№2-55/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

9 червня  2008 року                                   Печерський
районний  суд м. Києва в складі:

головуючого
- судді
Волкової С.Я.

при
секретарі
Тулісовій
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Головне управління юстиції у
м. Києві, ОСОБА_4, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом
недійсним, визнання права власності на частину житлового будинку за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4, про усунення перешкод у
користуванні власністю,

в с т а н о в и в :

У червні 2004 р. позивачка
ОСОБА_1. звернулася  до суду із позовними
вимогами, які під час розгляду справи уточнила і остаточно просила визнати
недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 4.07.2003 р.
ОСОБА_2, визнати за нею право власності на 1/10 частину жилого будинку по
АДРЕСА_1 яка складається із приміщення тамбуру площею 2,3 кв.м. та жилої
кімнати площею 11,3 кв.м., змінивши розмір часток співвласників у праві
власності на зазначений будинок, визнати за нею право власності на 12/30
частини цього будинку, за відповідачем ОСОБА_2 - 11/30; частина ОСОБА_5 у цьому
будинку залишається незміною та складає 7/30.

Свої вимоги позивачка
ОСОБА_1., її представник ОСОБА_6. обґрунтували тим, що ОСОБА_1. є співвласником
будинку по АДРЕСА_1 де їй належить 1/3 часина після смерті матері ОСОБА_7, і де
ОСОБА_8 на праві власності належало 1/10 частина будинку. У 1973 р. 1/10 частка
будинку, що складалась з кімнати площею 11,3 кв.м. та тамбуру, була визнана
непридатною для проживання, а ОСОБА_8 була відселена у АДРЕСА_2. Через
неможливість знесення непридатної для проживання частини будинку виконком
Печерської районної ради м. Києва дозволив її матері ОСОБА_7 тимчасово
користуватися кімнатою площею 11,3 кв.м. як підсобним приміщенням, а тамбур
знесла сама ОСОБА_8 В подальшому за кошти позивачки було прибудовано новий
тамбур площею 2,3 кв.м., а рішенням Печерської районної ради м. Києва №504 від
25.08.1986 р. за нею було визнано право власності на нього,  кімнату ж площею 11,3 кв.м. вона повністю
відбудувала і обладнала за власні кошти й до цього часу користується
зазначеними приміщеннями.

Заперечуючи ОСОБА_2
звернувся із зустрічними позовними вимогами, які під час розгляду справи
доповнив і остаточно просив зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у
користуванні жилою кімнатою площею 11,3 кв.м. шляхом її звільнення, демонтувати
прибудований тамбур, закрити дверний отвір між приміщеннями 3-4 площею 11,3 кв.м.
та 3-3 площею 13,0 кв.м., стягнути на його користь 18000 грн. завданої шкоди;
змінити розмір його частки у праві спільної часткової власності, визнавши за
ним право на 12/30 частини жилого будинку по АДРЕСА_1

Свої вимоги відповідач
ОСОБА_2, його представник ОСОБА_9 обґрунтували тим, що він, отримавши в
Шістнадцятій Київській державній нотконторі 4.07.2003 р. свідоцтво про право на
спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8, набув законного права власності на
спірне майно. З моменту отримання вказаного свідоцтва він позбавлений
можливості володіти, користуватися та розпоряджатися вказаною частиною будинку.

В судове засідання третя
особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 не з'явилася,
про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку,  подала заяву про розгляд справи за її
відсутності.

В судове засідання третя
особа: Головне управління юстиції у м. Києві не з'явилася, про час і місце судового розгляду оповіщена у
встановленому порядку,  подала заяву про
розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні третя
особа: ОСОБА_4 пояснив, що він є співвласником 21/90 частки жилого будинку по
АДРЕСА_1

Предметом спору є 1/10
частина жилого будинку по АДРЕСА_1
належна ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого Першою
Київською державною нотконторою 4.05.1962 р. Іншими співвласниками цього
будинку були: ОСОБА_7, якій належала 1/3 частина, ОСОБА_10, якому належала 1/3
частина, ОСОБА_11, якому належало  21/90
частина.  23.10.1962 р. між
співвласниками було укладено договір про порядок користування будинком по
АДРЕСА_1 договір посвідчено Першою Київською державною нотконтори. Відповідно
до п.2 цього договору в користування ОСОБА_8 перейшли житлова кімната площею
11,3 кв.м. та тамбур площею 4,10 кв.м.

Відповідно до ст.118 ЦК
УРСР в редакції Закону 1963 р., який був чинним на момент укладення між
сторонами договору, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок
за згодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями
будинку (квартирами, кімнатами) у відповідності із частками кожного і така
угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої
ради народних депутатів, то вона є обов'язковою і для особи, яка в послідуючому
придбає частку у спільній власності на цей будинок.

Встановлено, що 1/3 частина
будинку по АДРЕСА_1 що належала ОСОБА_7, перейшла до позиваки ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 22.11.1983 р. посвідченого
Першою Київською державною нотконторою, зареєстрованого Київським міським бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна; 1/3 частина цього будинку, що належала ОСОБА_10., була придбана відповідачем
ОСОБА_2 з прилюдних торгів, про що видане свідоцтво про придбання квартири з
прилюдних торгів, 21.03.1975 р. посвідченого Першою Київською державною
нотконторою, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна; 21/90 частки
зазначеного будинку, що належали ОСОБА_11. були придбані третьою особою
ОСОБА_4. за договором купівлі-продажу, 19.06.1973 р. посвідченого Першою
Київською державною нотконторою, зареєстрованого Київським міським бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна.

З наданого суду листа
виконкому Печерської районної ради №492/2 від 23.06.1975 р. вбачається, що 1/10
частина будинку по АДРЕСА_1 яка складається із
кімнати площею 11,3 кв.м. і тамбуру, раніше належала ОСОБА_8, прийшла в
аварійний стан, в результаті чого ОСОБА_8 в 1973 р. відселена у державну
квартиру, свою частину будинку ОСОБА_8 привела в повний нежитловий стан, а
тамбур знесла. Знести дану частину будинку не можливо, так як вона знаходиться
під одним дахом інших співвласників будинку по вул. Товарній. В зв'язку з цим
виконком Печерської районної ради на прохання ОСОБА_7 від 28.06.1973 р.
дозволив їй тимчасово користуватися цією аварійною кімнатою площею 11,3 кв.м.
як підсобним приміщенням.

Зазначені обставини також
знайшли своє підтвердження в листі начальника житлового управління Печерського
району м. Києва №339-4 від 21.05.1975 р., із якого вбачається, що в
домоволодінні АДРЕСА_1 ОСОБА_8 мала на праві власності 1/10 частку (одна
кімната площею 11,3 кв.м. і тамбур площею 4,1 кв.м.). Ця квартира за висновком
техніко-експертної ради є непридатною для житла. Власник цієї квартири ОСОБА_8
відселена в державну квартиру, оскільки вказану квартиру неможливо було знести,
так як вона розміщена під одним дахом, ОСОБА_8 привела її в повний нежитловий
стан, а тамбур знесла; а також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні
в поясненнях самої позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, третьої особи
ОСОБА_4, показах допитаних свідків ОСОБА_12., ОСОБА_13.

Зокрема із пояснень в
судовому засіданні третьої особи ОСОБА_4 вбачається, що посадові особи
виконкому Печерської районної ради м. Києва вимагали від ОСОБА_8 розібрати
дерев'яне приміщення тамбуру площею 4,1 кв.м. та заявили, що, у випадку, якщо
остання не розбере його, то і не одержить державну квартиру. Після чого ОСОБА_8
розібрала тамбур, вхід у квартиру забила навхрест дерев'яними дошками та
виселилась на постійне проживання у надану їй квартиру.

Встановлено, що 15.12.2002
р. ОСОБА_8 померла.    ІНФОРМАЦІЯ_1.  ОСОБА_2 звернувся до Шістнадцятої державної
нотконтори із заявою про прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право
власності за заповітом.

Відповідно до наданого суду
свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем майна  ОСОБА_8 а саме: 1/10 частини жилого будинку
по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, при цьому суд вбачає, що на час видачі свідоцтва майно у
виді  1/10 частини жилого будинку по
АДРЕСА_1 не існувало, оскільки бувша власниця спірної 1/10 частки будинку сама
зруйнувала належну їй кімнату, а тамбур взагалі знесла, знищивши свою
власність.

Відповідно до ч.1 ст.1301
ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням
суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала право на
спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Суд, враховуючи викладене,
ту обставину, що під час видачі свідоцтва про право на спадщину не існувало
спадкового майна, знаходить позовні вимоги позову ОСОБА_1 в частині
визнання   недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, видане 4.07.2003 р. державним нотаріусом Шістнадцятої
державної нотконтори м. Києва ОСОБА_2,
обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. Суд також вбачає, при
видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом не перевірялися
наявність і склад спадкового майна, зокрема: кімнати площею 11,3 кв.м. та
тамбуру площею 4,1 кв.м., що знайшло своє підтвердження в листі Київського міського
бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна №17287 від 23.05.2008 р. А тому свідоцтво на ім'я ОСОБА_2 було
видане без достатніх правових підстав та в порушення п.114 Інструкції “Про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”.

Крім того судом
встановлено, що рішенням виконкому Печерської районної ради №504 від 25.08.2986
р. за ОСОБА_1 визнано право особистої власності на прибудоване приміщення
тамбуру площею 2,3 кв.м. до своєї частини будинку  по АДРЕСА_1

Дійсно, відповідач ОСОБА_2,
не погоджуючись із вказаним рішенням органу місцевої влади, у судовому порядку
оскаржив його правомірність.

Рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 25.10.2006 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до  Печерської районної в м. Києві державної
адміністрації, третя особа: ОСОБА_1., про визнання рішення виконкому Печерської
районної ради №504 від 25.08.1986 р. протиправним та скасування рішення, що
залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.01.2007 р. та
ухвалою Вищого адміністративного суду України від 4.12.2007 р.,
адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим рішенням у  цивільній, господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так Печерським районним
судом м. Києва в рішенні від 25.10.2006 р. було встановлено факт, що рішення
виконкому Печерської районної ради №504 від 25.08.1986 р. про визнання права
власності на приміщення тамбуру площею 2,3 кв.м. в будинку по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 було прийнято виконкомом в межах своєї компетенції, з використанням
наданих йому повноважень.

Позивачка ОСОБА_1,
звертаючись до суду за захистом своїх прав, на підтвердження викладених у її
позові обставин щодо перебудови і переобладнання кімнати площею 11,3 кв.м., яка
раніше належала ОСОБА_8, надала акт, затверджений 21.01.2005 р. начальником
служби малоповерхової забудови КП Печерське УЖГ м. Києва, про те, що вказана
кімната використовується нею під житлову, забезпечена світлом та опаленням, що
також підтверджується наданими позивачкою документами про проведення за її
рахунок протягом 1985-1986 рр. будівельних робіт у вказаній кімнаті для
забезпечення газового опалення.

Відповідно до діючої на той
час норми ст.119 ЦК УРСР в редакції Закону 1963 р. якщо учасник спільної
часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну
площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згоди
інших учасників і у встановленому порядку, частки учасників в спільній
власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають
відповідній зміні.

Судом встановлено, що
прибудова ОСОБА_1 за її рахунок приміщення тамбуру до своєї частини будинку по
АДРЕСА_1 та перебудова за її рахунок аварійної нежитлової кімнати площею 11,3
кв.м. в житлову було здійснено за згоди інших учасників спільної часткової
власності на будинок та у встановленому порядку, оскільки з часу проведення
таких робіт, а саме з 1985-1986 рр. ані учасниками спільної часткової
власності, ні органами державної влади не тільки не було висунуто жодної
претензії до позивачки з приводу здійснення таких дій, а й навпаки було
прийнято рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на його частку та про
визнання за нею права тимчасового користування жилою кімнатою площею 11,3 кв.м.
Суд також враховує, що Печерська районна у м. Києві державна адміністрація,
визнаючи факт проведення позивачкою будівельних робіт по перебудові аварійної
нежитлової кімнати площею 11,3 кв.м. у спірному будинку в житлове приміщення,
визнала рішення виконкому Печерської районної ради  м. Києва №418 від 9.07.1973 р. таким, що не
діє.

Судом також встановлено,
що ОСОБА_8 з часу її виселення у 1973 р. із будинку по АДРЕСА_1 і до дня смерті
у 2002 р., тобто протягом майже 30 років не цікавилась 1/10 частиною цього
будинку, заяв, скарг чи позовів з приводу порушення її прав з боку як виконкому
Печерської районної ради м. Києва, який розпорядився аварійною жилою кімнатою,
передавши її у користування ОСОБА_7, та вимог до самої ОСОБА_7 або її доньки
ОСОБА_1 не заявляла, у судові або правоохоронні органи особисто не  зверталась.

При таких обставинах решту
позовних вимог ОСОБА_1 суд знаходить обґрунтованими, в судовому засіданні
доведеними.

Щодо вимог зустрічного
позову ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні жилою
кімнатою площею 11,3 кв.м. шляхом її звільнення, демонтування прибудований
тамбур, закрити дверний отвір між приміщеннями 3-4 площею 11,3 кв.м. та 3-3
площею 13,0 кв.м., стягнення 18000 грн.
шкоди,  зміну розміру його частки
у праві спільної часткової власності, то в судовому засіданні ані ОСОБА_2, ні
його представником не доведено факту, що ОСОБА_1. чинить йому перешкоди у
користуванні 1/10 частиною будинку по АДРЕСА_1 якою до 1973 р. користувалась
ОСОБА_8, оскільки така частина не існувала, оскільки була знищена, а тому
ОСОБА_2 на час прийняття спадщини та подачі зустрічних вимог до ОСОБА_1 не міг
користуватися приміщенням тамбуру площею 4,1 кв.м., яке було зруйновано ОСОБА_8
у 1973 р., та приміщенням кімнати площею 11,3 кв.м., яке за рішенням виконкому
Печерської районної ради м. Києва №3418 від 9.07.1973 р. перебувало у
тимчасовому користуванні ОСОБА_7, після смерті останньої - у користуванні
позивачки й використовувалося нею в якості підсобного приміщення. Суд також
звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2, зазначивши в своїй зустрічній позовній
заяві, що ОСОБА_8, будучи людиною похилого віку та маючи слабке здоров'я, не
могла утримувати в належному стані належне їй майно, тим самим визнав, що
дійсно, починаючи з 1973 р., вказаними приміщеннями користувались ОСОБА_7 та
ОСОБА_1., що узгоджується із добутими в судовому засіданні доказами.

При таких обставинах вимоги
зустрічного позову ОСОБА_2 суд знаходить безпідставними.

На підставі ст.88 ЦПК України
з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід присудити понесені і
документально підтверджені судові витрати у розмірі 88,90 грн., та, враховуючи
позовні вимоги ОСОБА_1, зустрічні вимоги ОСОБА_2, надані ним квитанції про
сплату 188,50 грн., з ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути 76,68 грн. судового
збору.

На підставі викладеного,
керуючись  ст.ст.118,119 ЦК УРСР в
редакції Закону  1963 р.,
ст.ст.3,15,16,1236,1301 ЦК України,
ст.ст.3,4,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 -
задовольнити.

Визнати свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, видане 4.07.2003 р. ОСОБА_2 Шістнадцятою Київською
державної нотаріальною конторою, на 1/10 частини жилого будинку АДРЕСА_1-
недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/10 частини жилого будинку №44 по вул. Товарній в м. Києві,
змінивши частки у праві співвласників на будинок АДРЕСА_1наступним чином:

за ОСОБА_1 - право
власності на 12/30 часток,

за ОСОБА_2 - право
власності на 11/30 часток,

за ОСОБА_4 - право
власності на 7/30 часток.

В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 88,90 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід
держави 76,68 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду м. Києва через районний суд.          Заяву про апеляційне оскарження
рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ