Справа № 2 - 1100
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
22 травня 2008   року
Ялтинський міський суд Криму
складі судді:                                                                                   ПЕРЕВЕРЗЄВОЇ  Г. С.
секретарі   :                                                                                 КОНОНОВОЇ
у відкритому судовому засіданні в залі Ялтинського міського суду цивільну
справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного акціонерного товариства
«Чорноморнафтогаз», за участю третьої особи: ОСОБА_2 про поновлення на роботі,
стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу і  моральної шкоди,
Позивач, уточнивши мотиви позовних
вимог, просить суд визнати  незаконним і
скасувати наказ № 155-ки від 09
листопада 2006 року «Про звільнення з посади директора Дирекції по соціальній
політиці і загальним питанням по ст. 38 КЗпП України», поновити його на роботі
на посаді директора Дирекції по персоналу і соціальній політиці; стягнути з
відповідача на його користь заробітну платню за час вимушеного прогулу у
Позов мотивує тим, що 08 листопада 2006 року він подав відповідачу заяву
про звільнення з посади за власним бажанням з 10 листопада 2006 року. Разом з
тим, вказана заява була їм написана не за власним бажанням, а в результаті дії
на нього з боку адміністрації ДАТ
«Чорноморнафтогаз» в особі ОСОБА_2а, в стані хвилювання, викликаного
необгрунтованими до нього вимогами з боку адміністрації, у зв'язку з чим 09
листопада 2006 року він вже подав заяву, в якій відкликав свою заяву про
звільнення, проте наказом від 09 листопада 2006 року все одно був звільнений з
посади, тобто до закінчення двотижневого строку після подачі заяви про
звільнення. Крім того, вважає, що він був звільнений з неіснуючої посади,
оскільки на момент звільнення він займав посаду директора Дирекції по персоналу
і соціальній політиці, а не посаду директора Дирекції по соціальній політиці і
загальним питанням, з якої був звільнений, а також наказ про його звільнення
був виданий неповноважною особою, оскільки на момент його звільнення контракт між
головою наглядової ради ДАТ «Чорноморнафтогаз» і ОСОБА_2ом укладений не був і
ОСОБА_2 на той момент займав посаду голови Ради Міністрів АР Крим, яка
віднесена до державної служби 1 категорії і забороняє сумісництво з іншими
Представник відповідача і третьої особи позовні вимоги не визнали,
вважають, що звільнення позивача було здійснено законно, він написав заяву про
його звільнення за власним бажанням, вказав бажану дату свого звільнення, і
його прохання було задоволене. Що стосується подачі заяви про відгук заяви про
звільнення, то вважає дане твердження позивача голослівним, оскільки до них
такої заяви не надходило і на підприємстві вона не зареєстрована. Факт тиску на
позивача з боку адміністрації в особі ОСОБА_2а також заперечують.  Що стосується звільнення позивача з
неіснуючої посади, то наказ від 09 листопада 2006 року, яким були скасовані
раніше прийняті накази, після яких посада позивача була реорганізована в посаду
директора дирекції по соціальній політиці і загальним питанням, з якої він і
був звільнений, набув чинності тільки 13 листопада 2006 року, тобто вже після
його звільнення. З приводу відсутності у ОСОБА_2а повноважень на звільнення
позивача пояснили, що контракт їм з головою наглядової ради ДАТ «Чорноморнафтогаз» був укладений 31 жовтня 2006 року, а
що стосується сумісництва ним посад, вважають, що  дана обставина на трудові права позивача не
впливає. Вимоги про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу і
моральної шкоди також не визнають.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що 17 травня 2006
року на підставі наказу № 58-ки ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу в ДАТ
«Чорноморнафтогаз» на посаду директора Дирекції по персоналу і соціальній
політиці, з ним був укладений трудовий договір
Наказом виконуючого обов'язки голови
правління ОСОБА_2а № 459 від 23 жовтня 2006 року і наказом № 468 від 25 жовтня
2006 року, була проведена реорганізація дирекції по персоналу і соціальній політиці,
в результаті якої вона була реорганізована в Дирекцію по соціальній політиці і
загальним питанням, а посада, займана ОСОБА_1 перейменована в посаду директора
Дирекції по  соціальній політиці і
загальним питанням (а.с. 102, 103).
Наказом голови правління ОСОБА_2а № 155-ки від 09 листопада 2006 року ОСОБА_1 був звільнений з посади за власним
бажанням, на підставі ст. 38 КзпП України, з 10 листопада 2006 року (а.с. 25).
Підставою для видання такого наказу
послужила заява ОСОБА_1, зареєстрована у відділі управління персоналом ДАТ «Чорноморнафтогаз» 08 листопада 2006 року, в якій
позивач просив звільнити його за власним бажанням саме з 10 листопада 2006 року
(а.с. 16). Факт написання даної заяви позивач не заперечує.
Позивач вважає, що його звільненням
відповідач порушив вимоги ч. 1 ст. 38 КЗпП України, яка свідчить, що працівник
має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
При цьому, протягом двотижневого строку працівник має право відкликати свою
заяву про звільнення, відмовитися від звільнення, не дивлячись на раніше подану
заяву, а він (ОСОБА_1) був звільнений з 10 листопада 2006 року, тобто до
закінчення двотижневого строку після подачі ним заяви.
Разом з тим, із змісту вказаної статті слідує, що власник або уповноважений
ним орган не має права звільнити працівника з посади до закінчення двотижневого
строку з дня подачі ним заяви про його звільнення, якщо працівник про це не
В той же час ОСОБА_1 в своїй заяві
просив звільнити його саме з 10 листопада 2006 року і в даному випадку
відповідач мав право задовольнити прохання позивача або зобов'язати його
продовжувати трудову діяльність протягом двотижневого строку з дня написання
Позивач стверджує, що вже 09
листопада 2006 року він відкликав раніше подану ним заяву про звільнення, проте
ніяких доказів цього, окрім його особистих тверджень, ним суду не представлено.
В ДАТ «Чорноморнафтогаз» такої заяви ОСОБА_1 не має. Допитаний же в судовому
засіданні за його ініціативою свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що 09 листопада 2006
року ОСОБА_1 при особистій бесіді говорив йому, що написав заяву про
звільнення, але збирається її відкликати, проте реалізував він свій намір чи
ні, йому невідомо, оскільки він з ним більше не зустрічався. Також свідок
ОСОБА_3 пояснив суду, що у ОСОБА_1, як і в інших працівників ДАТ «Черноморнафтогаз» з адміністрацією були тільки ділові
відносини, ні про який тиск на нього з боку ОСОБА_2а йому невідомо, що також
спростовує доводи позивача про те, що його звільнення мало вимушений характер.
Що стосується пояснень свідка
ОСОБА_4 - ОСОБА_1, то по-перше, про всі обставини звільнення ОСОБА_1 їй було
відомо тільки з його слів, учасником яких-небудь подій безпосередньо вона не
була, а по-друге - вона є дружиною позивача, а тому суд відноситься до її
Доводи позивача про те, що він був
звільнений з неіснуючої посади і неповноважною особою суд також вважає
Наказ № 492-а від 09 листопада 2006 року про відміну дії наказів № 459 і
468 «Про реорганізацію Дирекції по персоналу і соціальній політиці», згідно
наказу № 492-б від 09 листопада 2006 року, набув чинності тільки з 13 листопада
2006 року (а.с. 111, 159), тобто після звільнення позивача, а отже на момент
звільнення ОСОБА_1 продовжував займати посаду директора дирекції по соціальній
політиці і загальним питанням.
Що стосується правомочності третьої особи видавати накази про звільнення,
то суду був представлений контракт № 102 від 31 жовтня 2006 року, укладений між
Головою наглядової ради Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» і
ОСОБА_2, в спростуванні доводів позивача про його відсутність.
Щодо сумісництва ОСОБА_2 посад державного службовця, а
саме - заступника голови Ради Міністрів АР Крим - з посадою голови
Правління  ДАТ «Чорноморнафтогаз» - то суд вважає, що  порушення посадовцем Закону України «Про
державну службу» передбачає адміністративну відповідальність, регламентовану
Законом України «Про боротьбу з корупцією» і не є повноваженням суду, що
розглядає трудовий спір в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, суд вважає, що наказ про звільнення ОСОБА_1 був винесений
правомочною особою, в межах наданих йому повноважень і підстав для визнання
його незаконним і скасування у суду не має, як і для задоволення інших вимог
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 217, 218 ЦПК  України, ст. ст. 38, 232 КЗпП  України, суд
В позові ОСОБА_1 до Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз»
про поновлення на роботі, стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу
і  моральної шкоди - відмовити.
Рішення
може бути оскаржено в апеляційний суд АРК
через Ялтинський міський суд у порядку та строки згідно ст. ст. 294, 296 ЦПК
України.

Суддя: