Справа № 2-О-164/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 року
місто Одеса

Суворовський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого       - судді Кисельова В.К.

при
секретарі      - Голованець Н.Б.,

за участю
заявника  - ОСОБА_1

представника
заявника  -  ОСОБА_2.

представника
зацікавленої особи -ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою
ОСОБА_1  про встановлення факту
проходження служби в складі діючої армії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернувся
до суду із заявою про встановлення факту проходження служби в складі діючої
армії та просить суд встановити факт проходження ним служби в складі 236
стрілкового полку 106 Стрілкової дивізії діючої армії у період бойових дій із
09 березня 1943 року по 25 березня 1943 року.

В обґрунтування своїх вимог заявник
посилається на те, що, відповідно до витягу із акту огляду у МСЕК № 092603 від
15.03.2004 року та довідки ВТЕК про причину та групу інвалідності від 12 жовтня
2005 року, йому призначено ІІ групу інвалідності загального захворювання.

Однак, із
зазначеною причиною інвалідності (“загальне захворювання”) він не погоджується,
оскільки, відповідно до архівної довідки № 11/77758 від 17 лютого 2004 року,
виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації, в
картотеці обліку офіцерського складу вказано, що ОСОБА_1 у період Великої
Вітчизняної війни із 29.03.1943 року знаходився на лікуванні у евакогоспіталі №
1139 в м. Сизрань, а у графі “Поранення та контузії” записано: “Легке
поранення, березень 1943; c. Ждановка, Курська область”.

Згідно довідки №
83а&sup2; від 06
січня 1988 року, виданої І відділом Архіву військово-медичних документів Військово-медичного
музею Міністерства оборони СРСР ОСОБА_1 перебував у 236 стрілковому полку 106
стрілкової дивізії і 25 березня 1943 року на фронті ВВВ отримав обмороження 3-ї
степені І пальця лівої стопи й з приводу поранення - знаходився на лікуванні в евакогоспіталі
№ 1139, а далі БМП, ДМП, СЕГ № 1095, ЕГ№ 4662.

Таким чином, як
вбачається із вищезазначених документів, причиною його інвалідності являється
не - “загальне захворювання”, а поранення (каліцтво), одержане при захисті
Батьківщини в період Великої Вітчизняної війни. Така невідповідність причини
інвалідності дійсним обставинам призводить до обмеження заявника у користуванні
усіма правами та пільгами, які передбачені національним законодавством для
інвалідів війни, а також спричиняє йому душевний дискомфорт, який пов'язаний із
неможливістю довгий час відновити своє право на справедливе визначення
(встановлення) причини інвалідності.

19 грудня 2007
року заявник із проханням вирішити питання щодо зміни формулювання причини
інвалідності та присвоїти йому статус “інваліда війни” у формі письмової заяви
звернувся до Одеського обласного військового комісаріату, який в свою чергу, у
відповідності до ч. 3 ст. 7 Закону України “Про звернення громадян”
преадресував вищезазначену заяву  до
Одеської обласної МСЕК № 2 як органу, що здійснює медико-соціальну експертизу,
оскільки, згідно із ст. 1 Положення про медико-соціальну експертизу,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  № 83 від 22 лютого 1992 року,  ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину,
час настання, групу інвалідності визначає медико-соціальна експертиза.

Як вбачається із
листа-запиту Одеської обласної МСЕК № 2 за вих. № 33 від 23.01.2008 року,
причину інвалідності можна встановити лише при наявності офіційної інформації
щодо проходженняОСОБА_1 військової служби в діючій армії в період бойових дій
із вказівкою строку служби, а відповідно до повідомлення Одеського обласного
військового комісаріату за вих. № 327 від 06.02.2008 року, даними про
проходження заявником служби в складі діючої армії Одеський обласний військовий
комісаріат не володіє.

У зв'язку з цим
в  заявника виникла необхідність
встановити факт проходження ним служби в складі діючої армії у період бойових
дій із 09 березня 1943 року по 25 березня 1943 року з метою встановлення
дійсної причини його інвалідності, а саме - поранення (каліцтво), одержане при
захисті Батьківщини в період Великої Вітчизняної війни, оскільки одержати
документи в інших органах державної влади, що посвідчують цей факт - неможливо.

У судовому
засіданні заявник доводи заяви підтримав.

Заслухавши
заявника, його представника, представника заінтересованої особи, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому
засіданні і наявних у справі матеріалів, заява підлягає   задоволенню.

У судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_1, із 26.08.1942 року по 27.11.1970 року
проходив службу в Збройних Силах Союзу РСР, що підтверджується відповідними
записами у воєнному білеті Серії НОМЕР_1, де у графі “11. Участие в боевых
действиях, боевых походах и партизанских отрядах (где, когда и в какой
должности)” зазначено, що заявник брав участь у Великій Вітчизняній війні з
01.01.1943 року по 29.03.1943 року у складі 114 гвардійського стрілкового полку
37 гвардійської стрілкової дивізії 62 гвардійської армії.

Аналогічна
інформація зазначена й в архівній довідці № 11/77758 від 17 лютого 2004 року,
яка видана Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації.

Згідно архівної
довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації №
8/111022 від 15 грудня 2005 року, 31 січня 1943 року заявник, будучи рядовим
курсантом, відправлений в місто Балашов (Російська Федерація) для формування та
подальшого відправлення на фронт, де й був зарахований рядовим - помічником ручного
кулеметника в 114 гв.стр. полк 37 гв.див. 62 гв.арм. - армії ОСОБА_4

09 березня 1943
року під час слідування до лінії фронту у складі новосформованого полку заявник
з невідомих йому причин був покинутий (забутий) особовим складом підрозділу й
пристав до військової частини, що зустрілась йому на шляху, а саме - до 236
стрілкового полку 106 стрілкової дивізії.

Даний факт
підтверджується довідкою № 83а&sup2; від 06 січня 1988 року, виданою І відділом Архіву
військово-медичних документів Військово-медичного музею Міністерства оборони
СРСР, згідно якої, ОСОБА_1 перебував у 236 стрілковому полку 106 стрілкової
дивізії і 25 березня 1943 року на фронті Великої Вітчизняної війни отримав
обмороження 3-ї степені І пальця лівої стопи.

Таким чином, з
моменту приєднання ОСОБА_1до 236 стрілкового полку 106 стрілкової дивізії (09
березня 1943 року) по день вибуття із бою внаслідок обмороження кінцівок (25
березня 1943 року) заявник проходив службу в складі 236 стрілкового полку 106
стрілкової дивізії діючої армії у період бойових дій під час Великої
Вітчизняної війни.

Згідно із ч. 2 ст. 256 Цивільного
процесуального кодексу України, у судовому порядку, окрім фактів, зазначених у
ч. 1 зазначеної статті, можуть бути встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При зазначених
обставинах суд вважає, що вимоги заявника законні, обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

На підставі
встановленого, керуючись ст.ст. 10, 11, 208-209, 212-215,234-235,   ст. 256 - 259 ЦПК України, суд,  -

ВИРІШИВ:

Заяву
ОСОБА_1  - задовольнити.

Встановити факт,
що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження проходив службу в складі 236 стрілкового
полку 106 стрілкової дивізії діючої армії у період бойових дій із 09 березня
1943 року по 25 березня 1943 року.

Рішення може
бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області
шляхом подачі через Суворовський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295
Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя