У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

28 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                Григор'євої
Л.І.,

суддів:                             Балюка М.І.,
Данчука В.Г.,

Барсукової В.М.,
Косенка В.Й.,-

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1до відкритого
акціонерного товариства “Лаванда” (далі - ВАТ “Лаванда”) про зміну формулювання
причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою  ВАТ “Лаванда” на
рішення  Феодосійського  міського
суду  Автономної  Республіки
Крим  від  12 вересня 2007 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим в м. Феодосії від 14 листопада 2007 року

встановила:

У грудні 2006 року ОСОБА_1. звернулася з позовом до ВАТ “Лаванда”, мотивуючи його
тим, що з 22 травня 2006 року працювала у відповідача на посаді юриста. 16
жовтня 2006 року вона написала заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38
КЗпП України. 19 жовтня 2006 року,
отримуючи трудову книжку, дізналася, що формулювання причини
звільнення  не відповідає дійсності.
Просила змінити формулювання причини звільнення, внести до трудової книжки
запис про звільнення відповідно до її заяви; стягнути з ВАТ “Лаванда” на її
користь вихідну допомогу в розмірі 1 842 грн. 07 коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в сумі 614 грн. 07 коп. та 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Феодосійського міського суду Автономної
Республіки Крим від 12 вересня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Автономної Республіки Крим в м. Феодосії від 14 листопада
2007 року, позов ОСОБА_1. задоволено частково. Зобов'язано ВАТ “Лаванда” внести
зміни в формулювання причини звільнення на підставі її заяви про звільнення, а
саме звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Стягнуто з ВАТ “Лаванда” на
користь ОСОБА_1.
вихідну допомогу в розмірі 1 842 грн. 07 коп.,
моральну шкоду в сумі 500 грн. та судові витрати в сумі 16 грн., а
всього 2 358 грн. 07 коп.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі
ВАТ “Лаванда” просить скасувати зазначені
судові рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами  встановлено, що  ОСОБА_1.
на  підставі  наказу
№ 43-до з 22 травня 2006 року працювала у ВАТ “Лаванда” на посаді
юриста. 16 жовтня 2006 року вона подала заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38
КЗпП України (а.с.6). Наказом від 16 жовтня 2006 року № 117-до була звільнена з
підприємства за  ст.  38
КЗпП  України  ( а.с. 8).

В  обґрунтування позову  ОСОБА_1. указувала, що причиною подання заяви
про звільнення була невиплата заробітної плати з липня 2006 року, про що
свідчить довідка ВАТ “Лаванда” від 13 жовтня 2006 року ( а.с. 9).

Задовольняючи позов ОСОБА_1. про зміну формулювання причини звільнення, суд
першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд,  виходив із того, що діями відповідача
порушено законодавство про працю, оскільки
позивачці не виплачувалася заробітна плата з липня 2006 року і вона із
цієї причини написала заяву про звільнення згідно із ч. 3 ст. 38 КЗпП України.
При ухваленні рішення у частині відшкодування моральної шкоди суд виходив з
того, що позивачка надала суду докази своїх моральних страждань через
відсутність протягом довгого часу коштів до існування, що призвело до втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для
організації свого життя.

При цьому суди виходили з дотримання позивачкою строку звернення до суду з
позовом, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Однак до таких висновків суди дійшли з порушенням матеріальних і
процесуальних норм права.

З матеріалів справи вбачається, що
19 жовтня 2006 року ОСОБА_1. отримала трудову книжку із записом про звільнення,
а 11 грудня 2006 року звернулася в суд із зазначеним позовом.

Поширюючи на трудовий спір сторін положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України щодо
тримісячного строку звернення до суду, суди неправильно застосували цю норму,
оскільки на спори у справах про звільнення, яким і є спір ОСОБА_1.,
поширюється місячний строк звернення до суду.

Ураховуючи, що всупереч вимогам ст. 214 ЦПК України,
судами питання про причини порушення місячного строку звернення до суду не
вирішувалося, судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

Крім того, виходячи з підстав позовних вимог ОСОБА_1. та аналізу змісту ч.
3 ст. 38 КЗпП України суд, ухвалюючи рішення з дотриманням положень ст. ст.
212, 213 ЦПК України, зокрема, повинен був вирішити питання чи дійсно
відповідач допустив невиконання законодавства про працю, умов колективного чи
трудового договору, які давали підстави для звільнення позивачки згідно з цією
нормою.

Таким чином, ураховуючи, що при ухваленні рішень судами неправильно
застосовані норми матеріального права та допущені порушення процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення спору, судові рішення підлягають
скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верхового Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу
відкритого акціонерного товариства “Лаванда”
задовольнити.

Рішення  Феодосійського  міського
суду  Автономної  Республіки
Крим  від  12 вересня 2007 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим в м. Феодосії від 14 листопада 2007 року
скасувати, передати справу на новий розгляд до Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                            Л.І.
Григор'єва

Судді:
М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко