Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Лященко  Н.П.,

Костенка А.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську
Дніпропетровської області (далі - Відділення) про стягнення одноразової
допомоги, за касаційною скаргою Відділення на рішення Першотравенського
міського суду Дніпропетровської області                       30 березня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У березні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про стягнення на
його користь із Відділення 144 458 грн. 50 коп., мотивуючи свій позов тим, що
він тривалий час перебував у трудових відносинах із шахтою «Степова» ВАТ
“Павлоградвугілля”.

Висновком МСЕК від 22 листопада 1995 року йому вперше встановлено 15%
втрати професійної працездатності на підставі акта розслідування нещасного
випадку на виробництві від 3 липня 1983 року № 92.

Згідно з другим висновком МСЕК від 1 березня 2007 року йому встановлено 65%
стійкої втрати професійної працездатності, з яких 50% вперше по
профзахворюванню з діагнозами радикулопатія - 30 %, деформуючий артоз ліктьових
та колінних суглобів - 15 % та пиловий бронхіт - 5 %, на підставі акта
розслідування професійного захворювання від 25 січня 2007 року № 18.

Постановою Відділення від 19 березня 2007 року ОСОБА_1 було нараховано
одноразову допомогу за збільшення процента втрати працездатності (50%) у
зв'язку з повторним ушкодженням здоров'я в розмірі 175 958 грн.                 50 коп. і обмежено до виплати
31 500 грн.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється виплатити одноразову
допомогу в повному обсязі, ОСОБА_1 просив суд задовольнити заявлені вимоги.

Рішенням Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 30 березня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2007 року, позов
ОСОБА_1 задоволено: стягнуто на його користь із відповідача 144 458 грн. 50 коп. одноразової допомоги.

У касаційній скарзі Відділення просить
скасувати постановлені у справі рішення, посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, та постановити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення -скасуванню з
таких підстав.

Судом установлено, що висновком МСЕК від 22 листопада 1995 року йому вперше
встановлено 15% втрати професійної працездатності на підставі акта
розслідування нещасного випадку на виробництві від 3 липня 1983 року № 92.

Згідно з другим висновком МСЕК від 1 березня 2007 року йому встановлено 65%
стійкої втрати професійної працездатності, з яких 50% вперше по
профзахворюванню з діагнозами радикулопатія - 30 %, деформуючий артоз ліктьових
та колінних суглобів - 15 % та пиловий бронхіт - 5 %, на підставі акта
розслідування професійного захворювання від 25 січня 2007 року № 18.

Постановою Відділення від 19 березня 2007 року  ОСОБА_1 було нараховано одноразову допомогу
за збільшення процента втрати працездатності (50%) у зв'язку з повторним
ушкодженням здоров'я в розмірі 175 958 грн.                50 коп. і обмежено до виплати
31 500 грн., що не перевищує чотирикратного розміру граничної суми заробітної
плати, з якої справляються внески до Фонду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що Закон України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
(далі - Закон) у зв'язку з
повторним встановленням МСЕК вищого ступеня втрати стійкої професійної
працездатності не передбачає можливості обмеження суми одноразової допомоги
чотирикратним розміром граничної суми заробітної плати.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах Закону.

Абзац 1 ч. 2 ст. 34 Закону визначає порядок визначення суми одноразової
страхової допомоги потерпілому при стійкій втраті працездатності внаслідок
нещасного випадку чи професійного захворювання. При цьому встановлено
обмеження, що розмір одноразової виплати не може перевищувати чотирикратного
розміру страхової суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до
Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Розмір граничної суми
заробітної плати (доходу) щорічно визначається Верховною Радою України при
затвердженні Державного бюджету.

Абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону встановлює порядок перерахунку одноразової
страхової виплати при зміні ступеня працездатності. При цьому виплачується
різниця між фактично сплаченою одноразовою страховою виплатою і новим розміром
цієї виплати.

Абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону не є
спеціальною нормою стосовно абзацу 1 цієї частини, тому в даному випадку
не застосовується правило про відміну дії загальної норми спеціальною.

Норма абз. 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює новий розмір і нові правила
визначення розміру одноразової допомоги, а лише порядок перерахунку вже раніше
визначеного розміру. Тобто абз. 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює іншого
порядку визначення розміру допомоги, а лише порядок його перерахунку при зміні
ступеня непрацездатності, тому обмеження граничного розміру одноразової
страхової виплати, встановлене абз. 1 ч. 2 ст. 34 Закону, повинно
застосовуватися й при перерахунку розміру допомоги.

За таких обставин висновок суду про те, що одноразова допомога
позивачу  повинна бути виплачена
відповідачем  у повному обсязі заподіяної
шкоди на підставі Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”, не ґрунтується на вимогах законодавства.

Не звернув уваги на зазначену обставину
й апеляційний суд при розгляді справи в апеляційному порядку.

На підставі викладеного колегія суддів
Судової палати у цивільних справах вважає, що оскаржувані рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
позові.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську
Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 30 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 липня 2007 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

М.П. Пшонка