Справа №22-ц-590                                                    Головуючий
у 1-й інстанції Семенюк І.М.
Категорія 44                                                               Суддя-доповідач
2008 року  червня « 04 » дня колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Сумської області в
головуючого  -   Рибалки В.Г.,
суддів             -    Лузан Л.В.,
з участю секретаря судового засідання  -
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Конотопського районного суду Сумської області
від 04 березня 2008 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Управління комунального майна Конотопської міської ради Сумської області про визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на &frac14; частину квартири
та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю “Сім вітрів”, про
визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
в с т а н о в и л а :
Рішенням Конотопського районного суду Сумської області
від 04 березня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 07.03.2007 р. Управлінням комунального майна Конотопської
міської ради Сумської області на квартиру АДРЕСА_1 частково недійсним.

Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 по &frac14; частині за кожним.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 ОСОБА_3,
ОСОБА_4відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права, просить вказане рішення скасувати
та постановити нове рішення про відмову в задоволенні  позову ОСОБА_1 та задоволення її позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі -
бувше подружжя та два їх сина. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі до
22.07.2005 р. Мають двох синів ОСОБА_2,1978 р. народження, та ОСОБА_3, 1982 р.
народження.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 01
листопада 2006 року ОСОБА_1 був визнаний безвісно відсутнім з липня 2005
р.(а.с. 33), а рішенням цього ж суду від 22 жовтня 2007 року це рішення було
скасоване за заявою ОСОБА_1 (а.с. 7).

Судом встановлено, що спірна однокімнатна квартира  АДРЕСА_1була надана сторонам у 1980-х роках
на склад їх сім'ї, який складався з 4х чоловік.

У цій квартирі всі сторони у справі були прописані
/зареєстровані/, а на підставі рішення суду від 01.11.2006 р. про визнання
ОСОБА_1 безвісно відсутнім він 21.11.2006 р. був знятий з реєстрації / ас.30/.

07 березня 2007 року Управлінням комунального майна
Конотопської міської ради було видане свідоцтво про право власності на житло,
яким посвідчувалось, що квартира АДРЕСА_1приватизована згідно з Законом України
«Про приватизацію державного житлового фонду» і належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_4 - 1/3 частина, ОСОБА_2 - 1/3 частина, ОСОБА_3 - 1/3
частина.

Звертаючись до суду з позовом про визнання на підставі
ст. 71 ЖК України ОСОБА_1 таким, що з липня 2005 року  втратив право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 посилались
на те, що у листопаді 2001 року відповідач виїхав на заробітки до Російської
Федерації, з того часу вони стали проживати окремо, спільного господарства не
вели, з цього часу відповідач до квартири не повертався.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були
підстави для відмови у задоволенні названого позову.

В своїх поясненнях ОСОБА_4 не заперечувала той факт, що
вважаючи ОСОБА_1 таким, що з липня 2005 року він втратив право користування
жилим приміщенням, після названої дати вона не впускала його в квартиру. З
цього приводу між ними виникали сварки, внаслідок однієї з яких вона зверталась
до відділу міліції про притягнення відповідача до відповідальності/ ас.8/. На
ці ж обставини позивачі посилались як у позові, так і ОСОБА_4 -в апеляційній
скарзі .

Приймаючи до уваги названі пояснення позивачів та такі ж
пояснення ОСОБА_4 про те, що з 2001 р. він став постійно виїжджати на заробітки
до Російської Федерації та що позивачі створювали йому перешкоди у користуванні
спірною квартирою,  так як не давали йому
можливості зайти до квартири, у суду першої інстанції були підстави для
визнання поважними причин відсутності ОСОБА_4 у спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного вирішення судом
цього позову не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б
давали підстави для  скасування  постановленого рішення в цій частині.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були
підстави для висновку про обгрунтованість позову  ОСОБА_4 про визнання незаконною приватизації
спірної квартири, оскільки  на час
прийняття рішення про приватизацію та на час видачі відповідного свідоцтва про
право власності на квартиру ОСОБА_4 в установленому законом порядку не був
визнаний таким, що втратив  право
користування житловою площею у цій квартирі.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що приватизація
спірної квартири була проведена з порушенням
ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,
внаслідок чого були порушені права ОСОБА_4

Проте колегія суддів вважає, що рішення суду про визнання
частково, на &frac14; частину, недійсним свідоцтва про
право власності, видане 07.03.2007 р. Управлінням комунального майна
Конотопської міської ради Сумської області на квартиру АДРЕСА_1та визнання за
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 по &frac14; частині за кожним, - постановлене з порушенням вимог діючого законодавства.

Відповідно до вимог ст.1 Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного
житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного
житлового фонду на користь громадян України.

Статтею 3 названого Закону визначений виключний перелік способів приватизації.
Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир
(будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на
наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків)
громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих
поліпшення житлових умов.

Згідно ч.2 ст.8 цього Закону передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в
тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

З наведених норм права вбачається, що право власності в
порядку приватизації державного житлового фонду набувається в порядку,
визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а не
на підставі судового рішення. При цьому волевиявлення осіб, які приймають
участь у приватизації житла на певних умовах має бути вільним. В той же час
вбачається, що суд першої інстанції не з'ясовував у ОСОБА_2 ОСОБА_3 та
ОСОБА_4питання про те, чи бажають вони набути право власності на спірне житло в
порядку приватизації разом з ОСОБА_1 Тому в цій частині доводи апеляційної
скарги заслуговують на увагу.

Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1.
обґрунтовував свій позов тим, що приватизація спірної квартири була незаконною
з тих підстав, що це питання було вирішено з порушенням вимог діючого
законодавства, внаслідок чого були порушені його права, які він просив
поновити, і ці обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи,
колегія суддів вважає за необхідне поновити порушені права ОСОБА_1 шляхом визнання
недійсним свідоцтва про право власності на житло, видане ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 07 березня 2007 року Управлінням комунального майна Конотопської
міської ради Сумської області на квартиру АДРЕСА_1

У задоволенні позову про визнання за ним права власності на &frac14; частину квартири ОСОБА_1 необхідно відмовити, так як з вищенаведених
мотивів він не грунтується на вимогах діючого законодавства .

Керуючись  ст.ст. 303,
307, 308,  п.4 ч.1 ст.309,  316
ЦПК України   колегія суддів -

в  и
р  і  ш
и  л  а    :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Конотопського районного суду Сумської області від
04 березня 2008 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про визнання частково
недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на &frac14; частину квартири скасувати і в цій частині постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло,
видане ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 07 березня 2007 року Управлінням комунального
майна Конотопської міської ради Сумської області на квартиру АДРЕСА_1

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Конотопського районного суду
Сумської області від 04 березня 2008 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному
порядку  до Верховного Суду України
протягом двох місяців .

Головуючий     -

Судді                  -