Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,
Прокопчука Ю.В. Лященко Н.П.,                                 Пшонки
М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в          м. Добропілля Донецької області (далі
- Відділення) про стягнення одноразової допомоги, за касаційною скаргою
Відділення на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області від 4 травня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У березні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Відділення про
стягнення 103 206 грн. 15 коп., посилаючись на те, що він тривалий час
перебував у трудових відносинах із підприємствами вугільної промисловості.

12 червня 1991 року під час виконання трудових обов'язків був травмований.
Після травми він продовжував працювати.

Висновком МСЕК від 27 лютого 2007 року позивачу було встановлено втрату
професійної працездатності за сукупністю двох випадків в розмірі 50%, з яких 5%
втрати професійної працездатності у зв'язку з травмою 1991 року було
встановлено повторно та 45% втрати
професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням -
первинно.

Після встановлення втрати працездатності він звернувся до відповідача для
нарахування страхових виплат.

Відповідач нарахував йому щомісячні виплати й одноразову допомогу в розмірі
31 500 грн. безстроково.

Позивач вважав, що сума одноразової допомоги повинна бути встановлена в
сумі 134 706 грн., з розрахунку 2 993 грн. 47 коп. його середній заробіток х
45% втрати працездатності, тому сума недоплати складає 103 206 грн. 15 коп.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області від        4 травня 2007 року,  залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 27 червня 2007 року, позов ОСОБА_1задоволено.

У касаційній скарзі Відділення просить
скасувати ухвалені у справі судові рішення й ухвалити нове рішення про відмову
в позові,  посилаючись на порушення
судами норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення -        скасуванню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходив із того, що Закон України
“Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності” (далі - Закон) у зв'язку з повторним встановленням МСЕК вищого
ступеня втрати стійкої професійної працездатності не передбачає можливості
обмеження суми одноразової допомоги чотирикратним розміром граничної суми
заробітної плати.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах Закону.

Абзац 1 ч. 2 ст. 34 Закону визначає порядок визначення суми одноразової
страхової допомоги потерпілому при стійкій втраті працездатності внаслідок
нещасного випадку чи професійного захворювання. При цьому встановлено
обмеження, що розмір одноразової виплати не може перевищувати чотирикратного
розміру страхової суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до
Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Розмір граничної суми
заробітної плати (доходу) щорічно визначається Верховною Радою України при
затвердженні Державного бюджету.

Абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону встановлює порядок перерахунку одноразової
страхової виплати при зміні ступеня працездатності. При цьому виплачується
різниця між фактично сплаченою одноразовою страховою виплатою і новим розміром
цієї виплати.

Абзац 2 ч. 2 ст. 34 Закону не є
спеціальною нормою стосовно абз. 1 цієї частини, тому в даному випадку
не застосовується правило про відміну дії загальної норми спеціальною.

Норма абз. 2 ч. 2 ст. 34 Закону не встановлює новий розмір і нові правила
визначення розміру одноразової допомоги, а лише порядок перерахунку вже раніше
визначеного розміру. Тому обмеження граничного розміру одноразової страхової
виплати, встановлене абз. 1 ч. 2 ст. 34 Закону, повинно застосовуватися й при
перерахунку одноразової допомоги при встановленні іншого або вищого ступеня
втрати стійкої професійної працездатності, тобто незалежно від первинності чи
повторності висновку МСЕК.

За таких обставин висновок суду про те, що одноразова допомога
позивачу  повинна бути виплачена
відповідачем  у повному обсязі заподіяної
шкоди на підставі Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”, не ґрунтується на вимогах законодавства.

Не звернув уваги на зазначену обставину
й апеляційний суд при розгляді справи в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного колегія
суддів Судової палати у цивільних справах вважає, що оскаржувані судові рішення
ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного
вирішення справи, а тому вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької
області задовольнити.

Рішення Добропільського  міськрайонного суду Донецької області
від            4 травня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2007 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Добропілля Донецької області  про стягнення одноразової допомоги відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка