такий договір вважається
укладеним,  коли між сторонами у
письмовій формі досягнуто згоди по всім істотним умовам,  необхідним для його виконання,  мета договору, порядок та умови ведення
спільних справ,  види та обсяг внесків
кожної із сторін,

4

умови
використання результатів сумісної діяльності тощо. Ці обставини   договором
не передбачені.

Відповідно
до  ст. 433 ЦК України( 1963р.)
порядок покриття витрат,  передбачених
договором про сумісну діяльність,  і
збитків,  що виникли в результаті
сумісної діяльності,  визначаються
договором.  Укладений договір не
передбачає відповідальності сторін за порушення умов договору.

Враховуючи
викладене,  колегія суддів приходить до
висновку ,  що вимоги позивачки про
стягнення пайового внеску,  доходу,  надмірно утриманих сум,  згідно договору про сумісну діяльність не
доведені,  не підлягають
задоволенню,  і в цих вимогах позивачці
слід відмовити.

Приймаючи
до уваги,  що відшкодування моральної
шкоди по договору про сумісну діяльність,
можливе лише у тому випадку,  коли
така відповідальність передбачена законодавством,  що регулює спірні правовідносини,  а у даному випадку спеціальне законодавство
не передбачає відшкодування моральної шкоди за договором про сумісну
діяльність,  тому ,  рішення суду про стягнення моральної шкоди в
зв'язку з порушенням вказаного договору є помилковим і підлягає скасуванню у
цій частині з постановлениям
нового рішення про відмову у позові.

Керуючись  ст.
ст.  218, 3 303, 307 ч.1 п. ,  309 ч.1 п.3,
314 ч., 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області , -

вирішила:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
в інтересах Арцизького міського споживчого товариства Арцизького району
Одеської області  задовольнити частково.

Рішення
Арцизького   районного суду Одеської
області   від 07 вересня   2007 року скасувати,  постановити нове рішення.

Позов
ОСОБА_1 до Арцизького міського споживчого товариства Арцизького району Одеської
області про стягнення пайового внеску,
доходу,  надмірно утриманих
сум,  заробітної платні та моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з Арцизького міського споживчого товариства Арцизького району Одеської області
на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітної платі в сумі 519(п'ятсот
дев'ятнадцять) грн. 12 коп.

Стягнути
з Арцизького міського споживчого товариства Арцизького району Одеської області
на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 300 ( триста) грн.

В решті вимог
відмовити.

Стягнути
з Арцизького міського споживчого товариства Арцизького району Одеської області
на користь держави судовий збір в сумі 59 грн. 50 коп.

Рішення
набирає законної    сили з моменту    його проголошення та може бути оскаржено до
Верховного Суду України протягом  двох
місяців з дня проголошення.