У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2 квітня   2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,                               Лященко Н.П.,
Костенка А.В.,                          Прокопчука
Ю.В., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом військового
прокурора Донецького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до військової частини  3037 про стягнення заборгованості за речове
майно та службові відрядження, за касаційною скаргою військового
прокурора Донецького гарнізону на рішення колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

Військовий прокурор Донецького гарнізону звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 з позовом про
стягнення суми заборгованості з війскової частини 3037. Свої позовні вимоги
обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині на
посаді заступника начальника штабу управління Східного територіального
командування внутрішніх військ МВС України. На підставі наказу командуючого ВВ
МВС України № 101 від 23 листопада 2005 року та наказу начальника управління
Східного територіального командування ВВ МВС України № 295 від 30 грудня 2005
року його було звільнено в запас за п. 63 "в" Положення про
проходження військової служби особами офіцерського складу Збройних сил України,
затвердженого Указом Президента України № 1053/2001 від 7 листопада  2001 року, за станом здоров'я та він повинен
був одержати за рахунок держави речове майно або грошову компенсацію, замість
нього. Під час проходження військової служби підполковник ОСОБА_1 знаходився на
речовому забезпеченні у військовій частині
3037, але речове майно йому видано не було, а також не сплачено грошову
компенсацію, замість нього, у сумі
2 168 грн. 77 коп. Крім того, під час проходження служби ОСОБА_1 перебував
у службових відрядженнях. За службові відрядження йому були нараховані кошти в
сумі  467 грн. 02 коп., які не сплачені
до цього часу. Таким чином, у військової частини 3027 існує заборгованість
перед ОСОБА_1: за речове майно в сумі 2 168 грн. 77 коп. і за службові
відрядження в сумі 467 грн. 02 коп., яку в добровільному порядку відповідач не
сплатив, у зв'язку з чим ОСОБА_1 був вимушений звернутися за наданням юридичної
допомоги в захисті його прав до військового прокурора Донецького гарнізону, який
у свою чергу звернувся до суду з позовом до військової частини  3037.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Донецька від 17 березня 2006 року позов військового прокурора
Донецького гарнізону в інтересах ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з військової частини
3037 на користь ОСОБА_1 2 168 грн. 77 коп. заборгованості за речове майно, 467
грн. 02 коп. заборгованості за відрядження, 51 грн. судового збору на користь
держави.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2006 року вказане рішення
суду першої інстанції змінено: стягнуто з військової частини  3037 на користь ОСОБА_1 427 грн. 18 коп.
заборгованості за речове майно, у частині задоволення інших позовних вимог про
стягнення заборгованості за речове майно відмовлено. В іншій частині рішення
залишено без змін.

Військовий прокурор Донецького гарнізону звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалене у справі
рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов
задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 340 ЦПК України судові рішення підлягають скасуванню в касаційному
порядку із закриттям провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Згідно
зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи
про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що
виникають із цивільних, житлових, земельних, трудових відносин, а також з інших
правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами
іншого судочинства.

З 1 вересня 2005 року
набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який
визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ
адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок
здійснення адміністративного
судочинства.

Частиною
2 ст. 4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється
на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється
на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових
актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб'єктом
владних повноважень відповідно до п. 7 ч. 1 ст. З цього Кодексу є орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт
при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в
тому числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно
з п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на
спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з
публічної служби.

Публічною
службою згідно з  п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС
України є діяльність на
державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова   служба,
альтернативна   (невійськова)   служба,
дипломатична служба,
інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого
самоврядування.

Адміністративні
справи, в яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування,
посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, як це передбачено п. 1                 ч. 1 ст. 18 КАС України, підсудні
місцевим загальним судам як адміністративним судам (п. 2 ч. 1 ст. 3 КАС
України).

Отже,
спір, що виник між сторонами, є публічно-правовим і відноситься до адміністративної
юрисдикції, а тому його розгляд як судом першої, так і судом апеляційної інстанції повинен
був здійснюватися за нормами
КАС України.

Суди
розглянули справу після 1 вересня 2005 року (після набрання чинності КАС України) за
правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Таким
чином, суди дійшли помилкового висновку про наявність цивільно-правового спору та
розглянули позовні вимоги за правилами ЦПК України.

Ураховуючи
наведене, судові
рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись
ст. ст. 333, 336, 340 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу військового прокурора Донецького гарнізону     задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду
м. Донецька від 17 березня 2006 року та
рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Донецької області від 21 червня 2006 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук