У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 травня 2008 року                                                                        м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого            Григор'євої Л.І.,

суддів:                    Барсукової
В.М.,         Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,             Косенка В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_3до ОСОБА_4про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2007 року ОСОБА_1. в інтересах ОСОБА_2та
ОСОБА_3. звернувся до суду з указаним позовом,
зазначаючи, що останнім на праві власності належить 40/100 частин квартири
АДРЕСА_1.

12 лютого 1997 року
ОСОБА_2. та ОСОБА_4. уклали шлюб і останній був вселений у квартиру та
зареєстрований у ній. Однак після розірвання шлюбу ОСОБА_4. квартиру не
звільняє, чим порушує право власності ОСОБА_2і ОСОБА_3.

Посилаючись на
викладене, просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні
квартирою та виселити його.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 21 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької області від 3 травня 2007 року, позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2. і ОСОБА_3. квартирою АДРЕСА_1та виселено його з квартири.

У касаційній скарзі ОСОБА_4.
просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами
норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову
в позові.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Районний суд, з яким погодився й
апеляційний суд, задовольняючи позов на підставі ст. 48 Закону України «Про
власність», ст. ст. 383, 391 ЦК України, виходив із того, що власник  може
вимагати  усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані  з  позбавленням
володіння, і відшкодування завданих цим збитків.
Оскільки ОСОБА_4. перешкоджає Бурій Т.А. та ОСОБА_3 у реалізації їхнього права власності на квартиру,
він повинен бути виселений.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_2. та її син, ОСОБА_3., є власниками 40/100 частин квартири № АДРЕСА_1, про що 5 грудня 1997 року їм було видано свідоцтво про право
власності (а.с. 6).

12 лютого 1997 року ОСОБА_2. та
ОСОБА_4. уклали  шлюб і останній вселився
у квартиру та 15 квітня 1997 року був у ній зареєстрований як член сім'ї.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Запоріжжя від 15 березня 2004 року шлюб між ОСОБА_2. та ОСОБА_4 був
розірваний, однак ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 грудня
2004 року рішення районного суду було скасовано на підставі ст. 172 ЦПК України
(1963 року) і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.
9, 20).

Суд у порушення вимог ст. 213 ЦПК
України не з'ясував, чи розглянута повторно справа про розірвання шлюбу та яке
правове становище в даній ситуації має відповідач.

Крім того, відповідно
до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, другий з подружжя.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх
права користування займаним приміщенням.
У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім
членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

ОСОБА_4. після
укладення шлюбу вселився у квартиру та був зареєстрований як член сім'ї ОСОБА_2 .

Статтею 157 ЖК України
встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено
у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме, якщо вони
систематично руйнують чи псують жиле приміщення, використовують його не за
призначенням, систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим
проживання інших осіб, заходи запобігання і громадського впливу виявилися
безрезультатними.

Суд, задовольняючи
позовні вимоги, не звернув уваги на вказані норми Житлового кодексу України й
не зазначив у рішенні, чим саме відповідач перешкоджає позивачам у користуванні
квартирою та з яких передбачених Житловим кодексом України підстав він підлягає
виселенню.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення
справи, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 21 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 3 травня 2007 року скасувати, а справу передати
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                                     В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

В.Г.
Данчук

В.Й. Косенко