Справа № 2-13/2008 року
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
5 лютого 2008 року                      Шаргородський районний
суд Вінницької області
в складі головуючого                   судді  Славінської
з участю представника позивачів           ОСОБА_1
представника відповідача                        ОСОБА_11
представника співвідповідача                 Боценко Д.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду
справу за позовом   ОСОБА_1, що діє в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ВДВС Шаргородського районного управління
юстиції, співвідповідача Головного управління Державного казначейства України у
Вінницькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
16.07.2007 року ОСОБА_1
- представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, звернувся до суду  з позовом до ВДВС управління юстиції
Шаргородського району про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
21.08.2007 року ухвалою
Шаргородського районного суду провадження у справі закрито. 3.10.2007 року
ухвала Шаргородського районного суду від 21.08.2007 року скасована апеляційним
судом Вінницької області і справа направлена на новий розгляд до того ж суду
іншим його складом. 15.10.2007 року зазначена справа надійшла в провадження
Шаргородського районного суду. Ухвалою судді від 18.10.2007 року справа
призначена до розгляду в попередньому судовому засіданні.

30.10.2007 року  в попередньому судовому
засіданні ухвалою суду було надано строк ОСОБА_1 до 8.11.2007 року для усунення
недоліків позовної заяви і відкладено попереднє судове засідання до 13.11.2007
року.

До зазначеної дати недоліки позовної заяви представником позивачів виправлені
в повному об'ємі, зокрема: уточнено найменування відповідача - ВДВС
Шаргородського районного управління юстиції. Ухвалою суду від 27.11.2007 року
на виконання вимог ухвали апеляційного суду Вінницької області від 3.10.2007
року до участі в справі в якості співвідповідача притягнуто Головне управління
Державного казначейства України у Вінницькій області, яке, відповідно до  повідомлення  Шаргородського
районного управління юстиції від 26.11.2007 року за № 1-01-13/282, забезпечує
розрахунково-касове обслуговування ВДВС Шаргородського районного управління
юстиції.

В обґрунтування вимог
представник позивачів зазначив, що рішенням Шаргородського районного суду від
18.11.2002 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто 7393 грн. матеріальної
шкоди та 1015 грн. моральної шкоди, а на користь ОСОБА_3 - 825 грн. моральної
шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

19.08.2005 року рішенням Шаргородського районного суду
було повністю задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і виділено частку
ОСОБА_4 із спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_4, а саме: з житлового
будинку АДРЕСА_1, зареєстрованого за ОСОБА_5, в розмірі 23,5% і визнано за ним
право власності на дану частку в домоволодінні.

31.01.2006 року в ДВС у Шаргородському районі надійшли на
виконання два виконавчих листи про виділення частки із спільного сумісного
майна подружжя ОСОБА_4 в розмірі 23,5%, вартістю 11560 грн. Зобов'язано ДВС у
Шаргородському районі звернути стягнення на частину домоволодіння, належну
ОСОБА_4 з направленням суми виторгу на погашення завданих збитків. Цього ж дня
за його заявою було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

6.02.2006 року було винесено постанову про стягнення з
боржника ОСОБА_4 виконавчого збору і постанову про приєднання виконавчого
провадження до зведеного виконавчого провадження №553.

14.04.2006 року було проведено опис та арешт майна
ОСОБА_4: житлової кімнати, тамбура, ванни, туалету, гаража, кладової, коридору.
7.06.2006 року боржником було сплачено 180 грн., але на рахунок стягувачів
кошти не поступили. 8.06.2006 року була винесена постанова про   призначення експерта для участі в
виконавчому провадженні і постанова про зупинення виконавчого провадження
згідно п.8 ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження».

29.06.2006 року та 25.07.2006 року боржником було
сплачено відповідно 200 грн. та 180 грн., але кошти на рахунок стягувачів не
поступили.

Проте виконавчою службою ніяких конкретних дій по
виконанню рішення вчинено не було. Рішенням Шаргородського районного суду від
17.10.2006 року задоволено адміністративний позов і скасовано постанову
державного виконавця про зупинення виконавчого провадження як незаконну і
визнано бездіяльність ДВС у Шаргородському районі по зволіканню з виконанням
рішень суду неправомірною та зобов'язано ДВС у Шаргородському районі звернути
стягнення на частину домоволодіння, належну боржнику ОСОБА_4 з направленням
суми виторгу на погашення завданих збитків ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Бездіяльністю ДВС позивачам заподіяна моральна шкода, яка
виразилася в тому, що вони перенесли нервовий стрес, у них в 2003 році
народилася донька ОСОБА_6, що є інвалідом дитинства і постійно хворіє, а вони,
у зв'язку з невиконанням рішень суду та неотриманням належних коштів не могли
придбати автомобіля, який необхідний у зв'язку з наведеними обставинами, та
обміняти житло, в якому вони мешкають, на більше з більшою житловою площею з
доплатою, через відсутність коштів. В 2006 році ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_7,
а вся її вагітність проходила в очікуванні рішень суду, якими були повністю задоволені
заявлені вимоги, а бездіяльність ДВС визнана неправомірною.

Рішення Шаргородського районного суду від 18.11.2002 року
повністю виконано лише в березні 2007 року, тобто через п'ять років після
винесення судом рішення. В березні 2007 року
ОСОБА_2 отримав 8322 грн. в рахунок стягнення з відповідача збитків.

Також ОСОБА_2
нанесена матеріальна шкода в зв'язку з знеціненням належних до виплати
коштів, яка   становить 4535,49
грн.,  з врахуванням індексу інфляції, з
розрахунку 8,322 грн.*1,545=12857,49 грн., а різниця становить - 4535,49 грн., тобто шкода нанесена у
зв'язку з інфляцією.

На даний час правонаступником ДВС у Шаргородському районі
є ВДВС Шаргородського районного управління юстиції   Вінницької області.

Просить стягнути з ВДВС Шаргородського районного
управління юстиції   Вінницької області
на користь ОСОБА_2 8000 грн. моральної шкоди, 4535,49 грн. матеріальної шкоди,
200 грн. за надання юридичної допомоги при зверненні в суд, а всього 12735,49
грн., а на користь ОСОБА_3 - 2000 грн. моральної шкоди,  100 грн. за надання юридичної допомоги, а
всього 2100 грн.

В
судовому засіданні представник  позивачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті самі
обставини. Суду пояснив, що рішення суду від 2002 року про стягнення на користь
позивачів матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожно-транспортної пригоди, виконано відповідачем тільки в березні 2007 року,
тобто через 5 років. Спочатку державний виконавець ОСОБА_8, потім державний
виконавець ОСОБА_9, начальник відділу ОСОБА_10 були зацікавлені в тому, щоб не
виконати рішення суду. Він, як представник позивачів, неодноразово звертався в
прокуратуру, в Міністерство юстиції України з приводу ігнорування державними
виконавцями виконання рішення суду, також з цього приводу звертався в суд.
Рішенням Шаргородського районного суду від 17.10.2006 року визнано
бездіяльність ДВС неправомірною. Тому він звернувся до суду, як представник
позивачів, щоб ВДВС Шаргородського РУЮ відшкодувало матеріальну та моральну
шкоду, заподіяну позивачам у зв'язку з неправомірною бездіяльністю. Матеріальна
шкода заподіяна ОСОБА_2 виникла внаслідок знецінення належних йому коштів,
присуджених судом, через інфляцію, і вирахувана відповідно до індексу інфляції.
З приводу стягнення даної шкоди з боржника ОСОБА_4, він до суду не звертався,
оскільки вважає, що виконавча служба винна в тому, що рішення суду від 2002
року виконано тільки через п'ять років, тому й з неї повинна бути стягнута
матеріальна шкода. Моральна шкода полягає в тому, що позивачі постійно
перебували в очікуванні виконання рішення суду, що для них було постійним
стресом. Позивачка, до того ж, була вагітна, перебувала в постійному стресі,
дії виконавців відбилися на її здоров'ї, вона народила хвору дитину. Через
відсутність коштів позивачі не могли купити ні автомобіля, який був їм дуже
потрібний у зв'язку із хворобою дитини, ні більшого за розмірами житла, що їм
теж було дуже необхідно.

Просив стягнути з ВДВС Шаргородського районного управління юстиції   Вінницької області на користь ОСОБА_2 8000
грн. моральної шкоди, 4535,49 грн. матеріальної шкоди, 200 грн. за надання
юридичної допомоги при зверненні в суд, а всього 12735,49 грн., а на користь
ОСОБА_3 - 2000 грн. моральної шкоди,  100
грн. за надання юридичної допомоги, а всього 2100 грн.

Представник відповідача - Відділу ДВС Шаргородського
районного управління юстиції - Костриця В.С. в судовому засіданні позов не
визнав. Просив у   задоволенні  позову відмовити через безпідставність
позовних вимог  саме до ВДВС Шаргородського
РУЮ, оскільки даний відповідач не є правонаступником  ДВС у Шаргородському районі,  яка проводила стягнення на користь позивачів,
не перебував з позивачами у будь-яких правовідносинах. В обгрунтування своїх
заперечень пояснив, що в Положенні про районний, районний в місті, міський
(міста обласного значення), міськрайонний відділ державної виконавчої служби,
затвердженому наказом Міністерства юстиції України 3.03.2007 року, яким
керується відповідач, не зазначено, що створений відділ ДВС Шаргородського РУЮ
є правонаступником ДВС у Шаргородському районі. Крім того, відсутня вина
відповідача у тому, що рішення виконувалося на користь позивачів тривалий час,
оскільки у боржника ОСОБА_4 не було у наявності стільки майна, яке можна було б
реалізувати, щоб виконати рішення на корить позивачів, також не було ніяких
доходів. Коли було знайдено будинок у сім'ї боржника, то необхідно було
виділити в ньому частку ОСОБА_4, що і робилося в судовому порядку і на цей час
виконавче провадження зупинялося. Також представник позивачів ОСОБА_2
неодноразово звертався із скаргами на дії державних виконавців у різні
інстанції, які витребовували виконавче провадження, чим затягувався процес
виконання рішення суду, хоча ні прокуратурою Шаргородського району, ні
Управлінням юстиції Вінницької області порушень в діях виконавців ДВС у
Шаргородському районі при виконанні рішення на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не
було встановлено.

Крім того, позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки позивач в заяві посилається на норми Цивільного кодексу
України  ( ст. 16, 1166, 1167, 1173)
та   норми Закону України „Про виконавче
провадження” ( ст. 86), але не зазначає норм процесуального права: норм
цивільного судочинства чи
адміністративного судочинства, які наближені до правовідносин, що
вирішуються в позовному провадженні і заявлені позивачем.    Судячи з посилання в позовній заяві на
рішення (а фактично - це  була постанова)
Шаргородського райсуду від 17 жовтня 2006 року про задоволення
адміністративного позову до ДВС Шаргородського району Вінницької області, то
даний позов є продовженням спору, що повинен вирішуватися  на підставі адміністративного судочинства.
Разом з тим, в позові не зазначено ні норм адміністративного судочинства, ні
норм процесуального права.  За вказаних
обставин, позовна заява ОСОБА_1 до ВДВС
Шаргородського районного управління юстиції про стягнення матеріальної
та моральної шкоди в сумі 14835,49 грн. не відповідає вимогам ні ст. 119 ЦПК,
ні ст. 106 КАС, а тому підлягає
залишенню без розгляду за п. 8 ст. 207 ЦПК, оскільки відкрито
провадження 17.07.2007 року і призначено до розгляду ухвалою від 18.10.2007
року саме за нормами ЦПК, що не випливає з позову  ні в редакції від  09.07.2007 року, ні в редакції від 02.11.2007
року.

Разом з тим,
позивач в позовній заяві не навів жодної норми матеріального права, якою він
керувався при визначенні заявленої матеріальної шкоди. Тобто, матеріальна
шкода, заявлена відповідачу, не доведена ні за заявленими  підставами,
ні за розміром, оскільки знецінення коштів внаслідок інфляції - це
не  шкода, передбачена ст. 86 ЗУ «Про
виконавче провадження», чи ст. 1166, 1173 ЦК України.

Позивач в позовній заяві не навів жодних доказів перенесення позивачами
нервового стресу  та інших доказів щодо
заподіяння їм моральної шкоди. А надані ним документи про хворобу дитини
підтверджують саме хворобу дитини, доказів же причинно-наслідкового зв'язку між
хворобою дитини і отриманням моральної шкоди - позивачі   - не надали.

Матеріалами позову  не доведено, що
рішення Шаргородського райсуду від 18.11.2002 року про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шкоди, відповідно,
8408 грн. та  825 грн., а
всього  9233 грн. -  не виконано в установлений термін з вини
відповідача.

Тому просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник співвідповідача - Головного управління Державного казначейства
України у Вінницькій області - Боценко Д.І. в судовому засіданні позов не визнав
і просив в його задоволенні відмовити. В обґрунтування своїх заперечень суду
пояснив, що посилання позивача на ст.ст.1166,1167,1173 ЦК України як  на правову підставу для відшкодування
матеріальної та моральної шкоди є невірним, оскільки вони встановлюють загальні
підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади. В даному
випадку позивачу слід застосувати норми спеціального законодавства, а саме:   ст.86 ЗУ «Про виконавче провадження» та
ст.11 ЗУ «Про державну виконавчу службу», проте, спеціальний закон, до якого
відсилають ці статті, в Україні ще не прийнятий. Законами України «Про
Державний бюджет України» на кожен відповідний рік - 2006, 2007, 2008 роки - не
передбачено видатків на відшкодування шкоди, завданої фізичним та юридичним
особам незаконними діями чи бездіяльністю органів Державної виконавчої служби
України, у зв'язку із чим задоволення позову ОСОБА_1 буде трактуватися, як
нецільове використання коштів Державного бюджету та суперечитиме бюджетному
законодавству.

Крім того,
ГУ ДКУ у Вінницькій області не відповідає за зобов'язаннями держави, а є
самостійною юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми
зобов'язаннями, ніяких порушень прав та законних інтересів позивача ОСОБА_1 та
осіб, інтереси яких він представляє, не допускало. Притягнення  ГУ ДКУ у Вінницькій області  у даній справі в якості співвідповідача є незаконним,
оскільки відсутні будь-які неправомірні дії з боку останнього щодо позивача та
осіб, інтереси яких він представляє, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між
діями ГУ ДКУ у Вінницькій області  та
завданням збитків. У позивача відсутні будь-які докази, які б стверджували
заподіяння йому та особам, інтереси яких він представляє, матеріальної та
моральної шкоди з боку ГУ ДКУ у Вінницькій області та ВДВС Шаргородського РУЮ,
тоді як ст.60 ЦПК України обов'язок по доказуванню покладається на позивача.

Вирішуючи спір суд встановив,
що  рішенням Шаргородського районного
суду від 18.11.2002 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну
шкоду в сумі 7393,43 грн. та моральну шкоду в сумі 1015 грн. та понесені ним
витрати по оплаті послуг експерта в розмірі 353,50 грн. і за надання юридичних
послуг в розмірі 250 грн., а на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 825 грн.,
та державне мито на користь держави  в
розмірі 107,93 грн. (а.с.72-73, оглянутої в судовому засіданні цивільної справи
№2/581-2002 року). 26.11.2002 року в забезпечення позову Шаргородським районним
судом за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 накладено арешт на майно ОСОБА_4,
проживаючого АДРЕСА_1, яке знаходиться в нього чи інших осіб,  і 17.12.2002 року направлено дану ухвалу в
ДВС Шаргородського району (а.с. 81-82 оглянутої в судовому засіданні цивільної
справи №2/581-2002 року). 9.01.2003 року державним виконавцем ОСОБА_8 накладено
арешт на майно ОСОБА_4 і складено акт опису й арешту майна ОСОБА_4,
проживаючого АДРЕСА_1 (а.7-9 оглянутого в судовому засіданні тому 1 зведеного
виконавчого провадження №239 «Про
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 коштів в сумі 10617,85
грн.»). 9.01.2003 року Шаргородським районним судом направлено у ДВС  Шаргородського району для виконання три
виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 9011,93 грн. та на
користь ОСОБА_3  825 грн. та сплаченого
державного мита на користь держави в сумі 107 грн. (а.с.83 оглянутої в судовому
засіданні цивільної справи №2/581-2002 року). 10.01.2003 року державним
виконавцем ОСОБА_8 винесено три постанови про відкриття виконавчого провадження
за вказаними виконавчими листами, які 21.01.2003 року об'єднані в зведене
провадження і зроблено запити в Бюро технічної інвентаризації м. Шаргорода,
Жмеринське МРЕВ, Шаргородський районний центр зайнятості, Шаргородське
відділення Жмеринської ОДПІ з метою відшукування майна та коштів боржника   (а.2-5,10-12,17 оглянутого в судовому
засіданні тому 1 зведеного виконавчого провадження №239). 28.01.2003 року та
5.02.2003 року державним виконавцем призначено експерта для участі в виконавчому
провадженні з метою надання письмово висновку з питань оцінки майна згідно акту
опису майна і винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на
підставі ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.19,23,25 оглянутого в судовому
засіданні тому 1 зведеного виконавчого провадження №239). 3.03.2003 року
державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження
у зв'язку із тим, що експерт для оцінки майна не з'явився та накладено арешт на
незакінчений будівництвом будинок і фундамент під забудову сараю АДРЕСА_1
(а.29-31 оглянутого в судовому засіданні тому 1 зведеного виконавчого
провадження №239). 18.03.2003, 31.03.2003 року державним виконавцем винесено
постанови про призначення експерта   для
участі в виконавчому провадженні для надання висновку з питань оцінки майна і
про зупинення у зв'язку із цим виконавчого провадження (а.36-37,39 оглянутого в
судовому засіданні тому 1 зведеного виконавчого провадження №239 ). 7.04.2003
року виконавче провадження поновлено у зв'язку із надходженням висновку про
експертну оцінку вартості майна, вартість якого склала 3736 грн. (а.40-47
оглянутого в судовому засіданні тому 1 зведеного виконавчого провадження №239).

14.04.2003
року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця про не стягнення коштів з
ОСОБА_4 на його користь проведена перевірка Управлінням юстиції Шаргородського
району Вінницької області , в ході якої порушень в діях державного виконавця не
встановлено (а.50 оглянутого в судовому засіданні тому 1 зведеного виконавчого
провадження №239).

Згідно
договору описане та арештоване майно передано на реалізацію  «Укрспец*юсту», що не враховується у строки
здійснення виконавчого провадження на підставі ст.25 ЗУ «Про виконавче
провадження», хоча винесення постанови для цього не потрібно (а.53-55
оглянутого в судовому засіданні тому 1 зведеного виконавчого провадження №239
).

23.04.2003
року прокурором Шаргородського району винесено протест про скасування акту
арешту і опису майна від 3.03.2003 року, а саме: житлового будинку і фундаменту
під забудову, що знаходяться АДРЕСА_1, оскільки державним виконавцем ОСОБА_8
не   було витребувано підтверджуючих
документів про належність будинку на праві приватної власності ОСОБА_4, у
зв'язку чим постановою державного виконавця від 5.05.2003 року скасовано акт
опису та арешту майна від 3.03.2003 року (а.59-60 оглянутого в судовому
засіданні тому 1 зведеного виконавчого провадження №239).

На підставі
заяви ОСОБА_2 від 22.05.2003 року щодо відсутності в повному об'ємі коштів від
реалізації арештованого та описаного майна для задоволення його вимог державним
виконавцем 27.06.2003 року направлено до Шаргородського районного суду подання
про виділення з спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_4 частки майна, яке
належить ОСОБА_4 і винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на
час розгляду подання в суді згідно ст.35 ЗУ «Про виконавче провадження»
(а.64,71-72 тому 1 зведеного виконавчого провадження №239).

Вказане
подання розглянуто Шаргородським районним судом 11.09.2003 року і визначено
частку боржника ОСОБА_4 в спільному майні подружжя ОСОБА_4 , яке знаходиться
АДРЕСА_1 на загальну суму 1868 грн. (а.с.109 оглянутої в судовому засіданні
цивільної справи №2/581-2002 року) і 19.09.2003 року поновлено виконавче
провадження (а.73 тому 1 зведеного виконавчого провадження №239).

7.07.2003
року до Шаргородського районного суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відділу державної виконавчої служби Шаргородського РУЮ  звернулася
ОСОБА_5 про виключення майна з акту опису і арешту (а.с.3-6 оглянутої в
судовому засіданні цивільної справи 2/2-2005 року). Рішенням Шаргородського
районного суду від 11.08.2003 року позов ОСОБА_5 задоволено частково: звільнено
з-під  опису та арешту незавершений
будівництвом жилий будинок АДРЕСА_1, належний на праві власності ОСОБА_5,
вартістю 18476 грн. та рухоме майно у вигляді бувшого у використанні спального
гарнітуру, двоспального ліжка, шафи, трюмо, двох тумбочок, електричної швейної
машинки, кухонного гарнітура з чотирьох секцій (а.с.38-39 оглянутої в судовому
засіданні цивільної справи 2/2-2005 року).

На час розгляду даної справи в суді виконавче провадження не зупинялося,
оскільки проводилася реалізація майна ОСОБА_4 «Укрспец*юстом», що не враховується у строки здійснення виконавчого провадження на
підставі ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» . Виконавчий лист за вказаним
рішенням  суду від 11.08.2003 року
направлено на виконання і 19.09.2003 року
державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого
провадження про примусове виконання рішення суду про звільнення з-під арешту та
опису майна, про приєднання даного виконавчого провадження до зведеного
виконавчого провадження, про звільнення з-під арешту майна на підставі рішення
суду від 11.08.2003 року (а.85,87,88 тому 1 зведеного виконавчого провадження
№239).

29.09.2003
року ВДВС знято з реалізації майно, на підставі рішення суду від 11.08.2003
року, про що повідомлено ОСОБА_2 (а.93,95 тому 1 зведеного виконавчого
провадження №239).

Під
час  реалізації решти  майна ОСОБА_4 на суму 2536 грн., матеріали
зведеного виконавчого провадження про стягнення коштів з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 та ОСОБА_3заступником начальника - начальником відділу державної
виконавчої служби Вінницького обласного управління юстиції постановою від
19.11.2003 року витребувані для перевірки скарги ОСОБА_2 на невиконання рішення
суду та перевірки законності виконавчого провадження. Перевіркою встановлено,
що виконавчі дії, проведені відділом ДВС Шаргородського РУЮ, по здійсненню
виконавчого провадження щодо виконання рішення про стягнення коштів із ОСОБА_4,
здійснюються  відповідно до вимог ЗУ «Про
виконавче провадження» (а.97,118-122 тому 1 зведеного виконавчого провадження
№239).

26.11.2003
року державним виконавцем проведено вилучення майна на суму 2376 грн. для
безпосередньої реалізації, яке переоцінено згідно акту від 27.11.2003 року на
712,80 грн., тобто до суми 1663,20 грн. у зв'язку із тим, що воно не
реалізовувалося по встановленій попередньою експертною оцінкою вартості
(а.10-108 тому 1 зведеного виконавчого провадження №239), що також підтверджено
показами допитаного в судовому засіданні в якості свідка державного виконавця
ОСОБА_8 і що здійснено на підставі ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження».

Частина
коштів від реалізації майна ОСОБА_4 розпорядженнями державного виконавця від
24.12.2003 року в сумі 996 грн. були перераховані на користь ОСОБА_2, в сумі -
95,68 грн. - на користь ОСОБА_3,   в сумі
149,44 - на користь ТОВ «Експерт» за проведення експертної оцінки майна, в сумі
- 64,43 грн. - виконавчий збір ДВС, в сумі - 107,93 грн. - державно мито на
користь держави (а.111-117 тому 1 зведеного виконавчого провадження №239).
Кошти, стягнуті на їх користь, позивачі отримали по чеку 29.12.2003 року
(а.123-124 тому 1 зведеного виконавчого провадження №239).

8.01.2004
року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Шаргородського районного суду з заявою
про перегляд рішення суду від 11.08.2003 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Шаргородського районного суду від 22.01.2004 року вказана заява
задоволена (а.с.42,55 оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2/2-2005
року). Ухвалою суду від 4.02.2004 року по справі призначено судову
будівельно-технічну експертизу (а.с.67 оглянутої в судовому засіданні цивільної
справи №2/2-2005 року).

Державна
виконавча служба, на підставі заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3від 8.01.2004 року,
приймала участь в судових засіданнях, що стверджується показами в судовому
засіданні державного виконавця ОСОБА_8 та протоколом судового засідання від
22.01.2004 року (а.с.69/2 оглянутої в судовому засіданні цивільної справи
№2/2-2005 року).

Виконавче
провадження на час розгляду справи в суді та проведення експертизи було
відкладено, як вбачається з показів свідка ОСОБА_8 та матеріалів зведеного
виконавчого провадження (а.131 тому 1 зведеного виконавчого провадження №239) і
на цей час строки здійснення виконавчого провадження не поширювалися,
відповідно до ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження».

25.02.2004
року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу на ухвалу суду від 4.02.2004
року, яка ухвалою судді від 3.03.2004 року залишена без руху і надано строк до
14.03.2004 року для виправлення недоліків апеляційної скарги, які були
виправлені 11.03.2004 року і подано
апеляційну скаргу із виправленням недоліків попередньої. Апеляційна
скарга розглянута апеляційним судом Вінницької області 23.04.2004 року -
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилено. 21.05.2004 року провадження
по справі відновлено (а.с. 77,80,87,88,107-108,112 оглянутої в судовому
засіданні цивільної справи №2/2-2005 року).

13.08.2004
року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Шаргородського районного суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ВДВС Шаргородського РУЮ про виділ
частки спільного майна подружжя і визнання права власності, який ухвалою
Шаргородського районного суду від 18.08.2004 року був прийнятий судом, по
справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, а виконавче
провадження зупинено на підставі ухвали суду від 18.08.2004 року
(а.с.127-128,133,136 оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2/2-2005
року та а.146 тому 1 зведеного виконавчого провадження №239).

На ухвалу
суду від 18.08.2004 року представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подано
апеляційну скаргу 28.08.2004 року, яка ухвалою судді від 6.09.2004 року
залишена без руху і надано строк для виправлення її недоліків до 17.09.2004
року, які не були виправлені і апеляційна скарга була повернута позивачам
ухвалою від 20.09.2004 року. Зазначена ухвала також була оскаржена в
апеляційному порядку представником позивачів ОСОБА_1 1.10.2004 року і
розглянута та відхилена апеляційним судом Вінницької області  26.11.2004 року  (а.с.152,154-155, 156-157,159, 162-163, 183
оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2/2-2005 року). Ухвалою суду
від 27.12.2004 року справу направлено для проведення судової будівельно-технічної
експертизи, яка проведена та надійшла до суду 8.07.2005 року і провадження по
цивільній справі було відновлено 2.08.2005 року. 19.08.2005 року  рішенням Шаргородського районного суду позов
Новикової задоволено частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3  задоволено повністю: виділено частку ОСОБА_4
із спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_4, а саме: з житлового будинку
АДРЕСА_1 в розмірі 23,5 %, вартістю 11 560 грн., зобов'язано ДВС Шаргородського
РУЮ  звернути стягнення на частину
домоволодіння, належну ОСОБА_4 з направленням суми виторгу на погашення
завданих збитків; стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3по
390,46 грн. з кожного за оплату ними держмита та послуг експерта. Вказане
рішення оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_5 і 5.12.2005 року апеляційна
скарга ОСОБА_5 відхилена апеляційним судом Вінницької області.
(а.с.192,220,242,265-266 оглянутої в судовому засіданні цивільної справи
№2/2-2005 року).

Як встановлено судом з часу відкриття
виконавчих проваджень 10.01.2003 року державним виконавцем ОСОБА_8  та об'єднання їх  21.01.2003 року   в зведене провадження і до 31.01.2006 року
порушень в діях державних виконавців ДВС Шаргородського району та ВДВС
Шаргородського РУЮ не було. За вказаний час виконавчі дії проводилися
відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» та в строки, передбачені вказаним
Законом. У вказаний період виконавче провадження зупинялося для проведення
експертної оцінки, на час розгляду справи в суді, проводилася реалізація
арештованого майна боржника, на що не поширюються строки здійснення виконавчого
провадження. Доказів будь-яких неправомірних дій чи бездіяльності з боку
виконавчої служби  при провадженні
виконавчих дій по стягненню з ОСОБА_4 коштів на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3судом
не встановлено, а   представником
позивачів ОСОБА_1 належних та переконливих доказів в підтвердження своїх вимог
в судовому засіданні - не представлено.

31.01.2006
року відновлено виконавче провадження  та
відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та виконавчим листом, виданим на підставі рішення Шаргородського
районного суду від 19.08.2005 року, надано строк для добровільного виконання
рішення до 6.02.2007 року, а також об'єднано вказане виконавче провадження у  зведене виконавче провадження (а.6,12,13,16
оглянутого в судовому засіданні тому 2 зведеного виконавчого провадження №239).

Оскільки
боржником добровільно не виконано рішення суду, то почалася  процедура примусового
виконання рішення і реалізації   майна
боржника після визначення його частки рішенням суду 19.08.2005 року.

16.02.2006 року по квитанції № 11 боржник ОСОБА_4 сплатив 78,08 грн.
виконавчого збору ( а.  17  тому 2 зведеного виконавчого провадження
№239).

14.04.2006р. було описано майно та накладено  арешт на майно, яке складається з частини
будинку, що належить боржнику ОСОБА_4 ( а. 24-26  тому 2 зведеного виконавчого провадження
№239). Оскільки з цього часу почались дії по реалізації майна боржника,  то на цей час не поширюються строки   здійснення виконавчого провадження, що
передбачено ст.25 ЗУ „Про виконавче провадження. Виконавче провадження не
зупинялось, оскільки боржник продовжував
сплачувати по мірі можливості певні кошти і їх необхідно було перераховувати,
як стягувачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3., так і на
погашення  виконавчого збору.

Так, 03.05.2006 року по квитанції за № 11
боржник ОСОБА_4 сплатив 100 грн. заборгованості по рішенню суду. Вказана
сума була розподілена наступним чином:
10 грн. - на сплату виконавчого збору, 45 грн. 16.05.2006 року
перераховано  на рахунок  НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 в ВОД АППБ
„Аваль”, а 45 грн., як пояснила в судовому засіданні державний виконавець
ОСОБА_8 повинні були перерахувати ОСОБА_2, але, оскільки він не подав у
виконавчу службу номера свого рахунку в будь-якому банку, кошти не були
перераховані та знаходилися на депозитному рахунку ВДВС ( а.с.209, а. 27-29  тому 2 зведеного
виконавчого провадження №239).

22.05.2006 року по квитанції № 26
боржником  ОСОБА_4 сплачено 200
грн. боргу, які було перераховано на сплату виконавчого збору ( а.с. 30-32  тому 2 зведеного виконавчого провадження
№239).

08.06.2006 року  постановами
державного виконавця було призначено експерта для участі у виконавчому
провадженні для надання письмового висновку з питань оцінки майна згідно акта
опису та арешту і зупинено провадження на період призначення експертизи,
відповідно до  п. 8 ст. 35  та  п.
1 ч 2 ст. 36  ЗУ „Про виконавче
провадження” ( а.с. 33-34  тому 2
зведеного виконавчого провадження №239).

В період зупинення виконавчого провадження проводилася часткова сплата
ОСОБА_4 боргу по рішенню суду і перерахування коштів стягувача. Так, 07.06.2006
року по квитанції за № 83  ним сплачено
200 грн. боргу, які   розподілено
наступним чином:  20 грн. - на сплату
виконавчого збору, 90 грн. -   14.06.2006
року перераховано на рахунок  НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_3 в ВОД АППБ „Аваль”, а 90 грн. не перераховані  ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що ним не поданий
в  виконавчу службу номер  рахунку в банку, кошти залишилися на
депозитному рахунку ВДВС ( а. 35-40 тому 2 зведеного виконавчого провадження
№239 та а.с.209).

Хоча виконавче провадження було зупинено на період експертної оцінки майна,
аналогічним чином проводилося перерахування коштів ОСОБА_4 в рахунок погашення
боргу за рішенням суду і в наступні місяці, які розподілялися на погашення
виконавчого збору, перераховувалися на рахунок ОСОБА_3, а кошти на користь
ОСОБА_2 перебували на депозитному рахунку ВДВС: 29.06.2006 року по квитанції №
93 - 200 грн. боргу,                25.07.2006 року по квитанції № 89 - 200 грн. боргу,  09.08.2006 року по квитанції № 73 -  200 грн. боргу,  07.09.2006 року по квитанції № 86 - 200 грн., 26.09.2006 року по квитанції № 17 - 200 грн. боргу,    27.09.2006 року
по квитанції № 50 - 340 грн. боргу, 18.10.2006 року по квмтанції № 15 -  200 грн. боргу
(а.35-59,64-65,66-67,70-80 тому 2 зведеного виконавчого провадження №239 та
а.с.209).

16.08.2006 року   за № 4186 представнику стягувачів ОСОБА_1  був
направлений лист з проханням надати згоду щодо авансування витрат на проведення
експертизи по акту опису  та арешту від
14.04.2006 року  та надати відповідь
протягом 10 днів. Відповіді не надійшло ( а.60 тому 2 зведеного виконавчого провадження
№239).

15.08.2006 року представник позивачів ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського
районного суду з адміністративним позовом про скасування постанови ДВС про
зупинення виконавчого провадження та визнання бездіяльності ДВС у
Шаргородському районі неправомірною, який ухвалою судді від 18.08.2006 року
залишено без руху і надано строк для виправлення недоліків позову до 29.08.2006
року. Недоліки було виправлено і судом 31.08.2006 року відкрито провадження в
справі, але постанова державного виконавця про зупинення виконавчого
провадження скасована не була (а.с.1,3-4,17-18,20 оглянутої в судовому
засіданні адміністративної справи 2а/82-2006 року).

Тому, 14.09.2006 року за №
4719 представнику стягувачів ОСОБА_1  був
направлений  повторний лист з
повідомленням про вручення з проханням надати згоду щодо авансування витрат на
проведення експертизи по акту опису  та
арешту від 14.04.2006 року  та надати
відповідь протягом 5 днів. Лист отримано ОСОБА_2 19.09.06 року, але  відповіді не надійшло ( а.68-69 тому 2
зведеного виконавчого провадження №239).

Постановою Шаргородського районного суду від 17.10.2006 року поновлено
ОСОБА_1 - представнику позивачів строк для оскарження постанови Державної
виконавчої служби у Шаргородському районі від 8.06.2006 року про зупинення
виконавчого провадження; задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 - скасовано
постанову державного виконавця Державної виконавчої служби у Шаргородському
районі про зупинення виконавчого провадження від 8.06.2006 року по виконавчому
провадженню про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 9011,93 грн. та на
користь ОСОБА_3 825 грн., а також звернення стягнення на частку домоволодіння,
належну ОСОБА_4, як незаконну і визнано бездіяльність ДВС у Шаргородському
районі по зволіканню з виконанням рішень суду неправомірною, зобов'язано ДВС у
Шаргородському районі звернути стягнення на частину домоволодіння, належну
боржнику ОСОБА_4 з направленням суми виторгу на погашення завданих збитків
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.35-36 оглянутої в судовому засіданні адміністративної
справи 2а/82-2006 року).

Вказана
постанова суду надійшла до Державної виконавчої служби 27.10.2006 року, в
апеляційному порядку вона не оскаржувалася і того ж дня - 27.10.2006 року
постановою державного виконавця поновлено виконавче провадження, що відбувалося
в межах строків здійснення виконавчого провадження, оскільки проводилася
процедура арешту, опису та реалізації арештованого майна боржника.

Як
встановлено судом, з часу відкриття виконавчих проваджень і поновлення
виконавчого провадження 31.01.2006 року державним виконавцем ОСОБА_9 та
об'єднання їх в зведене виконавче провадження 6.02.2006 року   і до постановлення судом постанови від
17.10.2006 року порушень в діях державних виконавців ДВС Шаргородського району та
ВДВС Шаргородського РУЮ не було. За вказаний час виконавчі дії проводилися
відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» та в строки, передбачені вказаним
Законом. У вказаний період проводилася реалізація арештованого майна боржника,
виконавче провадження зупинялося для проведення експертної оцінки,   на що не поширюються строки здійснення
виконавчого провадження. Доказів будь-яких неправомірних дій чи бездіяльності з
боку виконавчої служби  при провадженні
виконавчих дій по стягненню з ОСОБА_4 коштів на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3судом
не встановлено і позивачем в позовній заяві та
в судовому засіданні - також не наведено.

Судом встановлено, що  в постанові
Шаргородського районного суду від 17.10.2006 року, яка набрала законної чинності,
так як сторонами не оскаржувалася в апеляційному порядку, -   не зазначено, в чому полягає бездіяльність
ДВС, і, як вбачається з постанови,  строк
поновлено судом тільки на оскарження постанови державного виконавця про
зупинення виконавчого провадження, а на оскарження бездіяльності суд не
поновляв строку, то  даною постановою
визнано бездіяльність ДВС  неправомірною
по зволіканню з виконанням рішень суду тільки щодо зупинення виконавчого
провадження державним виконавцем.

Після скасування судом постанови державного виконавця про зупинення
виконавчого провадження і поновлення 27.10.2006 року виконавчого провадження
знову почалася  процедура примусового виконання рішення і реалізації   майна боржника після визначення його частки
рішенням суду 19.08.2005 року, тобто строки здійснення виконавчого
провадження  державною виконавчою службою
не порушено.

Так,   02.11.2006 року
по квитанції № 57 боржник  ОСОБА_4
сплатив 100 грн. боргу, які було розподілено наступним чином:  10 грн. на сплату виконавчого збору, 45 грн.
перераховано платіжним дорученням № 471 від 10.11.2006 року на рахунок  НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 в ВОД АППБ
„Аваль”, а виділені 45 грн., ОСОБА_2 перебували на депозитному рахунку ДВС,
оскільки  він не подав у виконавчу службу
номер  рахунку в банку. ( а. 85-89 тому 2
зведеного виконавчого провадження №239, а.с.209).

20.11.2006 року по квитанції № 97 боржник
ОСОБА_4 сплатив 200 грн. боргу, які було розподілено наступним
чином:  100 грн. - на сплату виконавчого
збору, 50 грн. перераховано платіжним дорученням № 496 від 27.11.2006 року на
рахунок  НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 в
ВОД АППБ „Аваль”, а виділені 50 грн. ОСОБА_2 перебували на депозитному рахунку
ДВС, оскільки  він не подав у виконавчу
службу номер  рахунку в банку. ( а.  90-94 тому 2 зведеного виконавчого
провадження №239, а.с.209).

22.12.2006 року по квитанції № 63 боржник
ОСОБА_4 сплатив 150 грн. боргу, які було розподілено наступним
чином:  50 грн. - на сплату виконавчого
збору, 50 грн. перераховано платіжним дорученням № 575 від 25.12.2006 року на
рахунок  НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3 в
ВОД АППБ „Аваль”, а виділені 50 грн. ОСОБА_2 перебували на депозитному рахунку
ДВС, оскільки  він не подав у виконавчу
службу номер  рахунку в банку ( а.  95-99 тому 2 зведеного виконавчого
провадження №239, а.с.209).

29.12.2006 року  постановою
державного виконавця було призначено експерта для участі у виконавчому
провадженні( а. 100 тому 2 зведеного виконавчого провадження №239).

Судом встановлено, що і
подальше виконання дій по зведеному виконавчому провадженню проводилося в межах
строків здійснення виконавчого провадження, встановленого ст. 25 ЗУ «Про
виконавче провадження».

Так, 22.01.2007року по квитанції № 91
з боржника  ОСОБА_4 стягнуто 200
грн. боргу,     07.02.2007 року
по квитанції № 3 - теж  200 грн. боргу,
які було розподілено , як і раніше, а останні проплачені боржником кошти
залишилися на депозитному рахунку ДВС, в зв'язку із закриттям рахунку ОСОБА_3
та відсутністю рахунку у ОСОБА_2 (а.101-105,107-108 тому 2 зведеного
виконавчого провадження №239).

09.02.2007 року державним виконавцем
було  винесено дві постанови,
відповідно, про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого
провадження та про закінчення виконавчого провадження по стягненню на користь
ОСОБА_3  моральної шкоди в сумі 825 грн.,
в зв'язку з виконанням по основному рішенню
від 18.11. 2002 року. Виконавчий лист повернуто до суду ( а. 109-111
тому 2 зведеного виконавчого провадження №239).

13.02.2007 року по квитанції за № 47 боржник  ОСОБА_4 сплатив 200 грн. боргу, які було
розподілено наступним чином:  по 100 грн.
на сплату ОСОБА_3 та ОСОБА_2( а. 112-113
тому 2 зведеного виконавчого провадження №239). Кошти з депозитного
рахунку позивачам не перераховувались, в зв'язку із закриттям рахунку  ОСОБА_3 та відсутністю рахунку у ОСОБА_2

Тільки 19.02.2007 року ОСОБА_2 вперше подав до ДВС заяву, в якій зазначив
реквізити рахунку в Шаргородському відділенні Ощадного банку, на який слід
перераховувати  належні йому кошти ( а.
121  тому 2 зведеного виконавчого
провадження №239).   Про те, що реквізити рахунку подані вперше до ДВС, крім вказаної вище
заяви  свідчить також  довідка з територіально відокремленого без
балансового відділення 10001/041 ВАТ „Державний Ощадний банк” від 21.01.2008
року за вих. № 389, з якої вбачається, що
саме 19.02.2007 року  стягувач
ОСОБА_2 відкрив рахунок НОМЕР_2 і поклав на нього 5 грн. (а.с.177).

Також судом
встановлено, що того ж дня, 19.02.2007 року
ОСОБА_3 вперше, подала до ДВС заяву, в якій зазначила нові реквізити рахунку в
Шаргородському відділенні АППБ „Аваль”, на який слід перераховувати належні їй
кошти, а саме: рахунок  НОМЕР_3, який був  відкритий ще 22.08.2006року ( а. 122  тому 2 зведеного виконавчого провадження
№239, а.с.178).

Тому 20.02.2007 року по платіжному дорученню за №  72 від 19.02.2007 року на рахунок  НОМЕР_3, що належить ОСОБА_3 було
перераховано 250 грн., які  не були
раніше перераховані за  відсутністю
рахунку ( а. 123 тому 2 зведеного виконавчого
провадження №239).

Того ж дня
по платіжному дорученню за  №  73 від 19.02.2007 року на
рахунок  НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_2 в Ощадбанку було перераховано 1090 грн., які  не були раніше перераховані за відсутністю
рахунку ( а. 124  тому 2 зведеного
виконавчого провадження №239).

01.03.2007 року по квитанції за № 59 боржник  ОСОБА_4 сплатив 7000 грн. боргу, які було
розподілено:  6925,69 грн. -  ОСОБА_2 по рішенню від 18.11.2002 року, а
74,31 грн. - ОСОБА_3 по рішенню від 19.08.2005 року і  02.03.2007 року  було
прийнято постанову  про закінчення
виконавчого провадження по стягненню на користь ОСОБА_2 9011,93 грн., в зв'язку
з виконанням по основному рішенню  від
18.11.2002 року, а виконавчий лист повернуто до суду ( а. 125- 126,128   тому 2 зведеного виконавчого провадження
№239).

06.03.2007 року по платіжному дорученню № 107 від 05.03.2007 року було
перераховано 74,31 грн. на  НОМЕР_3, що
належить ОСОБА_3 в банку АППБ „Аваль”, а
по платіжному дорученню № 116 від 05.03.2007 року було перераховано
6925,69 грн. на рахунок НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 в Ощадбанку ( а. 130-131
тому 2 зведеного виконавчого провадження №239).

21.03.2007 року по квитанції за № 61 боржник  ОСОБА_4 сплатив 200 грн., а 23.03.2007року по
квитанції № 111 - 245,93 грн., а всього 445,93 грн. боргу, які було
розподілено:  390,46 грн. - ОСОБА_2 по
рішенню від 18.11.2002  року платіжним
дорученням № 153 від 27.08.2007 року, а 55,47 грн. - ОСОБА_3 по рішенню від
18.11.2002 року платіжним дорученням № 144 від 27.08.2007 року  ( а. 133-136 тому 2 зведеного виконавчого
провадження №239).

23.03.2007 року державним виконавцем винесено постанову  про закінчення виконавчого провадження по
стягненню на користь ОСОБА_2 390,46 грн., в зв'язку з виконанням по
рішенню  від 19.08.2005 року. Виконавчий
лист повернуто до суду ( а. 137-138  тому
2 зведеного виконавчого провадження №239).

Тоді ж, 23.03.2007 року  було  прийнято постанову  про закінчення виконавчого провадження по
стягненню на користь ОСОБА_3 390,46 грн., в зв'язку з виконанням по
рішенню  від 19.08.2005року. Виконавчий
лист повернуто до суду ( а. 139-140  тому
2 зведеного виконавчого провадження №239).

Таким чином
судом встановлено, що державний виконавець ВДВС Шаргородського РУЮ провів
виконавчі дії по виконанню рішень на користь позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
межах строків здійснення виконавчого провадження, оскільки зазначені строки не
поширюються на період відкладення провадження виконавчих дій,   зупинення виконавчого провадження та на
період реалізації арештованого майна боржника.

Крім
того,   представником позивачів в
судовому засіданні - не наведено, а судом не встановлено доказів заподіяння
відповідачем матеріальної шкоди позивачам, також ним і не зазначено, в чому
саме полягає матеріальна шкода і в якому розмірі вона заподіяна, а зазначено
лише проіндексовану відповідно до індексу інфляції суму, стягнуту на користь
ОСОБА_2 рішенням суду  від 18.11.2002
року, та вказано різницю між стягнутою за рішенням суду сумою та
проіндексованою сумою.

Також,   представником позивачів ОСОБА_2 в судовому
засіданні - не наведено, а судом не встановлено доказів заподіяння ОСОБА_2 та
ОСОБА_3  моральної шкоди.

Разом з тим
судом встановлено, що позивачі та їх представник ОСОБА_1, в порушення вимог
ст.ст.11-1,12 ЗУ «Про виконавче провадження» не сумлінно користувалися усіма
наданими їм правами, зокрема ОСОБА_2 тривалий час, а саме: з 2003 року по 2007
рік не відкривав рахунок в банку для перерахування йому коштів, стягнутих з
боржника, не було це зроблено також і його представником ОСОБА_2, а ОСОБА_3
закрила рахунок, на який проводилися стягнення і повідомила про відкриття
нового рахунка тільки 19.02.2007 року, що підтверджується показами в судовому
засіданні допитаних в якості свідків державного виконавця ОСОБА_8 та начальника
ВДВС Шаргородського РУЮ ОСОБА_10, які суду пояснили, що на неодноразові
звернення до ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_1 з вимогою про відкриття
рахунку, вони ігнорували вказані вимоги,
чим перешкоджали забезпеченню повного і своєчасного виконання рішень
суду, а також довідкою територіально відокремленого без балансового відділення
10001/041 Вінницького обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України»
від 21.01.2008 року про час відкриття рахунку ОСОБА_2 (а.с.177) та заявою про
відкриття нового рахунку ОСОБА_3 (а. 122
тому 2 зведеного виконавчого провадження №239).

Також ОСОБА_2 не наведено, а судом не встановлено наявності будь-якої  вини з боку відповідача відносно позивачів,
оскільки вбачається, що майновий стан боржника, а саме: відсутність доходів як
приватного підприємця, про що свідчать довідки Державної податкової інспекції у
Шаргородському районі (а.с.204-208), мала кількість рухомого майна та
відсутність нерухомого майна і виділення судом частки боржника у спільному
майні подружжя ОСОБА_4 - в будинку - лише в 2005 році - все це перешкоджало
вчиненню виконавчих дій.

Оскільки позивачем ОСОБА_2, представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не доведено,
а судом не встановлено факту порушення прав позивачів з боку відповідача - ВДВС
Шаргородського РУЮ та з боку
співвідповідача - ГУ ДКУ у Вінницькій області, який був притягнутий у
зв'язку із тим, що забезпечує розрахунково-касове обслуговування ВДВС
Шаргородського районного управління юстиції, тобто не встановлено заподіяння
ними шкоди позивачам, то суд вважає, що позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 до ВДВС Шаргородського РУЮ, співвідповідача ГУ ДКУ у Вінницькій області
про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволенню не підлягає.

Даному
факту відповідають цивільні правовідносини, що виникають при відшкодуванні
шкоди і регулюються ст.ст.23,1166,1167,1173 ЦК України,  ст.ст. 25,34,35,37,44-1,86 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.ст. 1,2 Закону України «Про індексацію грошових
доходів населення».

Так, відповідно до ст.ст.1166,1173 ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, лише особою, яка її завдала. Шкода,
завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю
органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК                       України ).

Відповідно до ст.ст. 23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою ст.1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини органу державної влади якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, або смертю фізичної особи внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження і т.д.; в інших випадках, встановлених законом.

На  підставі ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню
рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом
порядку. Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строки здійснення
виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження
виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації
арештованого майна боржника.

Згідно
ст.34 п.7 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає
обов'язковому зупиненню у випадку подання до суду позову про виключення майна з
акта опису й арешту. Виконавче провадження з цієї підстави зупиняється лише в
частині  звернення стягнення на майно,
щодо якого до суду подано заяву про виключення його з опису.

Ст.35 вище
вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження може бути зупинено
державним виконавцем в разі призначення експертизи.

Виконавче
провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом (п.8 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Ст.44-1
ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що грошові суми, стягнені з
боржника, зараховуються державним виконавцем на депозитний рахунок відповідного
органу державної виконавчої служби. За письмовою заявою стягувача - фізичної
особи стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем на рахунок
стягувача в   банку або в іншій
фінансовій установі чи поштовим переказом на адресу стягувача за його рахунок.

Збитки,
заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні
виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому
законом.

Ст.ст.1,2
ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація
грошових доходів населення - це встановлений законом та іншими
нормативно-правовим актами України механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання
споживчих товарів і послуг, а індекс споживчих цін - це показник, що
характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги які купує
населення для невиробничого споживання. Об'єктами індексації є пенсії,
стипендії, оплата праці, суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства
про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, суми відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а
також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в
разі втрати годувальника.

Таким чином в судовому засіданні представником позивачів ОСОБА_2 не
доведено, а судом не встановлено факту порушення   прав позивачів з  боку ВДВС Шаргородського РУЮ та ГУ ДКУ у Вінницькій
області,  а  тому відсутні підстави для задоволення   позовних вимог  щодо стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Суд не
приймає до уваги твердження представника позивачів, що з вини відповідача -
ВДВС Шаргородського РУЮ не поступали кошти на рахунки позивачів 7.06.2006 року,
29.06.2006 року, 25.07.2006 року, оскільки вони спростовуються показами в
судовому засіданні свідків ОСОБА_8, державного виконавця та ОСОБА_10 ,
начальника ВДВС Шаргородського РУЮ, які суду пояснили, що кошти ОСОБА_3
перераховувалися постійно, а кошти, призначені ОСОБА_2, перебували на
депозитному рахунку ВДВС у зв'язку із тим, що позивач не відкривав рахунку у
банківській установі та не писав заяв про перерахування коштів грошовим
переказом по місцю його проживання за його рахунок, а також матеріалами
цивільної справи про час відкриття рахунків позивачами та про рух коштів по них
(а.с.177-196) та матеріалами, що містяться в двох томах зведеного виконавчого
провадження №239, оглянутими в судовому засіданні.

Також суд
залишає поза увагою посилання представника позивачів ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2
відкривався рахунок в АППБ «Аваль» у м. Вінниці, але на нього через банківську
помилку не могли перераховуватися кошти з депозитного рахунку ВДВС, оскільки
ним не наведено доказів вини виконавчої служби в цьому, а саме: що кошти не
перераховувалися і помилка сталася з
вини державних виконавців.

Не знайшло
свого підтвердження в судовому засіданні і посилання  представника позивачів ОСОБА_1 на те, що
бездіяльністю ДВС позивачам заподіяна моральна шкода, яка виразилася в тому, що
вони перенесли нервовий стрес, у них в 2003 році народилася донька ОСОБА_6, що
є інвалідом дитинства і постійно хворіє, а вони, у зв'язку з невиконанням
рішень суду та неотриманням належних коштів не могли придбати автомобіля, який
необхідний у зв'язку з наведеними обставинами, та обміняти житло, в якому вони
мешкають, на більше з більшою житловою площею з доплатою, через відсутність
коштів, оскільки єдиною підставою такого твердження - є хвороба дитини, і саме
про хворобу дитини позивачами та їх представником надані в суд підтверджуючі
документи, проте - не надано жодного доказу того, що хвороба дитини перебуває в
причинному зв'язку з діями ВДВС Шаргородського РУЮ по виконанню рішень судів,
хоча представник позивачів неодноразово зобов'язувався судом протокольно надати
зазначені докази. До того ж, вказані неодноразові судові рішення по справах, в
тому числі і в апеляційному порядку, неодноразові судові засідання  зініційовані самими позивачами та їх
представником.

Згідно довідки про рух коштів по рахунку ОСОБА_2(а.с.177), вбачається, що у
ОСОБА_2 не було великої необхідності в коштах,
оскільки рахунок він відкрив тільки 19.02.2007 року, а при зарахуванні
йому всієї суми боргу в березні 2007 року, знімав кошти з рахунку тільки в
червні та в листопаді 2007 року, тобто через майже чотири та вісім місяців
після їх зарахування.

Також
суд не приймає до уваги твердження представника позивачів ОСОБА_1, що ОСОБА_2
заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у різниці проіндексованої суми,
стягнутої за рішенням суду, з врахуванням індексу інфляції,  та суми боргу, оскільки ст.86 ЗУ «Про
виконавче провадження» передбачено відшкодування лише збитків, а не   індексації суми боргу, також проведення
індексації по вказаній сумі не входить в компетенцію ВДВС і ЗУ «Про індексацію
грошових доходів населення»  не
передбачає     індексації такого виду
грошових коштів.

Не приймає
до уваги суд також і твердження представника позивачів ОСОБА_1, що право на
стягнення матеріальної та моральної шкоди у
позивачів виникло у зв'язку із винесенням 17.10.2006 року постанови про
визнання неправомірною бездіяльності ДВС по виконанню рішень судів, яка набрала
законної чинності, оскільки вказаною постановою скасовано лише постанову
державного виконавця про зупинення виконавчого провадження як незаконну і не
зазначено інших підстав бездіяльності. Проте, винесення даної постанови
державним виконавцем та скасування її судом вібдувалося в межах строків
здійснення виконавчого провадження, так як продовжувалася з часу відкриття
провадження 31.01.2006 року по рішенню суду від 19.08.2005 року процедура
реалізації   арештованого майна боржника
та пов'язані з цим дії, що підтверджується актом арешту та опису нерухомого
майна від   14.04.2006 року, призначенням
експертної оцінки майна, яка повинна проводитися з залученням спеціаліста, що
передбачено ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження». А на час зупинення
виконавчого провадження або реалізації арештованого майна строки здійснення
виконавчого провадження - в шість місяців, передбачені ст.25 ЗУ «Про виконавче
провадження» - не поширюються.

Крім того,
суд залишає поза увагою твердження представника відповідача Костриці В.С., що
даний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства,
оскільки в даному випадку виник спір про право позивачів на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, що є, відповідно до ст.3 ЦПК України, є
компетенцією цивільного судочинства.

Також суд
не приймає до уваги посилання представника відповідача Костриці В.С. про те, що
ВДВС Шаргородського РУЮ, свідоцтво про державну реєстрацію якого видано
29.03.2007 року (а.с.42), не є правонаступником Державної виконавчої служби у
Шаргородському районі Вінницької області, свідоцтво про державну реєстрацію
якої видано 2.11.2005 року (а.с.36), оскільки воно спростовується п.4  Наказу Міністерства юстиції України від
25.01.2007 року за №21/5 «Про реформування органів юстиції» (а.с.100-101), з
якого вбачається, що відділи державної виконавчої служби районних управлінь
юстиції є правонаступниками відповідних державних виконавчих служб у районах.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215 ЦПК України і на підставі ст.ст.  23, 1166,1167,1173 ЦК України, ст.ст. 25,
34,35, 37,44-1,86 Закону України «Про виконавче провадження»,  ст.ст.1,2 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення», суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1, що діє в інтересахОСОБА_2, ОСОБА_3, у
задоволенні позовних вимог до ВДВС Шаргородського районного управління юстиції,
співвідповідача Головного управління Державного казначейства України у
Вінницькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди .

Рішення може бути
оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через
Шаргородський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч.4 ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ: