Справа № 22ц-968/2008
Категорія - цивільна
Головуючий у першій інстанції - Білий
Доповідач - Заболотний
і м е н е м       У к р а ї н и
ц і й н и й   с у д   Чернігівської  області
головуючого  -  судді
суддів
-  Заболотного В.М.,  Острянського В.І.
секретарі  -  Куксі М.В.
участю  -  позивача ОСОБА_1, представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Деснянського
районного суду м.Чернігова від 14 квітня 2008 року по справі за позовом
ОСОБА_1до Багатопрофільного підприємства „Єдність” Чернігівського обласного
благодійного Фонду „Благовест”, Чернігівського міського центру зайнятості про
У квітні 2007 року ОСОБА_1
звернулась до суду з даним позовом, вказуючи на те, що 02.09.2003 року вона
була прийнята на роботу до Центру традиційної та нетрадиційної медицини
„Аюрведа” БП „Єдність” ЧОБФ „Благовест” на посаду „лікар-гінеколог”. В березні
02.09.2003 року, відповідно до якого підприємству „Єдність” Чернігівським
міським центром зайнятості надавалась дотація для створення додаткового
робочого місця щодо працевлаштування на посаду „лікар-акушер-гінеколог”. Згідно
наказу БП „Єдність” №9к від 02.09.2003 року, позивачка була прийнята на посаду
„лікар-гінеколог”, на якій і працювала. Таким чином, вона не була працевлаштована
роботодавцем на ту посаду, на яку мала бути працевлаштована за направленням
Фонду. За таких обставин, ОСОБА_1 просила визнати договір від 02.09.2003 року,
що був укладений між відповідачами, таким, що не набрав чинності.
Рішенням Деснянського районного суду
м.Чернігова від 14.04.2008 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Суд
першої інстанції застосував ст.257 ЦК України, зазначивши, що позивачка
пропустила строк позовної давності, оскільки влаштовуючись на посаду лікаря-гінеколога
ще у 2003 році, вона не мала ніяких заперечень з цього приводу. До суду ОСОБА_1
звернулась лише у квітні 2007 року, клопотання про поновлення строку не
заявляла.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її вимог.
Доводи скарги зводяться до того, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини,
що мають значення для вирішення справи. Посилається на те, що їй було відомо,
що вона працевлаштовувалась на посаду лікаря-гінеколога БП „Єдність” ще в 2003
році. Однак, вона просила визнати недійсним договір, відповідно до умов якого
вона мала бути працевлаштована на посаду „лікар-акушер-гінеколог”. Зі змістом
цього договору вона була ознайомлена в березні 2007 року. Тобто про порушення
свого права їй стало відомо лише в березні 2007 року. За таких обставин не
можна вважати пропущеним строк позовної давності, оскільки перебіг позовної
давності згідно зі ст.261 ЦК України починається від дня, коли особа дізналася
або могла дізнатися про порушення свого права. Крім того, позовна давність
застосовується судом лише за заявою сторони у справі. Відповідачі такої вимоги
не заявляли, а тому суд не мав підстав її застосовувати.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників судового розгляду, перевіривши доводи скарги та матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню,  виходячи з наступного.

Приймаючи по даній справі рішення,
суд першої інстанції застосував ст.257 ЦК України і відмовив в позові ОСОБА_1,
оскільки вона пропустила строк позовної давності для звернення до суду за
захистом свого порушеного права, не повідомивши при цьому суд про причини
пропуску строку та не заявляючи клопотання про його поновлення.

Визнавши, що позивачка пропустила
строк на звернення до суду, суд залишив поза своєю увагою те, що згідно з
положеннями ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки, жоден
із відповідачів про сплив позовної давності під час розгляду справи не
заявляли, суд помилково відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 саме з цих
підстав.

Таким чином, апеляційний суд вважає,
що суд першої інстанції порушив норми матеріального закону, оскільки суд,
розглянувши справу по суті, повинен був відмовити в позові з врахуванням інших
підстав.

Виходячи зі змісту позовних вимог,
ОСОБА_1 просила визнати договір №01 від 02.09.2003 року таким, що не
набрав чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2003 року між
Чернігівським МЦЗ і БП „Єдність” ЧОБФ „Благовест” був укладений договір про
надання дотацій для створення додаткових робочих місць для працевлаштування
безробітних за направленням державної служби зайнятості. До договору надавався
перелік безробітних для працевлаштування на додаткові робочі місця, згідно
якого ОСОБА_1 надавалась посада „лікар-акушер-гінеколог” (а.с.9-11).

Наказом БП „Єдність” від 02.09.2003
року №9к ОСОБА_1 була прийнята на посаду „лікаря-гінеколога” (а.с.84). Наказом
по підприємству від 10.02.2004 року №4к вона звільнена з посади на підставі п.4
ст.40 КЗпП України (а.с.85).

В судовому засіданні апеляційного
суду було встановлено, що наказ про прийняття позивачки на роботу був
приведений у відповідність і внесено зміни про те, що ОСОБА_1 вважалася такою,
що працює на посаді „лікар-акушер-гінеколог”, без будь-яких змін у виконанні
посадових обов'язків та зменшення заробітної плати, так як посада „лікар-гінеколог”
була відсутня у Єдиному державному класифікаторі професій, про що вона була
ознайомлена у присутності працівників підприємства.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.631 ЦК України,
договір набирає чинності з моменту його укладення. Статтею 638 Кодексу
передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

По справі встановлено, що зазначений
договір був укладений між двома сторонами: БП „Єдність” ЧОБФ „Благовест” і
Чернігівським МЦЗ. Згідно п.5.1 даного договору, він набирає чинності з дня
прийняття на роботу позивачки за направленням Фонду, оформленого наказом
роботодавця. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була прийнята на роботу
до БП „Єдність” ЧОБФ „Благовест” 02 вересня 2003 року.  За період з 02.09.2003 року по 16.01.2004 року
Чернігівським МЦЗ роботодавцю було перераховано 1584грн. 36коп. дотацій на
створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, тобто
позивачки, що підтверджується постановою господарського суду Чернігівської
області від 15.06.2006 року (а.с.89-90).

З врахуванням вищевикладеного,
апеляційний суд не знаходить підстав для визнання договору №01,
укладеного 02.09.2003 року між БП „Єдність” ЧОБФ „Благовест” і Чернігівським
МЦЗ таким, що не набрав чинності, в зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.626, 631, 638 ЦК України, ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319,
324-325 ЦПК України,  апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 14 квітня 2008 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Багатопрофільного підприємства „Єдність”
Чернігівського обласного благодійного Фонду „Благовест”, Чернігівського
міського центру зайнятості про визнання договору №01 від 02.09.2003
року таким, що не набрав чинності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:                                        Судді: