УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 квітня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Лященко  Н.П.,

Данчука В.Г.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом Голосіївської районної у                 м. Києві державної
адміністрації до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення; за зустрічними
позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Голосіївської районної у м. Києві державної
адміністрації, комунального підприємства (далі - КП) “ЖЕО-105” Голосіївської
районної у м. Києві ради про визнання права користування службовим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2006 року Голосіївська районна у м. Києві
державна адміністрація пред'явила в суді позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.
про виселення.

Зазначала, що відповідно до рішення Київської міської
Ради народних депутатів  від 23 листопада
1987 року № 1134 ОСОБА_4 отримав ліміт на прописку з одержанням службової жилої
площі іногороднім працівникам та згідно з рішенням райвиконкому Ленінського
району м. Києва від 11 лютого 1991 року № 97 отримав на сім'ю у складі чотирьох
осіб (він, дружина та двоє дітей) у користування дві службові кімнати жилою
площею 37,3 кв.м у комунальній квартиАДРЕСА_1 у м. Києві.

18 лютого 1991 року ОСОБА_4 як працівнику
експлуатаційного лінійного управління автомобільних шляхів на посаді
прибиральника доріг було видано ордер № 5083 на право зайняття службового
жилого приміщення - двох кімнат загальною площею 37,3 кв. м у квартиАДРЕСА_1 у
м. Києві на сім'ю у складі чотирьох осіб.

Шлюб між ОСОБА_4. та ОСОБА_1 у жовтні 1992 року
розірвано.

У 2000 році ОСОБА_4 звільнився з роботи за власним
бажанням.

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці,
що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією за
власним бажанням, підлягають виселенню зі службового приміщення з усіма
особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Старокиївського районного суду м. Києва від 26
березня 2001 року виселено ОСОБА_4. та його повнолітню дочку, ОСОБА_3., зі
спірного службового приміщення; у виселенні без надання іншого житла ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було відмовлено на підставі ст. 125 ЖК України як одинокій особі, що
має неповнолітню дитину.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 досягла повноліття та
відпали умови, відповідно до яких відповідачі не могли бути виселені без
надання іншого житла з підстав ст. 124 ЖК України, позивач просив позов
задовольнити.

Заперечуючи проти позову, у серпні 2006 року ОСОБА_1
звернулася до суду із зустрічним позовом до Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, КП “ЖЕО-105” Голосіївської районної у м. Києві ради
про визнання права користування службовим приміщенням, що складається з двох
кімнат площею 37,3 кв. м у комунальній квартиАДРЕСА_1 у м. Києві, посилаючись
на те, що вона з 14 червня 2005 року працює в КП «ЖЕО-105» - КП «Голосіївжитло»
на посаді двірника та разом із двома доньками: ОСОБА_3. та ОСОБА_2 - перебуває
на квартирному обліку в Голосіївському районі м. Києва.

Зазначена посада відповідно до Постановии Ради Міністрів
УРСР від             4 лютого 1988 року №
37 відповідає категорії, якій може бути надане службове житло.

У жовтні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним
позовом до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, КП
“ЖЕО-105” Голосіївської районної у м. Києві ради про визнання права
користування службовим приміщенням, що складається з двох кімнат площею 37,3
кв. м у комунальній квартиАДРЕСА_1 у м. Києві, посилаючись на те, що вона
навчається на другому курсі Київського слов'янського університету, не працює,
знаходиться на утриманні матері - ОСОБА_1, яка працює в КП «ЖЕО-105» на посаді
двірника й має право на службове житло.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2006 року
позов Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації задоволено.
Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. із двох службових кімнат жилою площею 37,3
кв. м комунальної квартири АДРЕСА_1 у м. Киві без надання іншого жилого
приміщення. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2007 року зазначене
рішення суду скасовано в частині виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. з указаної
квартири без надання іншого жилого приміщення, ухвалено в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позову Голосіївської районної у м. Києві державної
адміністрації відмовлено. В іншій частині рішення районного суду залишено без
змін.

У касаційній скарзі Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація
просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виселення ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3. з указаної квартири без надання іншого жилого приміщення та
постановляючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову
Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, апеляційний суд
виходив із того, що оскільки спірне службове приміщення належить  шляхово-експлуатаційному управлінню по
ремонту та утриманню автомобільних шляхів Голосіївського району м. Києва (далі
- ШЕУ), то Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація не має права
вимоги до відповідачів.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна, вони
суперечать матеріалам справи та встановленим судом обставинам.

Згідно з листом ШЕУ (а.с. 117) будинок АДРЕСА_1 у м.
Києві не є відомчим житлом КП ШЕУ та на його балансі не перебуває.

Відповідно до довідок КП «ЖЕО-105» і Голосіївської
районної в м. Києві ради жилий будинок АДРЕСА_1 у м. Києві перебуває на балансі
Голосіївської ради та є власністю територіальної громади Голосіївського району;
згідно з рішенням Київської міської ради від 27 грудня 2001 року № 208/1642
(а.с. 119, 121, 122) квартира НОМЕР_1 у цьому будинку має спеціальний статус
службового жилого приміщення (а.с. 122).

Крім того, у порушення вимог ст. 316 ЦПК України
мотивувальна частина рішення апеляційного суду не містить висновків щодо
зустрічних позовних вимог. Залишаючи в цій частині рішення суду першої
інстанції без змін, апеляційний суд взагалі не навів ніяких доводів стосовно
прийнятого рішення.

З огляду на викладене рішення апеляційного суду не можна
визнати законним та обґрунтованим і воно підлягає скасуванню.

Не може залишатися в силі й рішення суду першої
інстанції, який, відмовляючи в позові з підстав ст. 124 ЖК України, виходив із
того, що оскільки ОСОБА_4 за власним бажанням припинив трудові відносини з
підприємством, що надало йому службове житло, то разом із ним підлягають
виселенню без надання іншого жилого приміщення всі члени його сім'ї. При цьому судом
не прийнято до уваги наявність рішення Старокиївського районного суду м. Києва від 26 березня 2001 року та не перевірено наявність
підстав, з якими законодавець пов'язує закриття провадження у справі. Не
перевірив суд належним чином і доводів відповідачки ОСОБА_1 про те, що вона
працює двірником у КП «ЖЕО-105» Голосіївської районної у м. Києві ради й
відноситься до категорії робітників, яким у зв'язку з роботою повинно бути
надане службове жиле приміщення, що має суттєве значення для правильного вирішення
спору.

З
огляду на викладене судові рішення не можна визнати законними та
обґрунтованими й вони підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2006 року
та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 червня 2007 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

В.Г. Данчук

Н.П. Лященко

М.П. Пшонка