Справа №
22 -ц -187                           Головуючий
у 1-й інстанції   Степаненко  О.А.
Категорія   19                                        Суддя-доповідач
У Х В А Л А

іменем       України

28 лютого 2008  року колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого -  Смирнової Т.В.,

суддів -               Ільченко О.Ю.,  Ведмедь Н.І.,

з участю секретаря судового
засідання -  Кияненко Н.М.

та осіб, які беруть участь у справі
-  позивача, відповідача, його
представника та  третьої особи і його представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
цивільну справу

за апеляційними  скаргами   ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_2

на рішення   Сумського  районного суду     від 11 грудня   2007 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4

про відшкодування шкоди, завданою в результаті  дорожньо- транспортної пригоди, -

В С Т А
Н О В И Л А:

Рішенням суду    стягнуто
з ОСОБА_2.  на користь ОСОБА_1
24867 грн. 13 коп.  завданої   шкоди,
а також  278 грн. 67  коп.
судових витрат.

В апеляційній скарзі
ОСОБА_2  не погоджується з рішення
суду в повному обсязі, посилається на його необгрунтованість, неповне
з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд прийшов до  необгрунтованого висновку про те, що він на
час ДТП був власником автомобіля  і
володільцем  джерела   підвищеної небезпеки, оскільки на  той час строк дії довіреності закінчився.

При цьому  зазначає, що  автомобіль
був зареєстрований на його ім'я, а в 2003 р. на прохання ОСОБА_5 він
видав доручення ОСОБА_6., якому був проданий
автомобіль, після  цього ОСОБА_6
продав  автомобіль ОСОБА_3., видавши
йому  генеральне доручення .

Тому на його думку , належними
відповідачами по справі повинні
бути ОСОБА_3 як володілець
джерела підвищеної  небезпеки та
ОСОБА_4., як особа, яка неправомірно заволоділа автомобілем, які і повинні  відшкодовувати завдану шкоду.

З цих підстав просив скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити
позивачу  в позові  до нього
про відшкодування шкоди, завданої внаслідок  ДТП.

ОСОБА_3.  та ОСОБА_4. також не
погоджуються  з рішенням суду,
вважають  що судом  порушені
норми  матеріального та
процесуального права.

Зокрема, зазначають, що позивачем не надано   доказів на підтвердження суми матеріальної
шкоди.

Посилаються на те, що суд  порушив
їхні права як третіх осіб стосовно надання доказів,   ОСОБА_4.
не заперечував  своєї вини в скоєнні  ДТП та згоден
на відшкодування шкоди позивачу, а тому просять  скасувати рішення суду та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів дослідивши
доводи  апеляційної  скаргиОСОБА_3,ОСОБА_4., який   зі своїм представником     змінили
доводи  скарги   та
просили  направити справу на новий
розгляд, заслухавши апелянта Іваненка  і
його представника, які підтримали  доводи  своєї апеляційної скарги ,  перевіривши
рішення   в межах    доводів скарг,     дійшла висновку, що    скарги
підлягають   частковому
задоволенню, а рішення суду - скасуванню з направленням справи на новий
розгляд, виходячи з таких підстав.

Суд  1 інстанції при вирішенні  спору, виходив  з того, що
відшкодовувати   шкоду
повинен  відповідач   ОСОБА_2., який є    власником автомобіля  марки DAF, що  була  причетна до
скоєння    ДТП.

Однак, колегія суддів вважає, що  суд
дійшов неправильного  висновку щодо
покладення матеріального   відшкодування  на ОСОБА_2. у зв'язку з неповним з'ясуванням
обставин справи та невиконання вимог  ст.
33 ЦПК  України по залученню до участі у
справі  інших  осіб
на стороні відповідача.

Так, із матеріалів  справи  вбачається, що ОСОБА_2 був титульним
власником автомобіля  марки DAF, але  з 1997 року він  за генеральним дорученням  здійснив відчуження  його іншій особі , а ОСОБА_3 на підставі  також
генерального  доручення став
розпоряджатися  зазначеним
автомобілем  з грудня  2004 року ( а.с. 103,104).

Третя особа - ОСОБА_3. в процесі
розгляду справи  неодноразово
заявляв, що він  є власником зазначеного
автомобіля, а  ОСОБА_2 не  має до нього
ніякого відношення, аОСОБА_4.  не
заперечував   щодо відшкодування шкоди.

Суд 1  інстанції не звернув уваги на
їх  пояснення  і
розглянув  справу за відсутності
ОСОБА_2.,  який  взагалі,
на протязі  квітня - грудня  2007 року не був повідомлений   про розгляд справи і питання належності йому
автомобіля  не з'ясовувалось.

Крім того, суд не взяв до уваги те,
що  хоча термін довіреності закінчився 10
грудня  2006 року, проте  автомобіль ОСОБА_3  залишав у себе і не передавав ОСОБА_2.,  а  23
січня 2007 року на    затвердження  його прав на автомобіль була  видана
нова довіреність на   нього ( а.с.
31),  що свідчить про те що з 2004 року
володільцем автомобіля  був ОСОБА_3

Ці  обставини  не спростовуються сторонами і, крім
того,  сам  позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції   також не заперечував того факту, що  власником автомобіля є ОСОБА_3.

За таких обставин, суд 1 інстанції
повинен був змінити процесуальне становище третіх осіб та залучити їх в
якості відповідачів.

За  зазначених недоліків,  колегія судів не може вирішити питання по
суті, оскільки  допущено процесуальне
порушення, яке не може  бути  усунене
апеляційним судом, тому
відповідно  до  ст. 311 ч. 1 п. 5 ЦПК  України
рішення суду підлягає скасуванню з передачею справи  на новий розгляд.

Керуючись  ст. ст. 303,  307 ч. 1 п.5,
309 ч. 1 п. п. 1, 4,    313, 314,
315 ЦПК   України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А  :

Апеляційні скарги ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Сумського    районного
суду     від    11 грудня
2007 року  в даній справі
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд  до того ж суду в іншому  складі суду.

Ухвала  набирає законної сили з
моменту проголошення і протягом двох місяців
може бути оскаржена   в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий -

Судді :