УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4 червня 2008 року                                                                       м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Григор'євої Л.І.,

суддів:
Барсукової В.М.,                Косенка
В.Й.,

Балюка М.І.,                       Данчука
В.Г.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права власності на
нерухоме майно; за зустрічним позовом Вінницької міської ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, комунального підприємства
«Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», третя особа - МКП
ЖЕК № 2, про усунення перешкод у користуванні приміщеннями, виселення та
визнання недійсним запису,

в с т а н о
в и л а:

У квітні 2007 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначали, що
проживають у АДРЕСА_1та понад 20 років користуються підвальними приміщеннями в
цьому будинку.

На підставі ст. 344 ЦК України просили
визнати за ними право власності на підвальні приміщення за набувальною
давністю.

Виконавчий комітет Вінницької міської ради
звернувся до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні приміщеннями, виселення та визнання
недійсним запису в технічному паспорті, посилаючись на те, що спірні підвальні
приміщення (колишня квартира № 9) відносяться до житлового фонду та
використовувалися раніше під житло. Відповідачі самовільно зайняли ці
приміщення й зберігають у ньому сільськогосподарську продукцію.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 2 жовтня 2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 відмовлено. Зустрічний позов виконавчого комітету
Вінницької міської ради задоволено. Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
із приміщень підвального поверху у АДРЕСА_1, а ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 - у квартиру № 3 у цьому ж будинку.
Визнано недійсними записи в технічних паспортах на квартири № 3 та № 14 щодо
використання їхніми власниками частини підвалу. Зобов'язано комунальне
підприємство «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації»
скасувати записи в інвентарних справах про використання власниками цих квартир
частини підвалу.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18
грудня 2007 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову виконавчого комітету
Вінницької міської ради відмовлено. Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
право спільної часткової власності на підвальні приміщення площею 13,57 кв. м у
рівних частках, а за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - на підвальні
приміщення площею 21,5 кв. м у рівних частках.

У касаційній скарзі виконавчий
комітет Вінницької міської ради просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального
права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Районний суд, відмовляючи в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, виходив із того, що станом
на 2007 рік позивачі не володіють спірними приміщеннями 10 років.

Задовольняючи зустрічний позов виконавчого комітету на
підставі ст. ст. 15, 116 ЖК України, суд виходив із того, що позивачі
самовільно зайняли приміщення підвалу, а тому підлягають виселенню та, як
наслідок, повинні бути скасовані записи в інвентарних справах на квартири № 3
та № 14.

Спірні приміщення є житловими кімнатами квартири № 9, із
житлового фонду не виключалися.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення, задовольняючи позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 і відмовляючи в позові виконавчого комітету,
виходив із того, що позивачі з 1980 року добросовісно, відкрито та безперервно
користуються підвальними приміщеннями як підсобними, чого не заперечує й
виконком. У технічному паспорті на квартири позивачів указано, що вони
користуються спірними приміщеннями, що підтверджується довідкою
Вінницького  обласного об'єднаного
бюро технічної інвентаризації (а.с. 17, 22).

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не
можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що до 1980 року на
прибудинковій території АДРЕСА_1знаходились підсобні приміщення - сараї, які
позивачі використовували для зберігання продуктів харчування та дров.

З метою благоустрою вулиці та прибудинкової території
сараї були знесені й ЖЕК запропонувала позивачам користуватися підвальними
приміщеннями.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно
(набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У пунктах 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України зазначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила ст. 344 про
набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а значить
перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за
набувальною давністю слід рахувати тільки з 1 січня 2001 року.

На час звернення до суду - 27 квітня 2007 року - строк
володіння позивачами підвальними приміщеннями становить лише 6 років 3 місяці
26 дні.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
214 ЦПК України на зазначені положення  норм
матеріального права уваги не звернув і помилково
скасував рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення районного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и
л а :

Касаційну скаргу виконавчого комітету Вінницької міської
ради задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 18
грудня 2007 року скасувати, а рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від   2 жовтня
2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

В.Й.
Косенко

В.Г. Данчук