Справа № 22Ц - 1604/2007
Головуючий у 1 інстанції Ковальчук Л.М.
Доповідач у ІІ інстанції  Олійник
У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

8 травня 2008 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Хопти С.Ф.,

суддів : Олійника В.І., Голуб С.А.,

при секретарі  Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського  районного   суду
Київської    області   від
30 січня   2008 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності і
договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2007 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з вказаним позовом і просила визнати недійсними
довіреність, видану 18 вересня 2004 року
на ім"я ОСОБА_2 на  продаж та
обмін земельної ділянки, а також укладений 13 грудня 2004 року від імені
ОСОБА_4 між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної
ділянки розміром 2,0171 га і просила витребувати вказану земельну ділянку від
ОСОБА_3 у її володіння.

При цьому посилалась на те, що вона є спадкоємцем ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 та якому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай)
належала земельна ділянка розміром 3,07 умовних кадастрових гектара із земель,
переданих у колективну власність КСП „Агрофірма „Рубежівська”, які складалися з
трьох видів сільськогосподарських угідь: ріллі, ріллі осушеної (пойми) та
багаторічних насаджень.

Відповідач ОСОБА_2, користуючись своїм авторитетом голови КСП та
необізнаністю громадян, переконав власників земельних часток (паїв), у тому
числі і ОСОБА_4, продати земельні ділянки, видавши йому або названим ним особам
довіреності на відчуження земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем
після  смерті   ОСОБА_4,
який   доводився   їй
чоловіком.   ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя ОСОБА_4 18 вересня 2004 року видав відповідачу Помазану С.С.
довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_5 на приватизацію земельної ділянки розміром 3,07
умовних кадастрових гектарів та виділення її в натурі, отримання Державного акту
на продаж та обмін цієї ділянки за ціною і на умовах, визначених на його
власний розсуд. Проте, після видачі вказаної довіреності повірений ОСОБА_2
повністю розірвав зв"язок із ним, а тому 03 жовтня 2006 року він скасував
довіреність, повідомивши про це відповідача листом через нотаріуса. Згодом
позивачка дізналася, що відповідач ОСОБА_2 13 жовтня 2004 року отримав
Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім"я ОСОБА_4
розміром 2,0171 га, у якому зазначено призначення земельної ділянки - для
ведення особистого селянського господарства, а 13 грудня 2004 року продав
вказану земельну ділянку від імені ОСОБА_4 відповідачці ОСОБА_3. Оскільки, як
зазначала ОСОБА_1, ОСОБА_4 не уповноважував відповідача ОСОБА_2 на зміну
цільового призначення земельної ділянки, а угоди про відчуження земельних
часток (паїв) на час видачі довіреності та укладення договору купівлі-продажу
були заборонені законодавством і, крім того, в довіреності не зазначено, яку
саме земельну ділянку із трьох видів було уповноважено відповідача продати, а,
отже,  зміст доручення суперечить вимогам
ст.1003 ЦК України, тому ОСОБА_1 просила визнати довіреність в частині надання
ОСОБА_4 відповідачу права на відчуження земельної ділянки недійсною з підстав,
передбачених ч.1 ст.215 ЦК України та ч.1 ст.203 ЦК України.

Також вважала, що договір доручення між сторонами  та видана на його підставі довіреність
порушують публічний порядок, а тому є нікчемними відповідно до ч.1 ст.228 ЦК
України.

Враховуючи викладене, позивачка вважала, що відповідач не отримав
повноважень на відчуження належної їй земельної ділянки, а тому відповідно до
вимог ст.241 ЦК України діяв при відчуженні земельної ділянки з перевищенням
наданих йому повноважень.

Рішенням    Києво-Святошинського   районного
суду   Київської
області  від 30 січня 2008 року ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм
матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і
направлення справи на новий розгляд.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог, суд
виходив з того, що ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому повноважень. На підставі
довіреності ОСОБА_4 вчиняв необхідні дії в органах державної влади для
отримання державного акту на право власності на земельну ділянку на його
ім"я, а також дії щодо продажу зазначеної земельної ділянки.

13 грудня 2004 року ОСОБА_2, діючи відповідно до наданих
повноважень та цілей, зазначених у довіреності, продав належну позивачці
земельну ділянку відповідачці ОСОБА_3

Договір купівлі-продажу відповідає вимогам закону та
належним чином посвідчений державним нотаріусом.

Колегія суддів вважає даний висновок суду обґрунтованим.

Відповідно до ст.239 ЦК України укладений ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу земельної ділянки, яка належала ОСОБА_4 припинив право
власності позивачки на дану земельну ділянку і право власності на неї набув
ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що довіреність та
договір купівлі-продажу земельної ділянки вчинено з порушенням п.15 Перехідних
положень Земельного кодексу України у зв"язку з тим, що діяв мораторій на
відчуження земель сільськогосподарського призначення, зокрема, земельних часток
(паїв), колегія вважає необґрунтованими.

Пунктом 15 розділу Х Перехідних положень Земельного
кодексу України встановлено заборону до 01 січня 2005 року на відчуження
земельних  ділянок, наданих для ведення
селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського
виробництва, а також земельних часток (паїв).

Законом України „Про внесення змін до Земельного кодексу
України” від 09 лютого 2006 року № 3415-ІV доповнено п.15 розділу Х Перехідних
положень Земельного кодексу України абзацом такого змісту: „угоди (в тому числі
довіреності), укладені під час заборони на відчуження земельних ділянок та
земельних часток (паїв) на майбутнє, є недійсними з моменту їх укладення
(посвідчення)”.

Даний Закон набрав чинності з часу його опублікування,
тобто з 2 березня 2006 року.

Відповідно до ст.58 Конституції України закон або інші
нормативні акти не мають зворотної сили.

Таким чином, на час укладання договору купівлі-продажу
земельної ділянки яка належала ОСОБА_4, не було заборони на продаж земельної
ділянки з цільовим призначенням  для
ведення особистого селянського господарства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було
укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з цільовим призначенням -
для ведення особистого селянського господарства.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_4 скасував довіреність,
а тому договір купівлі-продажу земельної ділянки є недійсним, колегія вважає
необґрунтованим, так як довіреність на ім"я ОСОБА_2 ОСОБА_4 скасував через
2 роки після її надання останньому та
укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про недоведеність позивачкою підстав, передбачених ст.203,
215 ЦК України .для визнання недійсними довіреності і договору купівлі-продажу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм  матеріального і процесуального права
безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними
у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують
висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені
відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в
матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення
постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного
та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  відхилити.

Рішення   Києво-Святошинського    районного
суду   Київської   області
від 30 січня  2008 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.

Головуючий :

Судді :