Справа  № 22-ц-
1586/08           Головуючий у 1  інстанції
інстанції    Оношко Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

14 квітня
2008  року колегія суддів  судової
палати в  цивільних  справах
Апеляційного  суду Київської  області в
складі:

головуючого
Яворського  М.А. ,

суддів  Березовенко  Р.В.,Оношко
Г.М.,

при секретарі
Колесник  Н.І.

розглянула  у
відкритому судовому
засіданні  в м.  Києві
цивільну справу  за
апеляційною  скаргою    ОСОБА_1 на рішення  Васильківського міськрайонного  суду від 06
лютого  2008 року  у
справі  за  позовом
ОСОБА_1 до  ОСОБА_2,  Мархалівської   сільської
ради  Васильківського    району ,
третя особа:  приватний  нотаріус Васильківського нотаріального округу
Київського області  ОСОБА_3 -   про
визнання недійсним  договору  дарування
земельної  ділянки ,  Державного
акту на право  приватної  власності
на   землю,   визнання
позивача користувачем земельної ділянки.

Заслухавши доповідь  судді  Апеляційного
суду,    перевіривши  матеріали справи  та доводи
апеляційної скарги  , колегія  суддів ,
-

в с т а н о в и л а :

У вересні    2007 року
ОСОБА_1  звернувся з позовом  до
ОСОБА_2  про усунення      перешкод
у  користуванні земельною  ділянкою. Позовні вимоги  обґрунтовував
тим, що      йому  на підставі договору дарування  від16
червня 2000  року   належить
9/  20  частин жилого
будинку АДРЕСА_1, а
відповідачці  на  підставі
того  ж  договору дарування належить 11/20 частин  будинку. На час дарування  будинку за
власником   будинку    ОСОБА_4
була   зареєстрована земельна
ділянка  розміром  0, 238
га,  тому позивач вважав,  що
йому в  користування перейшло 9 /
20   частин земельної ділянки  ,
а   у  користуванні
відповідачки  11 / 20 частин.

29  листопада  2000  року  між ним
та відповідачкою  був  укладений договір  довічного у тримання  ,
тому   вона стала  власником всього будинку  та користувачем всієї  земельної ділянки.  Рішенням
Васильківського  міськрайонного
суду  від
24  червня 2005 року договір довічного  утримання розірваний,  проте відповідачка   позбавила його   можливості
користуватися відповідною
частиною  земельної ділянки.  Просив визнати за ним право  користування
земельною ділянкою  розміром  0, 126
га,  зобов”язати  відповідачку     не  чинити йому перешкод  в облаштуванні  під”їзду
до    його  частини
будинку     та у  користуванні
земельною ділянкою для
обслуговування    належної йому
частини  будинку.

В процесі
розгляду справи      позивач  змінив
позовні вимоги,  просив   визнати
недійсним  договір дарування  земельної
ділянки,   укладений   між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2  18  січня 2002
року  та Державний  Акт  на
право  приватної власності  на землю на ім” я  ОСОБА_4,
виданий Мархаліївською
сільрадою   21  вересня
2001  на  підставі
рішення від  25 липня  2000
року.   Від попередніх  позовних
вимог відмовився.

Рішенням Васильківського  районного
суду  від   06
лютого  2008  року
в  позові відмовлено.

В
апеляційній скарзі  ОСОБА_1
просить скасувати  рішення  суду з
підстав невідповідності
висновків  суду  обставинам
справи   та     ухвалити
нове  рішення  , яким
визнати  недійсним  Державний
акт  на право  приватної
власності    на землю  на ім”я
ОСОБА_4  та    договір дарування земельної ділянки  ,
укладений  між   ОСОБА_4
та   ОСОБА_2.

Перевіривши
матеріали справи  в  порядку с т.
303 ЦПК України, колегія
суддів  дійшла висновку , що  апеляційна
скарга    підлягає  задоволенню
з  таких  підстав.

Судом встановлено  та  з
матеріалів справи вбачається,
що  позивач  та
відповідачка на  підставі  договору
дарування,  укладеного між    ОСОБА_4/
дарувальник /   та    ОСОБА_1
і  ОСОБА_2/  обдаровані/ в
установленому законом
порядку  укладений  договір дарування , згідно з             яким  дарувальник подарувала  ,
а  обдаровані  прийняли в дар     незакінчений будівництвом будинок   АДРЕСА_1
,  при  цьому в
користування  ОСОБА_1
перейшло  9 / 20 частину будинку    ,  в
користування  ОСОБА_2 -  11 /20 частин будинку з  указаними
в договорі  дарування
приміщеннями.

На час  дарування будинку,
відповідно  до  даних
земельно -шнурової книги,  за  ОСОБА_4
числилася     земельна  ділянка розміром  0,28
га  для  будівництва
і  обслуговування  будинку,
виділена  їй     радгоспом
„Рославичі”,  затвердженим  рішенням
№24    Іванковичівської  сільської
ради   від  21
червня  1983 року.

На підставі рішення
Мархаліївської сільської ради
від  20  липня
2000    року  зазначена земельна ділянка  була
передана у приватну  власність   ОСОБА_4,
21    вересня 2001  року на її ім”я  був
виданий  Державний акт  на
право приватної  власності  на землю./ а.с.  14/.

За  правилами ст.  30 ЗК
України  /  в ред. 1990
року/   який був чинним на час
виникнення спірних  правовідносин,  при
переході  права  власності
на будівлю  і  споруду
разом  з  цими
об”єктами переходить  і  право
власності  або  право користування  земельною ділянкою  без
зміни  її  цільового призначення, якщо  інше
не передбачено  у   договорі
відчуження    будівлі та споруди.

18
січня 2002  року   договору
між ОСОБА_4  та ОСОБА_2.  був
укладений   договір дарування
земельної  ділянки ,   відповідно до я кого  ОСОБА_4
подарувала   а  ОСОБА_2. прийняла в  дар
спірну земельну ділянку.  /
а.с.  13/

На  час  виникнення
спору   ОСОБА_4 померла , єдиним
її спадкоємцем  за законом  є  її
син - позивач.

З   урахуванням наведеного, коли
на  час
прийняття рішення сільської
ради  про передачу земельної
ділянки ОСОБА_4 у  приватну
власність  остання  вже не була користувачем земельної  ділянки
,   позовні вимоги  в
частині визнання недійсним
Державного  акту  про право власності на земельну ділянку   на ім”я
ОСОБА_4     підлягають  задоволенню. Відповідно  підлягають
задоволенню  також позовні
вимоги  в частині     визнання
недійсним  також  договору
дарування  земельної  ділянки ,
укладеного між ОСОБА_4  та ОСОБА_2   18
січня 2002  року .

За     таких обставин  суд зробив правильний висновок    щодо порушення  внаслідок
видачі Державного акту  на  право приватної власності  на
землю  на ім”я ОСОБА_4 та  укладення
договору дарування земельної ділянки прав  позивача.

Однак з  висновком суду    щодо
пропуску позивачем строку позовної давності погодитися не можна. Як   встановлено з  матеріалів
справи  ,  26
листопада  2000  року між
ОСОБА_1  та  ОСОБА_2. був
укладений договір  довічного
утримання , належна позивачеві частина
будинку  була  передана
позивачем у  власність  відповідачці.

Рішенням Васильківського міськрайонного
суду   від  24
червня   2005  року договір довічного  утримання розірваний.  Рішення суду набрало законної сили.

За таких обставин немає підстав
вважати  ,  що позивач
пропустив строк  позовної
давності,  тому висновок суду   про відмову
в  позові  з підстав
пропуску позовної давності є
помилковим.

Оскільки  висновки  суду
не  відповідають  обставинам справи ,  судом
неправильно застосовано
норми  матеріального  права
,  рішення  суду

підлягає скасуванню  з
ухваленням нового рішення
про  задоволення позову,  яким
визнати  недійсним  Державний
акт на  право приватної
власності  на  землю,
виданий  21   вересня 2001 року      на ім”я ОСОБА_4  на
підставі  рішення  Мархалівської сільської ради
Васильківського  району  Київської
області  від   25 липня 2000  року
та договір  дарування   земельної ділянки,   укладений
18  січня   2002
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений    приватним
нотаріусом   Васильківського    нотаріального  округу /реєстровий  номер 92/.

Керуючись  ст. ст.  309, 316
ЦПК  України,  ЦПК України,
-

у х в а л и л а:

Апеляційну  скаргу
ОСОБА_1   задовольнити.

Рішення    Васильківського міськрайонного суду  від
06  лютого2008 року  скасувати
та  ухвалити нове  рішення.

Позов  ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати  недійсним
Державний  акт на  право приватної власності  на
землю,   виданий  21
вересня 2001 року      на ім”я
ОСОБА_4  на  підставі
рішення  Мархалівської сільської ради
Васильківського  району  Київської
області  від   25 липня 2000  року
та договір  дарування   земельної ділянки,   укладений
18  січня   2002
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений    приватним
нотаріусом   Васильківського    нотаріального  округу /реєстровий  номер 92/.

Рішення   апеляційного
суду  набирає законної сили  з
моменту  проголошення  і може
бути оскаржена  в касаційному   порядку
до  Верховного  Суду
України  протягом  двох місяців.

Головуючий

Судді