У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 року                                                                      м. Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду
України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Балюка М.І.,   Григор'євої Л.І.,  -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватні
нотаріуси Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
визнання довіреностей та договору купівлі-продажу недійсними; за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: приватні нотаріуси Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності,
усунення перешкод у користуванні житлом, виселення та вселення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2005 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначали, що 29 листопада 1999 року ОСОБА_1 та її син ОСОБА_7 у рівних
частках приватизували квартиру АДРЕСА_1. У даній квартирі ОСОБА_1 проживає до
цього часу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його смерті ОСОБА_1 стала оформляти
документи щодо прийняття спадщини її другим сином ОСОБА_2 та подала до
нотаріальної контори 16 листопада 2004 року заяву про відмову від належної їй
частки у спадщині на користь ОСОБА_2

Однак наприкінці листопада 2004 року у БТІ м. Києва
дізналася, що квартира зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 17 вересня 2004 року, укладеного між ОСОБА_4, який діяв на
підставі довіреності від її імені та від імені її сина, та ОСОБА_3

Посилаючись на те, що довіреності, якими б вони з сином
уповноважували ОСОБА_4 продати квартиру не надавали, а надавали довіреності для
продажу будинку у сільській місцевості, просили визнати недійсними як
довіреності, так і договір купівлі-продажу.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності
на спірну квартиру, усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та
вселення, посилаючись на те, що придбав квартиру за 130 000 грн., які були
передані представнику відповідачів при підписанні договору. При цьому усі
документи перевірялися нотаріусом, договір зареєстровано в органах БТІ, а тому
він є власником квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14
лютого 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20
вересня 2007 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсними довіреності, видані ОСОБА_1
та ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4 та договір купівлі-продажу
квартири, укладений між ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреностей та ОСОБА_3  У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Сторони повернуто у
попередній стан, а саме: визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 право власності
на спірну квартиру, стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 130 000 грн. та вирішено питання
судових витрат.

До Верховного Суду України від ОСОБА_4 надійшла касаційна
скарга, до якої приєднався ОСОБА_3, а також від ОСОБА_3 надійшла касаційна
скарга, до якої приєднався ОСОБА_4.

У касаційних скаргах
вони просять зазначені судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційних скарг не вбачається
порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне касаційні скарги відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, до якої приєднався Бондаренко Олександр Іванович
та касаційну скаргу  ОСОБА_3, до якої приєднався ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14
лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М. Барсукова

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва