Справа
№22-ц-565                                        Головуючий
у 1-й інстанції - Шпак З.П.
22                                                               Суддя
- доповідач Лузан Л.В.
і м е н е м     У к р а ї н и
року червня «04 » дня колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Сумської області в складі:
суддів             -    Лузан Л.В.,
секретаря судового засідання  -  Назарової О.М.
розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4
рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2008
року

у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_3, про
визнання недійсним договору довічного утримання,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

Рішенням
Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2008 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано
недійсним договір довічного утримання від 16.09.2005 р., укладений між ОСОБА_2
і ОСОБА_1, зареєстрований у реєстрі за № 2511.

В апеляційній
скарзі представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 йдеться про порушення судом
норм матеріального та процесуального права. Ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_1, 1966 року народження, у 1986 році офіційно
визнана інвалідом 3 групи, довічно; з дитинства має вади слуху і мови, з
оточуючими людьми спілкується за допомогою слухового апарату та через
сурдоперекладача; навчалась у спеціальній школі-інтернаті для глухонімих.

З матеріалів
справи вбачається, що позивачка мешкала у своїй однокімнатній квартирі разом зі
своєю матір'ю ОСОБА_5

Наприкінці 2004
року мати позивачки, ОСОБА_5, захворіла, у неї виявили онкозахворювання, у
зв'язку з яким 27 жовтня 2004 року зробили операцію. З цього часу хвора
ОСОБА_5фактично не виходила з квартири, а останні місяці свого життя була
прикута до ліжка, ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла.

У липні 2005
року сама позивачка, ОСОБА_1, була прооперована в онкологічному диспансері м.
Суми у зв'язку з виявленою у неї онкохворобою.

12.09.2005 року
мати позивачки, ОСОБА_5, подарувала позивачці свою двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 /ас.45/.

16 вересня 2005
року між позивачкою та ОСОБА_2був укладений договір довічного утримання, згідно
якого ОСОБА_1 зобов'язувалась передати у власність ОСОБА_2 двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 яка належала їй на підставі договору дарування, а відповідач брав на
себе зобов'язання  забезпечувати
позивачку утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору.

Відповідно до
п.8 названого договору обов'язок ОСОБА_2 по наданню позивачці довічного
забезпечення  визначається у вигляді :

- забезпечення
її житлом, шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній
квартирі;

-  забезпечення необхідним одягом і взуттям;

- надання
побутових послуг /прання білизни, послуг перукарні, ремонт побутової техніки/;

- забезпечення
належним медичним обслуговуванням
/забезпечення згідно із рецептами лікаря медикаментами згідно від їх
цінності/, супровід до лікарні чи іншого місця лікування;

- забезпечення
продуктами харчування та приготування їжі та забезпечення щоденним триразовим
калорійним харчуванням ;

За п.9 названого договору довічного
утримання грошова суми зазначених у цьому договорі видів матеріального
забезпечення на місяць, за згодою сторін, визначена у розмірі 250 грн.

Звертаючись до
суду з позовом та у своїх поясненнях у судових засіданнях ОСОБА_1, зазначала,
що уклала з ОСОБА_2вищеназваний договір довічного утримання під впливом тяжких
для неї обставин і на вкрай невигідних умовах, тому просила визнати його
недійсним. При цьому позивачка посилалась на наступні обставини.

Хвороба матері
та її особиста хвороба потребували великих матеріальних затрат на лікування, в
той же час розмір їх пенсій був незначний. Відповідач - знайомий їх родини,
тому був обізнаний у вищеназваних обставинах. Він став надавати їм матеріальну
допомогу, допомагав вирішувати побутові проблеми і т.і. Запропонував укласти
договір довічного утримання і впевнював її матір та її саму у тому, що виплат
по договору буде достатньо для вирішення всіх їх побутових проблем. Тривалий
час вони не погоджувались на пропозицію відповідача, але під впливом тяжких
обставин були змушені це зробити.

Також позивачка
суду пояснила, що за своє життя її матір вирішувала всі їх побутові й інші
сімейні проблеми і слово матері було для неї авторитетним. Намагаючись вирішити
їх проблеми, пов'язані з хворобами та скрутним матеріальним станом, а також
піклуючись за її подальшу долю, мати прийняла рішення про необхідність
укладення з ОСОБА_2вищеназваного договору, подарувала їй спірну квартиру та
сказала  про те, що їй треба укласти з
ОСОБА_2 у нотаріуса спірний договір .

Зміст цього
договору читала тільки її мати. Вона, тобто позивачка, зміст спірного договору
не читала, так як не розуміє української мови. Позивачка також посилалась на
те, що при укладенні договору у нотаріуса
сурдоперекладач присутній не був, а вона була без слухового апарату, так
як на той час його взагалі не мала. У всіх питаннях щодо укладення договору
покладалась на думку матері, при цьому розуміла, що основною причиною укладення
такого договору є їх з матір'ю тяжкі обставини, пов'язані з їх хворобою та
скрутним матеріальним станом.

Також з пояснень
позивачки вбачається, що після укладення спірного договору, всупереч
домовленості, закріпленої даним договором, вона була позбавлена можливості
користуватись і розпоряджатись квартироюАДРЕСА_1, щодо якої був укладений
договір. Цією квартирою став розпоряджатись
ОСОБА_2, який поселив там незнайомих їй людей. Інші умови договору
ОСОБА_2 декілька місяців виконував. Зокрема, з дозволу ОСОБА_2 її  кормили в кафе. Згодом, з вини ОСОБА_2, який
її образив, вона перестала з ним спілкуватись і харчуватись у кафе. Після
цього, з лютого 2006 року ОСОБА_2 почав зараховувати на її особистий рахунок
щомісяця по 260 грн. /ас.14-15/.

Позивачка
пояснила про те, що коли після смерті матері вона залишилась сама і стала
отримувати він відповідача за договором незначну суму,  вона зрозуміла, що уклала спірний договір на
вкрай не вигідних для себе умовах. Вона неодноразово пропонувала відповідачу добровільно
розірвати договір, але він відмовився.

Колегія суддів
вважає, що у суду першої інстанції були підстави для визнання недійсним
спірного договору довічного утримання.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має
значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача
утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтею 233 ЦК
України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай не вигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним
незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 12 остановами Пленуму
Верховного Суду України N 3 від 28.04.78 «Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною на
підставі ст.57 ЦК /1963р./, суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть
бути задоволені при доведеності, зокрема, факту збігу тяжких для сторони
обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони
укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах. Збігом тяжких обставин слід
вважати такий майновий або особистий стан громадянина чи його близьких (крайня
нужденність, хвороба і т.ін.), які примусили укласти угоду на вкрай невигідних
для нього умовах.

Колегія
суддів вважає, що є очевидним той факт, що як до укладення, так і під час
укладення спірного договору в сім'ї позивачки склались тяжкі обставини,
пов'язані як зі смертельною хворобою її матері, так і з її важкою хворобою та
інвалідністю, а також з їх скрутним матеріальним станом.

Встановлено, що
у 2005 році розмір пенсії позивачка складав
від 284 грн.- напочатку року і 332 грн.- в кінці року;  розмір пенсії її матері складав  від 329 грн. - на початку року і 354 грн. - у
жовтні 2005 р., коли вона померла /ас.12,13/.

Є очевидним і
той факт, що спірний договір був укладений на вкрай не вигідних для позивачки
умовах.

Відповідно до
довідки Шосткінського агентства нерухомості, долученої до справи за клопотанням
представника ОСОБА_2, станом на час укладення спірного договору риночна
вартість квартир,  аналогічних квартирі,
що стала предметом договору, становила якнайменше 8 000 - 8 500 дол. США.

Колегія суддів
вважає, що з врахуванням матеріального стану та стану здоров'я позивачки,
обумовлений в договорі розмір суми - 250 грн. на місяць - видів матеріального
забезпечення був вкрай замалим для забезпечення життєвих потреб позивачки. Крім
того, з урахуванням вартості майна, що передавалось у власність відповідачу,
сума матеріального забезпечення була визначена несправедливо у малому розмірі.

Суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2
пояснював, що вартість харчування та інших видів допомоги, які він деякий час
надавав позивачці після укладення договору, значно перевищувала суму у 250 грн.
Зазначав, що тільки вартість харчування в день складала біля 40 грн.  Відповідач погодився з тим, що надання
позивачці передбачених договором видів матеріального забезпечення на суму 250
грн., щомісяця, є недостатнім для задоволення її необхідних життєвих потреб,
але при цьому не відмовлявся надавити таке забезпечення у більшому розмірі.
ОСОБА_2 також пояснював, що після укладення договору він разом зі знайомими
став проживати в квартирі, що була предметом договору.

З фактичних
обставин справи, встановлених судом, вбачається, що є переконливими доводи
позивачки про те, що саме збіг тяжких для неї
обставин вплинув на її волевиявлення щодо необхідності укладення з ОСОБА_2договору на вкрай невигідних для неї умовах.

В апеляційній
скарзі представник відповідача посилається на те, що не можна вважати договір
укладеним на вкрай не вигідних для позивачки умовах, оскільки фактично
відповідач витрачав на її утримання значно більші суми. Однак такі доводи
скарги не можна визнати обґрунтованими, оскільки  кошти, які перевищували суму договору,
надавались відповідачем з власної ініціативи, в той же час у позивачки
відсутні, передбачені діючим законодавством, гарантії того, що і в подальшому
утримання з боку відповідача буде надаватись їй в тих же розмірах.

В даній справі
заявлявся позов про визнання договору недійсним з підстав, що він був укладений
позивачкою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай не вигідних умовах
/ст.233 ЦК/. Тому всі доводи апеляційної скарги про те, що у справі нічим не
доведений факт вчинення договору у зв'язку з обманом, насильством, погрозами та
ін. - є недоречними, т.я. це окремі підстави визнання правочину недійсним, які
не були підставами позову у даній справі.

В судовому засіданні на запитання суду першої
інстанції щодо дослідження доказів стосовно розміру витрат ОСОБА_2 за спірним
договором відповідач,  відмовившись від
дослідження цих доказів, категорично заявив про те, що у даній справі він не
заявляє вимоги щодо двосторонньої реституції і у разі необхідності такі вимоги
буде заявляти у окремій справі. Тому доводи апеляційної скарги з цього приводу
є необгрунтованими. У всякому разі вони не є підставою для скасування постановленого
у справі рішення, а зазначене питання може бути вирішене  шляхом постановлення додаткового рішення у
справі.

Колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і обгрунтованим,  відповідає вимогам  матеріального і процесуального права, а
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових
даних, які б давали підстави для
скасування  постановленого
рішення.

Керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315
ЦПК України   колегія суддів -

у  х
в  а  л
и  л  а   :

Апеляційну
скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2008 року у
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців .

Головуючий     -

Судді                  -