УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом відкритого акціонерного товариства (далі
- ВАТ) “Івано-Франківськгаз”  в особі
підрозділу Богородчанського управління по експлуатації газового господарства до
ОСОБА_1 про стягнення суми,

в с т а н о в и л а :

У  квітні 2003 року
ВАТ “Івано-Франківськгаз”  в особі
підрозділу Богородчанського управління по експлуатації газового господарства
пред'явило в суді позов до ОСОБА_1 про стягнення суми.

Зазначало, що відповідно до укладеного договору Богородчанське
управління по експлуатації газового господарства надає ОСОБА_1 послуги з
газопостачання.

Згідно з п. 4.1 договору та п. п. 15, 28 Правил надання
населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 9 грудня 1999 року №2246, споживач зобов'язаний вносити плату за
надані послуги з газопостачання не пізніше 10 числа наступного місяця.

Посилаючись на те, що відповідач проводив неповну оплату
за надані послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 1
березня 2003 року становить 1 929 грн. 49 коп., позивач просив задовольнити
позов.

Рішенням Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 28 квітня 2004 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від
2 липня 2004 року рішення районного суду скасовано і постановлено нове, яким
позов ВАТ “Івано-Франківськгаз”  в особі
підрозділу Богородчанського управління по експлуатації  газового
господарства   задоволено  частково:
стягнуто на його користь з ОСОБА_1 808 грн. 04 коп. заборгованості за
газопостачання за період з квітня 2000 року до лютого 2003 року та 51 грн.
державного мита в доход держави.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідач і його
сім'я проживають на території Богородчанської селищної ради та відповідно до
ст. 57 Закону України “Про освіту” мають право на пільги з оплати наданих
послуг із газопостачання.

Статтею 95 Конституції України визначено, що виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. У статті 4 Бюджетного
кодексу України (далі - БК України) зазначено, що при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в
частині, в якій вони не суперечать положенням цього Кодексу та закону про
Державний бюджет України.

Статтею 62 Закону України від 17 лютого 2000 року “Про Державний бюджет
України на 2000 рік” (далі - закон № 1458-III) і ст. 58 Закону України від 7
грудня 2000 року  “Про  Державний
бюджет  на  2001 рік” (далі  -  Закон
№ 2120-III) була зупинена дія нормативних актів, що дають право вчителям на пільги.

Конституційний  Суд   України
Рішенням   від   20
березня   2002  року № 5-рп/2002 положення ст. 58 Закону №
2120- III щодо зупинення дії положень законодавчих актів України в частині надання
пільг, компенсацій і гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів, визнав
неконституційними та такими, що втратили чинність з дня ухвалення цього
Рішення, тобто з 20 березня 2002 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 БК України бюджетний період для всіх бюджетів, що
складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1
січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, а назване Рішення
Конституційний Суд України постановив після закінчення цього року.

Отже, протягом 2000 року та 2001 року дія ст. 57 Закону України “Про
освіту” була призупинена й підстав для пільгової оплати наданих послуг із
газопостачання у відповідача за цей період не було.

Статтею 53 Закону України “Про Державний бюджет України на 2002 рік”
визначено джерело покриття витрат на надання пільг, компенсацій і гарантій
громадянам, яким вони надаються за професійною ознакою. Витрати на безоплатне
матеріальне та побутове забезпечення, на які згідно з законами України мають
право окремі категорії працівників бюджетних установ, здійснюються за рахунок
коштів цих установ.

Підстав на пільгове забезпечення газопостачанням відповідача за рахунок
позивача відповідно до зазначеної норми закону в цей період також не було.

Статтею 59 Закону України “Про Державний бюджет України на 2003 рік”
установлено, що пільги, компенсації і гарантії, на які згідно з законами
України мають право окремі працівники бюджетних установ щодо знижки плати за
користування житлом (квартирної плати), паливом, телефоном та плати за
комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія)
надаються у разі, якщо грошові доходи цих працівників менше величини
прожиткового мінімуму, встановленої для працездатних осіб.

Крім того, відповідно до Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від
31 березня 2003 року № 426, видатки на відшкодування витрат за надані пільговику
послуги здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих
установ.

Пунктом 5 зазначеної Постанови передбачено, що для відшкодування фактичних
витрат пільговик подає в бухгалтерію установи копії квитанцій про оплату за
користування житлом, паливом, телефоном і за комунальні послуги у строк, за
який здійснюється відшкодування (абзац 2 цього Порядку), а також довідку про
склад сім'ї (раз на рік). Згідно з пунктом 8 Порядку грошовий еквівалент
наданих пільг, компенсацій виплачується пільговику установою разом з іншими
щомісячними виплатами. Указаний порядок надання пільг стосується будь-яких
бюджетних установ.

Таким чином, підстав для надання пільг відповідачу за рахунок коштів
позивача за період з 2000 до 2003 року
немає.

З огляду на викладене суд підставно задовольнив вимоги позивача та в межах
строку позовної давності стягнув з відповідача заборгованість за надані
позивачем послуги з газопостачання.

Рішення апеляційного суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону,
підстав для його скасування немає.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або
неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке
призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судове рішення відповідає нормам матеріального та
процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 липня 2004 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка