У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 лютого 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Лихути Л.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позивачі зазначали,
що були власниками 2/5, а відповідачка власником 1/5 частки будинку по
АДРЕСА_1. На підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 12
липня 2006 року з кожної з них стягнуто на користь відповідачки ОСОБА_3 по 3
078 грн. 60 коп. грошової компенсації за належну їй частку в будинку та таким
чином вони стали власниками 3/5 часток будинку. Оскільки після цього
відповідачка розібрала сіни та сарай, які були складовою належної їй частки, а
будівельні матеріали вивезла, позивачі просили стягнути з неї 4 503 грн.
матеріальної та 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 5 червня 2007 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 4 503
грн. матеріальної та 700 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2007 року
рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові
відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись
на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про
відмову в позові, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_3 є неналежним
відповідачем, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, споруди
були  зруйновані її сином ОСОБА_4, який є
повнолітнім. Крім того, висновок про заподіяння шкоди позивачам сином
відповідачки ОСОБА_4 є передчасним, оскільки його судом першої інстанції
зроблено без оцінки всіх наявних у справі доказів. Також судом першої інстанції
не враховано, що зруйновані споруди були самовільно споруджені.

Однак, погодитися з таким висновком не можна.

Відповідно до ст.ст. 1166 та 1167 ЦК України майнова та моральна шкода,
завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що належні
позивачам споруди зруйнував ОСОБА_4 за вказівкою своєї матері ОСОБА_3 -
відповідачки по справі, а тому остання повинна відшкодувати завдану позивачам
шкоду.

Вважаючи, що судом першої інстанції висновок про зруйнування будівель сином
відповідачки зроблено передчасно, без оцінки всіх наявних у справі доказів,
апеляційний суд разом з тим сам оцінки цим доказам не дав, встановленого судом
першої інстанції факту спільності дій відповідачки та її сина по завданню шкоди
позивачам не спростував та також передчасно ухвалив нове рішення про відмову в
позові.

Крім того, вказуючи, що зруйновані будівлі споруджено самовільно,
апеляційний суд не врахував та не дав оцінки тому, що, як також встановлено
судом першої інстанції, їх вартість було враховано судом при визначенні розміру
грошової компенсації за частку відповідачки в будинку і позивачі сплатили їй
вартість цих споруд.

Таким чином, апеляційним судом допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування
постановленого ним судового рішення в частині ухвалення нового рішення.

Разом з тим, слід погодитися з рішенням апеляційного суду
в частині скасування рішення суду першої інстанції, змінивши лише підстави
такого скасування, оскільки той, встановивши, що належні позивачам споруди
зруйнував син відповідачки  ОСОБА_4 за вказівкою останньої, на
порушення вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України не обговорив питання про залучення його
до участі у справі як співвідповідача.

За таких обставин справу слід передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 31
липня 2007 року в частині ухвалення нового рішення скасувати та передати справу
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін