УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до республіканського підприємства “Джанкойське
“Міжрайтопливо”, третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зміну формулювання причин
звільнення,

в с т а н о в и л а :

У січні 2006 року ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до
республіканського підприємства “Джанкойське “Міжрайтопливо” про поновлення на
роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, зміну
формулювання причин звільнення.

Зазначав, що працював у відповідача на посаді водія
третього класу та за сумісництвом на посаді сторожа по охороні ОРТС.

Наказом республіканського підприємства “Джанкойське
“Міжрайтопливо” від 9 листопада 2005 року № 99-к його звільнено із займаних
посад на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з появою на роботі в
нетверезому стані.

Посилаючись на те, що поява в нетверезому стані була
допущена ним під час виконання роботи сторожа, позивач просив скасувати наказ
підприємства від                   9
листопада 2005 року № 99-к у частині звільнення його з посади водія, поновити
його на зазначеній посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу,
зобов'язати відповідача внести в його трудову книжку відомості про прийняття на
посаду сторожа та змінити формулювання причин звільнення.

Рішенням Джанкойського міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 25 жовтня 2006 року позов ОСОБА_1 задоволено: скасовано
наказ республіканського підприємства “Джанкойське “Міжрайтопливо” від                    9 листопада 2005 року № 99-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади водія та поновлено
його на зазначеній посаді; стягнуто з республіканського підприємства
“Джанкойське “Міжрайтопливо” на користь ОСОБА_1 3 516 грн. 64 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу; зобов'язано
відповідача внести в трудову книжку ОСОБА_1 відомості про роботу за
сумісництвом сторожем та внести зміни щодо формулювання причин звільнення,
зазначивши про звільнення ОСОБА_1 з роботи сторожа за сумісництвом у зв'язку з
появою на роботі в нетверезому стані; стягнуто з республіканського підприємства
“Джанкойське “Міжрайтопливо” на користь ОСОБА_1 200 грн. витрат на правову
допомогу, 51 грн.  судового збору в доход
держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від
26 лютого 2007 року рішення міськрайонного суду скасовано та ухвалено нове,
яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове
рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив лише
з того, що позивачем без поважних причин пропущений місячний строк звернення із
заявою до суду за захистом свого порушеного права, установлений ст. 233 КЗпП
України.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна,
оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного
(міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний
строк з дня вручення копії наказу про звільнення.

У разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП України строків звернення до суду
за вирішенням трудового спору суд відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а
й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог
суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду,
оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і
поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений
строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. При
пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він
вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих
підстав.

Проте зазначені роз'яснення залишились поза увагою суду апеляційної інстанції.

Посилання апеляційного суду на те, що суд першої
інстанції не визнав жодної поважної причини пропуску строку, передбаченого
законом для звернення позивача з позовом до суду, є безпідставними, оскільки,
як убачається з рішення суду (а.с.108-109), саме визнавши причини пропуску
позивачем строку поважними, суд поновив строк.

Пункт 7 ст. 40 КЗпП України дає власникові право
розірвати трудовий договір у разі появи працівника на роботі в нетверезому
стані.

Поява на роботі в нетверезому стані означає появу в
такому вигляді на території підприємства в робочий час. Не може бути підставою
для звільнення поява в нетверезому вигляді на робочому місці у вільний від
роботи час, у вихідний день, під час відпустки тощо.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи,
наказом від                     25 травня
2001 року № 28-к ОСОБА_1 прийнято на роботу до відповідача водієм третього
класу, цим же наказом на нього покладені обов'язки сторожа по охороні ОРТС у
вільний від основної роботи час згідно з графіком.

Установивши, що поява позивача в нетверезому стані мала
місце під час виконання ним обов'язків сторожа, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про задоволення його вимог.

Безпідставно
скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний
суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Ураховуючи
наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення
суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 лютого 2007
року скасувати, а рішення Джанкойського міськрайонного суду Автономної
Республіки Крим від 25 жовтня 2006 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка