Справа № 22-ц-1302/2007               Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Шевченко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня
2008  року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

ШЕВЧЕНКО В.М.

суддів:

ІШУТКО В.М. , Зінченко С.П.,

при секретарі:

Штупун п
О.М.

за участю:

представника  ОСОБА_1- адвоката ОСОБА_3, та ОСОБА_4

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою  ОСОБА_1на рішення
Семенівського  районного суду  Чернігівської області від  3 червня 2008 року по справі за позовом
ОСОБА_4до ОСОБА_1та ОСОБА_2про визнання свідоцтва про право на спадщину  за
законом недійсним , визнання права
власності на &frac14; частину жилого будинку, про внесення змін до свідоцтва про право на
спадщину за  законом від 25.02.1999
року  та визначення додаткового строку
для прийняття спадщини ,-

в с т а н о в и в:

В березні 2008 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому
просила  визнати свідоцтво про право на
спадщину за законом  від 25 лютого 1999
року № 905255 на  1/4 частину  житлового будинку з господарськими  спорудами
розташованого  за адресою
АДРЕСА_1недійсним та визнати право власності на &frac14;  частину
житлового будинку .

21 квітня 2008 року  позивачка   доповнила свої позовні вимоги,  та просила
також надати додатковий строк для вступу в спадщину, мотивуючи свої
вимоги  тим, що після її народження мати
зареєструвала шлюб з ОСОБА_5і від шлюбу народилось ще двоє дітей ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 які є відповідачами  по справі.
Батьки побудували будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1,  в якому
вона  та відповідачі спільно
проживали.  ІНФОРМАЦІЯ_1 її матір  померла, після чого відкрилась спадщина на
ОСОБА_5, позивачку та відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25 лютого 1999 року
державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину
за  законом на  її
вітчима -ОСОБА_5 Їй  було
невідомо, що свідоцтво про  право на
спадщину було видане тільки на  вітчима.
Спору на той час  не було з цього
приводу.  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер,
після чого відкрилась  спадщина на  житловий будинок  її батьків. Про те, що  право позивачки  на спадкування &frac14;
житлового будинку
порушено стало їй відомо після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . коли
їй  було відмовлено в прийнятті зави про
вступ в спадщину  на підставі того, що
вона   не є спадкоємцем  , а тому просить  поновити строк для  звернення до
нотаріальної контори  з метою  прийняття частини та  визнання
за нею право  власності на 1/4
частину житлового будинку.

Рішенням Семенівського районного суду від 3 червня 2008 року позовні
вимоги   задоволені частково,  зобов'язано внести зміни до свідоцтва про
право на спадщину за законом   від 25
лютого 1999 року  ААН № 905255, вказавши
спадкоємця ОСОБА_4на 1/8 частку спадкового майна -жилого будинку з
господарськими будівлями , який розташований
за адресою АДРЕСА_1, визначено ОСОБА_4 додатковий строк  для
прийняття спадщини  три місяці. В
задоволенні  інших позовних вимог -
відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищевказане рішення скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом  порушені
норми процесуального та матеріального права, та висновки суду не
відповідають обставинам справи. А саме,  вказує,
що  суд не звернув уваги на  логічно-непослідовні  вимоги позивачки,  та частково задовольнивши їх, вніс  зміни в свідоцтво про право на спадщину  і встановив позивачці додатковий строк  для подання заяви про  прийняття спадщини , що є   взаємовиключними   вимогами , які ніяким чином  обидві
не можуть бути  задоволені, та не
звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_2, який є її рідним братом, навмисно
визнав  заявлені вимоги позивачки,
оскільки у них є спільна мета - забрати у неї
частину  спадкового майна, крім
цього,  судом не враховано її пояснення,
що після смерті матері, яка ніякого заповіту не залишала, у них , як у дітей,
була домовленість про те, що все спадкове майно
після матері залишається їх батьку,
та обізнаність позивачки про прийняття батьком спадщини після смерті матері
підтверджується наявними в матеріалах справи
доказами, а оскільки після смерті матері все  спадкове майно перейшло  до батька,
все батькове майно  повинно бути
поділене між нею та  ОСОБА_2, як
законних  спадкоємців , а вимоги  позивачки не
повинні бути  задоволені
оскільки  вона не являється  спадкоємцем після смерті ОСОБА_5  Звертає увагу суду на пропуск  позивачкою
строку  позовної давності,
оскільки  з часу отримання свідоцтва  про
право  на спадщину  ОСОБА_5 пройшло  більше 9 років.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1  та ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд  вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового
рішення, з таких підстав

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4  суд першої інстанції
виходив із того , що позивачка  як  дитина спадкодавця у першу чергу має право на
частину  спадкового майна  , а саме 1/8 , яка відкрилась після смерті її
матері  ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте з таким рішенням суду
погодитись не можна,  оскільки
справа вирішена судом  з порушенням норм
чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1  в день смерті матері позивачки,  відкрилась спадщина   і майнові
права померлої   перейшли  до спадкоємців першої черги  за   законом
, а саме :  чоловіку  померлої
ОСОБА_5 ( вітчим позивачки )  а
також  відповідачам  ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

ОСОБА_5 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття   спадщини
після смерті його дружини, і матері позивачки, 25 лютого 1999 року.
Семенівською державною  нотаріальною конторою  ОСОБА_5
було видано свідоцтво про право на спадщину за  законом ,
в якому  було  зазначено спадкове майно , на яке видано це
свідоцтво:  жилий будинок з надвірними
будівлями , що  знаходиться в АДРЕСА_1 та
грошові заощадження з належними відсотками, що зберігається в Семенівському
відділенні  Ощадного банку ( а.с. 39
-45).

Суд постановивши рішення  послався на
норми ст.ст. 1261, 1267, 1272ЦК України
(в редакції 2004 року) неправильно визначив правову норму яка підлягала
застосуванню до правовідносин сторін. Зі встановлених обставин справи  вбачається , що до спадкових правовідносин
підлягають застосуванню норми спадкового
права , визначені  в
цивільним  кодексом в редакції 1963 року
.

Відповідно до положень 549 ЦК  в
редакції 1963 року,   реалізація
спадкових прав  спадкоємців
відбувалася  шляхом  фактичного вступу в управління або володіння
спадковим майном, або шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття
спадщині.

Для прийняття спадщини встановлений 6 місячний строк , який починається  з часу її відкриття.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ,  ніяких заяв
до нотаріальної контори  про
прийняття  спадщини не подавала.
Як зазначала ОСОБА_4  в суді першої
інстанції та в засіданні апеляційного суду,
після смерті  матері вона  заяви до нотаріальної контори про відкриття
спадщини не подавала,   проживала  із своєю
сім'єю окремо від матері , не маючи ніякого відношення  до житлового будинку  АДРЕСА_1, в якому   разом із
матір'ю проживав  вітчим , та
ОСОБА_1 Те, що  вітчим  ОСОБА_5
подав  заяву  до нотаріальної контори про прийняття спадщин
після смерті її матері  та отримав свідоцтво  на
житловий будинок  їй було
відомо  невдовзі  по смерті матері. Однак вона не  заперечувала, що  ОСОБА_5 оформив зазначений будинок на себе,
гадаючи, що  після його смерті  такий
розділиться  порівну  між сторонам
в справі.

Зазначені обставини  невчинення
позивачкою жодної із дій передбаченої
ст. 549 ЦК  в редакції 1963 року
для прийняття спадщини,  стверджені
окрім   пояснень її самої, в  яких
вона беззастережно  визнає даний
факт, також письмовими доказами, зокрема
копією спадкової справи  (а.с
37-45). Таким чином позивачка як спадкоємиця не скористалася наданою їй  можливістю прийняти спадщину , фактично
відмовилась від неї, і відсутні  підстави,
які б  робили неможливими  своєчасне
прийняття    нею спадщини,  та надавали їй можливість відповідно до
правил ст. 550 ЦК в редакції 1963 року,
продовжити строк для прийняття спадщини.

Проте на зазначене  не звернув увагу
суд першої інстанції і не застосував закон, який підлягав застосуванню, у
зв'язку з чим ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Виходячи з фактичних обставин справи, ОСОБА_4 як   спадкоємиця
після смерті ОСОБА_7 не вчинила ніяких дій по прийняттю спадщини останньої,
та відсутні підстави  для  продовження їй  строку
для прийняття  спадщини, а
тому  в позові необхідно відмовити.
Несвоєчасне звернення     про  захист
її спадкових  прав з
необачності,   не є підставою  для задоволення її позовних вимог.

Ухвалюючи рішення суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України  вважає необхідним розподілити судові
витрати  пропорційно до тієї  частини вимог, у задоволенні яких позивачці
відмовлено,  тому  необхідно присудити  на користь
ОСОБА_1  документально
підтверджені витрати - 30 грн. за сплату витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, та 7 грн. 50 коп. за сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, якому відповідачка сплатила 1000
грн. за участь у  цивільній справі  (а.с. 71) , приймав участь у справі як
представник   ОСОБА_1,  і саме в такому процесуальному статусу  згідно протоколу  судових засідань він брав участь у справі,
виступав в суді як представник відповідача, а не як особа , що надає правову
допомогу. Таким чином, виходячи із положень ст.ст.56,84 ЦПК України, за яких
витрати сторін, які вони несуть на оплату правової допомоги у зв'язку з оплатою
допомоги адвоката, або іншого фахівця  у
галузі права,  можуть бути
присуджені  стороні на користь  якої ухвалено рішення;  в даному випадку  не
можуть бути  присуджені  відповідачці
понесені нею витрати  у зв'язку з
участю у справі ОСОБА_3, який брав участь в ній як її представник,
оскільки  чинним законодавством не
передбачено  відшкодування витрат  за участь у справі представника.

Керуючись ст.ст. 84,88,  303, 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, ст.ст.549, 553   ЦК
України ( в ред.1963 р.) , апеляційний
суд, -

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-
задовольнити .

Рішення Семенівського  районного суду  Чернігівської області від  3 червня 2008 року-скасувати.

В  задоволенні  позовних вимог ОСОБА_4до ОСОБА_1та ОСОБА_2
про визнання свідоцтва про право на спадщину
за  законом недійсним , визнання
права  власності на &frac14;
частину жилого будинку, про внесення змін до свідоцтва
про право на спадщину за  законом від
25.02.1999 року  та визначення
додаткового строку для прийняття спадщини
- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_130 грн. за сплату витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи  та 7 грн. 50 коп.
за сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий                                                        Судді: