Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22
травня  2008 року                               Світловодський
міськрайонний суд Кіровоградської області, в складі головуючого - судді
Волошиної Н.Л., при секретарі Доненко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в м. Світловодську цивільну справу за
позовом  ОСОБА_1 до ПП ОСОБА_2 про зміну
формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки, -

встановив:

Позивач
звернулася до суду  з позовом до ПП
ОСОБА_2 та просить зобов”язати відповідачку змінити формулювання причини
звільнення,  внісши  запис у її трудову книжку про  звільнення за власним бажанням згідно її
заяви, зобов”язати відповідача сповістити державну службу зайнятості про припинення
трудового договору , а також стягнути на її користь середній заробіток за весь
час вимушеного прогулу в зв”язку з затримкою видачі трудової книжки,  за період з 01 червня 2007 року по момент
зняття трудового договору з реєстрації в службі зайнятості, зі здійсненням всіх
обов”язкових відрахувань до фондів та сплатою податків

В
судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала та пояснила суду, що
вона   перебувала у трудових відносинах з
ПП ОСОБА_2, при чому при  оформленні
трудової книжки  ОСОБА_2 залишила її на
зберігання у себе.  З червня 2007 року
позивач забажала звільнитися з роботи, про що звернулася з письмовою заявою до
роботодавця, направивши   заяву про
звільнення    поштовою
кореспонденцією.  У встановлені законом
строки відповідач не повернула їй трудову
книжку, а лише 18 грудня 2007 року вона отримала поштовою
кореспонденцією свою трудову книжку з внесенням у ній запису № 15  про звільнення з 03 червня 2007 року на
підстав п. 4 ст. 40 КЗпП України , за прогул, з чим позивач згодна не була.  Згодом
відповідач в добровільному
порядку внесла у трудову книжку запис щодо анулювання запису № 15, однак
внести запис про звільнення за власним бажанням позивачки, а також сповістити
державну службу зайнятості про припинення між ними трудового договору
відмовляється.  Позивач вказує на те, що
фактично вона припинила виконання своїх обов'язків у відповідача з 01 червня
2007 року, а тому  на її думку саме з
цього часу повинен бути вирахуваний строк затримки видачі трудової книжки.
Вважає, що середній заробіток за затримку видачі трудової книжки їй повинен
бути виплачений по момент сповіщення відповідачкою служби зайнятості про
припинення дії трудового договору, оскільки це спонукає відповідачку швидше
вчинити ці дії.

Відповідач
ПП ОСОБА_2 до зали суду не з”явилась, про час та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином,  причини її
неявки визнані судом  неповажними. При
таких обставинах,  з підстав ч. 4 ст.
169, ст. 224 ЦПК України та за згодою
позивачки  суд проводив  розгляд
справи  на підставі наявних у ній
матеріалів, в заочному порядку.

Вислухавши
пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до  висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню в зв”язку з наступними встановленими судом обставинами.

У
відповідності з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців ОСОБА_2 з 30 жовтня 2003 року зареєстрована як фізична особа
- підприємець. (а.с.19)

10 січня
2005 року  між ПП ОСОБА_2 та позивачкою
був укладений безстроковий трудовий договір, за яким ОСОБА_1  працювала бухгалтером з розміром заробітної
плати 262 грн. на місяць, але не нижче законодавчо встановленого розміру
мінімальної заробітної плати. (а.с.  8)

У відповідності до положень ч. 1
ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений
на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні.

29
червня 2007 року позивач направила роботодавцю заяву про звільнення , яка була
отримана ОСОБА_2 того ж дня, тобто 29 червня 2007 року. (а.с.10-12) При таких
обставинах відповідач мала звільнити позивачку з роботи у відповідності до
положень ч. 1 ст. 38 КЗпП України 13 липня 2007 року. Однак відповідач
зазначених вимог трудового законодавства не виконала, натомість внесла до
трудової книжки позивачки запис № 15 про її звільнення з 03 червня 2007 року з
підстав п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули. (а.с. 54) При цьому запис про
звільнення позивачки з підстав п. 4 ст. 40
КЗпП України був внесений з порушенням
ст. 149 КЗпП України, яка передбачає порядок застосування дисциплінарних
стягнень, яким  у відповідності до п. 2
ч. 1 ст. 147 КЗпП України є звільнення , оскільки до застосування даного виду
дисциплінарного стягнення відповідач не зажадала від позивачки письмових
пояснень, не повідомила позивачку під розписку про оголошення стягнення в
наказі ( розпорядженні). Лист відповідачки в адресу ОСОБА_1 від 21 липня 2007
року ( а.с.45) не може свідчити про виконання відповідачем вимог ст. 149  КЗпП України, оскільки вимога надати
пояснення про відсутність на роботі була направлена позивачці після
застосування дисциплінарного стягнення .

З
оглянутої у судовому засіданні трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що ПП
ОСОБА_2 на сторінках 16-17 внесла запис щодо анулювання запису № 15.

Зважаючи
на викладене,  суд приходить до висновку,
що вимоги позивачки щодо внесення запису до її трудової книжки  з зазначенням причини звільнення за власним
бажанням у відповідності з поданою нею 29 червня 2007 року  заявою є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

З
підстав  ст. 24-1 КЗпП України,
трудові  договори, укладені  між працівником і фізичною особою  підлягають реєстрації у державній службі
зайнятості в порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики
України. У відповідності до п. 6 Порядку реєстрації трудового договору між
працівником і фізичною особою, затвердженого
Наказом  Міністерства праці та соціальної політики
України від  08.06.2001  № 260, у разі закінчення строку трудового
договору або припинення його дії достроково в
трудовому  договорі  фізична
особа  робить запис  про
підстави  його  припинення
з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони
сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір.
Оскільки Порядком передбачено сумісний обов”язок сторін щодо сповіщення служби
зайнятості про припинення трудового договору, а з пояснень позивачки в судовому
засіданні вбачається, що  відповідач ухиляється
від виконання даного обов”язку, суд вважає, що є всі підстави для задоволення
вимог позивачки в цій частині та зобов”язання ПП ОСОБА_2 сповістити
Світловодський міськрайонний центр зайнятості
про припинення трудового договору з ОСОБА_1 з 13 липня 2007 року.

У
відповідності до п. 2. 20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства
юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29
липня 1993 року зі змінами ( далі - Інструкція), трудові книжки працівників,
які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб”єктів
підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та
фізичних осіб, які використовують найману працю, пов”язану з наданням послуг (
кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.

Разом з
тим,  в судовому засіданні встановлено,
що при оформленні трудових відносин відповідач трудову книжку позивачки
залишила на зберігання у себе.

При
таких обставинах при вирішенні даного спору суд рахує за необхідне керуватися
положеннями   ч. 1 ст. 47 КЗпП України,
згідно з якою власник або уповноважений ним орган зобов”язаний в день
звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Судом
встановлено, що в останній день роботи ОСОБА_1 на роботі не була. У
відповідності до п. 4.2 Інструкції , якщо працівник відсутній на роботі в день
звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому
поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Матеріалами справи підтверджено ,
що ОСОБА_2 трудову книжку  позивачці в
день звільнення не видала, повідомлення про необхідність отримання трудової
книжки не направила. Трудова книжка була отримана ОСОБА_1 поштовою
кореспонденцією  18 грудня 2007 року, що
підтверджується документально (а.с.88)
Посилання відповідачки у письмових поясненнях (а.с.    )  на
те, що нею направлялися  ОСОБА_1
повідомлення 02 липня та 21 липня 2007 року щодо необхідності отримання
трудової книжки, на які остання не відреагувала,  суд вважає необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються дослідженими судом доказами, а саме листами ПП ОСОБА_2 в адресу
позивачки , на які посилається відповідач, з яких не вбачається наявності в них
повідомлення про необхідність отримання
трудової книжки.  ( а.с. 43,45)
Таким чином, мала місце затримка видачі трудової книжки з вини  роботодавця.

У
відповідності до ч. 4 ст. 235 КзпП України, у разі затримки видачі трудової
книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Зважаючи
на те, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 38 КзпП України, днем звільнення
позивачки є 13 липня 2007 року,  трудова
книжка отримана позивачкою 18 грудня 2007 року, затримка видачі трудової книжки
має місце на 5 місяців 2  дні, а
саме   з 14 липня 2007 року по 18 грудня
2007 року.  З трудового договору вбачається,
що заробіток позивачки визначений у  262
грн, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної
плати.   Ст. 76 Закону України “Про
державний бюджет України на 2007 рік”  зі
змінами  встановлено розмір мінімальної
заробітної плати з 01 липня 2007 року - 440
грн, з 01 жовтня 2007 року - 460 грн.
Таким чином, стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягає 2283
грн 80 коп середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки за
період з 14 липня 2007 року по 18 грудня 2007 року ,  з обов”язковими  відрахуваннями до фондів та сплатою
необхідних податків. (( 440 грн х 3 міс.)+(460 грн. х2 міс) +( 21 грн 90 коп
середньоденного заробітку х 2 дні) =
2283 грн 80 коп)

Вимоги
ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку з підстав  ч. 4 ст. 235 КЗпП України за період з 01
червня  2007 року по момент зняття
трудового договору з реєстрації у  Світловодському
міськрайонному  центрі зайнятості не
ґрунтуються на законі , а відтак не можуть бути задоволені.

Доказів
, які б спростовували пояснення позивачки, наявні матеріали справи та  висновки суду
відповідач суду не представила.

У
відповідності до положень  ст. 88 ЦПК
України, судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.
24-1, 38, 40, 47, 149, 235 КЗпП України, Інструкцією про порядок ведення
трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення
України № 58 від 29 липня 1993 року зі змінами, Порядком  реєстрації трудового договору між працівником
і фізичною особою, затвердженим
Наказом  Міністерства праці та
соціальної політики України від
08.06.2001  № 260,  Законом
України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, ст.ст. 10, 11, 60,
88, 169,  209, 213-215, 224  ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Зобов”язати  ПП ОСОБА_2
внести запис у трудову книжку ОСОБА_1 про  звільнення з підстав ст. 38 КзпП України  за власним бажанням з  13 липня 2007 року.

Зобов”язати   ПП ОСОБА_2 сповістити Світловодський
міськрайонний центр зайнятості  про
припинення трудового договору з ОСОБА_1 з 13 липня 2007 року.

Стягнути
з  ПП ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 2283 грн 80 коп середнього заробітку
за час затримки видачі трудової книжки за період з 14 липня 2007 року по 18
грудня 2007 року ,  з обов”язковими  відрахуваннями до фондів та сплатою
необхідних податків.

В
задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути
з  ПП ОСОБА_2 витрати на інформаційно -
технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30
грн.   та на користь держави
судовий збір у сумі 51  грн.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі
через Світловодський міськрайонний суд заяви про апеляційне оскарження протягом
10 днів з моменту проголошення рішення та наступної подачі  апеляційної скарги протягом 20 днів після
подачі заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя
Н. Л. Волошина