У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

6 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,                         Григор'євої Л.І.,
Барсукової В.М.,
Гуменюка В.І.,-

розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернулась
із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від
6 квітня 1982 року її батько ОСОБА_3 став власником 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1,
яка є окремою квартирою № 2. Зазначає, що після смерті батька вона вступила в управління, володіння та користування
вказаною частиною будинку, несла всі
витрати, пов'язані з утриманням квартири, оплатою комунальних послуг та використовувала її для
проживання. Вказує, що відповідач, який постійно конфліктує з нею та з іншими
співвласниками будинку, скориставшись її тимчасовою відсутністю у період
з 14 по 29 вересня 2002 року, без її дозволу, самовільно зруйнував її
частину будинку. При цьому вона зазначила, що
успадкована нею квартира № 2 була повністю відокремлена
від квартир інших співвласників будинку, розташована на загальному його фундаменті, мала дерев'яні стіни, дощату підлогу, рубіроїдну покрівлю, а також одночасно зазначила, що квартира
знаходилася у стані руйнування. Зазначила, що впродовж двох років вона
неодноразово зверталася до відповідача з проханням відшкодувати збитки, але
останній залишав їх поза увагою, тому просить суд ухвалити
рішення, яким стягнути із відповідача матеріальну шкоду у
розмірі 10 000 грн., а також просить відшкодувати
їй моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., мотивуючи тим, що вона є непрацездатною й інших доходів, крім пенсії вона не отримує. Оскільки відповідач своїми неправомірними діями знищив її майно, яке є для неї дуже значущим, вона відчуває певні душевні страждання, сильну емоційну напругу та психологічний дискомфорт, через що у неї погіршився стан здоров'я.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2007 року у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2006 року апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21
березня 2007 року залишено без розгляду на підставі вимог статті 294 ЦПК
України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати постановлену ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з
таких підстав.

Залишаючи  без розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2007 року суд
апеляційної інстанції виходив з того, що апелянт подала заяву про апеляційне
оскарження рішення суду та апеляційну скаргу після спливу встановленого законом
строку. Клопотання про поновлення пропущеного строку апелянтом не порушувалось.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можливо.

Відповідно до частини 1 статті 294 ЦПК
України заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Статтею 69 ЦПК України передбачено, що
перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, перебіг строку на подачу заяви
про апеляційне оскарження рішення суду починається з наступного дня після
ухвалення цього рішення, тобто з 22 березня 2007 року і закінчується 31 березня
2007 року.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_1 28 березня 2007 року подала заяву про апеляційне оскарження рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2007 року ( а.с. 145).

Перебіг строку на подачу апеляційної
скарги на рішення суду починається з наступного дня після подання заяви про
апеляційне оскарження цього рішення суду, тобто з 29 березня 2007 року і
закінчується 17 квітня 2007 року.

Згідно вхідного штампу Шевченківського
районного суду м. Києва ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу 13 квітня 2007 року
(а.с.147), тобто в передбачений законом строк.

Враховуючи викладене, строк на подання заяви  про апеляційне оскарження рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2007 року  та строк на подання апеляційної скарги на це
ж рішення суду апелянтом пропущено не було.

За таких обставин постановлена
апеляційним судом ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду
апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги.

Керуючись статтями 342, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від
27 квітня 2006 року скасувати.

Справу
направити до апеляційного суду м. Києва для
вирішення питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2007 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                          М.І. Балюк

В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк