Справа №22-636
Головуючий у 1інст.Сидорук Є.І.
Доповідач - Собіна І.М.
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:
Головуючого судді  Собіни І.М.
Суддів
Ковалевича С.П.,  Василевича В.С.
При секретарі судового засідання  Івановій І.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою Рівненської філії
акціонерного товариства “Український інноваційний банк” на рішення Рівненського
міського суду від 6 липня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_1та ОСОБА_2,
третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів - ОСОБА_3до акціонерного
товариства “Український інноваційний банк”, третя особа без самостійних вимог -
друга Рівненська державна нотаріальна контора про зняття застави,
Рішенням Рівненського міського суду від 6 липня 2005 року позовні вимоги
задоволено.

Визнано недійсним договір застави від 19 жовтня 1995 року укладений між
Рівненською філією акціонерного товариства “Український інноваційний банк”
(далі АТ “Укрінбанк”) та ОСОБА_4про заставу квартири АДРЕСА_1 та знято заборону
на відчуження даної квартири.

У поданій апеляційній скарзі директор банку вказує, що суд вийшов за
межі заявлених позовних вимог.

Безпідставно відхилив клопотання банку про зупинення провадження у
справі до завершення розслідування кримінальної справи.

Посилаючись на неповне з”ясування судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм процесуального права, директор банку просив
оскаржуване рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Колегія суддів, заслухавши доводи та заперечення сторін в межах
апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи прийшла до висновку про її
відхилення з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 жовтня 1995 року третя особа - ОСОБА_4 уклала
кредитний договір №270 із Рівненською філією АТ “Укрінбанк” на позику 1 150 000
000 крб. (а.с.37,38).

19 жовтня 1995 року між позичальником та кредитором було укладено
договір застави згідно якого, в забезпечення своєчасного повернення отриманої
по кредитному договору позики заставодавець передав заставодержателю
двокімнатну квартируАДРЕСА_1, житловою площею 30кв.м. (а.с.30,31).

Вказана квартира приватизована заставодавцем не була, а згоди на її
заставу чоловік ОСОБА_3_4. та орган опіки і піклування в інтересах двох
неповнолітніх дітей не давав.

У травні 1996 року директор Рівненської філії АТ “Укрінбанк” надіслав
другій Рівненській державній нотаріальній конторі листа № 330 про заборону
вчиняти будь-які дії по відчуженню заставленої квартири (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що на час укладення договору застави
ОСОБА_3. його власником не була і не стала нею після підписання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України “Про заставу” коли предметом
застави є нерухоме майно, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений
і зареєстрований у встановленому законом порядку.

Договір застави квартири ОСОБА_3. укладений у простій письмовій формі і
нотаріально посвідчений не був.

До даного часу ОСОБА_3. права власності на заставлену квартиру не
набула, а згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 травня 2004 року №
313 та витягу з реєстрації права власності на нерухоме майно від 25 травня 2004
року № 3669573 квартираАДРЕСА_1 в м. Рівне належить на праві часткової
приватної власності позивачам ОСОБА_2. і ОСОБА_1. (а.с.8).

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що заборона на
розпорядження квартирою накладена з порушенням законодавства порушує права
власників цієї квартири.

Статтею 14 Закону України “Про заставу” встановлено, що недотримання
вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за
собою недійсність договору з наслідками передбаченими законодавством.

Виходячи з положень цієї норми, суд першої інстанції не вийшов за межі
заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу директора Рівненської філії акціонерного товариства
“Український інноваційний банк” відхилити, а рішення Рівненського міського суду
від 6 липня 2005 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена сторонами безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців починаючи з дня набрання нею законної сили.

Головуючий
І.М.Собіна

Судді
С.П.Ковалевич

В.С.Василевич