У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

30 січня 2008 року

м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи Львівська митниця та прокуратура Львівської області, про визнання
права власності на автомобіль, за касаційними скаргами прокурора Львівської
області та Західної регіональної митниці на рішення Апеляційного суду
Львівської області від 29 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд із названим позовом.

Зазначав, що у 1994 році він виїхав на постійне місце проживання в США. У
1997 році придбав за особисті кошти для власного користування автомобіль
"Лінкольн-Континентал". Його батько ОСОБА_2 в цей час перебував в США
на лікуванні від променевого захворювання, отриманого під час ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС.

При покупці і оформленні автомашини у США він, будучи неповнолітнім,
вирішив вписати батька, який своїх коштів за автомобіль не вносив, у документи,
як співвласника автомобіля, з метою уникнення непорозумінь при експлуатації
автомобіля.

18 липня 1999 року під час повернення в Україну через Польщу при перетині
кордону на придбаному автомобілі він повідомив працівників митниці про
повернення в Україну на постійне місце проживання та про те, що є єдиним
власником автомобіля, про що свідчить відмітка у митній декларації.

Оскільки надані ним документи не дозволили оформити на нього право
власності на весь автомобіль, позивач просив визнати за ним це право.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2006 року у
позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2007 року
рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким за позивачем
визнано право власності в цілому на автомобіль марки "Lincoln", 1997 року
випуску, білого кольору, з кузовом НОМЕР_1 та реєстраційним НОМЕР_2.

В обґрунтування касаційних скарг заявники посилаються на неправильне
застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, в зв'язку з чим ставлять питання про скасування
рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення місцевого суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові, місцевий суд дійшов висновку, що позов є
безпідставним, оскільки не підтверджений належними та допустимими доказами.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення
позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 є єдиним власником спірного
автомобіля, оскільки цей факт підтверджується повідомленням відділу безпеки
магістралей та автомобілів Талахассу, штату Флорида США, згідно якого спірний
автомобіль був придбаний ОСОБА_1 18 лютого 1997 року в фірмі "Colors Cars" в м. Сарасота,
про що йому 13 березня 1997 року було видано реєстраційний документ, та на
прохання позивача за його заявою у цей документ був вписаний його батько -
ОСОБА_2, не як власник автомобіля, а як особа, що має право на його керування
(а.с. 124-125).

Проте з цим висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право".

Іноземним елементом, за визначенням п. 2) ст. 1 Закону України "Про
міжнародне приватне право" є ознака, яка характеризує приватноправові
відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох  формах, зокрема, коли юридичний факт, який
впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на
території іноземної держави.

Статтею 13 цього Закону встановлено, що документи, видані уповноваженими
органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в
разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором
України.

Легалізація документів передбачає процедуру надання юридичної сили
документам, які видані на території іноземної держави.

Проте покладений в основу рішення апеляційного суду лист відділу безпеки
магістралей та автомобілів Талахассу, штату Флорода США, у встановленому
законом порядку не легалізовано, а тому він не є належним доказом.

Крім того,  апеляційний  суд
при вирішенні справи, в порушення вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не взяв
до уваги факти, встановлені рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30
жовтня 2003 року, що набрало законної сили, зокрема, факту, що 12 лютого 2003
року батько позивача належну йому Ѕ частину спірного автомобіля подарував
позивачеві (а.с. 36-41).

Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що батько позивача не  являвся співвласником спірного автомобіля, не
ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом   скасовано судове рішення, ухвалене згідно із
законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної  інстанції
і  залишає  в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційні скарги прокурора Львівської області та Західної регіональної
митниці задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2007 року скасувати,  а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2006 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г.
Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін