Справа № 22ц- 864                               Головуючий у 1
інст. - Ільченко О.І.
Доповідач - Хромець Н.С.
15 травня  2008 року апеляційний суд Чернігівської області у складі:
Головуючого - судді
Суддів - Євстафіїва
О.К.,   Скрипки А.А.
секретарі - Рачовій І.І.
З участю  представника відповідача Карпенка В.К.
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника
позивача ОСОБА_1на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25 лютого 2008
р. у справі за позовом ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства „Прилуцький
завод „Білкозин”  про визнання наказів
про дисциплінарне стягнення та звільнення з роботи незаконними, зміну
формулювання причин звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного
Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду від 25 лютого 2008 року відмовлено у позові ОСОБА_1 про визнання
незаконними наказу № 279 від 23 листопада 2007 р. про оголошення йому догани за
порушення контрольно-пропускного режиму та наказу № 177-к від 12 грудня 2007 р.
про звільнення його з роботи за п.7 ст. 40 КЗпП України, а також про
зобов'язання відповідача змінити формулювання
причин   звільнення на звільнення
за згодою сторін за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України і стягнення 3981,75 грн.
заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким
вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням вимог норм процесуального та матеріального права, які
призвели до неправильного вирішення справи. На думку апелянта, надані
відповідачем письмові докази суперечать
і спростовані показаннями свідків. Зокрема, апелянт посилається на
наявність на заяві позивача про звільнення з роботи за згодою сторін резолюцій
керівників про звільнення без відпрацювання, що свідчить, на думку позивача,
про відсутність підстав для звільнення з інших підстав. Апелянт також вказує на
те, що нетверезий стан позивача не підтверджений належними доказами, зокрема
даними медичного огляду, а складені відповідачем акти є неправдивими, оскільки
складались вони без участі позивача і надати пояснення останньому ніхто не
пропонував. Крім того, апелянт вважає, що наказ про звільнення не відповідає
встановленій формі, оскільки у ньому немає обґрунтування звільнення та не
вказано дати випадку появи на роботі у нетверезому стані, за який його
звільнено. Апелянт також посилається на те, що рішення профспілкового комітету
не мало значення для прийняття адміністрацією рішення про звільнення позивача,
оскільки  прийняте після закінчення
строку, визначеного ч.2 ст. 43 КЗпП України. Позивач також стверджує, що з
умовами контрольно-пропускного режиму його ніхто не знайомив.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для
задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судом встановлено, що 21 листопада
2007 р. ОСОБА_1, який працював токарем і перебував на робочому місці у
ремонтно-механічному цеху, після закінчення робочого дня через прохідну заводу
не виходив, а наступного дня з'явився на роботу без перепустки. Висновки суду в
цій частині підтверджені дослідженими в ході судового засідання доказами.
Доводи позивача про те, що він не ознайомлений з правилами
контрольно-пропусконого режиму на підприємстві спростовуються наявними в
матеріалах справи даними про те, що позивач ознайомлений з Правилами
внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві, зокрема з п.3.2 Інструкції №
2-13-21 про проведення вступного інструктажу для всіх щойно прийнятих
працівників на Прилуцьке АТ „Білкозин”, який зобов'язує всіх працівників
проходити через прохідну підприємства, пред'являючи перепустку. З названим
документом позивач ознайомлений 17 травня 2002 р., про що свідчить його
власноручний підпис (а.с. 68). Про ознайомлення позивача з умовами праці
свідчить також його підпис у відповідному рядку заяви про прийняття на роботу
(а.с. 69).

По справі також встановлено, що
позивач 21 листопада 2007 р. перебував на роботі  у стані алкогольного сп'яніння, а 22
листопада 2007 р. з'явився на роботу у нетверезому стані. Такі висновки суду
ґрунтуються на досліджених у справі доказах і відповідають встановленим
обставинам і вимогам закону.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України, нетверезий стан
працівника може бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами
доказів, передбаченими ЦПК України, а тому посилання апелянта на те, що
нетверезий стан позивача не підтверджений медичним висновком не можуть бути
підставою для висновку про недоведеність перебування позивача у стані
алкогольного сп'яніння. Акти, складені відповідачем 22 листопада 2007 р.
(а.с.22, 23) є допустимими і належними доказами, зазначені у актах дані
підтверджуються також іншими доказами, зокрема службовими та доповідними записками
(а.с.37, 38, 21). Доводи апеляційної скарги щодо неправдивості актів не
підтверджені жодними доказами. Поява на роботі у нетверезому стані означає
появу в такому стані на території підприємства, а тому посилання апелянта на
те, що позивача не допустили до роботи на КПП (прохідній) не можуть бути
підставою для задоволення його вимог.

Згідно з розділом 1. „Загальні
положення” Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ОАО
„Прилуцький завод „Білкозин”, інтереси власника підприємства представляє
генеральний директор (адміністрація), а отже йому надане право прийняття на
роботу і звільнення працівників. Наявність на заяві позивача про звільнення за
згодою сторін згоди на таке звільнення начальника цеху і майстра не може бути
підставою для зміни формулювання причин звільнення, оскільки ці особи не мають
повноважень на звільнення працівників, а
особа, уповноважена власником на вирішення питань про прийняття і
звільнення працівників, прийняла рішення про звільнення на підставі п. 7 ст. 40
КЗпП України, про що свідчить відповідна резолюція (а.с. 28).

Безпідставними є доводи
апелянта щодо недійсності рішення профспілкового комітету у зв'язку з
порушенням строку його прийняття. Частиною 2 ст. 43 КЗпП України встановлено
15-денний строк розгляду профспілковим комітетом подання власника або
уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником, але
це не означає що рішення профспілкового комітету, ухвалене поза цим строком, не
має чинності, оскільки такі наслідки порушення строку розгляду законом не
передбачені.

Керуючись ст.ст.
303, 304, 308, 313-315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2в
інтересах ОСОБА_1відхилити, а рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25
лютого 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному
порядку протягом двох місяців.

Головуючий:
Судді: