Справа № 22ц-1151/2008р.                                        Головуючий
Категорія - цивільна
Доповідач - Шевченко В.М.
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2008 року
м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області  у складі:

Головуючого-судді:   Позігуна М.І.,

Суддів:
Шевченка В.М., Ішутко В.М.,

при
секретарі:   Зіньковець
О.О.

з участю: ОСОБА_1, представника відповідача -
адвоката

ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської
області від 14 травня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ріпкінської
районної спілки споживчих товариств про поновлення на роботі і стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

На рішення Ріпкінського районного суду
Чернігівської області від 14 травня 2008 року, яким відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_1 до
Ріпкінської районної спілки споживчих товариств про поновлення на роботі і
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, позивачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення і
ухвалити нове про задоволення його вимог, посилаючись на те, що останнє
ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться
до того, що приймаючи рішення суд першої інстанції прийшов до хибного висновку.
Апелянт вказує, що суд повинен був поновити строк звернення до суду, оскільки
він був пропущений з поважних причин. Згідно трудового законодавства днем
звільнення з роботи не може бути день, коли громадянин перебував на
стаціонарному медичному лікуванні. Апелянт зазначає, що секретар не мав права
реєструвати її заяву після закінчення робочого часу 11.01.2008 року, а повинен
був зареєструвати її наступним днем. Також апелянт вказує, що суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що нарада відбувалась з особами, які
зареєстровані як приватні підприємці і порушення мали місце саме у роботі
приватних підприємств, а апелянт мала право перевіряти тільки підприємства
кооперативної власності. ОСОБА_1 наголошує на тому, що суд взяв до уваги лише
свідчення свідка ОСОБА_4 про те, що її заява була занесена секретарем о 16 год.
50 хв., в той час, коли ОСОБА_5 стверджувала, що не бачила заяви до 17 год. 30
хв. Твердження про те, що вона не мала наміру виходити на роботу є хибним. На
думку апелянта, судом не прийнято до уваги, що у ОСОБА_3 був мотив для її
звільнення, оскільки вона просила збільшити заробітну платню. Апелянт вважає,
що відповідачем не дотримані вимоги ст. ст. 116, 117 КЗпП України, також не
виконав вимоги колективного договору, де вказано, що при виході на пенсію
працівнику передбачені грошові виплати. В своєму рішенні суд не досліджує і не
дає правової оцінки пропущеному строку звернення до суду.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції обставини
справи з'ясовані  в повному обсязі,
необхідному для правильного вирішення спору; відповідно до встановлених
обставин визначено суть і характер спірних правовідносин та норми матеріального
права, що їх регулюють.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень; доказування не можу ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до положення ст.233 КЗпП
встановлено місячний строк для звернення до суду з позовом у справах про
звільнення, строк для звернення обчислюється з дня вручення працівнику копії
наказу про звільнення  або з дня видачі
трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом,  15 січня 2008р.,
позивачці було вручено трудову книжку  із
записом про її звільнення.  Як видно із
пояснень ОСОБА_1,  в суді першої
інстанції, та в засіданні апеляційного суду, вона достовірно знала про своє
звільнення з роботи 15 січня 2008р., згідно поданої нею заяви за власним
бажанням, у строк нею вказаний,  і
вважаючи своє трудове право порушеним позивачка мала реальну можливість
відновити  його шляхом своєчасного
звернення до суду. Однак позов про поновлення на роботі, ОСОБА_1, пред”явила
лише 14 квітня 2008р., через три місяці після вручення їй трудової книжки
із  записом про звільнення.

Посилання апелянта на те що  надані нею докази  які свідчать про поважність пропуску нею
місячного строку звернення до суду не досліджені судом є безпідставними.
Оскільки  як вбачається з матеріалів
справи, після звільнення з роботи позивачка хоча і перебувала із 11 по 28 січня
2008 р., на лікуванні, однак навіть враховуючи час знаходження останньої на
лікуванні, позов про поновлення на роботі пред”явлений  нею   з
пропуском місячного строку звернення до суду.

Посилання ОСОБА_1,  про те що вона за захистом своїх трудових
прав зверталась зі скаргою до прокуратури, після отримання відповіді від якої
звернулася з позовом до суду, на думку колегії суддів не є поважною причиною
пропуску нею місячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

За таких обставин,  коли судом були з”ясовані причини
пропуску  ОСОБА_1,  встановленого строку для звернення до суду за
захистом порушених прав, і відсутні докази
що її зверненню перешкоджали поважні причини, суд правильно відмовив у
позові,   у  зв”язку з пропуском встановленого строку.

Посилання ОСОБА_1, що відповідачем не
виконані вимоги ст.116 КЗпП  при
звільненні її з роботи, не можуть бути предметом дослідження судом апеляційної
інстанції, оскільки  ОСОБА_1. позовних
вимог в суді першої інстанції про розмір належних їй сум при звільненні не
заявляла, а відповідно до положень п.1 ст.303 ЦПК апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог  заявлених у
суді першої інстанції. Крім того, ОСОБА_1, не позбавлена права за наявності
підстав звернутися до суду за вирішенням її вимог - стягнення належних їй сум
при звільненні, які можуть бути вирішені самостійно.

Доводи апеляційної скарги про
необ”єктивність суду, з тих підстав що наявна заінтересованість судді у
результатах розгляду справи, не доведені позивачкою є безпідставними.

Виходячи з
вищенаведеного,  доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення
справи.  Підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається, а тому скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ріпкінського районного суду
Чернігівської області від 14 травня 2008 року залишити без змін.

Ухвала
набирає чинності з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України у касаційному порядку на протязі двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: