У Х В А Л А

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

3 грудня 2008 року                                                             м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України у складі:

головуючого     Яреми А.Г.,

суддів:                 Левченка
Є.Ф.,           Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,
Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спадкового майна, визнання права власності і
стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2005 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про
поділ спадкового майна, визнання за нею права власності на квартиру та
стягнення коштів.

Позивачка зазначала, що після смерті батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 30,3 кв.м,
яка належала спадкодавцю на праві приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся ОСОБА_4, після
смерті якої відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 65,3 кв.м.

Після відкриття зазначених спадщин ОСОБА_1 звернулась з заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори як спадкоємець першої черги на прийняття батькової
спадщини і бабусиної за правом представлення на ту частку, яка б належала за
законом її батькові, якби він був живий на час відкриття спадщини.

Відповідачка ОСОБА_2 подала
в свою чергу до нотаріальної контори заяву на прийняття спадщини, яка
відкрилась після смерті її матері

ОСОБА_4, як спадкоємниця першої черги і спадщини батька

ОСОБА_1 у порядку трансмісії на частку спадщини матері у розмірі
1/2 , вказуючи, що остання померла
після відкриття спадщини після смерті сина ОСОБА_3 та не встигла її прийняти.

Оскільки обидві квартири за розміром і технічними
характеристиками придатні для проживання однієї сім'ї, а відповідачка є
співвласницею квартири АДРЕСА_2, позивачка просила виділити їй у
власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а відповідачці - 1/3 частину квартири
АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до

ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом,
мотивуючи свої вимоги тим, що її брат ОСОБА_3 являвся інвалідом, потребував допомоги, а
ОСОБА_1 не надавала батьку ніякої допомоги.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 червня
2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської
області від 10 вересня 2007 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2
задоволено. Усунуто ОСОБА_1 від права на спадкування за
законом на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - квартиру
АДРЕСА_1 та спадщини після смерті

ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/3
частини квартири АДРЕСА_2.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та
ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права
та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд,
виходив із того, що ОСОБА_1 не піклувалася про батька,
не надавала йому допомоги, якої той потребував у силу стану здоров'я та
неналежного матеріального забезпечення, а тому, на думку суду, перебував у
безпорадному стані, усунув від права на спадкування за законом після смерті
батька, а також ОСОБА_1 не може успадкувати за правом представлення спадщину, що
відкрилась після смерті її бабусі ОСОБА_4, оскільки усунення її від спадкування за ОСОБА_3, який являється сином і спадкоємцем на спадщину своєї
матері ОСОБА_4, позбавляє ОСОБА_1 права
на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4

Однак такого висновку суди дійшли з
порушенням норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК
України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом
буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги,
так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід
розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий
вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку чим ця особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягало з'ясуванню
судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови
отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу
надавати таку допомогу з врахуванням того, що ОСОБА_1 перебувала за межами
місця проживання спадкодавця, працювала в іншій країні і мала на утриманні
малолітню дитину.

Усупереч вимогам ст. ст. 213 - 215
ЦПК України суд указаних обставин не встановив і не зазначив у рішенні про
доведеність фактів безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні
допомоги від доньки (яка проживала у іншому місті) за умови надання йому за
висновком суду допомоги сестрою та ухилення позивачки від надання допомоги
батьку, ураховуючи, що за змістом

ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при
одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх
сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Оскільки ухвалені судові рішення
про усунення від права на спадкування не відповідають зазначеним вимогам,
рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду від 20 червня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Івано-Франківської області від 10 вересня 2007 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               А.Г. Ярема

Судді:                                                                          Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін