У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 лютого
2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Данчука В.Г.,

Романюка Я.М.,

Левченка Є.Ф.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Жовтневого районного центру зайнятості в м. Харків до ОСОБА_1
про стягнення безпідставно одержаних сум допомоги по безробіттю за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2007
року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2006 року Харківський обласний центр зайнятості звернувся до суду з
позовом в інтересах Жовтневого районного центру зайнятості в м. Харків до
ОСОБА_1. про стягнення 1 523 грн. 21 коп. безпідставно одержаних сум допомоги
по безробіттю, посилаючись на те, що 27 січня 2006 року відповідач, приховавши
дані про свою реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи, тобто факт зайнятості, звернувся до Жовтневого районного центру
зайнятості за сприянням у працевлаштуванні і відповідно до його заяви від 3
лютого 2006 року йому було надано статус безробітного та призначено виплату
допомоги по безробіттю, яку відповідач отримав одержав в зазначеному вище
розмірі. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача суму незаконно
отриманої допомоги по безробіттю.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12
квітня              2007 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь Жовтневого районного центру
зайнятості в м. Харків 1 523 грн. 21 коп. незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати зазначені судові рішення та
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла до
висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Судами встановлено, що відповідач як на час звернення 27 січня 2006 року в
Жовтневий центр зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, а 3 лютого               2006 року - із заявою про
надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, так і на
час постановлення рішення у справі, був зареєстрований як суб'єкт підприємницької
діяльності, тобто був зайнятою особою, хоча у поданій заяві вказував на те, що
в даний час не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, у зв'язку
з чим, як встановлено, судами, відповідач не мав права на отримання
матеріальної допомоги по безробіттю.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що спір підлягає до розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Однак, з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 17 КАС України, який набрав чинності з 1 вересня                   2005 року,  встановлено, що на спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом, поширюється
компетенція адміністративних судів.

Судом встановлено, що у зв'язку з повідомленням державній службі зайнятості
у своїй заяві про надання йому статусу безробітного від 3 лютого 2006 року
завідомо неправдивих даних, на порушення законодавства про зайнятість
населення, відповідачу 3 лютого 2006 року було надано статус безробітного та
відповідно до ст. 23 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування на випадок безробіття”
призначено виплату допомоги по безробіттю.

За таких обставин позивач, як орган державної влади, звернувся до суду з
метою реалізації наданих йому ч. 3 ст. 36 Закону України Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”
повноважень, якою передбачено, що сума виплаченого матеріального забезпечення
на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення
обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних
послуг.

Таким чином, у справі виник спір за зверненням суб'єкта владних повноважень
з приводу реалізації наданих йому законом функцій та у випадку, який
встановлено законом, а тому позовна заява після набрання чинності                    КАС України повинна була
розглядатися судами в порядку, встановленому цим кодексом.

Суди першої та апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернули та
розглянули позовну заяву та апеляційну скаргу в порядку цивільного судочинства,
що є підставою для скасування постановлених ними судових рішень та закриття
провадження у справі.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 336, ст. 340, п. 3 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня
2006 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2007 року скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
В.Г.Данчук

Є.Ф.Левченко

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін