Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
розглянувши у  попередньому судовому засіданні в м.
Києві  11 лютого          2008 року справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання
права власності на  автомобіль та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на
автомобіль за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Луганської
області від 23 серпня 2007 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її
бабуся -            ОСОБА_4 Остання 17
листопада 2005 року нотаріально заповідала їй все належне майно.
При оформленні спадщини їй стало
відомо, що ОСОБА_2                28
грудня 2005 року зняв з обліку належний померлій автомобіль
"Мітсубиси", 1981 року випуску, та продав ОСОБА_3, яка зареєструвала
Вважаючи, що відповідач
позбавив її права отримати автомобіль як спадщину, просила визнати недійсним
договір купівлі-продажу вказаного автомобіля від 28 грудня 2005 року, укладений
між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та визнати за нею право власності на цей автомобіль,
стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.
У листопаді 2006 року ОСОБА_2
звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому зазначав, що 28 лютого 1998
року спірний автомобіль придбав він. Гроші на купівлю автомобіля брав у борг.
У зв'язку з тим, що він і колишня дружина
на той час мали намір розірвати шлюб, то його мати - ОСОБА_4, порадила йому
оформити автомобіль на її ім'я. Згідно з технічним паспортом на автомобіль його
власницею була мати - ОСОБА_4, однак фактично власником автомобіля був він.
Просив суд визнати за ним право
власності на вказаний автомобіль.
Рішенням  Антрацитівського міськрайонного суду
Луганської області від 26 грудня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано
договір купівлі-продажу автомобіля "Мітсубісі", 1981 року випуску,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності
на вказаний автомобіль. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2007 року рішення суду
першої інстанції змінено. В частині задоволення позову ОСОБА_1 рішення
скасовано й ухвалено нове, яким позов
ОСОБА_1 задоволено частково, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог про визнання права власності на автомобіль і стягнення судових витрат;
зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено та визнано за ним право власності на
спірний автомобіль. В іншій частині рішення залишено без змін.

У
обгрунтування касаційної скарги ОСОБА_1
посилається на невідповідність висновку суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм
процесуального права та ставить питання про скасування рішення суду апеляційної
інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави
для  скасування  судового рішення   відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час  розгляду
справи  в  касаційному
порядку   суд перевіряє  в
межах  касаційної  скарги
правильність застосування судом першої
або  апеляційної  інстанції
норм  матеріального  чи процесуального  права
і  не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
чи відкинуті   ним,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку
про те, що судом допущено порушення або неправильне застосування норм  процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л
а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Апеляційного суду Луганської області від 23 серпня 2007 року відхилити і залишити вказане судове
рішення  без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Левченко Є.Ф.

Сенін Ю.Л.