Номер справи: 2-152
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М      У К Р А Ї Н И

21
березня 2008 року
Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді                              Покидюка М.В.,

при секретарі                                                          Каращук В.С.,

з участю: позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, -

В С Т А
Н О В И В:

21
лютого 2008 року ОСОБА_1звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики в розмірі 12180 грн.

Свої
вимоги обґрунтовував тим, що 23 липня 2007 року позичив
відповідачу ОСОБА_2 12000 грн., про що останнім власноручно була написана
розписка і ним же підписана. Згідно умов позики, зазначених у розписці, ОСОБА_2
зобов'язувався повернути усю суму боргу 28 липня 2007 року. Проте ніяких грошей
на неодноразові звернення позивача боржник не повертає, просить почекати, а
зараз взагалі почав уникати зустрічей. На даний час відповідач заборговану суму
позивачу не повернув, що ставить останнього у скрутне становище.

Крім того, позивач,
посилаючись на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з
відповідача три проценти річних від простроченої суми боргу, на які він за
законом має право, так як інший розмір процентів ні договором, ні законом не
встановлений, а саме: 12000 грн. х 3% річних : 2(6 міс.) = 180 грн.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем договору позики, позивач просив стягнути з боржника заборгованість
за договором позики в розмірі 12180 грн.

Позивач ОСОБА_1в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що неналежне виконання відповідачем
умов договору позики ставить його у скрутне матеріальне становище, а тому
просить стягнути на його користь з ОСОБА_2 суму боргу, зазначену в позові.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав
повністю, підтвердив, що отримав від позивача в позику 12000 грн., про що того
ж дня власноручно написав розписку. Пояснив, що кошти за договором позики не
сплачував через тимчасові фінансові труднощі. Заборговану суму коштів обіцяє
сплатити найближчим часом.

Заслухавши пояснення сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до
повного задоволення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені договором.

З оглянутої в судовому засіданні
письмової розписки, власноручно написаної ОСОБА_2, вбачається, що останній
позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12000 грн., які зобов'язався повернути
28 липня 2007 року. Як вбачається з матеріалів справи суму позики відповідач
отримав у повному розмірі. В свою чергу, відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором позики не виконує, що підтверджується поясненнями позивача та
визнанням даної обставини самим відповідачем, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню вищевказана сума боргу.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

З таких підстав вимоги позивача про
стягнення з відповідача трьох процентів річних від суми боргу за увесь час
прострочення підлягають до задоволення, оскільки ні договором позики, ні іншими
домовленостями між сторонами інший розмір процентів не визначений. Суму
заборгованих процентів в розмірі 180 грн. суд вважає вірною (12000 грн. х 3%
річних : 12 місяців х 6 фактично прострочених місяців = 180 грн.). Дана сума
процентів сторонами не оспорюється, а тому підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
слід стягнути 12180 грн. боргу за договором позики, з яких 12000 грн. - сума
основного боргу, 180 грн. - проценти від простроченої суми боргу.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом та в доход держави
121,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60,
88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд,
-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму основного боргу в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень,
проценти від простроченої суми боргу в розмірі 180 (сто вісімдесят) гривень, а
всього на загальну суму 12180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) гривень.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
30 (тридцять) гривень витрат на інформаційно-технічне обслуговування розгляду
справи та в доход держави 121 (сто двадцять одну) гривню 80 копійок судового
збору.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Маневицький
районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів
з дня проголошення рішення та апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: