У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 березня 2008 року                                                                      м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:

Барсукової В.М.,  Берднік І.С.,
Григор'євої Л.І., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Петропавлівсько-Борщагівська сільська
рада Києво-Святошинського району Київської області, Перша Київська обласна
державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку,
визнання недійсними доручення та договору купівлі-продажу,

в
с т а н о в и л а:

У вересні 2005 року позивач,
звернувшись до суду з указаним позовом, зазначав, що у 1999 році придбав
незакінчений будівництвом будинок АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці
площею 0,08 га.

У 2000 році домовився із
землекористувачем сусідньої земельної ділянки
АДРЕСА_2ОСОБА_2. про купівлю цієї земельної ділянки за  6 тис. доларів США та за усною домовленістю
сплатив ОСОБА_2. 5 тис. доларів США, а також 200 доларів США для приватизації
земельної ділянки.

1 липня 2000 року ОСОБА_2. отримала
державний акт про право власності на землю та передала йому. Нотаріально
договір купівлі-продажу земельної ділянки вони не посвідчували.

Указував, що в подальшому почав
проводити на земельній ділянці опоряджувальні роботи, затративши 37 тис.
доларів США.

Далі зазначав, що у зв'язку із
заборгованістю перед відповідачем ОСОБА_3. у якості забезпечення повернення
грошей у 2002 році попросив ОСОБА_2. надати ОСОБА_3. довіреність на продаж
земельної ділянки, яка була видана 22 липня 2002 року.

Однак 7 лютого 2003 року ОСОБА_3.
за 1 тис. грн. продав земельну ділянку своєму брату ОСОБА_4.

Посилаючись на викладене, просив
визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку, визнати недійсними
доручення від 22 липня 2002 року та договір купівлі-продажу від 7 лютого 2003
року.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 січня
2008 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1. просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у
х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25 жовтня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 24 січня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.М. Барсукова

І.С.Берднік

Л.І. Григор'єва