Справа  № 2-7492008 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М         У К
Р А Ї Н И

24 липня 2008 року
Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі : головуючого
-           судді Кішковської З.А.,

при секретарі            -                   Забаровській С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка
цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про  визнання   права власності на  житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2008
року  ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом  до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 12 частину жилого будинку з господарчими будівлями АДРЕСА_1 та
зобов»язання передачі належної відповідачеві 12 частини домоволодіння в
рахунок погашення заборгованості по аліментам.

В заяві послалась на те,
що жилий будинок з господарчими будівлями ціною 4302грн. було придбано
сторонами 02 грудня 1999 року за договором купівлі-продажу в період шлюбу, який
натепер розірвано. Угоди про  розподіл
належного майна не досягнуто. При цьому відповідач має станом на  01 липня 2008 року заборгованість по
аліментам на утримання трьох їх спільних дітей на суму 16144грн.32коп.

Позивачка
просила постановити рішення про визнання за нею право власності на
зазначеного  будинку з  господарчими будівлями, з урахуванням її
частки у майні подружжя та передачі частки відповідача у рахунок погашення
заборгованості по аліментам.

Заявою від 24 липня 2008 року позивчка змінила позовні вимоги
та просила суд на заявлених обставинах постановити рішення про визнання за нею
права власності на 23 частини жилого будинку з господарськими спорудами з
урахуванням проживання з нею трьох неповнолітніх дітей, на утримання яких
відповідач аліменти фактично не сплачує, будучи зобов»язаним до такого рішенням
суду.

У судовому засіданні
позивачка позовні вимоги підтримала.

Відповідач позовні вимоги
визнав.

Дослідивши
докази,суд прийшов слідуючого :

-за договором купівлі -
продажу від 02 грудня 1999 року ОСОБА_2 придбав у приватну власність  жилий будинок з господарськими будівлями та
спорудженнями АДРЕСА_1 у період шлюбу з позивачкою, який було
зареєстровано  05 серпня 1994 року та
розірвано 04 листопада 2003 року з відповідною реєстрацією  у встановленому законом порядку (свідоцтво
про одруження, видане Василівською сільською радою та свідоцтво про розірвання
шлюбу згідно актового запису №165 книги реєстрації розлучень відділу РАЦС
Снігурівського РУЮ від 04.11.2003 року). Таким чином помешкання є спільною
власністю подружжя сторін по справі.

-угоди про розподіл
жилого будинку як спільної власності подружжя у добровільному порядку не
досягнуто.

-з позивачкою проживають
троє неповнолітніх дітей, батьком яких є відповідач :

ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво від 18.11.1994 року, видане за актовим
записом №33 книги реєстрації народжень Василівської сільської ради
Снігурівського району);

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( свідоцтва від 22.05.1997 року, видані
за актовим записом №12 книги реєстрації народжень Василівської сільської ради
Снігурівського району), що підтверджується довідкою Червонозірської сільської
ради від 25.06.2008 року вих..№145 про склад сім»ї ОСОБА_1, означеного не
заперечував відповідач.

-згідно довідки Відділу ДВС Снігурівського РУЮ за ОСОБА_2 рахується станом
на 01 липня 2008 року заборгованість платежів по аліментам на утримання трьох
дітей на користь позивачки у розмірі 16144грн.32коп. Позивачка стверджувала, а
відповідач не заперечував, що за несплати аліментів іншого виду допомоги у
утриманні дітей не надає.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, не залежно
від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку
(доходу).

Стаття 70 СК України
визначає, що у разі поділу майна, право на яке має подружжя незалежно від
розірвання шлюбу (ст.69 СК України), частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.
При вирішенні спору (ч.2 ст.70 СК України) про поділ майна суд може відступити
від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.
Частка одного із подружжя може бути збільшена, якщо з ним проживають діти, за
умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення
їхнього фізичного , духовного розвитку та лікування.

На підставі викладеного,
суд вважає, що між сторонами  мають місце
правовідносини, які виникають з сімейних. Звернення позивачки за захистом своїх
прав власника є обгрунтованим, позовні вимоги підлягають задоволенню. При
вирішенні спору суд виходив  з
підтвердження права позивачки на збільшення її частки у спільній сумісній
власності подружжя за встановленням недостатності розміру утримання неповнолітніх
дітей відповідачем, який є їх батьком і які проживають з матір»ю.

Спір вирішено на
підставі ст.ст.60,68-70 СК України, Постанови ПВС України “Про практику
застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на
жилий будинок” за №7 від 04.10.1991 року.

Керуючись  ст.ст.208,209,212,213,214,215,218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні
вимоги  ОСОБА_1 задовільнити.

Визнати
за  ОСОБА_1 право власності на 23
частини житлового будинку з господарськими і побутовими будівлями та
спорудженнями, вартістю 2868грн., який знаходитьсяАДРЕСА_1 і зареєстрований
правом власності за ОСОБА_2.

Заяву про апеляційне
оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя