15 квітня 2008 року                                           м. Київ
Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України у складі :
Левченка Є.Ф., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,
в попередньому судовому засіданні справу за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради про визнання рішення виконавчого
комітету сільської ради, наказу радгоспу незаконними та визнання права
постійного користування земельною ділянкою,
звернулися до суду з зазначеними позовами, посилаючись на те, що наказом
радгоспу “Совки” № 193 від 28 червня 1988 року та  рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради № 206 від
28 жовтня 1994 року ОСОБА_3 було незаконно надано земельну ділянку за
рахунок присадибної ділянки будинку АДРЕСА_1, чим порушено їх права на
користування земельною ділянкою.
визнати незаконними й скасувати наказ радгоспу “Совки”            № 193 від 28 червня 1988 року та
рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 206 від 28
жовтня 1994 року, визнати за ними право постійного користування земельною ділянкою
площею 0,22 га.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням
Києво-Святошинського районного суду від 11 червня           2007 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково, постановлено визнати незаконним рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради № 206 від 28 жовтня
1994 року, в задоволенні решти її позовних вимог та позову ОСОБА_2
відмовлено. Ухвалою цього ж суду від 24 липня 2007 року частково задоволено
заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвалою
Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2007 року рішення суду
першої інстанції залишено без змін, ухвалу суду від 24 липня 2007 року
скасовано та заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 просять скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове
рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до
ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав для висновку, що судами при розгляді
справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд
перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому
доводи касаційної скарги в цій частині не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалені
з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.
332, 336 ЦПК України, колегія суддів Cудової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду від 11 червня 2007 року
та  ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 20 листопада 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:                                                Є.Ф.Левченко

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін