Справа
№ 2-17/2008
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня  2008 р.                                                                                           місто
Запоріжжя

Хортицький
районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого
- судді Панкеєва О.В.,

при
секретарі Голівщук Т.М.,

за
участю ОСОБА_1, представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_8

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу

за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3до Запорізької міської ради, 3-тя особа:
Житлово-будівельний кооператив № 20 "Запоріжсталь", про встановлення
факту прийняття спадщини і визнання права власності в порядку спадкування,

за
позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3, 3-ті особи: приватний
нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, 8-а Запорізька
державна нотаріальна контора, 5-а Запорізька державна нотаріальна контора, про
визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку
спадкування та встановлення факту проживання однією сім'єю з
ОСОБА_5,

за
позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1, 3-ті особи: ОСОБА_2, 8-а Запорізька державна нотаріальна
контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на
квартиру в порядку спадкування, визнання добросовісним набувачем майна та
визнання правомірним власником квартири,

установив:

21.08.2003
р. ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ДПІ в Хортицькому районі м.
Запоріжжя. В позові зазначив, що після смерті його батька ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина у вигляді належної батькові на праві
приватної власності АДРЕСА_1. За заповітом, складеним 04.03.1995 р., єдиним
спадкоємцем є він, ОСОБА_6 Також зазначив, що після смерті батька відразу
оселився в його квартирі і продовжує в ній проживати на час подання позову.
Посилаючись на норми ст. ст. 534, 548, 549 ЦК України 1963 р., просив
встановити факт прийняття ним спадщини та визнати за ним право власності на
квартиру.

Рішенням
Хортицького районного суду від 26.08.2003 р. позовні вимоги ОСОБА_6 було
задоволено і визнано за ним право власності на АДРЕСА_1. (т. 1, а.с. 13).

9
жовтня 2003 року ОСОБА_6 подарував належну йому квартиру ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6 за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.10.2006 р.
рішення Хортицького районного суду від 26.08.2003 р. щодо спадкових  прав ОСОБА_6 скасовано з процесуальних
підстав, справу направлено на новий розгляд.

У ході
нового розгляду ОСОБА_1 у червні 2007 року подала заяву про відмову від
правонаступництва після смерті ОСОБА_6 та про закриття провадження у справі,
хоча  згідно з матеріалами спадкової
справи (т. 1, а.с. 129-143), 24.05.2006 р. ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті свого
племінника ОСОБА_6

Ухвалою
Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 червня 2007 року провадження у
цивільній справі було  закрито за заявою
ОСОБА_1

Про
своє бажання вступити у справу як спадкоємця другої черги за правом
представлення заявив також і племінник ОСОБА_6 - ОСОБА_2, але його заява
надійшла до суду лише 03.07.2007 р. (т. 1, а.с. 160) - після закриття
провадження у справі.

Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 18.03.2008 р. за апеляційними
скаргами голови ЖБК № 20 "Запоріжсталь" та ОСОБА_3 ухвалу суду від
21.06.2007 р. про закриття провадження у справі скасовано, справу направлено на
новий розгляд.

Одночасно
у провадженні Хортицького районного суду знаходилась  цивільна справа  з тих самих правовідносин та предмету
позовних вимог: 17.11.2006 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування і
визнання права власності у порядку спадкування на АДРЕСА_1.

В
позові ОСОБА_1 зазначила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_7, і, відповідно,
тіткою ОСОБА_6. У спірній квартирі до 1998 р. постійно проживала мати позивачки
і ОСОБА_7 - ОСОБА_5, яка у 6-місячний строк з дня смерті сина звернулася до
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В той же час ОСОБА_6
спадщину не приймав, оскільки в спірній квартирі не проживав і з відповідною
заявою не звертався. Таким чином, єдиним спадкоємцем за законом після смерті
ОСОБА_7, на думку ОСОБА_1,  була  її мати ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_5 померла, і після її смерті єдиним спадкоємцем 1-ої черги за законом
вважає себе позивачка ОСОБА_1

В липні 2006 р. позивачка дізналася, що ОСОБА_6
09.10.2003 р. подарував спірну квартиру ОСОБА_3 Договір дарування вона вважає
недійсним, оскільки ОСОБА_6 не мав права розпоряджатися майном, яке йому не
належало. Посилаючись на викладені у позові обставини, ОСОБА_1 просить визнати
договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 9 жовтня 2003 року,
недійсним, а також визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку
спадкування.

07.08.2007
р. ОСОБА_1 доповнила свій позов вимогою про встановлення факту того, що вона
разом з матір'ю ОСОБА_5 станом наІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживали разом за адресою:
АДРЕСА_2, вважаючи цю обставину достатньою для доказу фактичного прийняття
спадщини після смерті матері.

03.12.2007
р. ОСОБА_3. звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому, з урахуванням
подальшого уточнення позовних вимог, зазначив, що на підставі договору
дарування від 09.10.2003 р. він є добросовісним набувачем спірної квартири та
правонаступником після смерті ОСОБА_6 і просить встановити факт прийняття
ОСОБА_6 спадщини після смерті ОСОБА_7 і ОСОБА_5, визнати, що померлому ОСОБА_6
належало право власності на спірну квартиру у порядку спадкування  як за заповітом, иак і за законом, а також
визнати його самого добросовісним набувачем і визнати правомірним
власником  спірної квартири.

17
квітня 2008 року  ухвалою Хортицького
районного суду було об'єднано в одне провадження цивільна справа за позовом
ОСОБА_1 від 17.11.06 та цивільна справа, одержана на новий розгляд із
апеляційного суду Запорізької області  за
позовом ОСОБА_6 від 21.08.03 р. (померлого у 2005 році), спірні правовідносини
у яких стосуються спадкових прав щодо АДРЕСА_1Об'єднана цивільна справа має
№  2-17/2008

У ході
розгляду об'єднаної справи
правонаступниками померлого позивача ОСОБА_6за заявами сторін  судом було визнано  його тітку ОСОБА_1, його племінника ОСОБА_2,
та  титульного власника спірної квартири
ОСОБА_3, до якого права на квартиру від умерлого ОСОБА_6  перейшли за договором дарування. Заперечень
від сторін стосовно обсягу
правонаступництва та кількості правонаступників  не надходило.

Тобто у
судовому засіданні ОСОБА_1, наполягаючи на своєму правонаступництві,  разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично у
повному обсязі  підтримала позов
померлого ОСОБА_6 про встановлення факту його
прийняття спадщини і визнання за ним права власності на квартиру в
порядку спадкування.

Одночасно
в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
наполягала й на  своїх позовних
вимогах щодо  визнання недійсним договору
дарування та  прийняття нею спадщини
після смерті матері, визнання за нею права власності на спірну квартиру у
порядку спадкування. Але ні у позові, ні у судовому засіданні ОСОБА_1 не
назвала суду жодної правової підстави визнання недійсним договору дарування
квартири  її племінником ОСОБА_3

Позивач
ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги  свого померлого дядька ОСОБА_6, підтвердив
особисто йому відомі обставини фактичного володіння та управління дядьком  квартирою та майном, що належали раніше його
діду, ОСОБА_7 Також позивач, одночасно 3-я особа за позовом ОСОБА_3,  визнав
позовні вимоги ОСОБА_3 щодо
правомірності договору дарування, оскільки про наміри дядька знав
заздалегідь. ОСОБА_2 особисто був знайомий з ОСОБА_3 приблизно з 1997 року, бо
мешкав того часу на АДРЕСА_3, знав про приятельські відносини між ОСОБА_3
та  дядьком ОСОБА_6.

Позивач
ОСОБА_3. (відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1) у судовому засіданні  підтримав свої позовні вимоги та пояснив
суду, що був знайомий із ОСОБА_6 з 1997 року, оселившись по АДРЕСА_3 по
сусідству з його братом ОСОБА_2, у якого ОСОБА_6часто бував. ОСОБА_3 мав
приятельські відносини із ОСОБА_6, співчуваючи йому, бо той був інвалідом, і
його  часто ображав брат. ОСОБА_3
особисто відомі всі обставини, викладені у позовних заявах його, та ОСОБА_1,
оскільки він  часто спілкувався із
ОСОБА_6, бував  у його постійному
помешканні на вул. Задніпровській, опікувався ним   як за власним бажанням так і  виконуючи
обов'язки за договором довічного утримання.

Заперечуючи
проти позову ОСОБА_1 ОСОБА_3. та його представники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 посилались  на правові норми щодо презумпції правочинів
та права власності, наголошуючи на тому, що позивачка не надала суду
доказів  своїх вимог, зокрема не надано
доказів порушення будь-яких прав ОСОБА_1

Крім того представники ОСОБА_3 вважають, що
ОСОБА_1 не дотримала вимог закону щодо
позовної давності та звернулась до суду із значним пропуском  строків позовної давності за усіма
обставинами її позову, не надавши пояснень з цього приводу. Але з огляду на її
обізнанність із  подробицями життя
родичів за останні 20 років, яку ОСОБА_1 демонструвала у судових засіданнях,
вона, на думку представників ОСОБА_3, добре була поінформована про дії усіх
учасників правовідносин щодо спірної квартири, і мала можливість своєчасно
звернутись до суду, але не зробила цього без поважних причин та й не мала на це
ніяких підстав.

Представник
відповідача - Запорізької міської ради  -
до судового засідання не з'явився, надіслав листа с проханням слухати  справу в його відсутності.

Представник
3-ої особи за первісним позовом - голова правління ЖБК № 20
"Запоріжсталь"  ОСОБА_11  дала пояснення суду у якості свідка,
пояснивши, що добре знала ОСОБА_7 , досить часто бувала в нього в АДРЕСА_1, як у
сусіда, бо зверталась до нього із різними
побутовими проханнями. Стверджує, що ОСОБА_7 жив  деякий час із онуком ОСОБА_2, а перед самою
смертю жив один. Інколи у нього з'являвся син ОСОБА_6, який  майже відразу після смерті батька у 1996 році  постійно оселився у спірній квартирі із своєю
співмешканкою ОСОБА_10. ОСОБА_11 бувала у квартирі і після смерті ОСОБА_7 і
бачила у що ОСОБА_6користувався  майном
батька - у помешканні стояв той самий диван, шафу, вішалка, у кухні був той же
посуд. Тільки майна стало набагато менше, бо ОСОБА_6його розпродав  сусідам.

3-тя
особа приватний нотаріус ОСОБА_4 до судового засідання не з'явився,
неодноразово повідомлявся про дату
судового розгляду, але у судове засідання не з'являвся, заперечень не
надав.

Представник
3-ої особи - 8-ої Запорізької державної нотаріальної контори  та 5-ої Запорізької державної нотаріальної
контори до судового засідання не з'явилися, повідомлені у встановленому законом
порядку про дату, час та місце  судового
розгляду, надіслали листи с проханням слухати
справу в його відсутності .

Вислухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги за позовом
правонаступників померлого позивача ОСОБА_6 -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що підлягають задоволенню,  позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору
дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування та
встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_5  задоволенню не підлягають, а зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 такими, що підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом
встановлено, що АДРЕСА_1належала на праві власності ОСОБА_7 на підставі
реєстраційного посвідчення, виданого БТІ 22.07.1993 р. (т. 1, а.с. 5).

04.03.1995
р. ОСОБА_7 склав та нотаріально посвідчив заповіт, за яким заповідав квартиру
синові - ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 7). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (т. 1, а.с. 6).

Після
його смерті спадкоємцем за заповітом  був
ОСОБА_6, та за правилами ст. 535 ЦК України  1963 р. про успадкування обов'язкової частки непрацездатна матір померлого - ОСОБА_5

Згідно вимог ст.11,60 ЦПК України суд розглядає у межах
позовних вимог та доказів наданих сторонами.

У відповідності до ст. 548 ЦК України  1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. При цьому прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 р. визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За
матеріалами спадкової справи (т. 2, а.с. 152-158), із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори 18.09.1996 р. звернулася
лише ОСОБА_5 Проте свідоцтво про право власності на спадкове майно вона не
отримувала.

У ході
судового розгляду встановлено, що  інший
спадкоємець, ОСОБА_6 прийняв спадщину
шляхом фактичного вступу в 6-місячний строк з дня смерті ОСОБА_7 в
управління і володіння  спадковим майном,
що належало його батьку, тобто квартирою АДРЕСА_1, та майном, що залишилось у
цій квартирі  після смерті спадкодавця.

Згідно
довідки ЖБК № 20 "Запоріжсталь" від 23.02.2007 р. (т. 1, а.с. 105), в
спірній квартирі з моменту здачі будинку в експлуатацію проживав та був
прописаний ОСОБА_7, а його син ОСОБА_6
проживав без прописки з січня 1996 р. по 30.11.2005 р., тобто по день
своєї смерті.

Факт
постійного проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі ще за життя його батька,
ОСОБА_7, та після його смерті у 1996 році
підтвердили також і допитані в судовому засіданні свідки: голова
правління ЖБК № 20 "Запоріжсталь" ОСОБА_11, сусіди ОСОБА_12та
ОСОБА_13, свідок ОСОБА_14, що проживала із ОСОБА_6 з 1986 року у громадянському
шлюбі.

Свідки,
посилаючись на особисте  спілкування з
батьком та сином ОСОБА_6,  пояснювали, що
ОСОБА_6 змушений був  переселитись до
батька з місця своєї реєстрації по АДРЕСА_3, тому що його  ображав та бив рідний брат ОСОБА_2, що був
зареєстрований за тією ж адресою. Цю ж обставину підтвердила й ОСОБА_1, яка
пояснила, що сама надала  ключі ОСОБА_6
від квартири на АДРЕСА_1, коли дізналась, що ОСОБА_2, повернувшись черговий
раз  з місць позбавлення волі, знову
ображає свого брата.

ІНФОРМАЦІЯ_3ОСОБА_5
померла (т. 1, а.с. 21).

Після
її смерті ніхто з спадкоємців з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної
контори не звертався (довідка, т. 2, а.с. 24).

Проте
щодо спадкоємця ОСОБА_6, онука померлої ОСОБА_5, суд встановив, що він фактично
прийняв спадщину, оскільки на момент
смерті бабки  постійно мешкав у
АДРЕСА_1, де передбачалась  обов'язкова
частка  бабки.

Тобто станом на 1999 рік
ОСОБА_6 був єдиним спадкоємцем та законним власником  усієї АДРЕСА_1

У
серпні 2003 року ОСОБА_6  встановив цей
факт у судовому порядку, зареєстрував офіційно своє право власності на квартиру
та 09.10.2003 р. на законних підставах
подарував належну йому на праві
приватної власності квартиру ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 100), але
продовжував  мешкати у цій квартирі до
самої смерті 30.11.05 року.

ОСОБА_1 було відомо про
викладені обставини, але вона не заперечувала проти дій племінника та
ОСОБА_3 Як пояснила позивачка у судовому засіданні - вона була задовОСОБА_14
тим, що  її племінником-інвалідом є кому
опікуватись, тому що сама  вона  за станом свого здоров'я не могла б цього робити.

Таким чином, з 1995 року достовірно  знаючи про наявність заповіту брата на
користь  ОСОБА_6 щодо спірної квартири, з
1996 року достовірно знаючи про фактичне прийняття спадщини племінником, що постійно
мешкав у спірній квартирі, з 1999 року достовірно знаючи про свої спадкові
права після смерті матері, ОСОБА_1 не мала ніяких  перешкод для захисту  своїх прав, якби вони були порушені.

Згідно ст. 257 ЦК України 2003 р. загальна позовна давність
встановлюється тривалістю в 3 роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України 2003 р. перебіг
позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК (2003 р.) сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд
вважає, що ОСОБА_1 звернулась до суду  із
визнанням своїх спадкових прав після спливу
встановлених законом строків позовної давності, не надала суду  ні доказів причин  пропуску строків, ні  доказів будь-якого порушеного права.

Пояснення
свідків ОСОБА_1 - ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 - стосуються обставин смерті
та похорон брата позивачки - ОСОБА_7 у 1996 році, а також незаконного вивезення
ОСОБА_1 частини  майна померлого  та його продаж. Оскільки ці обставини не є
предметом  позовних вимог, суд  не може вважати ці пояснення доказами у
справі.

Пояснення
свідків ОСОБА_3 - ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14 в частині, що стосується  предмету позову та  правовідносин, що розглядаються, суд визнає
допустимими доказами  позовних вимог.

Зокрема,
свідок ОСОБА_12, мешкала  у квартирі,
розташованій навпроти квартири  ОСОБА_7,
підтвердила, що відразу після смерті сусіда у 1996 році у його квартиру
вселився його син із жінкою ОСОБА_10. ОСОБА_6того ж року  весною чи на початку літа продав їй  батьків килим, який вона  вивезла на тільки що  придбану дачу й досі ним користується.

Свідок
ОСОБА_14 пояснила суду, що  жила із
ОСОБА_6 у  громадянському шлюбі із 1986
року. Мешкала спочатку на АДРЕСА_3, кв. 19, за місцем реєстрації ОСОБА_6, але
там також  був зареєстрований і його
рідний брат ОСОБА_2,  неодноразово  судимий. Як тільки ОСОБА_2 повертався із
місць позбавлення волі, він дуже ображав ОСОБА_6, і вона з ним змушені були йти
жити до ОСОБА_6 батька. Звістку про смерть батька ОСОБА_6 що тоді мешкав на
Камяногірській разом з ОСОБА_10, принесла ОСОБА_1 Від несподіванки
ОСОБА_6захворів, можливо в нього був інсульт, тому що він   кілька тижнів не міг ходити, тому й не був
на похоронах. Але трохи згодом - може через місяць, ОСОБА_14  перевезла його  у квартиру по АДРЕСА_1, де вони  разом жили до самої смерті ОСОБА_6.
Користувались вони майном, що залишалось у квартирі після смерті ОСОБА_7 -
меблі, посуд, постільна білизна тощо. Деякі речі ОСОБА_6відразу розпродав
сусідам - батькові книги, килим тощо.

Доводи
ОСОБА_1 про те, що вона фактично прийняла спадщину спільним проживанням з
ОСОБА_5, суд до уваги не приймає, оскільки у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549
ЦК України 1963 р. визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Постійне
проживання разом зі спадкодавцем як підставу для визнання особи такою, що
прийняла спадщину, законодавець передбачив лише у новому Цивільному кодексі
2003 р. (ч. 3 ст. 1268 ЦК України 2003 р.).

Згідно
із ч. 5  Заключних та Перехідних
положень  правила  книги шостої
Цивільного Кодексу України 2003 року
застосовуються   до спадщини, яка
відкрилась, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання
чинності цього Кодексу.

ОСОБА_1  наполягає у своїх позовних вимогах, що
відкриту у 1999 році спадщину після смерті матері  вона тоді ж і
прийняла, тому до цих правовідносин
позивачка вірно застосовує норми
Цивільного Кодексу 1963 року.

Проте
ОСОБА_1 не надала суду достовірних та вичерпних доказів про  користування чи володіння спадковим майном
після смерті у 1999 році спадкодавці - своєї матері ОСОБА_5

ОСОБА_5
за життя  не зверталась за
оформленням  свого права на обов'язкову
частку  у спадковому майні, що належало
сину та було заповідане онуку. Суду невідомий
загальний обсяг та вартість майна, належного ОСОБА_5 на праві приватної
власності на момент її смерті. Позивачкою взагалі не надано суду доказів  приналежності матері   на праві
приватної власності будь-якого майна, яким  дочка могла б користуватись після смерті
спадкодавиці.

До того
ж з пояснень ОСОБА_1 та наданих нею доказів вбачається, що не вона  проживала із своєю матерю, а  її мати, ОСОБА_5, до самої  смерті
проживала у квартирі ОСОБА_1 по АДРЕСА_4, користуючись майном своєї
дочки, що суперечить змісту норми закону, на яку посилається позивачка та
обставинам її власного позову щодо майна спадкодавця.

Згідно
довідки ЖБК № 348 "Машинобудівник-34" (т. 2, а.с. 8), ОСОБА_5
проживала у дочки за адресою: АДРЕСА_4, з 16.05.1990 р. по 03.11.1998 р., що
суперечить поясненням ОСОБА_1 у судовому засіданні, що мати  у згаданий період постійно мешкала  по вул. Лагерній, а лише  іноді
на деякий час  приходила до дочки,
що мешкала по АДРЕСА_4.

Згідно
довідки ЖЕД № 25 КП "ВРЕЖО № 10" (т. 2, а.с. 9), ОСОБА_5 проживала і
була прописана за адресою: АДРЕСА_2, з 19.11.1998 р. по день смертіІНФОРМАЦІЯ_3
разом із дочкою ОСОБА_1

Всупереч
наданій довідці ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що не встигла переїхати
з мамою до  придбаної  у 1998 році АДРЕСА_5, а залишалась  мешкати разом із нею у своїй АДРЕСА_4.
Пояснення позивачки підтверджують також і
допитані за її клопотанням свідки
ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17

Тобто
викладені ОСОБА_1 обставини первісного позову (доповненого) суперечать її
власним доказам, а позовні вимоги не підтверджуються жодним доказом, не мають
правових підстав, та спростовуються її власними
непослідовними та суперечливими поясненнями у судових засіданнях.

ОСОБА_1
не надала суду також ніяких пояснень щодо додержання нею строку позовної
давності, оскільки такий строк обчислюється з дня, коли особа не тільки
дізналася, але й могла дізнатися про певні факти й обставини. Позивачкою не
надано доказів існування обставин, які перешкоджали їй отримати повну і
достовірну інформацію про спірну квартиру та угоди, вчинені щодо неї, протягом
10  років з дня смерті брата до звернення
до суду (з квітня 1996 р. по червень 2006 р.).

З
пояснень самої ОСОБА_1 та всіх учасників
судового розгляду, у тому числі ї свідків, вбачається, що ОСОБА_1  не мала ніяких перешкод  у спілкуванні із братом та племінниками та у
відвідуванні спірної квартири у будь-який час.

Таким
чином, єдиним спадкоємцем як після смерті ОСОБА_7, так і після смерті ОСОБА_5,
який прийняв спадщину у передбачений законом спосіб, був ОСОБА_6, і саме він
мав право укладати будь-які не заборонені законом угоди щодо спірної квартири,
у тому числі і договір дарування з ОСОБА_3, який є добросовісним набувачем
спірної квартири, а його право власності підлягає судовому захисту.

Згідно
із п.2 ст. 80 ЦПК України ціна позову про визнання права власності  визначається вартістю майна, що є предметом
позову.

Суд
вважає, що ціна позову, визначена позивачами у цій справі, вочевидь не
відповідає  дійсній вартості спірного
майна - АДРЕСА_1У відповідності з довідкою
вартість квартири складає 287 404 гривні.

Згідно
із вимогами ч. 2 ст. 80, 88 ЦПК України та п.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про держмито»  суд вважає за
необхідне   додатково стягнути на користь  держави держмито у сумі 1632 гривні із
ОСОБА_1, як із сторони, у позові якої про
визнання права власності відмовлено

На підставі викладеного, керуючись ст..257,267,  ч. 1 ст. 534, ст. ст. 535, 548, ч. 1 ст. 549
ЦК України (1963 р.), ст. 257, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України (2003 р.),
ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 212, 213, 214 ЦПК України, суд

вирішив:

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3, 3-ті особи:
приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, 8-а
Запорізька державна нотаріальна контора, 5-а Запорізька державна нотаріальна
контора, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в
порядку спадкування та встановлення факту проживання однією сім'єю з
ОСОБА_5 - відмовити.

Позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3до Запорізької міської ради, 3-тя особа:
Житлово-будівельний кооператив № 20 "Запоріжсталь", про встановлення
факту прийняття спадщини і визнання права власності в порядку спадкування  та зустрічний позов ОСОБА_3до ОСОБА_1, 3-ті
особи: ОСОБА_2, 8-а Запорізька державна нотаріальна контора, про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання права власності на квартиру в порядку
спадкування, визнання добросовісним набувачем майна та визнання правомірним
власником квартири - задовольнити.

Встановити
факт прийняття ОСОБА_6 спадщини, що відкрилася після смерті батька  ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та бабки
ОСОБА_5, померлоїІНФОРМАЦІЯ_3

Визнати, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 за життя мав право власності  на 7/9 часток АДРЕСА_1 у порядку спадкування
за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 та на 29 частки тієї ж квартири  у порядку спадкування за законом після смерті
бабки ОСОБА_5.

Визнати ОСОБА_3добросовісним набувачем та правомірним власником майна -
АДРЕСА_1 після ОСОБА_6  на підставі
договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом  Запорізького міського нотаріального округу
ОСОБА_4 9 жовтня 2003 року за р.№ 2168.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_334 грн. судових витрат.

Стягнути
з ОСОБА_1  судові витрати у вигляді  держмита на користь  Хортицького міського бюджету  р/р 0008 Банк ГУДКУ Запорізької
області МФО  - 813015, код ОКПО -
34676906, код платежу - 21090100 у сумі 1632 гривні.

Скасувати
заходи по забезпеченню позову,
встановлені  ухвалою Хортицького
районного суду м.Запоріжжя від 20.12.2006 року по цивільній справі  № 2826/2006
за позовом  ОСОБА_1  до Запорізької міської ради, ОСОБА_3, 3-ті
особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4,
8-а Запорізька державна нотаріальна контора, 5-а Запорізька державна
нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, визнання права
власності в порядку спадкування - зняти арешт та всі обмеження щодо АДРЕСА_1

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження може бути подана протягом 10 днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга повинна бути подана протягом 20
днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя