У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

21 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного

Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Закритого акціонерного товариства “Комерційний Банк “Приват-Банк” про визнання
права власності на &frac12; частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 29 березня 2007 року
та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд із названим позовом.

Зазначав, що перебував із ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2005
року. Дітей від шлюбу не мають.

27 грудня 2005 року за договором купівлі-продажу вони  придбали квартиру АДРЕСА_1, яка є їх спільною
сумісною власністю.

Оскільки квартира була зареєстрована на ім'я ОСОБА_2, позивач в зв'язку з
розлученням просив суд визнати за ним право власності на &frac12; частину цієї квартири.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 29 березня            2007 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від                           21 травня 2007 року,
у позові відмовлено та зобов'язано ОСОБА_2 повернути позивачу 8855 грн.
сплачених коштів.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне
застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права,
в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових рішень та ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того, що спірна квартира була придбана в
кредит, ОСОБА_2 набула на неї право власності після припинення шлюбних
відносин, а тому вартість частки в цій квартирі, що була сплачена сторонами
спільно і на яку набув право позивач, підлягає стягненню з відповідачки на його
користь.

Однак цей висновок судами зроблено з порушенням норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення,  та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення  строку
позовної давності тощо),  які
мають значення для вирішення справи,
та  докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка   правова
норма   підлягає   застосуванню   до
цих  правовідносин.

При вирішенні справи суди виходили з того, що спірна квартира вартістю
40400 грн. була придбана сторонами в кредит 27 грудня 2005 року; на час
припинення шлюбних відносин, що мало місце 24 липня 2006 року, за рахунок
спільних коштів подружжя було сплачено 17710 грн., а решта вартості квартири
була сплачена відповідачкою за рахунок її власних коштів після розлучення.

Однак ці встановлені судами факти не давали підстав для відмови в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові  на  праві
спільної  сумісної  власності незалежно від того, що один з них
не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього   господарства,   догляд
за   дітьми,  хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 7 ст. 57 СК України встановлено, що якщо у придбання майна вкладені
крім  спільних  коштів
і кошти,  що
належали  одному з подружжя,  то частка у цьому майні, відповідно  до  розміру
внеску,  є   його
особистою   приватною власністю.

Вирішуючи справу, місцевий суд, в порушення вимог ст. 213 і 214 ЦПК
України, не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою,
що підлягає  застосуванню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін  та  інших осіб, які беруть участь у справі.

В порушення цього принципу, місцевий суд за відсутності зустрічного позову
щодо припинення права власності на частку позивача в спільній сумісній
власності подружжя вирішив питання про
стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації за
належну йому частку в спільному майні.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені
обставини уваги не звернув та належним чином не перевірив доводів апеляційної
скарги.

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2  ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

у  х  в
а  л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 29 березня            2007 року та ухвалу Апеляційного
суду Черкаської області від 21 травня 2007 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк