Справа № 22- 351  - 2008 р.
Головуючий у 1-й інст. - Калюжний А.Є.
Категорія №  32
Доповідач - Оніпко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ        УКРАЇНИ

26 травня   2008 р.                                                                                               м. Рівне

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді -  Собіни І.М.

Суддів  -
Мельника Ю.М, Оніпко О.В.

При секретарі  - Івановій І.С.

З участю
представника - адвоката ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною
скаргою  Державного
територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця» на рішення  Здолбунівського районного суду від 19 березня
2007 р. в справі за позовом  ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Рівне,
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у Здолбунівському
районі,  Державного
територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця» про відшкодування
моральної шкоди у зв»язку із смертю чоловіка .

Заслухавши доповідача,
пояснення осіб, що з”явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Здолбунівського
районного суду від 129 березня 2007 р.
позов ОСОБА_2. задоволено частково : стягнуто з Державного
територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця»  на її користь моральну шкоду в сумі 30 000
грн., в решті позовних вимог відмовлено.

В поданій на рішення
апеляційній скарзі відповідач вважає його незаконною, оскільки  воно ухвалено з порушенням норм матеріального
та процесуального права. Згідно ст. 28 Закону України « Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»,  відшкодування моральної шкоди може здійснюватися
лише Фондом, тому залізниця є неналежним відповідачем в даній справі. Судом
також порушено вимоги п. 4 ст. 203 ЦПК України, оскільки у рішенні не вказано,
з яких міркувань виходив суд при визначенні розміру стягуваної моральної шкоди.
Не взято до уваги, що виникненню шкоди сприяла груба необережність самого
потерпілого  ОСОБА_3, він знаходився на
території тягової підстанції у вільний від роботи час, не отримував від
керівництва виробничих завдань, не виконував робіт в інтересах підприємства.
Тому у відшкодуванні моральної шкоди взагалі суд повинен був відмовити. Не
встановлено, у чому полягає вина відповідача, протиправність дій, причинний
зв»язок між шкодою , протиправними діяннями заподіювача та вини останнього у її
заподіянні. Просить рішення в частині стягнення на користь позивачки моральної
шкоди з ДТГО «Львівська залізниця» скасувати , ухвалити нове, яким в позові
відмовити.

Апеляційна скарга
підлягає до задоволення,  а рішення суду
1-ї інстанції - частковому скасуванню з ухваленням нового рішення в справі,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи
вбачається, що 15.05.2004 р. внаслідок нещасного випадку на виробництві,
ОСОБА_3, який працював електромеханіком Здолбунівської тягової підстанції ,

був смертельно травмований електричним струмом. Вказаний факт встановлено
рішенням Здолбунівського районного суду від 4.04.2005 р., яке набрало законної
сили.

ОСОБА_2., дружина
потерпілого, звернулася з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Задовольняючи  частково позовні вимоги ОСОБА_2., суд 1-ї
інстанції виходив з вимог  п.1 ч. 2 ст.
1167 , ч. 2 ст. 1168 , ч. 2 ст. 1187 ЦК України та тієї обставини, що нещасний
випадок внаслідок якого настала смерть потерпілого ОСОБА_3,  пов»язаний з виробництвом і цей факт
встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

Однак вказана обставина
сама по собі не може бути підставою для стягнення з ДТГО «Львівська залізниця»
на користь позивачки моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч. 2
цієї статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки.

Посилання ДТГО «
Львівська залізниця «  на те, що в даному
випадку об»єднання не є належним відповідачем, а відшкодовувати моральну шкоду
повинен  Фонд, не заслуговують на увагу,
оскільки   Законом України « Про
загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»
, відшкодування  Фондом моральної шкоди
особам, зазначеним у ст. 1168 ЦК  України,
не передбачено.

За таких обставин, суд
обґрунтовано відмовив ОСОБА_2. в позові до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Рівне, відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Здолбунівському районі за безпідставністю позовних вимог.

Однак, що стосується
доводів апеляційної скарги ДТГО «Львівська залізниця» щодо безпідставності
позовних вимог ОСОБА_2. до об»єднання про відшкодування моральної шкоди, як до
винної особи, то вони заслуговують на увагу.

Згідно вимог ч. 5 ст.
1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов»язок  заподіювача шкоди по її  відшкодуванню виникає за певних юридичних
фактів, до яких належить : наявність моральної шкоди, неправомірні дії (
бездіяльність) заподіювача, причинний зв»язок між неправомірними діями
(бездіяльністю) заподіювача і шкодою, що спричинена, вина заподіювача.

Доказів про те, що
нещасний випадок стався з її чоловіком з вини відповідача, позивачкою,  у відповідності з вимогами ст. 60 ЦПК
України, суду не надано.

Як вбачається з п.п. 7 ,
10 акту форми Н-1 від 15.08.2006 р . та акту комісії спеціального розслідування
вказаного нещасного випадку , розділ 4 ( а.с. 5-9), причиною нещасного випадку
стали : порушення трудової та виробничої дисципліни та невиконання посадових
обов»язків  потерпілим ОСОБА_3 Інших
причин й винних у нещасному випадку осіб, окрім самого потерпілого, не
зазначено.

На наявність вини самого
потерпілого у настанні нещасного випадку посилався  у рішенні і суд 1-ї інстанції ( а.с. 27),
однак, прийшов до висновку,  що це є
підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2., а не  для відмови в позові .

Виходячи з наведеного та
враховуючи, що смерті потерпілого сприяла його груба необережність і вина
відповідача  в даному випадку не
доведена, рішення суду 1- ї інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення
позову ОСОБА_2. до ДТГО «Львівська залізниця «
про стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн. та в частині стягнення
судового збору на користь держави в сумі 1500 грн. з ухваленням нового рішення
в справі про відмову ОСОБА_2. у задоволенні позову за безпідставністю позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303,
307, 309, 313 - 314, 316 ЦПК України, ст. 1167, ч.2 ст. 1168, ч. 5 ст.1187 ЦК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу
Державного територіально - галузевого
об»єднання «Львівська залізниця» - задовольнити.

Рішення Здолбунівського
районного суду від 19 березня 2007 р. в частині стягнення з ДТГО «Львівська
залізниця « на користь  ОСОБА_2. 30 000
грн. моральної шкоди та судового збору на користь держави в сумі 1500 грн. -
скасувати.

В позові ОСОБА_2 до
Державного територіально - галузевого
об»єднання «Львівська залізниця» про відшкодування моральної шкоди у
зв»язку із смертю чоловіка - відмовити за безпідставністю позовних вимог,
в  решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної
сили негайно і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий                           Судді