У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

14
травня 2008 року                                                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі :

головуючого

Патрюка  М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Прокопчука Ю.В.,

Лященко Н.П.,

Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Сакського міжрайонного прокурора в інтересах відкритого
акціонерного товариства “Кримгаз” та його структурного підрозділу Сакського
управління по експлуатації газового господарства до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за спожитий природний газ, за касаційною скаргою
відкритого акціонерного товариства “Кримгаз” на рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 3 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2006 року Сакський міжрайонний прокурор звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу,
який відпускається до його оселі Сакським управлінням по експлуатації газового
господарства ВАТ “Кримгаз”. Указував, що у зв'язку з несплатою відповідачем
рахунків за спожитий природний газ утворилась заборгованість за період з 1
листопада 2005 року до 1 липня 2006 року. Просив стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 443 грн. 13 коп. та судові
витрати.

Рішенням Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 23 травня 2007 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 3 жовтня 2007
року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь відкритого
акціонерного товариства “Кримгаз” заборгованість за спожитий газ за період з

1 листопада 2005 року до 1 липня
2006 року з урахуванням пільг у розмірі 50 % у сумі 221 грн. 56 коп.

У касаційній скарзі відкрите
акціонерне товариство “Кримгаз”  просить
скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що
відповідач має право на пільги в розмірі 100 % з оплати за спожитий природний
газ на підставі ст. 22 Закону України “Про міліцію”, а не на компенсацію цих
витрат відповідно до Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам
бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, податкової
міліції, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня
2003 року № 426.

Задовольняючи частково позов, апеляційний суд виходив із того, що
відповідач має право на 50 % знижку з оплати за спожитий газ на підставі п. 4
ст. 22 Закону України “Про міліцію”.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна  з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить службу в органах
внутрішніх справ МВС України на посаді старшого уповноваженого відділу кримінальної
міліції у справах неповнолітніх Сакського міськрайонного відділу ГУМВС України
в АР Крим (а.с. 10).

Ухвалюючи рішення, апеляційний
суд правомірно виходив із того, що відповідач дійсно має право на пільги з
оплати комунальних послуг.

Однак відповідно до п - п. 2, 3 Порядку надання пільг, компенсацій і
гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання
покарань, податкової міліції (далі - Порядок), затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року № 426, ці пільги надаються
шляхом відшкодування пільговику передбаченої частини фактичних витрат за
користування комунальними послугами за рішенням керівника установи, де працює
пільговик, за рахунок і в межах асигнувань на утримання цих установ.

Посилання апеляційного суду на конкуренцію правових норм, що регулюють
спірні правовідносини, не можна визнати правильним, оскільки, крім
законодавства, зокрема Закону України “Про міліцію”, суд при вирішенні спору
застосовує й інші нормативно-правові акти, прийняті відповідними органами на
підставі, у межах повноважень та в спосіб, що встановлені Конституцією України
та законами України, а саме постанову Кабінету Міністрів України від 31 березня
2003 року № 426 про затвердження Порядку.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд не
з'ясував та не зазначив в ухваленому рішенні, чи дотримано в спірних відносинах
положення вищевказаного Порядку; не витребував у відповідача даних щодо місця
проживання тощо.

З огляду на допущені судами
першої й апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального
права, що призвели до неправильного вирішення справи, ухвалені ними рішення не
можуть залишатися в силі й підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст.
338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Кримгаз” задовольнити
частково.

Рішення Сакського міськрайонного
суду Автономної Республіки Крим від 23 травня 2007 року та рішення Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 3 жовтня 2007 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                           М.В. Патрюк

Судді:                                                                            І.С. Берднік

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка