Справа
№22Ц-2635/2008р.                                                   Головуючий у 1 інстанції Вознюк С.М.
Доповідач у 2 інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

04 липня 2008 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого    Приходька К.П.,

суддів               Даценко Л.М., Коцюрби О.П.,

при секретарі   Колесник Н.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області від 06 травня  2008 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

встановила:

у лютому 2008 року позивач звернувся
до суду із позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що  19 травня 2004 року він був прийнятий на роботу на посаду
молодшого інспектора відділу контролю пасажирів,
ручної поклажі, багажу та членів екіпажу на безпеку (далі СКПРБ на безпеку) САБ
ДП «Міжнародного аеропорту «Бориспіль».

З
01 листопада 2004 року позивач переведений на посаду інспектора-оператора служби контролю пасажирів,
ручної поклажі, багажу та членів екіпажу на безпеку САБ ДП «Міжнародного аеропорту «Бориспіль». На вказаній посаді він працював до
06 лютого 2008 року, коли був повідомлений, що наказом директора Державного
міжнародного аеропорту «Бориспіль» за №11-07-93/п
від 05 лютого 2008 року звільнений у зв'язку із появою на роботі в нетверезому
стані на підставі ч.1 п.7 ст.40 КЗпП
України.

Позивач вважає наказ
про його звільнення незаконним, оскільки при його звільнені були грубо порушені
норми трудового законодавства та його права, а саме оскільки він є членом
профспілкового комітету, а при вирішенні питання про звільнення працівника за
вищевказаним пунктом ст.40 КЗпП України
необхідна згода профспілки, відповідач не прийняв до уваги її рішення,
щодо відмови у звільненні позивача, безпідставно назвавши його не обгрутованим.
Перебування в нетверезому вигляді позивача на
робочому місці відповідачем не доведено і суперечить протоколу огляду на
стан сп'яніння зробленого в Бориспільській ЦРЛ.

На підставі викладеного
позивач просив суд визнати незаконним наказ про його звільнення та зобов'язати
відповідача сплатити на його користь середньомісячну заробітну плату за час
вимушеного прогулу.

Також позивач послався
на те, що звільненням йому спричинено моральну (немайнову) шкоду, оскільки він
переніс значний емоційний стрес, пережив
сором перед колегами та знайомими, втратив душевну рівновагу та інше, в наслідок безпідставних звинувачень в
нього погіршилось здоров'я, а тому просив стягнути з відповідача
спричинену моральну (немайнову) шкоду в сумі 20 000 гривень.

Рішенням суду від 06 травня 2008
року  позовна заява задоволена частково.

Поновлено позивача на
посаді інспектора-оператора служби контролю пасажирів,
ручної поклажі, багажу та членів екіпажу на безпеку ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з 06 лютого 2008 року, стягнути
з відповідача на користь позивача 7 812,69
гривень середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06
лютого 2008 року по 06 травня 2008 року з подальшим вирахуванням
обов'язкових платежів та податків, стягнути з відповідача на користь позивача 2 500 гривень на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди. В частині поновлення позивача на роботі судом першої
інстанції допущено негайне виконання.

Відповідачем подана апеляційна
скарга на рішення суду в якій він просить рішення суду скасувати і постановити
нове рішення яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування
норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 травня 2004 року позивач був
прийнятий на роботу на посаду молодшого інспектора відділу контролю пасажирів, ручної поклажі, багажу та членів екіпажу на
безпеку (далі СКПРБ на безпеку) САБ ДП «Міжнародного
аеропорту «Бориспіль».

З
01 листопада 2004 року позивач переведений на посаду інспектора-оператора служби контролю пасажирів,
ручної поклажі, багажу та членів екіпажу на безпеку САБ ДП «Міжнародного аеропорту «Бориспіль». На вказаній посаді він працював до
06 лютого 2008 року, коли був повідомлений, що наказом директора Державного
міжнародного аеропорту «Бориспіль» за №11-07-93/п
від 05 лютого 2008 року звільнений у зв'язку із появою на роботі в нетверезому
стані на підставі ч.1 п.7 ст.40 КЗпП
України.

06.01.2008
року о 23.45год. внаслідок перевірки виконання службових обов'язків персоналом зміни №3 СКГТРБ на
безпеку, яку проводили начальник САБ
Мачуський В.В. та начальник зміни №3 ОСОБА_7 були виявлені інспектори-оператори зміни №3 :
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в яких були наявні ознаки
алкогольного сп'яніння. В присутності викликаного начальника зміни ОСОБА_6 та начальника зміни
№3 СКГТРБ на безпеку ОСОБА_7 в медичному пункті ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», який знаходиться в будівлі перонних
бригад, черговою медичною сестрою за допомогою спеціального пристрою був
проведений тест на наявність алкогольного
сп'яніння вищезазначених працівників, який дав позитивний результат, що підтверджується актом службового розслідування від
10 січня 2008 року №98-12-1. У зв'язку з відмовою співробітників визнавати свою вину та підписувати акт вони були
доставлені начальником САБ до Бориспільської ЦРЛ для повторного
дослідження на стан сп'яніння.

Згідно протоколу
медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння №17 від 07 січня 2008 року
ОСОБА_1 був оглянутий в Бориспільській
ЦРЛ о 2 год. 00 хв. 07 січня 2008 року з підстав перебування на роботі в
нетверезому стані. У зв'язку з цим
встановлено, що його шкіра та одяг чисті й непошкоджені, він цілком орієнтується в просторі і часі, мовна здатність не
порушена, дихання, пульс та тиск в нормі, слизова оболонка очей та язика в нормі, міміка звичайна, тремтіння рук
відсутнє, індикаторна трубка позитивної проби не дала, на підставі чого
лікар прийшов до висновку про його цілковиту тверезість.

Оскільки
даний протокол не оскаржувався, позивач після огляду був знову допущений до виконання робіт, про що свідчать
пояснення ОСОБА_7 та рапорт ОСОБА_1 на ім'я начальника СКПРБ та ЧЕ Решетніка В.П.

12 січня 2008 року на
ім'я голови профспілкового комітету надійшла заява від керівництва ДП
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль», в якій останні просили провести засідання,
щодо розгляду питання про звільнення ОСОБА_1
у зв'язку із появою його на робочому місці в нетверезому стані. Згідно
витягу з протоколу засідання профкому від 22 січня 2008 №57 в задоволені заяви
відмовлено, через відсутність факту вживання спиртних напоїв. Не дивлячись на це позивач наказом директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за № №Н-11-07-93/п від 05 лютого 2008 року
звільнений у зв'язку із появою на роботі в нетверезому стані, а рішення профспілкового комітету визнано
необґрунтованим.

Згідно
до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992
року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» на суд покладено обов'язок охороняти конституційні права кожного
на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа
вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних
інтересів підприємств, установ, організацій, а відповідно до пункту 18 вказаної Постанови при розгляді справ про
поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про те, що огляд медичними працівниками
Бориспільської ЦРЛ позивача на стан сп'яніння
та складання протоколу здійснено у відповідності до вимог «Інструкції
про порядок направлення громадян для огляду на стан сп'яніння в заклади охорони
здоров'я та проведення огляду з
використанням технічних засобів» затвердженої спільним наказом МВС, МОЗ
та МЮ України від 24 лютого 1995 року № 114/38/15-36-18.

Посилання відповідача
на порушення п. 3.3 даної Інструкції, що особи, які повинні бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, повинні бути
доставлені до місця проведення огляду не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його проведення,
як на підставу незаконності протоколу огляду позивача складеного в
Бориспільській ЦРЛ, суд першої інстанції правильно оцінив критично з наступних підстав. В судовому
засіданні було встановлено, що перевірку роботи зміни було розпочато о 23 годині 45 хв., що всіх
працівників зміни в тому числі і позивача було запрошено до медичного
пункту аеропорту «Бориспіль» де їх оглядав медпрацівник на протязі близько 40
хвилин і що оскільки працівники не погодилися з результатами огляду, було
прийнято рішення про направлення їх до
Бориспільської ЦРЛ, Таким чином моментом коли виникли підстави для
направлення позивача на огляд до Бориспільської ЦРЛ є момент відмови його від того, що він знаходиться в стані сп'яніння, що
мало місце близько 00 год. 30 хв. 07 січня 2008 року. Огляд позивача на
стан сп'яніння відбувся в Бориспільської центральної районної лікарні близько 2 години 07 січня 2008 року, тобто позивач був
доставлений для огляду менше ніж за дві години. При цьому судом враховано, що позивач знаходився на
огляді в медичному пункті також тривалий час, оскільки на освідування для
визначення стану алкогольного сп'яніння було направлено декілька осіб. Так само медичне освідування відбувалось і в
Бориспільській ЦРЛ.

Оскільки
відповідачем не було надано в судове засідання оригіналів свідоцтв, що підтверджують його право па проведення огляду на стан
сп'яніння, а також враховуючи той факт, що
медичний пункт ДП «Міжнародного аеропорту «Бориспіль» не включений до
виключного переліку закладів охорони здоров»', яким надано це право, а
проведення огляду на стан сп'яніння в
інших закладах забороняється відповідно до п. 3.1. зазначеної Інструкції;
результат огляду не оформлено до
відповідного протоколу, який є документом суворого обліку та звітності (п. 2.4
та п. 3.4 Інструкції), висновки
обстеження позивача в медичному пункті аеропорту «Бориспіль» згідно з
пунктом 3.10 Інструкції визнані судом недійсними і не прийняті до уваги.

Згідно
свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 26 липня 2007 року №12-01/3047 термін
придатності газоаналізатора «Алконт 01с» підходив
до кінця.

Згідно
до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України, може
бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу, первинної профспілкової організації, членом якої є
працівник, В абз.5
п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що відмова
профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення
працівника на роботі.

Позивач є членом
первинної профспілкової організації Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», у зв'язку з чим
22 січня 2008 року відбулося засідання профспілкового
комітету первинної профспілкової організації Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», на якому було
розглянуто представлення адміністрації Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» про надання згоди на звільнення позивача за п.7 ч.1 ст.40 КЗпП України поява на роботі в
нетверезому стані. Результатом розгляду вказаного питання було рішення
про відмову в дачі згоди на звільнення позивача з вказаних підстав.

Посилання
представника позивача на статтю 39 Закону України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності», щодо не обґрунтованості рішення профспілки про
ненадання згоди на розірвання трудового договору з позивачем, у зв'язку з чим
роботодавець мав право звільнити працівника
без згоди виборчого органу профспілки є безпідставними, оскільки в судовому засіданні доказано, що протокол
медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння №17 від
07 січня 2008 року відповідає вимогам вищевказаної
Інструкції.

Таким
чином, відповідач не мав права звільняти позивача з роботи по причині відмови профкому в згоді на його звільнення.

Відповідно до ч.1
ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен
бути поновлений на попередній роботі.

Оскільки
позивача було звільнено незаконно, суд першої інстанції правильно прийшов до
висновку про поновлення його на роботі, на посаді інспектора-оператора служби контролю
пасажирів, ручної поклажі, багажу та членів екіпажу на безпеку, Державного підприємства «Міжнародний аеропорт
«Бориспіль».

Відповідно
до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абзацом 2 п.32
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»
визначено, що у випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням він визначається виходячи з заробітку за останні
два календарні місяці роботи.

Приймаючи
до уваги вимоги даної норми закону суд першої інстанції правильно стягнув з
відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06
лютого 2008 року по 06 травня 2008 року. Згідно довідки про середньомісячну плату від 12 березня 2008 року №14.5-733 наданої
відповідачем середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місяці
складає 2 604,23 гривень. Виходячи з цього
стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7 812,69 гривень з подальшим
вирахуванням всіх обов'язкових
податків та зборів.

Відповідно
до ст.237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для організації
свого життя, то власник або уповноважений ним орган зобов'язані відшкодувати працівникові заподіяну
моральну шкоду.

На підставі того, що з
моменту незаконного звільнення позивача з роботи, з 06 лютого 2008 року і по час постановлення рішення суду
позивач знаходився у вимушеному прогулі, не працював, не отримував заробітну плату, що в значній мірі позбавило
його можливості реалізовувати свої звички, він втратив можливість забезпечувати себе належним харчуванням,
в результаті чого він переніс значні незручності
та душевний біль, суд першої інстанції правильно постановив рішення про
стягнення з відповідача на користь позивача 2 500 гривень на відшкодування
спричиненої моральної (немайнової) шкоди.

Посилання скаржника на невідповідність висновків суду обставинам
справи та неправильне застосування норм матеріального права не приймаються
судом до уваги оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи
апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і
підстав для його скасування не має.

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України колегія,

ухвалила:

апеляційну скаргу Державного
підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2008 року відхилити,
рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -