Справа
№ 2-883/08
М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
20 червня 2008 року                    Індустріальний районний суд
складі: головуючої судді     Мороз В.П.
при секретарі           Баштаненко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
справу за позовом ОСОБА_1до Дочірнього
„Дніпропетровський облавтодор” відкритого акціонерного товариства
акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” про виплату
заробітку за час вимушеного прогулу, оплати праці у святкові та
дні та відшкодування моральної шкоди, суд -
в лютому 2008 року звернувся до Дочірнього підприємства
облавтодор” відкритого акціонерного товариства „Державна
компанія „Автомобільні дороги України” про виплату середнього
за час вимушеного прогулу, оплати праці у святкові та вихідні дні та
обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві та в ході судового
позивач, посилалася на те, що протягом 1998-2004 р.р. позивачу не
проведено нарахування та не виплачено заробітну плату за роботу у вихідні,
дні та нічні часи в період його роботи на посаді начальника виробничо-
відділу в Районному відділі будівництва та експлуатації
шляхів, в 2000 році реорганізованому у Дніпропетровське районне
державне підприємство, яке, в свою чергу, в 2002 році реорганізовано у
„Дніпропетровський райавтодор” дочірнього підприємства „Дніпропетровський
відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія
було звільнено з роботи 15.09.2004 р., однак по цей час йому не видано
чином оформленої трудової книжки, що є підставою для виплати
заробітку за час вимушеного прогулу за весь час затримання її видачі.
для відшкодування моральної шкоди позивач визначає такі неправомірні
керівника підприємства, які призвели до моральних страждань, втрати
життєвих зв'язків позивача: не нарахування та невиплата заробітної
за роботу у вихідні, святкові дні та нічні часи, невидача при звільненні
чином оформленої трудової книжки, ненадання відпусток, ненадання
на лікування та відпочинок, незабезпечення належних умов праці під час
судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі,
на обставини, викладені у позовній заяві.
відповідача позов не визнала та пояснила, що трудову книжку позивач
запис про звільнення позивача відсутній у трудовій книжці з вини
позивача, за встановлені підприємством у зимовий період 1998-2004 років
надавалися відповідно дні відпочинку, протягом 1998-2004 років
у надурочний час підприємством не проводилися, відпустки позивачу
регулярно за його заявами, підприємство не несе обов'язку із
за свій рахунок путівок працівникам на лікування і відпочинок,
умови для цілодобового чергування у зимовий період підприємством було
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку,
позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з
встановлено в судовому засіданні позивач працював начальником виробничо-
відділу Районного відділу будівництва та експлуатації автомобільних
з 01.03.1988 року. В подальшому в 2000 році Районний відділ будівництва
експлуатації автомобільних шляхів реорганізовано у Дніпропетровське районне
державне підприємство, де позивач працював на вказаній посаді до
р. Після реорганізації Дніпропетровського районного дорожнього
підприємства у філію „Дніпропетровський райавтодор” дочірнього
„Дніпропетровський облавтодор” відкритого акціонерного товариства
акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” позивач продовжував
на даному підприємстві на вказаній посаді до дня звільнення - 15.09.2004
районне дорожнє державне підприємство є правонаступником прав
обов'язків Районного відділу будівництва та експлуатації автомобільних
Філія „Дніпропетровський райавтодор” дочірнього підприємства
облавтодор” відкритого акціонерного товариства „Державна
компанія „Автомобільні дороги України” є правонаступником прав і
Дніпропетровського районного дорожнього державного підприємство.
„Дніпропетровський райавтодор” є самостійним структурним підрозділом
підприємства „Дніпропетровський облавтодор” відкритого акціонерного
„Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України” без
юридичної особи, але з правом прийому та звільнення працівників філії,
провадиться начальником філії.
зв'язку із тим, що філія „Дніпропетровський райавтодор” не є юридичною
відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України належним відповідачем у даній
справі
є дочірнє підприємство „Дніпропетровський облавтодор” відкритого
товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги
до заяви позивача наказом філії „Дніпропетровський райавтодор” №58/К
припинення трудового договору з останнім за ст. 38 КЗпП України 15.09.2004
позивача було звільнено. Наказ №58/К підписано начальником філії. При цьому
було ознайомлено з даним наказом під підпис. В судовому засіданні
підтвердив свій підпис у даному наказі.
судом встановлено, що до подання позивачем заяви про звільнення, а саме
р. інспектором відділу кадрів філії „Дніпропетровський райавтодор”
проведення оформлення пенсії  позивачу
його трудову книжку було направлено
Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська.
судовому засіданні позивач підтвердив, що одержав трудову книжку в Пенсійному
України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська ще в 2004 році. З
часу трудова книжка знаходилася у позивача та не надавалася останнім до
„Дніпропетровський райавтодор” для внесення запису про звільнення.
від жовтня 2005 р. підприємство звернулося до позивача з проханням
трудову книжку для внесення запису про звільнення. Позивач одержав даний
що підтверджується відміткою на повідомленні про вручення, однак трудову
на підприємство не надав.
позивача на норму ч. 4 ст. 235 КЗпП України в обґрунтування позовних
в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є
оскільки працівникові виплачується середній заробіток за весь
вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника
уповноваженого ним органу. Судом встановлено, що не внесення відповідного
про звільнення до трудової книжки позивача спричинено відповідними діями
а не з вини філії „Дніпропетровський райавтодор”.
того, ч. 1 ст. 233 КЗпП України встановлено тримісячний строк для
працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору з дня коли
дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки
дізнався про невнесення підприємством до трудової книжки запису про
після того як одержав її у Пенсійному фонді України в
районі м. Дніпропетровська ще в 2004 році, на дату подання
позову зазначений у ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний термін для
до суду минув. Позивачем не було подано клопотання про поновлення
для звернення до суду, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України, та не
доказів в обґрунтування поважності причин його пропуску, що є підставою
відмови у задоволенні позовних вимог в частині виплати середнього заробітку
час вимушеного прогулу.
судовому засіданні також встановлено, що протягом 1998-2004 р.р. на
де працював позивач, у зимовий період встановлювалося цілодобове
працівників для забезпечення належного утримання автомобільних доріг
час складних погодних умов. Чергування вводилося відповідними наказами по
Даними наказами встановлювалося надання днів відпочинку після
видно з матеріалів справи позивач письмово звертався до керівника філії
райавтодор” з вимогами про донарахування заробітної плати ще
звільнення, тобто спір виник ще до 15.09.2004 р.
в судовому засіданні пояснив, що до подання даного позову не вважав за
звертатися до комісії по трудовим спорам або до суду з вимогами про
позивача на норму ч. 2 ст. 233 КЗпП України є необґрунтованим,
даною нормою передбачено необмежений строк позовної давності для
належної працівнику заробітної плати. Слід враховувати, що без
строком є можливим звернення з вимогою про виплату належної
заробітної плати, якою є не будь-яка заробітна плата за виконану
а тільки та, що нарахована та відображена у відомості. В даному випадку
судом
не встановлено нарахованої позивачу та не виплаченої заробітної плати.
до ст. 225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по
спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був
про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому
плати - без обмеження будь-яким строком. У разі пропуску з поважних
установленого строку комісія по трудових спорах може його поновити.
першою статті 233 КЗпП України також встановлено тримісячний строк для
працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору з дня коли
дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Таким чином
ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду
до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків,
статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Позивачем
було подано клопотання про поновлення строку для звернення до суду та не
доказів в обґрунтування поважності причин його пропуску. Судом не було
поважних причин пропуску тримісячного строку для звернення до суду.
є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині оплати
роботу у вихідні, святкові дні та нічні часи.
до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, наданому у постанові
24 грудня 1999 року N13 „Про практику застосування судами законодавства про
праці” (п. 25 постанови) за вирішенням спору про оплату праці працівники
звернутись до обраної на підприємстві КТС або до суду в строки,
статтями 225, 228, 233 КЗпП. Пропуск зазначених строків не може
підставою для відмови у прийнятті позовної заяви, оскільки при визнанні
причин поважними ці строки можуть бути поновлені відповідно КТС чи судом.
Суди
мають враховувати, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк
із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня,
працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права
225, 233 КЗпП), і відповідно до цього з'ясовувати зазначену дату. Глава
КЗпП не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду.
без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною
для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є
він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.
до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, наданому у постанові
6 листопада 1992 року N9 „Про практику розгляду судами трудових спорів”із
та доповненнями (п. 4 постанови) встановлені статтями 228, 233 КЗпП
звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному
суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків,
також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим
порушений строк. Якщо тримісячний строк пропущено без поважних причин,
позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску тримісячного
у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.
Судом
встановлено, що позивачу надавалися відпустки за його заявам. Випадків
у наданні відпуски позивачу судом не встановлено.
не було надано доказів щодо підтвердження обов'язку підприємства
працівникам за рахунок коштів підприємства путівки на лікування та
Також позивач не надав доказів, що підтверджують причинно-
зв'язок між його захворюваннями та умовами праці на підприємстві.
до ч. 1ст. 237-1 відшкодування власником або уповноваженим ним
моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його
прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих
і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умови, що моральні
працівника стали наслідками порушення законних прав працівника.
Судом
не було встановлено порушення законних прав позивача філією
райавтодор”, тому позовні вимоги в частині відшкодування
шкоди не підлягають задоволенню.
підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 233, 234, 235, 237-1 КЗпП України
керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному
Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку через Індустріальний

районний
суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня

проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього

протягом
20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя

В.П. Мороз