Справа №
Головуючий у 1 інстанції - Антонюк К.І.
Доповідач - Здрилюк О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2008
року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука
В.А.,

суддів: Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

при секретарі - Савчук О.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ків позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

пр-ків відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання частково
недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом і свідоцтва про право
власності на житловий будинок та визнання права власності на частину житлового
будинку за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6 на рішення Нововолинського
міського суду від 22 квітня 2008 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Нововолинського міського суду від 22 квітня 2008
року позов в даній справі задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на &frac12; частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за
адресою: м.Нововолинськ, АДРЕСА_1.

Визнано недійсними свідоцтво про право на спадщину за
законом від 21 серпня 1999 року, видане Нововолинською державною нотаріальною
конторою (зареєстроване в реєстрі за № 1-2678) на ОСОБА_6 та реєстрацію права
приватної власності будинкуАДРЕСА_1 м.Нововолинська за № 2658 від 3 листопада
1999 року у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_6 в
частині успадкування та реєстрації за ним &frac12; частини будинку з господарськими та побутовими будівлями на АДРЕСА_1
м.Нововолинська, право власності на яку визнано за ОСОБА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 543 грн. судового
збору, 30 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи
та 480 грн. - витрат за проведення експертизи.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати це рішення та постановити
нове - про відмову в позові.

Вважає, що допущено недоведеність обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального і
процесуального права.

Заперечуючи апеляційну скаргу, позивач просить її відхилити, залишивши без змін
судове рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачу безпідставно було видано свідоцтво про право на спадщину за законом
на весь будинок і в подальшому його зареєстровано, оскільки позивач своєї
частки в будинку відповідачу не відчужувала і про порушення свого права
власності дізналась лише в 2007 році, в зв'язку з чим поновив строк звернення з
позовом до суду як такий, що пропущений з поважних причин.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши докази в межах доводів апеляційної скарги,
законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Згідно ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і розпорядження цим майном.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач та її чоловік
- ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6, 25) мали у власності будинокАДРЕСА_1 в м.Нововолинську (а.с.28, 54-57, 85). За життя
спадкодавець заповіту не складав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.553 ЦК
України 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись
від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він
може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на
користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських
організацій.

Відповідач 18.02.1998 року звернувся
в Нововолинську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини
(а.с.23).

Позивач цього ж числа подала заяву
про відмову від належної їй частки у спадщині на користь відповідача. Одночасно
зазначила, що не претендує на отримання свідоцтва на частку у спільному
майні подружжя (а.с.24). При цьому склала заповіт, яким на випадок своєї смерті
все належне їй майно, в тому числі і житловий будинок з господарськими та
побутовими будівлями і спорудами, розташований на АДРЕСА_1 в м.Нововолинську
заповіла відповідачу (а.с.125).

Жодних правочинів, які б свідчили про
фактичне відчуження позивачем відповідачу належної їй частки у спірному будинковолодінні
сторонами не укладалось, про що не заперечили в апеляційному суді представники
відповідача.

Разом з тим, державним нотаріусом 21
серпня 1999 року відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом,
в якому без будь-яких законних підстав зазначено, що спадкове майно складається
в цілому з усього будинковолодіння, розташованого на АДРЕСА_1 в м.Нововолинську
(а.с.31), а не з його &frac12; частини.

Відповідно незаконною являється і
державна реєстрація 03.11.1999 року права власності на цілий будинок на ім'я
відповідача (а.с.7, 110-зворот).

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку про підставність позовних вимог про
визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом і
свідоцтва про право власності на житловий будинок на ім'я відповідача та
визнання за позивачем права власності на &frac12; частину спірного
будинковолодіння.

Безпідставними є покликання апелянта
на ту обставину, що судом незаконно поновлено позивачу строк позовної давності.

Згідно ст.76 ЦК України 1963 року
перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов.
Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись
про порушення свого права.

Відповідно до вимог ч.2
ст.80 ЦК України 1963 року, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку
позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позивач належної їй частини спірного
будинковолодіння не відчужувала. Відповідач отримував 21.08.1999 року свідоцтво
про право на спадщину за законом та реєстрував 03.11.1999 року своє право
власності на все будинковолодіння без позивача. Позивач 22.04.2002 року (а.с.8)
склала новий заповіт щодо свого майна, а саме - спірного житлового будинку.
Замовником щодо газопостачання спірного будинку в серпні 2002 року являється не
відповідач, а позивач (а.с.115-118).

Зазначене свідчить про те, що позивач
усвідомлювала і вважала себе власником половини будинку, не знала і не могла
знати про порушення свого права власності до 2007 року, а тому суд першої
інстанції підставно поновив строк позовної давності.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої
інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що
підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між
сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці
правовідносини.

Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення постановлене
з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його
скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_6 відхилити, а рішення Нововолинського міського суду
від 22 квітня 2008 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
законної сили.

Судді