Справа № 2-93/2008р
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

17 квітня 2008 р.                                                        Хортицький
районний суд

м.
Запоріжжя

у складі: головуючого судді                         - Нещеретної Л.М.,

при секретарі                                   -
Новізінській Т.Б., Баршай Є.О.

за участю представника
позивача - ОСОБА_1

представника
відповідача              - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири,

встановив:

19.09.2007 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/3 частину квартири. В позові зазначила, що вона та
відповідач - її рідний син - були спііввласниками квартири АДРЕСА_1. Позивачці
належало 1/4 частина цієї квартири, відповідачу 3/4. 14.07.2004 р. за
домовленістю між сторонами квартира була продана за 20.000 доларів США, і
замість неї ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_2 і зареєстрував її на своє ім'я. У
неї з сином існувала домовленість про те, що на залишок коштів від продажу
квартири ОСОБА_4 придбає для неї окрему 1-кімнатну квартиру, але своєї обіцянки
відповідач не виконав. Посилаючись на норми ст. ст. 368, 392 ЦК, просить визнати
за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, оскільки квартира
придбана на спільні кошти.

У судовому засіданні позивачка пояснила, що 14.07.2004 року вона з сином
продали квартиру АДРЕСА_1, а за отримані гроші у той же день на ім'я її сина - відповідача
ОСОБА_4 була придбана квартира АДРЕСА_2. Після продажу житла вона, з ініціативи
ОСОБА_4, стала проживати в квартирі його співмешканки по вул. Гудименко, а
після чого, з березня 2005 року по липень 2007 року проживала в спірній
квартирі АДРЕСА_2, частково сплачуючи квартирну платню та комунальні послуги.
Крім того, між нею та відповідачем існувала домовленість, та відповідач обіцяв
придбати для неї окрему квартиру, але своєї обіцянки не виконував та між ними
склалися неприязливі стосунки.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав та
пояснив суду, що 14.07.2004 року була продана квартира АДРЕСА_1 за 20000
доларів США з яких 5000 він віддав позивачці. В цей же день він придбав
квартиру АДРЕСА_2. Позивачку ОСОБА_3 він перевіз до квартири своєї
співмешканки, а потім в спірну квартиру. З літка 2007 року між ним та
позивачкою склалися неприязнені стосунки, та він погоджувався сплатити за
___________________________________________

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, які беруть
участь у справі, доводи представників сторін, пояснення свідків, суд дійшов
висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці та відповідачу на праві спільної часткової власності
належала квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_3 належало 1/4 частина квартири, ОСОБА_4 -
3/4 частини.

14 липня 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали цю квартиру за 106400
гривень, що є еквівалентом 20000 доларів США, про що уклали договір
купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 2749.

Що також підтверджує свідок ОСОБА_6, який пояснив у судовому засіданні, що
придбав у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за 20000 доларів США, які
передав ОСОБА_4

У той же день, 14 липня 2004 року, згідно договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу
ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 1965, ОСОБА_4 придбав на своє ім'я
квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що був присутній при укладанні
угоди купівлі-продажу квартири родини ОСОБА_3. Відповідач отримав усю суму
грошей, за які придбав спірну квартиру, грошей матері він не передавав та
пообіцяв придбати для неї окреме житло.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні дала аналогічні пояснення.

Таким чином, для суду є очевидним, що, в один день було укладено та
нотаріально посвідчено два договори купівлі-продажу. Укладаючи у липні 2007 р.
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 добросовісно розраховувала
на додержання її житлових прав, а саме на придбання іншого житла, і не мала
наміру витрачати гроші на інші цілі, залишаючись при цьому бездомною.
Відповідач надав їй житло, спочатку в квартирі у своєї співмешканки по вул.
Гудименко, а потім у спірній квартирі, виконуючи домовленість про надання
житла.

У відповідності до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, яке придбане за спільні
грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено
договором, який укладено в письмовій формі.

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що спірна квартира АДРЕСА_2
придбана за спільні кошти сторін як членів сім'ї, а тому ОСОБА_3 має право на
визнання за нею частки у майні, яке придбане за ці кошти.

Визначаючи розмір такої частки, суд виходить з того, що ОСОБА_3 належало не
1/3, а 1/4 частина попередньої квартири, і відповідна пропорція повинна бути
збережена, тому за ОСОБА_3 слід визнати право власності на &frac14; частину квартири АДРЕСА_2.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід
держави. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 судові витрати сплачені нею при зверненні до суду - державне мито у
сумі 102 гривні, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
у сумі 30 гривень, а також державне мито у дохід держави у сумі 845 гривень,
оскільки, згідно експертного висновку № 006/08 від 18.03.2008 року, складеного
ПП АН «МИРТА», ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 378750 гривень
(278750 гривень / 4 частини = 94687,5 гривень; 1% від 94687,5 гривень = 947
гривень (державне мито);  947 гривень -
102 гривні (сплачене позивачкою держмито) = 845 гривень).

На підставі вищенаведеного, керуючись ч. 4 ст. 368 ЦК України, ст. ст. 10,
11, 59, 60, 88, 212, 213, 214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати сплачені нею при
зверненні до суду - державне мито у сумі 102 гривні, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 гривень, а всього
стягнути 132 (сто тридцять дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 державне мито у дохід держави у сумі 845 гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження може бути подана
протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга повинна бути
подана протягом 20 днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя