Справа № 2-212/08
Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

«21» травня 2008року
Сокирянський  районний  суд
Чернівецької  області  в
складі:

головуючого
- судді     Побережної О.Д.

при секретарі        Савчук А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Сокиряни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новодністровського управління
праці та соціального захисту населення Чернівецької області (далі - УПСЗН),
третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Новодністровська
міська рада, про стягнення недоотриманої соціальної допомоги, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся  в суд з позовом до Новодінстровського УПСЗН,
третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Новодністровська
міська рада Чернівецької області про стягнення недоотриманої соціальної
допомоги. Посилається на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2) і має право на пільги і
компенсації, встановлені Законом України „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон) для
осіб даної категорії.

У відповідності
до абзацу 4 ч. 4 ст. 48 Закону особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС2-гої категорії,
виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат. У відповідності до ч. 5 ст. 48 Закону дана щорічна допомога
виплачується за місцем проживання особи органами соціального захисту населення,
а згідно ч. 7 ст. 48 розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент
виплати.

Органом
соціального захисту населення по місцю його проживання є - УПСЗН, яке
підпорядковано Новодністровській міській раді. На протязі 2003-2007 років
відповідач сплачував йому грошову щорічну допомогу, передбачену абзацом 7 ч. 4
ст. 48 Закону у заниженому розмірі.

Відповідно до
абзацу 4 ч. 4 ст. 48 і ч.7 Закону, з врахуванням відповідних положень Законів
України „Про державний бюджет України” на відповідні роки, якими встановлювався
розмір мінімальної заробітної плати та з врахуванням дат здійснення фактичних
виплат, йому належали до виплати платежі в розмірах: за 2002 р. станом на
24.11.2003 р. - 925 грн.; за 2003 р. станом на 20.08.2004 р. - 1025 грн.; за
2004 р. станом на 22.03.2005 р. - 1310 грн.; за 2005 р. станом на 26.10.2005 р.
- 1660 грн.; за 2006 р. станом на 14.06.2006 р. - 1750 грн., за 2007 р. станом
на 08.06.2007 р.- 2000 грн. При цьому всупереч вимогам Закону відповідачем йому
були виплачені платежі по щорічній допомозі на оздоровлення в занижених
розмірах: за 2002 р. - на суму 898,30 грн.; за 2003 р. - на суму 998,30 грн.;
за 2004 р. - на суму 1283,30 грн.; за 2005 р. - на суму 1560 грн.; за 2006 р. -
на суму 1650 грн., за 2007 р.- на суму 1900 грн. а всього за період з 2002 по
2007 р. відповідачем йому було недоплачено 8289 грн. 90 коп.

Просить стягнути
з УПСЗН на його користь недоплачені суми щорічної грошової допомоги на
оздоровлення: за 2002 р. - 898 грн.; за 2003 р. - 998 грн.; за 2004 р. - 1283
грн.; за 2005 р. - 1560 грн.; за 2006 р. - 1650 грн., за 2007 р.- 1900, а
всього 8289 грн. 90 коп., а також витрати по оплаті правової допомоги в сумі 65
грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі
30 грн.

У судове
засідання позивач не з'явився, однак подав в суд заяву, в якій вказав, що вона
повністю підтримує позовні вимоги з підстав, наведених в позові, крім того
просить розглянути справу у його присутності.

Представник
відповідача  в  судове
засідання  не  з'явилася,
але подала до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала з підстав,
наведених в запереченні УПСЗН на позов та
просить розглянути справу без її присутності.

У запереченні
відповідач вказує, що протягом 2002-2007 років відповідач отримав наступні суми
щорічної допомоги на оздоровлення: за 2002 р. - 26,70 грн.; за 2003 р. - 26,70
грн.; за 2004 р. - 26,70 грн.; за 2005 р. - 100 грн.; за 2006 р. - 100 грн., за
2007р. - 100 грн., виплату яких здійснено відповідно до Закону України „Про
статус і  соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, Законів України „Про
державний бюджет України” на 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 роки, Постанов
Кабінету Міністрів України, а згідно ст. 95 Конституції України виключно
Законами про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Відповідно до ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в
частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного
кодексу України та Закону про Державний бюджет України на відповідний рік.
Також, відповідно до Бюджетного кодексу України та Конституції України видатки
державного бюджету, за яким виплачується компенсація за шкоду, заподіяну
здоров'ю та допомога на оздоровлення, здійснюються тільки в межах державного
бюджету відповідного року.

Фінансове забезпечення Чорнобильської програми в Чернівецькій області в
тому числі і в м.Новодністровськ
здійснюється на підставі Паспорту бюджетної програми на відповідний рік,
затвердженого Міністерством праці та соціальної політики України та
Міністерством фінансів України, на підставі якого головний розпорядник коштів
другого рівня, яким є Головне УПСЗН Чернівецької ОДА, надає план асигнувань із
загального фонду бюджету. Згідно цього плану УПСЗН Новодністровської міськради
як розпорядник коштів третього рівня, складає кошторис на поточний фінансовий
рік, який затверджується Головним управлінням.

Жодних
повноважень та прав на збільшення або зменшення асигнувань кошторису, а також
на перерахунок і виплату щорічної допомоги на оздоровлення поза межами
вищезазначених Законів відповідач  не
має.

Представник
третьої  особи  судове засідання також не з'явився, подавши
до суду заяву про відсутність заперечень проти задоволення позовних  вимог і просить розглянути справу без його
присутності.

Судом
встановлено, що позивач є  учасником
ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році та відноситься до
другої категорії осіб, постраждалих внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що
підтверджується посвідченням НОМЕР_1, виданим 14.04.1993 р. Чернівецькою ОДА.

У відповідності
до абзацу 4 ч.4  ст. 48 Закону України
„Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи” учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС 2-гої категорії, виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.5 ст.
48 вищевказаного Закону дана щорічна допомога виплачується громадянам за місцем
їх проживання органами соціального захисту населення, а згідно ч.7 ст.48 розмір
мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати органом соціального
захисту населення по місцю проживання позивача є відповідач - управління праці
та соціального захисту населення Новодністровської міської ради Чернівецької
області.

На протязі
2003-2007 років відповідач сплачував позивачу грошову щорічну допомогу,
передбачену абзацом 7 ч.4 ст. 48 Закону, посилаючись на Постанови Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 р. №836 „Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та від 12.07.2005 р. №562 „Про
щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи”. В 2006 та 2007 роках крім того відповідач посилався
на Закони України „Про Державний бюджет України” на 2006, 2007 роки.

Однак, заперечення представника відповідача є
необґрунтованими, виходячи з наступного.

Ст. 1 Закону
України „Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік” від
26.12.2002 р. №372-1У розмір мінімальної заробітної плати встановлений з
01.01.2003 р. у розмірі 185 грн. на місяць, з 01.12.2003 р. - 237 грн.

Відповідно до
ст. 89 Закону України „Про Державний бюджет України на 2004 рік” розмір
мінімальної заробітної плати встановлений з 01.01.2004 р. у розмірі 205 грн. на
місяць, а з 01.09.2004 р. - 237 грн.

Ст. 83 Закону
України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” розмір мінімальної
заробітної плати встановлений з 01.01.2005 р. у розмірі 262 грн. на місяць, з
01.04.2005 р. - 290 грн., з 01.07.2005 р. - 310 грн., з 01.09.2005 р. - 332
грн.

Згідно ст. 82
Закону України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” розмір мінімальної
заробітної плати встановлений з 01.01.2006 р. у розмірі 350 грн. на місяць, з
01.07.2006 р. - 375 грн.

Згідно ст. 76
Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” розмір мінімальної
заробітної плати встановлений з 01.01.2007 р. у розмірі 400 грн. на місяць, з
01.07.2007 р. - 440 грн.

Таким чином,
діючи у відповідності до вимог вищезазначених законів України, відповідач
повинен був виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі:

- за 2002 р., станом на 24.11.2003 року, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати 185 грн. х 5 = 925 грн.;

- за 2003 р., станом на 20.08.2004 року, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати 205 грн. х 5 = 1025 грн.;

- за 2004 р., станом на 22.03.2005 року, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати 262 грн. х 5 = 1310 грн.;

- за 2005 р., станом на 26.10.2005 року, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. х 5 = 1660 грн.;

- за 2006 р., станом на 14.06.2006 року, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати 350 грн. х 5 =1750 грн.

- за 2007 р., станом на 08.06.2007 року, виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати 400 грн. х 5 = 2000 грн.

Фактично
позивачу  виплачено щорічну допомогу на
оздоровлення: за 2002 р. станом на 24.11.2003 р. - 26,70 грн.; за 2003 р.
станом на 20.08.2004 р. - 26,70 грн.; за 2004 р. станом на 22.03.2005 р. -
26,70 грн.; за 2005 р. станом на 26.10.2005 р. - 100 грн.; за 2006р. станом на
14.06.2006 р. - 100 грн., за 2007 р. станом на 08.06.2007 р.- 100 грн.

Вищенаведеними
постановами та законами передбачено виплату громадянам, віднесеним до 2
категорії постраждалих від аварії на Чорнобильській АЕС щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі меншому, порівняно із розміром такої допомоги,
передбаченої ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Обмежуючи розмір виплат
позивачці, відповідач виходив з того, що вищезазначеними Законами про Державний
бюджет України та Постановами Кабінету Міністрів України правомірно, з
урахуванням реальних можливостей бюджету, визначено зазначений розмір допомоги.

Таким чином, позивачу
не доплачено:

- в 2003 році - 898 грн. 30 грн.
/925 грн. - 26 грн. 70 коп./;

- в
2004 році - 998 грн. 30 коп. /1025 грн. - 26 грн. 70 коп./;

- в
2005 році -1283 грн. 30 коп. /1310 грн. - 26 грн. 70 коп./;

- в
2005 році - 1560 грн. /1660 грн. - 100 грн./;

- в 2006 році - 1650 грн. / 1750 грн. - 100
грн./;

- в
2007 році -  1900 грн. / 2000 грн. - 100
грн./.

Всього за період з 2003 по 2007 р. відповідачем було
недоплачено позивачу - 8289,9 грн.

Відповідно до
ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Зі змісту вимог
Закону України „Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік”,
Законів України „Про Державний бюджет України” на 2003, 2004, 2005, 2006, 2007
роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою реалізації норм ст. 48 Закону №796-Х11.

Згідно ст. 71
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою Закон доповнений 05.10.2006 р., дія
положень Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про
внесення змін до цього Закону.

Рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. №6-рп/2007 положення Закону
України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” в частині зупинення дії
Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи” щодо виплати компенсацій та допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати визнано таким, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Виходячи з вищенаведеного, позовні вимоги
підлягають до задоволення зі стягненням з відповідача у відповідності до ч. ч.
1, 3 ст. 88 ЦПК України витрат на правову допомогу та за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у суді на користь позивачки і судового збору на
користь держави.

На підставі
ст.119 ч.2 Конституції України, ст.cт. 48,71
Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року, ст. 1
Закону України «Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік» №
372-ІV від
26.12.2002 року, ст. 89 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004
рік» № 1344-ІV від
27.11.2003 року, ст. 83 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005
рік» № 2285-ІV від
23.12.2004 року, cт. 82 Закону України «Про Державний бюджет України на
2006 рік» №3235-ІV від
20.12. 2005 року, ст. 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007
рік» №489-V від
19.12.2006 року, Рішення Конституційного Суду України № 6-п/2007 від 09.07.2007
року в справі № 1-29/2007„Про соціальні гарантії громадян”, та керуючись ст.ст.
10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ч.1 ЦПК України, суд, -

в и р і ш  и в :

Позовні
вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з
управління праці та соціального захисту населення Новодністровської міської
ради Чернівецької області з р/р 1950 в УДК у Сокирянському районі
Чернівецької області, , МФО 856135 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за АДРЕСА_1 - 8289 (вісім тисяч двісті вісімдесят
дев'ять) грн. 90 коп., а також судові витрати у розмірі 95 грн. (у т.ч. 65 грн.
витрат за надання правової допомоги та 30 грн. за інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в суді).

Стягнути з
управління праці та соціального  захисту
населення Новодністровської міської ради Чернівецької області на користь
держави судовий збір в розмірі 51 (п'ятдесяти однієї) грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або поданням
апеляційної скарги у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у
строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий