Справа  № 2-114/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

17.04. 2008 року                                                                                             м.
Запоріжжя

Комунарський
районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді:                                                                 Семікіна В.В.

при секретарі:                                                                         Семенчук В.В..,

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_4, про визнання недійсним  договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про розірвання договору довічного
утримання, укладеного між нею та відповідачем, , зазначивши, що в період дії
договору довічного утримування ОСОБА_3 став порушувати умови договору, а саме,
не в повному обсязі утримував її, ОСОБА_1, не забезпечував продуктами
харчування, одягом, необхідною допомогою, ліками, а також не забезпечував її
матеріально на зазначену в договорі суму 50 грн. щомісячно.

Потім позивачка уточнила свої вимоги та просила визнати недійсним договір
довічного утримання, укладений з відповідачем
02.10.2003 року,  зазначивши
наступні підстави.

02.10.2003 року до неї
приїхав  відповідач та запросив проїхати
з ним до нотаріуса, щоб підписати договір
на продажу кімнати в кв.АДРЕСА_1 ,так як
оформляв  це за передньою
домовленістю із позивачкою.

Незважаючи на хворий стан позивачки
(високий тиск) та надання їй сусідками медичної допомоги , та заперечення у
зв,язку із станом здоров.я проїхати з ним ,
став наполягати на проханні , заявивши, що це  не потребує багато часу, тому що треба лише
поставити свій підпис, а потім   заявив,
що в інакшому випадку він  відмовиться
від раніш даних зобов,язань по проведенню газу в будинок позивачки та придбання
меблів і телевізора.

Під таким психологічним тиском  відповідачка була вимушена поїхати до
нотаріуса, де  в якомусь документі ,зміст
якого їй не зачитували ,а сама вона його не роздивилася, так як була без
окулярів,  по вказівці відповідача
поставила свій підпис.

Навесні ,а саме приблизно в травні
2005 року відповідач повернув їй деякі документи, серед яких вона знайшла
договір  довічного утримання. Освідомивши
його зміст за допомогою сусідів, зрозуміла, що відповідач ввів її в оману та
під психологічним тиском примусив підписати договір, який  не відповідав її волевиявленню, тому просила
визнати  його недійсним.

В подальшому  сторона позивача уточнила свої вимоги та  просили визнати договір  довічного утримання недійсним тільки на тій
підставі , що на момент його укладення приватний нотаріус ОСОБА_4 не мала право
посвідчувати таки договори, поновивши строк
звернення до суду .

Підставою поновлення строку  позивачка зазначила те, що дізналася про
порушення своїх прав лише в травні 2005 року, коли їй був  повернутий відповідачем  договір довічного утримання та сусідками
роз.яснений його зміст.

Тому просила визнати цій договір
недійсним та  повернути сторони в
первісний стан, який існував на момент укладення договору довічного утримання.
Також зобов.язати відповідача  оформити
всі належні документи, за його кошти, на ім..я позивачки на 1225 частин жилого
будинку АДРЕСА_2 у її приватну власність.

Представник позивачки повністю підтримав вимоги ОСОБА_1,
та просив позов задовольнити ,надавши пояснення, аналогічні викладеним у
уточненій позовній заяві та заявивши, що
на момент укладення договору довічного утримання приватний нотаріус не
мала права це робити, так як існував закон, забороняючий посвідчувати договори
довічного утримання приватним нотаріусам.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги позивача
не визнав повністю і пояснив, що ОСОБА_1 добровільно , при нормальному для неї
стані здоров.я 02.10.2003 року поїхала із ним до нотаріуса ОСОБА_4 .При цьому у
неї були окуляри.

Там,  після роз,
яснення  змісту та наслідків нотаріусом
договору  довічного утримання,  позивачка
підписала  всі угоди , отримала
копію договору довічного утримання,  і
лише в 2005 році , незважаючи на виконання всіх умов договору з його сторони, після
підбурення сусідів вирішила розірвати договір
довічного утримання, тому вважає всі вимоги про визнання договору
недійсним безпідставними.

Крім того ,
зазначивши,  що аналогічні вимоги вже
розглядалися  судом  та по ним прийнято рішення ,а також , що
сплинув строк позовної давності, а приватний нотаріус  мала право посвідчувати договори довічного
утримання на підставі Указу Президента
від 23.08.1998 року  «Про
врегулювання діяльності нотаріату в Україні» ,
просив відмовити у задоволенні позову.

Представник
відповідача ОСОБА_5 повністю підтримав доводи ОСОБА_3.

Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 та її представник із позовними
вимогами не згодні. Нотаріус пояснила , що позивачка приїжджала до неї з
ОСОБА_3 для укладання договору довічного утримання .Їй роз.яснювалися умови
договору та наслідки, після чого вона підписала договір та отримала його копію
під розпис. Вважають ,  приватний
нотаріус мала право посвідчувати договір довічного утримання між сторонами, що
випливає з листа Міністерства юстиції України від 2.09.1998 року № 17-12691 та
Закону «Про нотаріат».

Вислухавши сторони та свідків , дослідивши інші докази, що є в справі, суд
приходить до висновку, що  позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом з пояснень сторін та встановлених рішенням суду від 23.11.2006 року
обставин справи з,ясовано , що ОСОБА_1 11.07.2002 року оформила довіреність на
ім'я відповідача на право управління та розпорядження всім належним їй майном,
у тому числі й на частину квартири АДРЕСА_1. Після приватизації даної частини
квартири, що належала позивачеві на праві власності, ОСОБА_1 подарувала за
договором дарування від 05.08.2003 року відповідачеві належні їй 39/100 частин квартири.
Згодом 17.09.2003 року ОСОБА_3 подарував дану частину квартири  ОСОБА_6, про що був укладений договір
дарування.

Одночасно з оформленням  договору
дарування , 02.10.2003 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 був укладений договір
довічного утримання останньої, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4.     Відповідно до даного договору позивач
передала у власність відповідача 12/25 частин житлового будинку АДРЕСА_2. Дана
частина житлового будинку належить ОСОБА_1 на праві власності., що підтверджено
технічним паспортом на житловий будинок від 08.01.1990 року. (а.с.12)

Згідно витягу про реєстрацію прав власності на жилий будинок АДРЕСА_2 право
власності на 12/25 його частин зареєстровано за ОСОБА_3 з 08.10.2003 року.

24.03.2001 року ОСОБА_1було складено заповіт на ім'я  ОСОБА_7, що підтверджено його копією, яка є в
матеріалах справи  на все майно яке
належить позивачці та  підтверджує доводи
останньої  про те , що вона не мала
наміру укладати договір довічного утримання із відповідачем.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України він застосовується до тих цивільних відносин, які виникли після
набрання ним чинності, а його положення застосовуються до прав і обов'язків, що
продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст.257  ЦК України загальна
позовна давність  встановлюється  тривалістю у три роки.

Сторона відповідача стверджувала, що позивачкою пропущений строк звернення
із позовними вимогами до суду , тому на цій підставі просили відмовити у
задоволенні позову.

Але ці доводи суд вважає неспроможними , зважаючи на наступне.

Так, позивачка звернулася до суду із вимогами про розірвання договору
довічного утримання 12.06.2007 року. Остаточно уточнила вимоги  19.12.2007 року. У судовому засіданні її
представник наполягав на тому, що про порушення своїх прав  при укладанні договору довічного
утримання  ОСОБА_1 дізналася лише в
травні 2005 року, коли отримала від ОСОБА_3 договір довічного утримання та їй
був роз,яснений зміст цього документу сусідками .

Договір  довічного утримання, який
просила визнати недійсним позивачка
посвідчений нотаріусом  02.10.2003
року. Нотаріус  в суді зазначала, що
роз,яснювала ОСОБА_1  зміст цього
правочину, остання   зрозуміла його ,так
як підписала договір,  однак ці пояснення
суд вважає голослівними, так як вони спростовуються   поясненнями
позивачки  і  поясненнями свідків.

Так, позивачка зазначала,
що  поїхала до нотаріуса хвора, без
окулярів. Нотаріус їй  роз.яснювала лише
про оформлення  договору  на продажу кімнати в кв.АДРЕСА_1.

Свідки  ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що в
жовтні 2007 року позивачка знаходилася вдома у плохому стані здоров,я , - у неї
був великий тиск , боліла голова. Тому їй намагалися допомогти сусідки. Коли
прийшов ОСОБА_3, то став налягати поїхати з ним до нотаріуса, так як вже  чекала автомашина. Відповідачка відмовлялася
їхати ,але після погроз ОСОБА_3 про відмову в такому разі від виконання своїх
обіцянок провести газ в будинок на купити їй речі, позивачка зібралася і
незважаючи на застереження свідків, та поїхала з ним.

ОСОБА_3 позивачці повернув
договір довічного утримання  приблизно у
травні 2005 року і тоді саме вони роз,яснили позивачці зміст договору довічного
утримання .

Ці докази стороною відповідача не
спростовані . Та обставина, що позивачка розписалася у договорі про роз,яснення
їй  змісту та його наслідків, не може
бути врахована судом  як доказ
освідомлення позивачкою договору , так як
у справі є  запис про  виклик 02.10.2003 року  швидкої медичної допомоги та скаргами
позивачки на головний біль, біль у серці , шум у голові та інше. (а.с.263).

Крім того, суд враховує  , що на
момент укладення договору  довічного
утримання, позивачка  склала заповіт  на свою частину будинку на  ім'я
ОСОБА_7, що підтверджує її доводи про те, що вона не мала наміру
укладати договір довічного утримання .

Ці докази у сукупності спростовують
доводи  відповідача, приватного нотаріуса
ОСОБА_4 та свідків  ОСОБА_11 та ОСОБА_12.
Останні ,нібито спілкувалися з позивачкою 02.10.2003 року та бачили її у
здоровому стані та  з окулярами перед
тим, як піти з ОСОБА_3 до нотаріуса. При цьому суд враховує ті обставини, що
свідки є  добрими знайомими відповідача,
плуталися при дачі пояснень, ОСОБА_12 навіть не зміг назвати ,  де саме розташовувався офіс ,в якому
чекала  ОСОБА_3 позивачка перед  тим, як піти до нотаріуса.

Згідно ч.5 ст.268 ЦК України, якщо
суд визнає поважними  причини  пропущення позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Оцінивши докази, суд вважає доказаним, що позивачка дізналася про порушення
своїх прав відповідачем лише в травні 2005 році, а тому  поважними причини пропуску пропущення
неї  позовної давності на звернення до суду
із позовними вимогами про визнання договору довічного утримання недійсним ,
тому вони підлягають поновленню судом.

Крім того, безпідставними суд вважає і доводи відповідача відносно того, що
вимоги позивачки щодо визнання договору довічного утримання недійсним вже
розглянуті судом, так як це не вбачається а ні з рішення Комунарського
районного суду між цими ж сторонами від
23.11.2006 року, де  розглянуті
вимоги  щодо розірвання договору
довічного утримання, а ні з ухвали Апеляційного суду  від 22.03.2007 року.

Між тим, ст.426 ЦК України (в редакції 1963 р.) передбачено нотаріальне
посвідчення договору довічного утримання.

Пояснення позивача та приватного нотаріусу
ОСОБА_4 щодо надання останньої права посвідчувати договори довічного
утримання  на підставі  указу Президента України  від 23.08.1998 року  «Про врегулювання діяльності  нотаріату в Україні» та  листа
Міністерства юстиції України від 2 вересня 1998 року № 17-12691 ,
яким  роз.яснено про вступ в дію  указу Президента , та які  не містять винятку щодо посвідчень договорів
довічного утримання, суд вважає не заслуговуючими на увагу внаслідок
наступного.

Указ Президента України від 23.08.1998 року
«Про врегулювання діяльності
нотаріату в Україні» прийнятий
згідно розділу 15 «Перехідних положень» Конституції України ,згідно  п.4 яких Президент України протягом трьох
років  після набуття чинності  Конституцією України  має право
видавати схвалені Кабінетом Міністрів
України і скріплені  підписом
Прем,єр-міністра України укази з економічний питань, не врегульованих
законами., з одночасним поданням
відповідного законопроекту до Верховної Ради України в порядку,
встановленому ст.93 Конституції. Такий указ Президента ……. діє до набрання
чинності  законом, прийнятим Верховою
Радою України.

Крім того, п.14  ст.92 Конституції
України передбачено, що  організація та
діяльність  нотаріату  визначається виключно законами України.

Згідно ст.36 п.5  Закону України «Про
нотаріат»  в редакції цього закону від
15.05.2003 року, яка чинна з 11.06.2003 року , приватний нотаріус вчиняє
нотаріальні дії, передбачені ст.34 цього Закону, за винятком  посвідчення договорів довічного утримання.

Тобто на час посвідчення договору довічного утримання між сторонами по
справі приватний нотаріус ОСОБА_4 діяла поза межами наданих їй законом
прав,  посвідчивши  договір довічного утримання  від 02.10.2003 року між ОСОБА_1та ОСОБА_3

Ст. 48 ЦК України  (1963 року)
передбачено , що недійсною є угода, що не відповідає вимогам  закону. При недійсній  угоді кожна
з сторін  зобов,язана  повернути другій стороні все одержане за
угодою.

Тому суд приходить до висновку про
обґрунтування позовних вимог позивачки та визнання договору довічного утримання
між нею та ОСОБА_3,- недійсним з моменту її укладення на підставі ст.59 ЦК
України (1963 року), як укладеного  в
порушення закону .

Внаслідок цього ОСОБА_3 зобов, язаний повернути позивачці у власність 12/25
частин житлового будинку АДРЕСА_2, а сам має право на стягнення майна або
грошової суми його вартості, переданого позивачці у виконання умов договору
довічного утримання .

У задоволенні решти позову , що стосується вимог  про зобов.язання відповідача  оформити всі належні документи на частину
будинку у власність позивачки за його кошти , вони не підлягають задоволенню за
безпідставністю так як не відповідають вимогам Закону, бо законодавством не
передбачені.

Так як суд  частково задовольняє
вимоги позивачки , на її користь підлягають стягненню судові витрати  з відповідача, понесені на сплату держмита
-8,50 грв .,та за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 7,50
грв., а всього 16 грв.(а.с.15)

Керуючись ст.92 Конституції України, ст.ст.48, 59,268, 426 ЦК України (1963
року) , ст.36 п.5  Закону України «Про
нотаріат»  , ст. ст. 60, 61, 88, 208,
209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити  пропущений строк позовної давності на
звернення ОСОБА_1 до суду із вимогами про визнання недійсним договору
довічного утримання від 02.10.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_4..

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково .

Визнати недійсним з моменту
укладення  договір довічного утримання
від 02.10.2003 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 ., в задоволенні решти
частини  позовних вимог - відмовити.

Роз,яснити ОСОБА_3 його право на звернення до суду із вимогами про
стягнення майна або грошової суми його вартості, переданого позивачці у
виконання умов договору довічного утримання

Сягнути з  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 судові витрати 16 гривень.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з
дня його проголошення та подання апеляційної скарги на рішення суду протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: