Справа № 22ц-172/2008
Головуючий у першій інстанції
Доповідач - Острянський В.І.
У Х В А Л А

Іменем
України

29 лютого 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого:

Коренькової З.Д.

суддів:

Острянського В.І.,

Квача М.О.

при секретарі:

Вареник О.М.,Куксі М.В.

з
участю: ОСОБА_1,адвоката ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду від 04 грудня 2007 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпровської сільської
ради про визнання права власності на житловий будинок за законом, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Дніпровської сільської ради про визнання права
власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

На рішення Чернігівського районного суду від 04.12.2007
року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволений зустрічний
позов ОСОБА_3, подана апеляційна скарга ОСОБА_1, в якій вона просить суд
скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення її позовних вимог, а у
вимогах зустрічного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що вона, як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї
матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично вступила в управління
спадковим майном. Дані обставини підтверджуються довідкою Дніпровської
сільської ради Чернігівського району від 06.09.2007 року № 950 (а.с.11). Також,
є встановленим, що вона на день смерті матері мешкала АДРЕСА_1, тобто в
спадковому будинку. На час смерті матері, були ще два спадкоємці майна, сестри
позивачки: ОСОБА_6 і ОСОБА_7, які на даний час померли. При житті сестер вони
вирішували, що спадкове майно перейде у володіння ОСОБА_1. Сестри при житті до
нотаріальної контори не звертались з заявами про прийняття спадщини, в зв”язку
з чим втратили право на спадщину. Вважає, що факт спадкування нею
підтверджений, але Чернігівське РБТІ відмовляє їй у видачі свідоцтва на право
власності на житловий будинок, оскільки мати, якій належав будинок, також не
мала свідоцтва на право власності. В зв”язку з цим, ОСОБА_1 була змушена
звернутись до суду з даним позовом, проте рішенням суду їй відмовлено у
задоволенні позову, що, на її думку, є незаконним.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_3 просить відхилити апеляційну скаргу позивачки, а рішення
місцевого суду залишити без змін. Вважає, що його право власності на будинок
підтверджено доказами, що досліджувалися судом першої інстанції, та які
знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції встановив, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її доньками є ОСОБА_1,
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, яка також померла у 1995 році. За
життя ОСОБА_5 01.03.1988 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла
дочці ОСОБА_6. Згідно з довідкою Дніпровської сільської ради від 23.10.2007
року № 1069 (а.с.31), ОСОБА_6 фактично вступила в управління спадковим майном,
яке належало її матері. Також, було встановлено, що саме ОСОБА_6 разом зі своїм
чоловіком проводили ремонт покрівлі будинку, належного спадкодавцю, укладали
договори страхування її будівель та належного останній домашнього майна.  Незважаючи на те, що ОСОБА_6 не зверталась до
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вона фактично вступила в
управління спадкового будинку. А тому, суд прийшов до висновку, що відповідно
до ч.3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину після
смерті дружини - ОСОБА_6, оскільки на день її смерті він проживав разом з нею
та протягом шести місяців з дня її смерті не заявляв про відмову від спадщини.
До нотаріальної контори він також не звертався. Крім того, суд застосував
положення ст. 392 ЦК України, про те, що відсутність правовстановлюючих
документів є підставою для звернення власника майна з позовом до суду про
визнання за ним права власності. Відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1, суд
прийшов до висновку, що вона не має права на спадкування майна за законом,
оскільки спадкодавець ОСОБА_5 позбавила її спадщини, шляхом складення заповіту
на належне їй майно на ім”я ОСОБА_6 (а.с.45), який в установленому порядку було
посвідчено Дніпровською сільською радою Чернігівського району 01 березня 1988
року за № 2 та внесено до Спадкового реєстру 28 травня 2006 року. Тому, і
прийшов до висновку про задоволення вимог зустрічного позову, шляхом визнання
за ОСОБА_3 права власності на будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 та про
відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає
відхиленню з залишенням рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1
без змін, а в частині задоволення позову ОСОБА_3підлягає скасуванню з  направленням справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції  з  таких підстав.

Постановивши рішення в частині
вирішення первісного позову, суд виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_5, мати
позивачки за цим позовом, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), 01 березня 1988
року склала заповіт, яким заповіла все своє майно ОСОБА_6, іншій своїй дочці
(а.с.45) та що вказаний заповіт був посвідчений у встановленому порядку
Дніпровською сільською радою за № 2, а 28 травня 2006 року його було внесено до
Спадкового реєстру. Тому, враховуючи наведене, місцевий суд прийшов до висновку
про необхідність відмови у задоволенні первісного позову.

Такий висновок місцевого суду в
цій частині вимог підтверджується матеріалами справи, яким суд правильну оцінку
і не суперечить нормам матеріального права, які регулюють спірні
правовідносини.

Проте, вирішуючи вимоги
зустрічного позову, місцевий суд в порушення правил ст.1261 ЦК України про те,
що спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, один з подружжя, який пережив
спадкодавця та його батьки, не залучив до участі в справі в якості її сторони
дітей спадкодавця ОСОБА_6: ОСОБА_8 та ОСОБА_4, оскільки спір щодо спадкового
майна - домоволодіння АДРЕСА_1 зачіпає їх законні права та інтереси. Крім того,
в засіданні апеляційного суду було встановлено, що ОСОБА_8, згідно з пенсійним
посвідченням, з 2001 року є інвалідом 111 групи від загального захворювання, термін
якої закінчується 02 жовтня 2008 року, тобто останній має право на обов”язкову
частку у спадщині згідно з правилами ст.1241 ЦК України.  Однак, місцевий суд, вирішивши справу в цій
частині вимог в користь ОСОБА_3, вказаних обставин не з”ясовував, а останні, на
думку суду, є такими що впливають на правильність вирішення спору та підлягають
врахуванню.

За таких обставин апеляційний суд
приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині вирішення
первісного позову ОСОБА_1 постановлено з додержанням норм матеріального та
процесуального права, а в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3підлягає
скасуванню з направленням справи в цій частині вимог на новий розгляд до
місцевого суду через порушення правил п.4 ст.311 ЦПК України, оскільки суд
вирішив питання про права та обов”язки осіб - ОСОБА_8 і ОСОБА_4, які не брали
участь у справі в якості її сторони.

Тому, керуючись ст.ст. 303,
307, 308, 309, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, ст.ст. 392, 1241, 1261, 1268
ЦК України,  апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду від
04 грудня 2007 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3до Дніпровської
сільської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з
надвірними будівлями в порядку спадкування - скасувати та направити справу в
цій частині вимог на новий розгляд до того ж суду в іншому судовому складі.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду
України впродовж двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: