Справа №2-106/2008 рік
РАЙОННИЙ СУД  ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 року Татарбунарський
районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді                          Чебан А.П.

при секретарі                                Білик М.М.

за участю адвокатів      ОСОБА_1, ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Татарбунари справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4 доОСОБА_5 про
стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка
звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітнього  сина ОСОБА_4 доОСОБА_5 про  стягнення матеріальної та моральної шкоди,
посилаючись на слідуючі обставини.

17
вересня 2007 року приблизно о 17 годині, її син на мопеді, якого йому придбала
позивачка, рухався з боку заправки по головній АДРЕСА_1. Напроти станції
техобслуговування автомашин син був збитий автомашиною відповідача, який працює
таксистом.

В результаті наїзду був пошкоджений
мопед вартістю 5000 грн. Одразу після скоєння ДТП відповідач, згодившись зі
своєю провиною в порушенні правил дорожнього руху, написав розписку, в якій
зобов'язувався повернути 1000 доларів США до п'ятниці 21 вересня поточного року
за пошкоджений мопед. Однак, опісля він відмовився сплачувати цю суму, що стало
причиною її звернення до суду з даним позовом. Крім того, сину було заподіяно
моральну шкоду, яка виражена в тому, що він сильно злякався в момент зіткнення,
отримав травму, з приводу якої він звернувся до лікарні, де лікувався
амбулаторно з 19.09.2007 року по 28.09.2008 року. Був порушений звичайний
устрій життя неповнолітнього, він не ходив до школи, був позбавлений можливості
вести активний спосіб життя, у зв'язку з накладеним йому гіпсом на руці.  Зважаючи на це, позивачка просить стягнути на
її користь в інтересах неповнолітнього сина 3000 грн. моральної шкоди.

Відповідач позов в судовому засіданні
не визнав, пояснивши, що дійсно приблизно 17.09.2007 року він рухався на своєму
автомобілі в м.Татарбунари Одеської області по вул. В.Тура в напрямку
с.Борисівка Татарбунарського району. Виконуючи маневр повороту з головної
дороги на другорядну, він пропустив транспорт, який рухався по обом смугам
руху, та коли майже закінчив маневр, в його автомобіль врізався водій мопеда
неповнолітній ОСОБА_4. Спочатку він, не розібравшись у ситуації, злякався, що
винен в ДТП, та написав розписку про те, що
зобов'язується повернути
неповнолітньому 1000 грн.  Потім
він зрозумів, що в ДТП винен саме водій мопеда, який виїжджав з СТО, а не
рухався по головній дорозі, тому відмовився відшкодовувати шкоду.

Вислухавши
пояснення і доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Неповнолітній  ОСОБА_4. пояснив, що 17.09.2007 року він
рухався в напрямку м.Татарбунари по вул.В.Тура по правій смузі руху. Назустріч
йому, по зустрічній смузі їхав відповідач по справі.  В районі автостанції відповідач повернув
наліво в напрямку с.Борисівка Татарбунарського району. Вважаючи, що він,
неповнолітній, їде по головній дорозі, він продовжував рух, коли побачив, що
водій автомобіля, не пропустивши його, як це передбачено правилами дорожнього
руху,  виїхав на його смугу руху. Він
різко почав гальмувати, але уникнути зіткнення не вдалось. Його мопед вдарився
в автомобіль відповідача. В момент аварії він сильно злякався за своє життя. В
результаті зіткнення йому було пошкоджено руку, з приводу чого він звернувся до
лікарні, де був накладений гіпс, в якому він ходив більше неділі. Неповнолітній
вимушений був з цієї ж причини не ходити до школи, почував незручності з цього
приводу. Також в результаті ДТП йому було пошкоджено мопед, якого зараз він
продав, але сума збитку  заподіяного йому
складає 5000 грн., що підтверджується розпискою відповідача, написаною ним
одразу після ДТП. Взагалі водій автомобіля ОСОБА_5 визнав себе винним у ДТП, та
щоб уникнути відповідальності в адміністративному порядку просив не фіксувати
факт ДТП, оскільки він відшкодує всі збитки у зв'язку з пригодою.

Свідки
ОСОБА_6., ОСОБА_7, ОСОБА_8., ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердили факт ДТП,
за участю водія ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_4., місце скоєння
правопорушення, напрямки руху водіїв.

Свідки
ОСОБА_10., ОСОБА_11, що є працівниками ДАІ, пояснили, що 17.09.2007 року
проїжджали біля автостанції та побачили там скупчення людей. Зупинившись,
зрозуміли, що водій автомобіля ОСОБА_5 рухався в напрямку с.Борисівка зі
сторони м.Татарбунари. При здійсненні маневру повороту наліво, на перехресті,
не пропустив транспорт, який рухався по зустрічній смузі головної дороги, у
зв'язку з чим було скоєно зіткнення з мопедом під керуванням неповнолітнього  ОСОБА_4., який саме рухався по зустрічній
смузі руху. В момент їх зупинки, водій автомобіля запевнив їх, що вони вже
розібрались між собою в цій пригоді, ніхто ні до кого претензій не матиме, та
офіційно звертатись до міліції вони не будуть. Ніяких видимих ознак ушкоджень
неповнолітнього ОСОБА_4. свідки не бачили, та про це ніхто їм не говорив.
Також, свідки не бачили  пошкоджень
мопеда, тому вважаючи, що не сталося нічого суттєвого, поїхали далі.

Згідно довідки, виданої ВДАІ по обслуговуванню адміністративної
території Татарбунарського району та автомобільно-технічної інспекції УДАІ
ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_5 керує транспортним засобом марки
ВАЗ-2105 державний номер НОМЕР_1 на підставі тимчасового реєстраційного талону
НОМЕР_2 від 15.01.2008 року (а.с.
).

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Таким чином, настання
відповідальності в даному випадку передбачає наявність складу цивільного
правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу, завдання збитків та
причинний зв'язок між порушенням права та збитками.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у  фізичному болю та стражданнях, яких особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних
стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою
щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів, та у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона  зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено,
що 17 вересня 2007 року водій автомобіля ВАЗ 2105 державний номер НОМЕР_1
ОСОБА_5, повертаючи з головної дороги на другорядну, не пропустив мопед, який
рухався по головній дорозі під керуванням ОСОБА_4., чим заподіяв останньому
моральну шкоду, яка виражена в тому, що неповнолітній злякався за своє життя в
момент зіткнення, став погано себе почувати після ДТП,  переживав за його наслідки.

Таким чином, суд вважає, що в
даному конкретному випадку відповідальність ОСОБА_5 наступає при наявності його
вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та наявності причинного зв'язку
між діями водія ОСОБА_5 та наслідками, що настали для неповнолітнього в
результаті ДТП.

Суд вважає, що водієм автомобіля
ОСОБА_5 порушено п.16.13 Правил дорожнього руху, згідно якого перед поворотом
наліво або розворотом, водій не рельсового транспортного засобу зобов'язаний
надати перевагу трамваю, який рухається в
попутному напрямку, а також транспортним засобам, які рухаються по
рівнозначній дорозі у зустрічному напрямку прямо або направо.

Суд не може взяти до уваги доводи
відповідача стосовно того, що він не повинен нести відповідальності за даною
справою, оскільки він не винен у скоєнні ДТП, та відсутні докази його вини в
цьому, оскільки вказані доводи заперечуються поясненнями неповнолітнього  ОСОБА_4., свідків ОСОБА_12., ОСОБА_8.,
ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ін., які підтвердили факт скоєння ДТП, в якому
брали участь відповідач та неповнолітній ОСОБА_4., та були свідками згоди
ОСОБА_5 у визнанні своєї вини в скоєнні ДТП, у зв'язку з чим останній написав
розписку про зобов'язання відшкодувати неповнолітньому матеріальну шкоду. У
зв'язку з тим, що сторони домовились про мирне врегулювання наслідків ДТП,
заяву в міліцію з приводу ДТП не подавали.

Факт
відсутності матеріалів про адміністративну відповідальність ОСОБА_5 за
порушення Правил дорожнього руху від 17.09.2007 року не може бути підставою для
звільнення його від цивільно-правової відповідальності, оскільки постанова про
притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил
дорожнього руху, не може бути для суду безумовним доказом його невинуватості чи
навпаки. В зв'язку з відсутністю
матеріалів про адміністративне правопорушення, суд не позбавлений
можливості встановлення обставин справи в загальному порядку згідно
цивільно-процесуального кодексу України.

Разом з тим, суд вважає, що позивачкою
та її представником не надано доказів заподіяння матеріальної шкоди
неповнолітньому, оскільки відсутній мопед, або документальне підтвердження його
пошкоджень, що позбавляє суд можливості встановити наявність та достовірний
розмір заподіяної матеріальної шкоди, якщо така мала місце.

На думку суду, частковому задоволенню підлягають
вимоги позивачки з приводу відшкодування моральної шкоди в інтересах
неповнолітнього.

Судом встановлено, що в результаті ДТП
неповнолітній злякався, пошкодив собі руку, був порушений його звичний устрій
життя. З урахуванням характеру правопорушення, та виходячи з принципів
розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути на користь
ОСОБА_3в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 2500 грн. моральної шкоди.

Враховуючи
вищевикладене, керуючись ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст.11,
58-60, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні
вимоги ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про стягнення матеріальної
та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути
зОСОБА_5 на користь ОСОБА_3в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 2500 грн.
моральної шкоди.

Стягнути
із ОСОБА_5 на користь держави  держмито в
розмірі 125 грн.

В
іншій частині позову ОСОБА_3в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через
Татарбунарський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку
ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                           Чебан