Справа № 2-36/2008 року
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

28 січня 2008 року
Канівський
міськрайонний суд

Черкаської
області

в складі
: головуючого судді      Штих К.М.

при
секретарі
Десятник О.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Каневі Черкаської області  справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про визнання частково недійсним
Державних актів на землю та визнання права власності на землю.

ВСТАНОВИВ :

що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з травня 1987 року по 01 квітня 2004 р.

Від шлюбу мають
двох дітей ОСОБА_2 -ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 -ІНФОРМАЦІЯ_2 яка являється
неповнолітньою і проживає з позивачкою, а з відповідача стягуються аліменти на
її утримання.

Позивачам
на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 по &frac12; частині кожному,
який розміщений на присадибній земельній ділянці розміром 0,1657 га, яка
відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку належить
відповідачу - ОСОБА_3 та зареєстрована в державному реєстрі на його ім'я.

Відповідачу
ОСОБА_3 згідно державного акта серія ЯГ № 619424 належить право власності на
земельну ділянку на 0,2685 га згідно рішення
№ 5-9  5 сесії 5 скликання від 15
вересня 2006 року, яка наділена йому для ведення особистого селянського
господарства і розташована в селі Прохорівка Канівського району  із якої 0,1685 га була надіслана в період
спільного проживання сторін в зареєстрованому шлюбі.

Добровільно
вирішити спір стосовно землекористування сторони не змогли.

Позивачі
звернулися з позовом в суд до відповідача про визнання частково недійсними
Державних актів на землю виданих на ім'я відповідача і визнання за ними права
власності за ними.

В судовому
засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що вона з травня 1987 року по
01.04.04 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають
двох дітей, сина ОСОБА_2 і дочку ОСОБА_4, яка ще неповнолітня і проживає разом
з нею, а відповідач сплачує аліменти на її утримання. Вона і син являються
співвласниками будинку АДРЕСА_1 по &frac12; частині кожний. Сину відповідач подарував цей житловий
будинок, який являється спільним майном подружжя, а тому вона змушена була
визнавати в судовому порядку своє право власності на &frac12; частину цього ж будинку. Однак цей
будинок розташований на земельній ділянці, яка згідно Державного акту від
08.06.04 року, є власністю відповідача ОСОБА_3 В добровільному порядку
відповідач не погоджується передає земельну ділянку навіть для обслуговування
належного їм домоволодіння, а тому просить суд визнати частково недійсним
Державний акт на землю та визнати за нею право власності на &frac12; частину
земельної ділянки 0,1657 га на якій знаходиться належне їй і їх сину
домоволодіння. Також просить суд визнати за нею, з урахуванням проживання з нею
їх неповнолітньої дочки, право власності на 3/5 частини земельної ділянки
0,2685 га, яку приватизував відповідач на своє ім'я, так як цю земельну ділянку
наділяли на сім”ю в той час коли вони проживали в зареєстрованому шлюбі та
визнати частково недійсними Державний акт на землю від 15.11.06 р. виданий на
ім”я відповідача і стягнути з останнього понесені нею судвитрати в сумі 385
грн.

Представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та дав аналогічне пояснення, як і
позивач ОСОБА_1 , а тому позов просить задовольнити, визнавши за ним право
власності на присадибну ділянку необхідну для обслуговування житлового будинку
співвласниками якого вони являються.

Відповідач в
судзасіданні спочатку позов не визнавав, а пізніше визнав частково та не
заперечує проти часткового визнання Державних актів на право власності на
земельну ділянку, зокрема для обслуговування житлового будинку де проживають
позивачі із розрахунку 0,1657 га, що по кадастровому плану з експлікацією угідь
становить 0,0769 га виходячи з того, що присадибна земельна ділянка розміром
0,1903 га була йому подарована.

Також не
заперечує і проти приватизованої земельної ділянки розміром 0,2685 га, однак
просить суд врахувати те, що 0,10 га йому було наділено іще до шлюбу, а тому до
розділу може бути лише 0,1685 га з урахуванням інтересів їх неповнолітньої
дочки, яка проживає з позивачкою.

Заперечує проти
стягнення судових витрат по наданню послуг адвоката зважаючи на затягування
розгляду справи із вини адвоката.

Треті особи без
самостійних вимог не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Суд, вивчивши
матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача,
відповідача та третіх осіб, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового
задоволення.

В судовому
засіданні встановлено, що ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею
0,1657 га на якій розташоване домоволодіння АДРЕСА_1 власниками якого, на праві
власності є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по &frac12; частині кожний (а.с. 13-17) (а.с. 19).

У відповідності
із ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені,
без зміни її цивільного призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором
про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки
не визначений,  до набувача переходить
право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком,
будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування, в даному випадку з урахуванням кадастрового плану (а.с. 68) це
становить 0,0769 га з чим погодилися в судзасіданні обидві сторони, а тому
Державний акт від 08.06.04 р. на право власності на земельну ділянку площею
0,1903 га серія ЧР № 125890 виданий на ім”я ОСОБА_3 слід визначити частково
недійсними.

Позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на &frac12; частину земельної ділянки площею
0,1903 га по Державному акту від 08.06.04 р. на ім”я відповідача задоволенню не
підлягють так, як спірна загальна ділянка не була майном подружжя, а належала
відповідачу за договором  дарування (а.с.
35,36)

Будь-яких
доказів про те, що фактично земельна ділянка на якій розташоване домоволодіння
була предметом купівлі-продажу подружжям, суду ненадано, а відповідач це
заперечує.

Відповідно до
витягу з погосподарської книги
Прохорівської сільської ради (а.с.63) за 1986 -1990 роки встановлено, що
за господарством ОСОБА_3 станом на 01.06.86 року числилося 0,10 га присадибної
земельної ділянки.

Рішенням № 4-3
третьої сесії Прохорівської сільради від 30.05.95 року “Про приватицацію
земельних ділянок” ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства було
передано безкоштовно у приватну власність 0,35 га (а.с. 38-39),  а рішеням № 5-9 п'ятої сесії цієї ж сільради
п'ятого скликання від 15.09.06 року внесено зміни до вище зазначеного рішення
про уточнення земельної ділянки після проведеної інвентарізації та дозволено
видати Державний акт ОСОБА_3 на 0,2685 га. (а.с.40) та видано державний акт на
0,2685 га (а.с.41).

Отже, земельна
ділянка, яка була в користуванні подружжя ОСОБА_1 за період з 1987 по 2004 рік
становить 0,1685 га яка і підлягає поділу, як майно подружжя згідно ст.63 СК
України в різних частках, але з урахуванням вимог ст.70 цього ж Кодексу суд
вважає можливим відступити від засад рівності часток подружжя з урахуванням
інтересів неповнолітньої дочки виділивши 3/5 частки ОСОБА_1 з якою проживає їх
дочка, що буде становить - 0,1011 га, а ОСОБА_3 залишається решта земельної ділянки
розміром 0,1674 га, з чим погодилися в судовому засіданні обидві сторони.

За таких
обставин Державний акт на право власності на землю площею 0,2685 га виданий на
ім”я ОСОБА_3 слід визнати частково недійсним так, як відповідно до ст. 89 ЗК
України земельна ділянка, нажита подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною
власністю. Подружжя користується рівними правами на землю і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми
або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В той же час,
земельна ділянка, яка належала кожному з подружжя до одруження, а також
одержані під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з
них.

Згідно ст. 88
ЦПК України із відповідача підлягають стягненню судвитрати в сумі 385 грн.
понесені позивачем ОСОБА_1

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст. 89,152,155,158 ЗК України, ст.377 ЦК України,
ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215 ЦПК України, суд

В И Р І
Ш И В:

Позов задоволити
частково.

Визнати частково
недійсним Державний Акт на право власності на земельну ділянку серія ЧР
№125890, виданого 08.06.04 року Прохорівською сільською радою на підставі
Договору дарування ВАМ № 632789 від 15.08.03 року, та Канівським райвідділом
земельних ресурсів, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних
актів на праві власності на землю за № 286 площею 0,1903 га на ім”я ОСОБА_3,
розташованої в с.Прохорівка Канівського району Черкаської області, визнавши
право спільної власності на 0,0769 га цієї землі за : ОСОБА_1, ОСОБА_2,
необхідної для обслуговування домоволодіння що розташоване на цій земельній
ділянці в АДРЕСА_1, власниками якого вони являються.

Визнати частково
недійсним Державний Акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №
619424, видано 15 листопада 2006 року Прохорівською сільрадою на підставі
рішення № 5-9  V сесії V
скликання від 15.09.06 року та Канівським райвідділом земельних ресурсів, який
зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на
землю № 99 площею 0,2685 га на ім”я ОСОБА_3, розташований в селі
Прохорівка Канівського району Черкаської області, визнавши право спільної
часткової власності за ОСОБА_1 на 0,1011 га цієї землі, ОСОБА_3 на 0,1674 га.

Стягнути із
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 385 грн. (триста вісімдесят
п”ять гривень).

В іншій частині
позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду
через міськрайсуд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги.

Головуючий                                                                                                 К.М. Штих