Справа № 2-5/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 травня  2008 року Чугуївський
міський суд Харківської області у

складі:
головуючого - судді Ковригіна О.С.

при
секретарі - Фатєєвої С.М.,

розглянув
у судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3  про
визнання недійсним договору дарування   і
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якій
просить визнати недійсним договір дарування
квартири  АДРЕСА_1 і стягнути з
відповідачів 1000 грн. матеріальної та 10000 грн. моральної  шкоди .

При розгляді цивільної справи збільшила розмір позовних вимог в частині
стягнення матеріальної шкоди до 5000 грн., в решті підтримала позов.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2 липня          1994 року знаходиться у фактичному
шлюбі з ОСОБА_2. За цей період
ОСОБА_2 було приватизовано квартиру АДРЕСА_1, яку 24.05.2005 року
ОСОБА_2 без її згоди  подарував ОСОБА_3.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області                           від 23.05.2005р. (
за день до правочину) із зазначеної квартири був знятий арешт, накладений
ухвалою того ж суду 03.08.1995 р. по справі про визнання договору найма
житлового приміщення. Позивачка вважає, що укладення договору 24.05.2005 р. є
незаконним, оскільки не був витриманий строк для апеляційного оскарження ухвали
суду про зняття арешту з квартири.

Даний правочин вважає недійним, оскільки на думку позивачки ця квартира є
сумісною власністю її та ОСОБА_2, придбана ним внаслідок приватизації за час
фактичного шлюбу  і без її дозволу він не
мав права її дарувати. Даруючи квартиру ОСОБА_3, відповідач не повідомив
обдаровану про наявність в цій квартирі частки власності позивачки.

Крім того,  ОСОБА_2 була надана
довіреність  на ім'я позивачки для
здійснення відчуження цієї квартири на користь її доньки                     ОСОБА_4, яка потім була
ним відмінена з порушенням встановленого порядку. Відміною довіреності він
порушив інтереси малолітньої доньки, у якої разом з позивачкою погані умови
проживання.

Вважає , що до   ОСОБА_2  був застосований  психологічний вплив з метою укладання даного
договору, яке здійснено  з використанням
тяжкого становища відповідача , помилки з його боку, на момент правочину           ОСОБА_2 був недієздатним, хворів на
алкоголізм, не пам'ятав своїх обіцянок.

Стягнення матеріальної шкоди позивачка обґрунтовує розпискою відповідача в
якій він визнає її затрати на ремонт спірної квартири у розмірі одна тисяча
грн., але пояснила, що  заплатила за
ремонт більше і сама сплачувала комунальні витрати за користування квартирою.
Вважає, що відповідачі своїми діями заподіяли їй моральну шкоду, бо вона стала
більше хворіти і душевно страждала.

Відповідачі позовні
вимоги не визнали, пояснивши що договір дарування спірної квартири укладено
відповідно до норм цивільного законодавства, відповідає їх внутрішній волі, у
формі, встановленій законом і нічиї права порушені не були. Доводи позивачки
вважали надуманими, не підтвердженими доказами, спірна квартира не є сумісною
власністю з позивачкою, а тому її згода на укладення договору не є обов'язковою. Не заперечували проти розписки на 1000 грн., але
вважали, що матеріальної та моральної шкоди позивачці їхніми діями заподіяно не
було.

Нотаріус Чугуївської
державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_5 допитаний в судовому
засіданні в якості свідка ( т.2 а.с.95) пояснив, що засвідчений ним договір
дарування квартири від 24.05.2005 р. між ОСОБА_6, яка діяла в інтересах ОСОБА_2
на підставі довіреності  від 19.05.2005
р. і ОСОБА_3 укладений з дотриманням норм цивільного законодавства у
відповідності з волевиявленням сторін, без порушення прав та законних інтересів
інших осіб.

Представник ради опіки
і піклування Чугуївської міської ради Харківської області в судове засідання не
з'явився, надав суду письмову заяву ( т.2 а.с.83), в якій зазначив, що
неповнолітня ОСОБА_4 жодних прав  ( ані
власності, ані користування) на спірну квартиру ніколи не набувала. Батьки
дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за взаємною згодою закріпили дитині право
користування житловою площею в кв. № 212 в буд. 130 по вул.. Харківській в м.
Чугуєві, що належить матері, про що письмово повідомили ОСОБА_1 яка зверталась
с заявою ( т.1 а.с. 158).

Представник Чугуївської
міжрайонної прокуратури Харківської області в судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 підтримала вважаючи їх обґрунтованими.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
представника Чугуївської міжрайонної прокуратури, свідка - нотаріуса ОСОБА_5,
позицію представника органу опіки та піклування,  дослідивши письмові докази, що містяться в
матеріалах цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов
підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

24.05.2005 року між ОСОБА_6, яка діяла по довіреності, посвідченій
19.05.2005 р. Чугуївською держнотконторою по реєстру № 1-978 за ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 ( а.с.124 т.1).

Довіреністю від 19.05.2005 р. ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 подарувати
належну йому на праві особистої власності зазначену вище квартиру ОСОБА_3 (
а.с. 123 т.1).

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_2
на праві особистої власності згідно свідоцтва про право власності на
житло від 27.10.1994 р., була набута ним внаслідок приватизації і зареєстрована
ним в Чугуївському МБТІ ( а.с.16-18 т.1).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.ст.8,9 Закону України « Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992 р. передача квартир ( будинків) у власність
громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.
Передача квартир ( будинків) в загальну сумісну або часткову власність
здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно
проживають в даній квартирі ( будинку).

Як встановлено по справі, ні позивачка ОСОБА_1, ні її неповнолітня донька
ОСОБА_4 в спірній квартирі прописані не були, в приватизації спірної квартири
участі не приймали, а тому квартира АДРЕСА_1 не вважається сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.355 ЦК України, спільним майном ( що належить на праві
спільної власності) вважається майно, що є у власності двох або більше осіб.
Позивачка не представила доказів права спільної сумісної власності на спірну
квартиру, а тому вона на момент укладення договору дарування              від 19.05.2005 р. не повинна була
давати згоду на здійснення правочину, не була сторону цього договору і не
вправі його оскаржувати.

Рішення суду  від 13.06.1997 року, яким встановлений факт
перебування у фактично шлюбних відносинах
ОСОБА_1
і               ОСОБА_2 в період з 02.07.94р. по 13.06.97р. не може
бути доказом права сумісної спільної власності позивачки на
спірну квартиру.

Відповідно до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона ( представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона
представляє.

Відповідно до ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється,
у тому числі, в разі скасування особою, яка її видала.

Договір дарування квартири відбувався на підставі довіреності від
19.05.2005 р., якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 подарувати належну йому на
праві особистої власності зазначену вище квартиру  саме ОСОБА_3 ( а.с. 123 т.1). Таким чином,
зазначений правочин відповідає загальним вимогам передбаченим ст.203 ЦК
України, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Укладення
договору дарування квартири ОСОБА_3 було спрямоване на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним, що підтверджується фактом реєстрації
ОСОБА_3 в Чугуївському МБТІ права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 19.05.2005 р. ( а.с. 127 т.1).

Суд вважає недоведеними обставини на які посилалась позивачка стосовно
недієздатності ОСОБА_2,  його
неспроможності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними через
зловживання алкогольними напоями, здійснення правочинів внаслідок помилки,
тяжкого стану або під психічним чи фізичним тиском. Те, що ОСОБА_2 скасував
свою довіреність від 18.05.2005 р. на ім'я ОСОБА_1 ( а.с.120 т.1) не є
правопорушенням, відповідає вимогам п.2 ст.248 ЦК України і не порушує нічиїх
прав, у тому числі неповнолітньої ОСОБА_7

Стосовно стягнення на користь ОСОБА_1 5000 грн. за заподіяну матеріальну і
10000 грн. - моральну шкоду, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню.

Посилання позивачки на укладання договору дарування з порушенням
цивільно-процесуального законодавства у зв'язку з тим, що не був дотриманий
строк набрання чинності ухвали Чугуївського міського суду Харківської області
від 23.05.2005 р. про зняття арешту з квартири, суд вважає безпідставним,
оскільки рішення суду від 02.10.1995 р. по справі в якій був накладений арешт
за позовом до ОСОБА_2 про визнання договору обміну житлових приміщень набрало
чинності у 1997 році і ці обставини ніяким чином не стосуються ОСОБА_1, права і
законні інтереси якої порушені не були.

Суд вважає доведеними витрачені позивачкою на здійснення ремонту в
квартирі, яка на той час належала ОСОБА_2 1000 грн., оскільки ці обставини
підтверджуються наданою суду розпискою ( а.с.21 т.1 ) та проти цього фактично
не заперечували відповідачі по справі в судових дебатах. В решті грошових вимог
суд вважає недоведеними сплату ОСОБА_1 комунальних витрат, додаткової шкоди, а
також заподіяння моральних страждань. ОСОБА_3 надані докази до суду про
відсутність будь-якого ремонту в квартирі з дня здачі її в експлуатацію (акти
ЖКГ).

Керуючись ст.ст.203, 237, 248, 319,
321, 355,  Цивільного Кодексу України, ст.ст.8,9 Закону України « Про приватизацію
державного житлового фонду» від 19.06.1992 р., ст.ст.
10, 11, 60,80 169, 174, 209, 212, 214-215
ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1  затрати на ремонт спірної
квартири  у розмірі 1000 (одна тисяча
грн.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:

Справа № 2-5/08

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 травня  2008 року Чугуївський
міський суд Харківської області у

складі:
головуючого - судді Ковригіна О.С.

при
секретарі - Фатєєвої С.М.,

розглянув
у судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3  про
визнання недійсним договору дарування   і
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

В и р і ш и
в :

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1  затрати на ремонт спірної квартири  у розмірі 1000 (одна тисяча грн.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: