УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

9 квітня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та визначення порядку
користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 пред'явив в суді позов до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та
визначення порядку користування жилим приміщенням.

Зазначав, що відповідно до договору купівлі-продажу від
22 серпня 2002 року під час шлюбу з відповідачкою ним була придбана трикімнатна
квартира АДРЕСА_1 площею 57,5 кв.м., право власності на яку також зареєстровано
за ним.

Після розірвання шлюбу у листопаді 2004 року, він
позбавлений можливості користуватися житлом, оскільки відповідачка змінила
замки на вхідних дверях, відібрала технічний паспорт на квартиру та не впускає
його у квартиру, чим перешкоджає йому в користуванні власністю.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив усунути перешкоди у користуванні квартирою,
вселити його, а також визначити порядок користування квартирою, виділивши йому
в користування кімнату площею 15,9 кв.м., а відповідачці з двома неповнолітніми
дітьми кімнати площею 12 кв.м. та 7,7 кв.м., підсобні приміщення залишити в
загальному користуванні.

Рішенням  Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 5 березня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його
вселення в квартиру. Визначено порядок користування спірною квартирою: виділено
ОСОБА_1 в користування кімнату розміром 15,9 кв.м.; виділено ОСОБА_2 з
урахуванням інтересів дітей в користування кімнати розміром 12,0 кв.м. та 7,7
кв.м.; у загальному користуванні
залишено коридор, кухню, туалет, ванну кімнату та комору.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14
червня 2007 року рішення районного суду в частині визначення порядку
користування спірною квартирою скасовано і в цій частині постановлено нове,
яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У решті - рішення
районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 391 УРСР власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Встановивши, що відповідачка змінила замки на вхідних дверях квартири, чим
перешкоджає позивачу в користуванні власністю, суд підставно задовольнив його
вимоги та вселив в спірну квартиру. З такими висновками суду першої інстанції
обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції.

Рішення судів у зазначеній частині відповідають матеріалам справи та
вимогам закону, тому підстав для їх скасування в цій частині не вбачається.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку
користування спірною квартирою та постановляючи в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що
підстави для виділення ОСОБА_1 у користування кімнати розміром 15,9 кв.м.
відсутні, оскільки встановлення такого порядку користування квартирою суттєво
погіршує права інших співвласників квартири, якими є в рівних частках
відповідачка та двоє неповнолітніх дітей сторін.

Проте погодитись із такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 355 ЦК України право спільної власності
виникає з підстав, не заборонених законом.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом,
відповідно до договору купівлі-продажу від 22 серпня 2002 року під час шлюбу
була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 площею 57,5 кв.м., право власності
на яку зареєстровано за ОСОБА_1.

Визнаючи право власності на спірну квартиру по &frac14; частині за відповідачкою та
неповнолітніми дітьми, апеляційний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог,
оскільки такі вимоги ніким не заявлялися.

За таких обставин рішення апеляційного суду в зазначеній
частині не можна визнати законним і воно підлягає скасуванню.

Не може залишатися в силі в цій частині і рішення суду
першої інстанції, оскільки він належним чином не з'ясував права та обов'язки
сторін в даних правовідносинах і норми права, якими вони регулюються.

Заперечуючи проти позову в частині запропонованого
позивачем порядку користування квартирою, відповідачка зазначала, що такий
порядок суттєво погіршує права власності на спірну квартиру її та дітей,
оскільки вони всі в рівних частках є її співвласниками.

Проте на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не
роз'яснив
їй право на пред'явлення відповідного позову.

Ураховуючи
наведене, постановлені по справі в зазначеній частині рішення судів підлягають
скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 березня 2007 року та
рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2007 року в частині
встановлення порядку користування квартирою скасувати, а справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті - рішення залишити
без зміни.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка