У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 травня 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,                               Прокопчука Ю.В.,  Костенка А.В.,                          Пшонки
М.П., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного підприємця ОСОБА_2про стягнення заборгованості із заробітної плати, за
касаційною скаргою приватного підприємця ОСОБА_2на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2007 року, додаткове
рішення того ж суду від 13 листопада 2007 року, ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області  від                     27 грудня  2007 року,

в с т а н о в и л а :

12 січня 2007 року ОСОБА_1 звернулася
в суд із позовом до приватного підприємця (далі - ПП) ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої
заробітної плати за період з січня 2003 року до червня 2004 року. Посилалася на те, що в указаний період
працювала у відповідача продавцем. Проте під час роботи останній не виплачував заробітну плату й не
виплатив заборгованість до теперішнього часу. Просила стягнути з відповідача 1 731
грн. заборгованості із заробітної плати, 731 грн. 86 коп. компенсації у зв'язку
з порушенням строків виплати заробітку, 4 033 грн. середнього заробітку за час затримки
розрахунку відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України, а також 432 грн. за понаднормову роботу, 106 грн.  21 коп. компенсації за                            12 невикористаних
днів відпустки та 68 грн.
оплати за час відпустки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24
вересня 2007 року, додатковим рішенням того ж суду від 13 листопада               2007 року, залишеними без змін
ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Тернопільської області  від 27
грудня  2007 року, позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з  ПП
ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 5 988 грн. 12 коп. заборгованості, 59 грн. 88 коп.
судового збору на користь держави, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи. У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ПП
ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі рішення та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позов
ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що
відповідач не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату на загальну суму 1 276
грн. 95 коп.  за періоди:  січень-липень 2003 року на суму              647 грн. 50 коп., січень - 12
лютого 2004 року - 145 грн. 34 коп., 12 травня - червень 2004 року - 169 грн.
14 коп. та серпень - грудень 2003 року - 314 грн.  97 коп. - за час простою не з вини
працівника; також, що у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати
позивачка має право на відповідну компенсацію від відповідача в сумі  549 грн. 44 коп. і що ОСОБА_1 не нараховано
та не виплачено компенсацію за  12
невикористаних днів відпустки в розмірі 106 грн. 21 коп. Крім того, відповідач
не виплатив позивачці належних їй при звільненні сум, а тому остання має право
на 4 055 грн. 52 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при
звільненні. Посилаючись на те, що ПП ОСОБА_2 не дотримані вимоги законодавства
щодо забезпечення достовірного обліку виконуваної ОСОБА_1 роботи та бухгалтерського
обліку витрат на оплату праці, що підтверджується даними територіальної
інспекції праці в Тернопільській області № 1000/21 від 8 грудня 2006 року; не
надані докази виплати заробітної плати позивачці з наданням відповідних касових
документів. Суди не взяли до уваги дані про розрахунок сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та показання свідків, що
бачили підпис ОСОБА_1 у відомостях про виплату заробітної плати, оскільки
зазначені обставини самі по собі не можуть бути достатніми доказами фактичної
виплати заробітку позивачці.

Проте з такими
висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до
ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Як убачається з
матеріалів справи, відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, який
використовує спрощену систему оподаткування та веде облік витрат і доходів  відповідно до Указу Президента України від 3
липня 1998 року № 727 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
підприємницької діяльності”, який
передбачає особливий порядок ведення обліку витрат суб'єктом
підприємницької діяльності, також відповідно до роз'яснень Державного комітету
з питань регуляторної політики та підприємництва від 21 листопада 2001 року №
2-532/6886 “Щодо ведення книги обліку доходів і витрат” і Державної податкової
адміністрації України від 26 жовтня 2004 року № 7684/Т/17-3115 в Книзі обліку
доходів і витрат.

Судами не досліджені  в повному обсязі відомості, надані
управлінням Пенсійного фонду України в м. Тернополі про сплату ОСОБА_2 за
позивачку належних страхових внесків відповідно до отримуваної нею заробітної
плати; довідки та  податкові рахунки, з
яких вбачається, що за період роботи ОСОБА_1 з відповідача утримувався
прибутковий податок, журнал нарахування позивачці заробітної плати.

При викладених обставинах ухвалені у справі рішення без
змін залишатися не можуть і підлягають скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої інстанції, у ході якого суду слід
урахувати наведене й залежно від установленого вирішити спір.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від   24 вересня 2007 року, додаткове рішення того
ж суду від 13 листопада 2007 року, ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області  від 27 грудня
2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка