АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Справа №22-27972008                                                                                                    Головуючий
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2008
р.                                                                                                    м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:                                                           Бочарникова
С.О.,

Суддів:                                                                      Боєвої
В.В.

Глазкової
О.Г.

При секретарі:                                                          Степановій
Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою Міністерства Промислової Політики України на
рішення Жовтневого районного суду від 04 липня 2008 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства промислової політики України, (третя особа - Запорізьке
державне підприємства «Радіоприлад»), про поновлення на роботі та визнання
наказу Міністерства промислової політики України про звільнення ОСОБА_1не
дійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
звернувся до суду з позовом, в якому зазначив що, згідно з контрактом від
01.08.2007    року,    він
працює    генеральним    директором    Запорізького    державного підприємства «Радіоприлад».  Наказом відповідача від 12.11.2007 року його
було звільнено з посади за невиконання умов контракту, а саме п. 26 «д»  за непогашення заборгованості з виплати   заробітної
плати.   Рішенням   Жовтневого
районного   суду   від
20.12.207   та додатковим рішенням
від 09.01.2008 року цей наказ визнано незаконним та його поновлено на посаді.

Наказом
МПП України № 10-Д від 06.02.2008 року, який виконано 08.02.2008 року його поновлено
на посаді генерального директора Запорізького державного підприємства
«Радіоприлад», та в той же день наказом № 11-Д від 08.02.2008 року звільнено з
посади за невиконання умов контракту, а саме п. 26 «д» за непогашення
заборгованості з виплати заробітної плати. Вважає цей наказ незаконним та
просить його скасувати, тим більш, що наказ видано під час його перебування на
лікарняному.

В
подальшому представник позивача уточнив позивні вимоги та просив визнати
недійсним та скасувати наказ Міністерства промислової політики України №11-Д
від 08.02.2008  року,   зобов'язати відповідача поновити дію
контракту №2-17 від 01.08.2007 року та поновити позивача на посаді директора
Запорізького державного підприємства «Радіоприлад».

Рішенням
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2008 року  позов ОСОБА_1 до Міністерства промислової
політики України, 3-тя особа Запорізьке державне підприємство „Радіоприлад” про
поновлення на роботі - задоволено.

Наказ
Міністерства промислової політики України №11-Д від 08.02.2008 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Запорізького державного
підприємства „Радіоприлад” визнано недійсним та скасовано.

Зобов'язано
Міністерство промислової політики України поновити дію контракту №2-17 від
01.08.2007 року з ОСОБА_1.

ОСОБА_1
поновлено на посаді керівника (директора) Запорізького державного підприємства
„Радіоприлад”.

Не погоджуючись з рішенням  суду
Міністерство Промислової Політики України подало апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило
рішення суду скасувати, та постановити нове рішення яким відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване
правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Згідно з
п.11 додатка № 1 до контракту № 2-17 від 01.08.2007 року, затвердженого
міністром промислової політики та ОСОБА_1, останній брав на себе зобов'язання в
2007 році погасити кредиторську заборгованість з оплати праці в сумі 6418000
грн. (арк. с. 40-41).

Відповідно
до графіку погашення заборгованості із виплати заробітної плати працівникам
Запорізького державного підприємства «Радіоприлад», заборгованість станом на
01.10.2007 року складала 3320200 грн. та передбачалося повне погашення
заборгованості до кінця 2007 року. Графік затверджено в.о. генерального
директора підприємства та головою профспілкового комітету підприємства ( аркс.
29).

З
наданих ОСОБА_1 документів вбачається, що він за час роботи погасив
заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 3197800 грн., тобто майже
половину від той, що існувала на час його призначення керівником підприємства.

З листка
непрацездатності Серія ААЩ № 370626, виданого КУ центральна поліклініка
Жовтневого району № 1 вбачається, що ОСОБА_1 з 07.02.2008 до 11.02.2008 року
перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: гіпертонія 2 ст.(арк..с.20).

З п.7.1
статуту Запорізького державного підприємства «Радіоприлад», затвердженого
наказом МПП України № 137 від 12.03.2008 року, вбачається, що управління
підприємством здійснює його керівник (Директор).

Посилання
міністерства промислової політики України про можливість звільнення ОСОБА_1за
непогашення заборгованості по зарплаті в будь який час судом першої інстанції
не булі прийняті, оскільки п. 26 «д» контракту передбачена можливість
звільнення за недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної
плати.

Міністерство
промислової політики України такий графік суду не надало.

Згідно з
п.11 додатку № 1 до контракту, затвердженого міністром промислової політики та
ОСОБА_1, вбачається, що позивач був повинен до кінця 2007 року погасити
кредиторську заборгованість з оплати праці повністю. Тому суд об'єктивно дійшов
до висновку, що у міністерства промислової політики України на день видачі
наказу № 11-Д від 08.02.2008 року не було підстав, передбачених п. 8 «б», 26
«д» контракту, для звільнення ОСОБА_1з посади, оскільки він з 12 листопада 2007
року до 08 лютого 2008 року свої обов'язки не виконував і, відповідно, не мав
можливості погасити заборгованість із заробітної плати.

Відповідно
до ч.3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в
якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника,
умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з
п.8 ч.1ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є:
підстави, передбачені контрактом.

Частиною
3 ст. 40 КЗпП України заборонено звільнення працівника з ініціативи власника
або уповноваженого   ним   органу
в   період його тимчасової
непрацездатності. Також суд не приймає твердження відповідача про те, що
припинення контракту, а не його розірвання дає йому право звільняти працівника
в період тимчасової непрацездатності. При цьому суд виходить з того, що
вищенаведені норми трудового законодавства забороняють саме звільнення
працівника.

Відповідно
до п. 26 контракту керівник може бути звільнений з посади, а контракт
розірваний. Про припинення контракту в ньому не йдеться.

Тобто,
порушення умов п.26 «д» контракту є підставою для його розірвання, а не
припинення, що також було порушено відповідачем.

Порушення
вимог трудового законодавства та контракту при звільнені ОСОБА_1міністерством
промислової політики України та відсутність підстав, передбачених контрактом,
для його розірвання, вже було встановлено рішенням суду, що набрало законної
сили.

Відповідно
до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи позови про поновлення на
роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на
підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов,
визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників,
з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює
відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми
трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав,
передбачених законодавством (статті 36, 39-41
КЗпП).

Враховуючи
наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, встановив дійсні правовідносини сторін та ухвалив
рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Встановлені
по справі обставини безперечно свідчать про те, що ОСОБА_1 був звільнений з
посади генерального директора Запорізьке державне підприємство
„Радіоприлад" з суттєвими порушеннями встановленого трудовим
законодавством порядку звільнення. Висновки суду першої інстанції є законним та
обґрунтованими, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав
для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Керуючись ст.ст. 307, 308,
313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу Міністерства Промислової Політики України відхилити.

Рішення
Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2008 року по цій справі
залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий                                                                                                С.О.
Бочарников

Судді                                                                                                            В.В.
Боєва

О.Г.
Глазкова