Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши скаргу ОСОБА_1про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами
рішення Артемівського районного суду Донецької області від 5 листопада 2001
року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 21 лютого 2002 року та
ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України від 21 квітня  2003 року в справі
за її позовом до Відкритого акціонерного товариства “Артемівська
райагротехніка” про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У вересні 1997 року ОСОБА_1звернулася в суд із позовом до
ВАТ “Артемівська
райагротехніка” про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що працювала у цьому товаристві на посаді
заступника голови правління з економіки. Під час її щорічної відпустки наказом
відповідача від 14 серпня 1997 року вона була переведена на посаду головного
економіста.

Оскільки наказ про переведення було видано без її згоди,
ОСОБА_1просила суд визнати його недійсним.

Доповнивши позовні вимоги, позивачка вказувала на те, що
в подальшому наказом відповідача від 20 жовтня 1997 року її звільнено з роботи
за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Вважаючи, що переведення і наступне звільнення були
здійсненні з порушенням вимог трудового законодавства, позивачка просила суд
про задоволення позову.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Артемівського районного суду Донецької
області від 5 листопада 2001 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 21 лютого 2002 року та ухвалою колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 квітня 2003 року, у
позові відмовлено.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1вказує на те, що рішенням  Європейського суду з прав людини від 9
листопада 2006 року постановлено, що під час розгляду даної цивільної справи
місцевим судом було порушено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основних свобод (далі - Конвенція)  в
частині права заявниці на розгляд справи безстороннім судом, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових рішень та
залишення в силі рішення місцевого суду від 9 березня 2000 року.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006  року № 3477-IV суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Встановлено, що рішенням Європейського суду з прав людини у справі
"ОСОБА_1проти України" від 9 листопада 2006 року постановлено, що
протягом трьох місяців з дня, коли рішення стане остаточним відповідно до п. 2
ст. 44 Конвенції, держава-відповідач має сплатити заявниці 70 євро, як
компенсацію судових витрат плюс суму будь-якого податку, який може підлягати
сплаті із зазначеної суми, а решту вимог заявниці щодо справедливої сатисфакції
відхилено.

Ухвалюючи рішення у цій справі, Європейський суд з прав людини виходив з
того, що 27 січня 1998 року заявниця заявила відвід судді, який розглядав її
справу, а також всьому складу Артемівського суду, стверджуючи, що суд не був
безстороннім, оскільки компанія-відповідач у її справі безкоштовно виготовила
та встановила грати на вікнах нової будівлі суду. 30 січня 1998 року голова
Артемівського суду відмовив у задоволенні клопотання заявниці.

Листом від 16 лютого 1998 року
голова Артемівського суду звернувся до голови правління компанії-відповідача з
проханням надати суду комп'ютер. У листі зазначалось: "Артемівський
районний суд Донецької області просить Вас передати в користування районного
суду комп'ютер". Лист містив написану від руки резолюцію, відповідно до
якої прохання слід було задовольнити.

5 листопада 2001 року голова суду, розглядаючи одноособово справу за
позовом позивачки, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний та касаційний суди, переглядаючи справу, не звернули уваги на
небезсторонність місцевого суду при вирішені справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і
публічний  розгляд  його справи безстороннім судом.

Таким чином, Європейський суд з прав людини дійшов висновку щодо порушення
судами п. 1 ст. 6 Конвенції з огляду на вимогу безсторонності суду, оскільки
голова Артемівського суду, який одноособово розглядав справу заявниці у суді
першої інстанції, просив та безоплатно отримував для суду певне майно від
компанії-відповідача.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України судові рішення у цивільних справах можуть
бути переглянуті у зв'язку із винятковими обставинами після їх перегляду у
касаційному порядку, якщо вони оскаржені з мотивів визнання судового рішення
міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, таким, що
порушує міжнародні зобов'язання України.

Колегія суддів визнає, що при вирішенні даної справи судами були порушені
норми процесуального права, які є підставою для скасування ухвалених в справі
судових рішень з направленням справи на новий розгляд.

Згідно ст. 20 ЦПК України  - суддя  не
може  брати участі в розгляді
справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є   інші
обставини,   які   викликають
сумнів  в об'єктивності та неупередженості
судді.

Аналогічна норма містилася і в ст. 18 ЦПК України 1963 року, що діяв на час
вирішення справи місцевим, апеляційним та касаційним судами.

Підстави скасування судових рішень судами апеляційної та касаційної
інстанцій з  направленням справи на новий
розгляд визначалися ст.ст. 307 і 336 ЦПК України 1963 року.

Оскільки після ратифікації Конвенції Верховною Радою України  її норми та практика Європейського суду з
прав людини мали використовуватися судами як джерело права, суди вищих ланок
мали правові підстави для скасування ухваленого місцевим судом рішення,
оскільки при його ухваленні брав участь суддя, якому було заявлено відвід на
підставі обставин, що викликали сумнів у його неупередженості, а заява про
відвід давала підстави для визнання її обгрунтованою.

Однак ні суд апеляційної інстанції, ні суд касаційної інстанції не
виправили допущене місцевим судом порушення норм процесуального права щодо
розгляду справи безстороннім та неупередженим судом і залишили рішення
місцевого суду без змін.

За таких обставин ухвалені в справі рішення судів першої, апеляційної та
касаційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд  до іншого суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 357, 358  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1про перегляд судових рішень у зв'язку з винятковими обставинами
задовольнити частково.

Рішення Артемівського районного суду Донецької області від 5 листопада              2001 року, ухвалу Апеляційного
суду Донецької області від 21 лютого 2002 року та ухвалу колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 квітня 2003 року
скасувати, а справу направити на новий розгляд до Краматорського міського суду
Донецької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                    А.В. Гнатенко

Судді:
М.І.
Балюк

В.М.
Барсукова

І.С. Берднік

Л.І.
Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Й.
Косенко

А.В.
Костенко

Є.Ф.
Левченко

Л.М.
Лихута

Н.П.
Лященко

Л.І. Охрімчук

М.В. Патрюк

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка

Ю.Л.
Сенін