Справа № 22-Ц- 1295/08                     Головуючий в 1 інстанції
Доповідач - Воробйова Н.С.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

07.07.2008 року колегія суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого- Яворського А.М.

суддів- Воробйової Н.С., Оношко Г.М.,

при секретарі-
Колесник Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду від 25 лютого
2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Української державної корпорації по
транспортному будівництву „Укртрансбуд”, третя особа - ОСОБА_2 про поновлення
на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за
вислугу років та моральної шкоди, -

встановила :

У листопаді 2007 року позивач звернувся до суду з
названим позовом. Посилався на те, що працював у відповідача на посаді
провідного інженера Управління виробничо-технологічної комплектації з
01.04.1992 року.

Наказом №83 від 25.10.2007 року був звільнений з роботи з
05.11.2007 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Звільнення вважав незаконним. Зазначав, що працює в
корпорації з моменту її організації з 1992 року. А в системі Мінтрансбуду
працює з 1969 року. Фактичного скорочення професій та посад по корпорації не
було, наказ вищестоящих органів щодо скорочення штатів в корпорації відсутній.
Повідомлення про скорочення вважає надуманим.

Вказує, що має тривалий досвід роботи в системі, а тому
користується переважним правом залишення на роботі.

Згідно штатного розпису посада, яку займав позивач,
затверджена до 01.01.2008 року, новий штатний розпис станом на жовтень 2007
року не затверджувався.

Адміністрація звільнила його як неугодного робітника, на
час звернення до суду відповідач приймав працівників на професії, аналогічні
його посаді.

При звільненні відповідач не запропонував йому іншу
роботу чи посаду, звільнення відбулося без попередньої згоди профкому.

Позивач просив поновити його на роботі.

Крім того, позивач просив стягнути на його користь оплату
за час вимушеного прогулу з 05.11.2007 року по день винесення рішення, моральну
шкоду в розмірі 10000 грн. та компенсацію за вислугу років з 01.09.2005 року по
05.11.2007 року, з урахуванням інфляції, в розмірі 27366, 01 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду від 25.02.2008 року у
задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про
скасування зазначеного рішення, вважає його незаконним. Зазначає, що висновки
суду не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають дійсним обставинам
справи.  Просить ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи
позивачу у задоволенні позовних вимог, суд виходив з відсутності доказів щодо
порушення норм трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1

Проте такий висновок суду зроблено без належного
з”ясування обставин справи та перевірки доводів позивача.

Згідно з вимогами п.1.ст.40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці,
зокрема ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату
працівників.

Таке звільнення допускається у випадку, коли неможливо
перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до
ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв”язку із
змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на
роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю
праці.

Встановлено, що
позивач працював в корпорації з моменту її організації з 1992 року, а в системі
Мінтрансбуду -  з 1969 року.

Згідно записів
трудової книжки ОСОБА_1 починав свою діяльність в системі трансбуду з
робітничих спеціальностей та має відповідні кваліфікаційно-професійні розряди
(а.с.7-8).

З особистого
листка обліку кадрів видно, що позивач у 1976 році закінчив Ворошиловоградський
будівельний технікум транспортного будівництва за спеціальністю
технік-будівельник, з 1983 року по 1992 рік працював на посаді інженера
виробничого відділу треста „Південнозахідтрансбуд”, інженера відділу
комплектації та диспетчерської служби,
старшого інженера диспетчера, інженера другої категорії відділу реалізації
та перевезень. З 1992 року по день звільнення працював на посадах провідного
інженера управління матеріально-технічного забезпечення та будіндустрії,
провідним інженером управління по координації і плануванню підрядних робіт,
провідним інженером управління будівництва колії і споруд, провідним інженером
управління виробничо-технологічної комплектації
корпорації „Укртрансбуд”.

З  наказу
№ 61 від 05.09.2007 року видно, що посаду провідного інженера Управління
ОСОБА_1 та інженера управління ліквідовано у зв”язку з відсутністю обсягу робіт
по управлінню виробничо-технологічної комплектації ( а.с.56).

З матеріалів
справи встановлено, що в управлінні виробничо-технологічної комплектації згідно
штатного розпису, станом на  01.02.2007
року, працювало 5 працівників, з них - 2 провідні інженери (ОСОБА_1, ОСОБА_3).

Вважаючи
звільнення позивача з роботи законним, суд не дав належної оцінки тим
обставинам, що при скороченні посади провідного інженера управління
виробничо-технологічної комплектації відповідачем прийняте рішення про
скорочення ОСОБА_1, хоча в управлінні працювала на аналогічній посаді ОСОБА_3

Суд не перевірив, з яких підстав переважне право на залишення на роботі
надано ОСОБА_3 і які докази свідчать про більш високу кваліфікацію та
продуктивність праці останньої.

З наданих відповідачів документів
встановлено, що ОСОБА_3 як і позивач, має спеціальну середню освіту (в 1985
році закінчила Київський будівельний технікум транспортного будівництва), а
згідно посадових обов”язків  провідних
інженерів УВТК ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зазначені співробітники у ході виконання
службових обов”язків взаємо заміняють один одного (а.с.    ).

При цьому, суд залишив поза увагою ту
обставину, що позивач в системі Мінтрансбуду пропрацював з 1969 року, а також
те, що після звільнення ОСОБА_1 з роботи за скороченням штату працівників, в
корпорацію, у т.ч. і в філію УДК ТБ „Укртрансбуд” в Туркменістані  прийняті на різні посади  нові працівники.

З пояснень позивача видно, що він, з
урахуванням попередньої трудової діяльності та віку, маючи  відповідні кваліфікаційно-професійні розряди
з робітничих спеціальностей, погодився б на працевлаштування на інші відповідні
посади.

Будь-яких доказів щодо вжитих
заходів по працевлаштуванню позивача та можливості переведення останнього на
іншу роботу відповідачем не надано.

З
матеріалів справи встановлено, що зміни до штатного розпису та новий
штатний розпис працівників Дирекції Української державної корпорації по
транспортному будівництву „Укртрансбуд” введено з 06.11.2007 року і затверджено
Президентом корпорації 08.11.2007 року ( а.с.53, 55).

Проте наказ про ліквідацію посади
провідного інженера Управління виробничо-технологічної комплектації ОСОБА_1
видано 05.09.2007 року до затвердження та внесення змін до штатного розпису як
підстави до скорочення чисельності чи штату працівників( а.с.56).

Зазначене свідчить про те, що
звільнення позивача з роботи проведено з порушенням норм трудового
законодавства,

Висновок суду про відсутність підстав
для поновлення позивача на роботі не ґрунтується на законі та спростовується
матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду в частині відмови позивачу у задоволенні його позову про поновлення на
роботі не може бути залишене без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового
рішення про задоволення даних позовних вимог.

Згідно ст.235 КЗпП України у разі
звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

При винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці
в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один
рік.

Встановлено, що середньомісячний
заробіток ОСОБА_1 складає 2806,60 грн.. ( 127,57 (денний) х 22 р.д.).

Позивач звільнений з роботи  з 05.11.2007 року, його заробітна плата за
час вимушеного прогулу становить 23345,73 грн.

З урахуванням обставин справи,
пов”язаних зі звільнення з роботи позивача, втрати останнім нормальних життєвих
зв”язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, колегія
вважає що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди підлягають до
задоволення.

Розмір моральної шкоди колегія
визначає у сумі 500 грн.

Що стосується вимог позивача про
стягнення на його користь компенсації за вислугу років, то колегія погоджується
з висновком суду про відсутність підстав для задоволення даних позовних вимог.

Згідно з колективним договором
та Положенням про порядок виплати одноразової винагороди за вислугу років її
виплата здійснюється за наявності коштів на ці цілі за рахунок економії коштів
на заробітну плату, за рахунок прибутку, що залишився у розпорядженні
підприємства.

Як встановлено з матеріалів
справи  одноразова винагорода за вислугу
років  працівникам корпорації з грудня
2005 року не виплачувалась, кошти на виплату даної винагороди в корпорації
відсутні.

За таких обставин, рішення
суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволені вимог про стягнення
компенсації за вислугу років колегія вважає обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК
України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського
суду від 25.02.2008 року скасувати в частині відмови ОСОБА_1 у задоволені
позову про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 про поновлення на
роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди
задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді
провідного інженера Управління виробничо-технологічної комплектації корпорації
„Укртрансбуд” та стягнути на його користь за час вимушеного прогулу з
05.11.2007 року заробітну плату у сумі 23345, 73  грн. та 500 грн. моральної шкоди, а  всього- 23845,73 коп.

В іншій частині рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді-

.