Справа № 2-735/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К
Р А Ї Н И

26 березня 2008 року Печерський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого:                              судді Козлова
Р.Ю.,

при секретарі:                              Гуцинюку М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання договорів
позики неукладеними,

В С Т А Н О В И В:

У січні  2008 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому просить визнати неукладеними договори позики від 18
та 31 січня 2006 року між ним та відповідачкою. В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що у січні 2006 року він звернувся до відповідачки з
проханням позичити йому грошову суму, еквівалентну 11 000 доларів США.
Відповідачка погодилась надати йому вказану суму після відповідного оформлення
договору позики. 18 січня 2006 року державним нотаріусом посвідчено договір
позики між сторонами даної справи на суму, еквівалентну 9 000 доларів США, а 31
січня цього ж року договір позики на суму 2 000 доларів США. Посилаючись на те,
що незважаючи на нотаріальне оформлення правочинів, відповідачка так і не
передала йому обумовлені договорами грошові суми, позивач просив суд
задовольнити заявлені вимоги.

Представник
позивача в судовому засіданні підтримав позов з викладених в ньому підстав та
просив суд задовольнити заявлені вимоги. Представник відповідачки проти позову
заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві направило суду заяву, в якій просить розглядати
справу у відсутність його представника, при винесенні рішення покладається на
розсуд суду.

Вислухавши
пояснення представників позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи
суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог.

Судом
встановлено, що 18 та 31 січня 2006 року нотаріусом Першої Київської державної
нотаріальної контори посвідчено договори позики між сторонами даної справи,
згідно з умовами яких позивач позичив у відповідачки грошові суми строком до 1
квітня 2006 року без нарахування відсотків. Умовами договорів передбачено, що
загальний розмір позичених коштів є еквівалентним 11 000 доларів США (а.а.с.
5,6).

28 грудня 2008
року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу позивачу
направлені дві заяви відповідачки з вимогою повернути вказані у договорах
позики суми.

Відповідно до
ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає
у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1
ст. 1051 цього Кодексу позичальник має право оспорити договір позики  на тій підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Твердження
позивача та його представника про те, що обумовлені договорами позики грошові
кошти фактично не були передані позивачу і тому згідно з правилом ч.2 ст.1046
ЦК України вказані договори є неукладеними спростовуються змістом цих
договорів. Так, в п.1 договорів позики від
18 та 31 січня 2006 року зазначено, що ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2
передбачені умовами правочинів грошові суми. Дані договори посвідчені
нотаріально та підписані позивачем.

Посилання
представника позивача на відсутність у відповідачки документа, який додатково підтверджує
факт передачі позивачу грошових коштів за договорами, не можуть бути прийняті
до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі. Ч.2 ст. 1047 ЦК України вказує
на можливість підтвердження укладання договору позики документом, який
посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми, в тому випадку, коли
сторонами не додержано правило ч.1 даної статті про просту письмову форму
договору. Як вбачається з матеріалів справи, оспорювані договори оформлені
нотаріально, законність процедури їх нотаріального посвідчення позивачем та
його представником під сумнів не ставиться.

Згідно з ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки в судовому
засіданні не було надано доказів того, що зміст оспорюваних договорів не
відповідає фактичним обставинам справи і позивач не отримував обумовлених
договорами грошових коштів, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі
викладеного та керуючись ст. ст. 1046, 1051 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 88,
209, 213 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання
договорів позики неукладеними - відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ