Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

Справа № 2-296/2008 рік

03 червня 2008 року. Першотравенський міський суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Міщенко А.Г.

з участю  позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Залогіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в місті Першотравенську про відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

11.12.2007 року позивач ОСОБА_1 заявив позов до
відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що
він тривалий час,  знаходився  у трудових відносинах з ВАТ
«Павлоградвугілля» і працював в якості МГВМ на шахті «Степова». При виконанні
трудових обов'язків був травмований. Згідно акту про нещасний випадок №53 від
06.08.2001 року йому було спричинено наступні тілесні ушкодження : ВЧМТ, струс
головного мозку, забійно-рвана рана підборіддя, перелом суглобного відростка і
щелепи зліва. За висновком первинної МСЕК від 31.01.2002 року йому  було встановлено 45% стійкої втрати професійної  працездатності та третю групу інвалідності. З
часом стан його здоров'я погіршувався і в 2005 році йому за висновком МСЕК було
встановлено 55% втрати професійної працездатності.

В зв'язку з перенесеною травмою стан його здоров'я з
кожним роком погіршується, травма голови визиває постійні болі, які спричиняють
йому не тільки фізичні страждання але й моральні.

В зв'язку з втратою професійної працездатності вважає, що
йому спричинена моральна шкода, оскільки після отримання травми він
систематично лікується на що витрачає багато грошових коштів. В зв'язку з
пошкодженням головного мозку і наслідками даного ушкодження не має змоги
працевлаштуватися, йому відмовляють у працевлаштуванні на роботи, пов'язані з
певним навантаженням і пропонують лише низько оплачувану роботу, що ставить
його та його родину у скрутне матеріальне становище.

Просить суд стягти з відповідача на його  користь в рахунок відшкодування моральної
шкоди 40 000 грн.

Позивач в судовому засідання підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та прохав суд їх задовольнити.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті
Першотравенську позовні  вимоги ОСОБА_1
не визнала, так як вони незаконні, необгрунтовані та не підлягають
задоволенню,  надала суду заперечення, в
судовому засіданні пояснила, що по-перше, 1 січня 2008 року набрав чинності
Закон України “Про Державний бюджет України на 2008 рік” від 28.12.2007 року
№107-VІ, в якому на підставі п.44
розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» у Законі України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності» у п.3 розділу ХІ «Прикінцеві положення»: після абзацу третього
доповнено новим абзацом такого змісту: «відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1
січня 2008 року». Тобто з 01.01.2008 року у Фонду соціального страхування від
нещасного випадку на виробництві відсутній обов`язок, щодо відшкодування
моральної шкоди всім застрахованим і членів їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку.

По-друге, 20 березня 2007 року набрав чинності Закон
України “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності”, яким були виключені статті
Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Крім того, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності,
тобто позивач пропустив строк, у межах якого він мав право звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного права.

Потерпілим не надано жодних доказів про стрес, якого він
зазнав в результаті трудового каліцтва чи його наслідків, про депресію чи інші
негативні вияви стану потерпілого.
Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від
31.03.1995 року зі змінами та доповненнями “Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди”
обов'язковому  з'ясуванню при
вирішенні спору підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Оскільки для вирішення питання щодо наявності факту спричинення
моральної шкоди ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків,
необхідні спеціальні  медичні знання, якими
суд не володіє, для об'єктивного вирішення справи по суті одним із основних
доказів являється  медичний висновок про
встановлення факту наявності моральної шкоди, який на думку представника
відповідача являється єдиним документом,
та може підтвердити факт спричинення потерпілому моральної шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових
обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від
22.11.1995 р. № 212, саме на органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві.

Вимоги позивача обгрунтовуваються тільки симптомами
ушкодження здоров'я  та фактом
встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності. Але відповідно до
вимог п.2 ст.34 Закону позивач отримав одноразову допомогу, яка відповідно до
п.б частини 1 ст.21 Закону зветься як “Одноразова допомога у разі стійкої
втрати професійної працездатності”.

Позивач втратив професійну працездатність у професії, яка
призвела до професійного захворювання, але не втратив здатність вести звичайний
спосіб життя, що підтверджується висновком ЛКК про наявність протипоказань, які
види робіт позивач  не може виконувати. З
огляду на викладене, наявність протипоказань у роботі ніяк не можуть позбавити
позивача можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивач, як на підставу
заподіяння моральної шкоди, а саме довідка МСЕК і акт розслідування
професійного захворювання є документами, що підтверджують виявлення
професійного захворювання  і встановлення
зв'язку з цим стійкої втрати працездатності для відшкодування частини
втраченого заробітку, і ніяким образом не можуть бути незаперечним доказом
заподіяння моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для
відшкодування моральної шкоди вважає безпідставними.

Позивач не вказав у чому саме полягає вина відділення ВД
ФССНВУ в м. Першотравенську у заподіянні йому моральної шкоди, а також немає
причинного зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями
відділення,  не зазначено за  яких обставин чи якими діями (бездіяльністю)
ця шкода заподіяна.

Відділенням ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачеві
виплачено одноразову допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум,
також відшкодовуються витрати на медикаментозне та санаторно - курортне  лікування.

Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня
2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34
Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили
втрату працездатності» слід розуміти як визначення порядку, процедури та
розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, в окремому
випадку - тільки в випадку відсутності втрати потерпілим професійної
працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду
відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших
випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись
Фондом на підставі ст.ст.1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім
потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати професійної
працездатності.

Поясненнями сторін, матеріалами справи встановлено, що
позивач тривалий час працював в тяжких та шкідливих підземних умовах вугільної
промисловості на підприємствах ВАТ “Павлоградвугілля” за різними професіями.

За час роботи 03.08.2001 року отримав виробничу
травму  у вигляді  ЗЧМТ, струсу головного мозку, забійно-рваної
рани підборіддя, перелому суглобного відростку та щелепи зліва, підтвердженням
чого є акт про нещасний випадок №53 від 06 серпня 2001 року.

Висновком  МСЕК від
31.01.2002 року йому було встановлено 45% стійкої втрати профпрацездатності по
даній травмі та третю групу інвалідності, при повторному обстеженні на МСЕК
31.01.2005 року йому за цією ж травмою було встановлено 55 % втрати професійної
працездатності.

ВВД ФССНВУ в м. Першотравенську ОСОБА_1 призначені
страхові виплати, але моральна шкода
відшкодована не була.

Оскільки він є застрахованою особою відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності», згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки
відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди,
заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я в вигляді страхової
виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому.

Суд вважає, що факт заподіяння позивачеві  моральної шкоди наявний, оскільки: він
частково на 55%, втратив професійну працездатність в працездатному віці, йому
встановлено 3 групу інвалідності, в нього постійні болі,  що спричиняє йому  фізичні та моральні страждання, він відчуває
незручності в повсякденному житті ,змушений терпіти фізичні болі та моральні
страждання ,відчувати себе неповноцінною людиною як вдома так і перед
сторонніми  людьми.

Всі вказані ним
факти та обставини призводять до значних моральних страждань та
переживань, значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили його
нормальні життєві зв'язки , для чого він повинен прикладати значні додаткові
зусилля для продовження свого життя.

Обговорюючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди
суд враховує характер та об'єм фізичних, душевних, психічних страждань від
одержаної на виробництві травми, тривалості лікування після травмування,
встановлення інвалідності в працездатному віці, втрату можливості його повної
трудової та соціальної  реабілітації ,що
призвело до значних тяжких змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього
додаткових зусиль для організації свого життя , суд вважає, що в відшкодування
моральної шкоди ОСОБА_1 потрібно стягнути з відповідача в розмірі 25000
гривень. При цьому суд враховує ,що максимальний розмір в відшкодування
моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умові відсутності
стійкої втрати працездатності на день постановлення рішення суду (в
відповідності з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» в випадках ,коли межі відшкодування моральної шкоди
визначаються  в кратній відповідності з
мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, суд при  вирішенні цього
питання повинен виходити із такого мінімального розміру заробітної плати чи
неоподаткованого  мінімуму доходів
громадян, які діють на момент розгляду справи,
максимальний розмір відшкодування дорівнює 105000 грн. (525 грн. х200)  де 525 грн. мінімальна заробітна плата х 200
) = 105000 грн.

З врахуванням вказаних
позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди
позивачу, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості суд
вважає необхідним стягнути на  користь
позивача 25000 гривен   в решті позовних
вимог необхідно відмовити.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку
звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним,
так як у відповідність п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від
2003 року правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив
до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав
чинності 01.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо
сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивача 31.01.2002
року (дата огляду МСЕК по травмі), необхідно керуватися нормою ЦК України від
16.01.2003 року “про позовну давність”, відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України
позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної
шкоди у позивача виникло з 31.01.2002 року, дія Закону України «Про державний
бюджет на 2008 рік», яким внесені зміни в Закон України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»
щодо припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних
випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно
від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на правовідносини
сторін не поширюється, тому посилання
відповідача  на вказані Закони як
на підставу відмови  у задоволенні
позовних вимог суд вважає необгрунтованими.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення
до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність
спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності чи відсутності з
цього приводу  висновку МСЕК, яку  повинен відшкодувати позивачу  відповідач як одну із передбачених Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України,  ст.8, ч.3 ст.22 Конституції
України, ст.ст. 1, 5, 6, 13, 21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»,- суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську на користь ОСОБА_1в відшкодування
моральної шкоди 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську витрати на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу, пов'язаного з розглядом цивільної справи у розмірі
1 (однієї)  гривні 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в
апеляційний суд Дніпропетровської області може бути подано через Першотравенський
міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.С. Кривошея