Справа № 22-479      Головуючий у 1 інстанції
2008 р.                       Мусієнко
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2008 року                                                                    м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:   Бондара В.О.

Суддів :
Прокопенка О.Л. Маловічко С.В.

При
секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою

Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"
в особі Запорізького регіонального управління ЗAT КБ "ПриватБанк"
(далі ЗAT
КБ "ПриватБанк" в особі Запорізького РУ ЗAT КБ "ПриватБанк")

на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2007
року по справі за заявою ЗАТ КБ
"ПриватБанк" в особі Запорізького РУ ПриватБанк до ОСОБА_1 про
видачу судового наказу , -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2007 року ЗАТ КБ
"ПриватБанк" в особі Запорізького РУ ЗАТ КБ "ПриватБанк"
звернулось до суду з заявою до ОСОБА_1 про видачу судового наказу.

Ухвалою
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2007 року відмовлено
ЗАТ КБ "ПриватБанк"
в особі Запорізького РУ ПриватБанк у прийнятті заяви про видачу судового
наказу.

Не
погоджуючись з ухвалою суду ЗАТ КБ
"ПриватБанк" в особі Запорізького РУ ПриватБанк подали апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права,
просили ухвалу суду скасувати та передати питання на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому
засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи відповідно до договору від 16.06.2005 року
ОСОБА_1 Отримав в ЗАТ КБ
„ПриватБанк" кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном повернення 16.06.2007 року.

Вказаний
договір дійсний і неоспорений, він є актом волевиявлення сторін, що підтверджує
їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили.

У
випадку розгляду безспірної вимоги з договору, який містить умову про
неустойку, коли неустойка належним чином обчислена, про що свідчать додані до
заяви документи, суд не повинен відмовляти стягувану у видачі судового наказу.
Аналогічно слід вирішувати питання стосовно стягнення процентів та комісії.

У інших
випадках суди повинні оцінювати достатність доданих до заяви про видачу
судового наказу доказів, що підтверджують безспірні вимоги. Якщо додані до
заяви докази в достатній мірі доводять обґрунтованість обсягу боргу, судові
накази слід видавати.

Коли ж
заявником порушується питання про стягнення штрафних санкцій, процентів,
збитків, що не випливають з договору, то ця сума з боржником не погоджується,
залежить від багатьох складових, які не можуть бути встановлені у наказному
провадженні, а отже є спірною.

Виходячи
з вказаного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає
скасуванню, а справа поверненню до суду для вирішення питання про видачу судового
наказу.

Керуючись ст.ст.
312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ЗАТ КБ
"ПриватБанк" в особі Запорізького РУ ЗАТ КБ "ПриватБанк"
задовольнити.

Ухвалу
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2007 року по цій
справі скасувати. Справу повернути до суду для вирішення питання про видачу
судового наказу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.