У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

6 лютого
2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Данчука В.Г.,

Романюка Я.М.,

Левченка Є.Ф.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - товариство з
обмеженою відповідальністю “Україна житло-сервіс” про відшкодування майнової та
моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва            від 22
листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2007
року,

в с т а н о в и л а :

у березні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                      ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої залиттям її квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2007 року,
позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь    ОСОБА_1 у солідарному порядку 10 540 грн.
майнової та 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначені судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачі
як власники квартири, з якої відбулося залиття квартири позивачки, повинні відшкодувати
завдану залиттям квартири майнову та моральну шкоду, оскільки така завдана через
їх бездіяльність, адже вони, залишивши квартиру в користуванні ОСОБА_4, не забезпечили належним чином
її схоронність і утримання.

Однак, з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до положень ст.ст. 1166 та 1167 ЦК України для
покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, у тому числі
в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов'язкових
умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний
зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди.

Таким чином деліктна відповідальність за загальним правилом
настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою
особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає,
що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом першої інстанції встановлено, що залиття квартири позивачки
відбулося з вини ОСОБА_4, який після
відчуження незадовго перед залиттям належної йому &frac12; частки квартири на користь
ОСОБА_3, залишившись
проживати в квартирі пошкодив змішувач в ванній кімнаті, що і стало причиною залиття
квартири позивачки.

Встановивши цей факт, суд разом з тим в рішенні не мотивував
причинного зв'язку бездіяльності відповідачів, яка, на думку суду, полягала в тім,
що вони, залишивши проживати в квартирі ОСОБА_4, не забезпечили належним чином її схоронність та утримання,
з шкодою, завданою позивачці.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального
права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст.
338 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з передачею справи на
новий розгляд. Оскільки зазначене порушення допущено судом першої інстанції і не
було усунено апеляційним судом справу слід передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338,
п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 вересня
2007 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
В.Г. Данчук

Є.Ф. Левченко

Я.М. Романюк

Ю.Л.
Сенін