Справа
№ 2-88/2008 року
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

12 лютого 2008 року                                               Канівський
міськрайонний суд

Черкаської
області

В складі : головуючого судді
Штих К.М.

при секретарі                                 Десятник О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Каневі Черкаської
області  справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2до ОСОБА_3, Бобрицької сільської ради про визнання незаконним дій та
рішення виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 15.02.07р., визнання
недійсним державного акту на землю, визнання права власності  на частину земельної ділянки; визнання
недійсним свідоцтва про право власності на будинок від 11.03.2007 року.

ВСТАНОВИВ :

що житловий будинок в
АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3згідно свідоцтва про право
власності на нерухоме майно серія САА № 898172 виданого 11.03.07 року на
підставі рішення виконавчого комітету Бобрицької сільської ради № 20 від
15.02.07 року. Дане домоволодіння ОСОБА_3 успадкував після смерті матері -
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Після смерті матері він став головою колгоспного двору де крім нього
проживала його сестра - ОСОБА_5- 1963 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Сестра з 1986 року по день смерті перебувала в шлюбі з ОСОБА_6, від шлюбу мала
двох дітей - позивачів по справі. Смерть сестри
настала від побиття її ОСОБА_6 якого було засуджено до позбавлення волі.

З 20.02.90 року ОСОБА_3 став працювати водієм автомобіля Канівського АПО
„Райагропроммеханізація” і з цього часу домоволодіння стало відноситься до типу
робочого двору так, як він являвся головою двору та із членів сім'ї ніхто в
колгоспі не працював.

Отже, станом на 15.04.91 року (на час прийняття Закону України „Про
власність”) спірне домоволодіння не мало статусу колгоспного двору.

Позивачі звернулися з повом в суд до відповідачів про визнання незаконним
дій та рішення виконкому Бобрицької сільради від 15.02.07 року № 20, визнання
недійсним свідоцтва про право власності на спірне домоволодіння, визнання
недійсним державного акту на землю та про визнання за ними права власності на
1/2 частину спірного домоволодіння і земельної ділянки в рівних частках,
посилаючись на те, що спірне домоволодіння в АДРЕСА_1належало їх бабусі ОСОБА_4
яка померла 1979 році та до смерті разом з нею проживала їх мати ОСОБА_5 та
відповідач - ОСОБА_3, які і були фактичними спадкоємцями після смерті ОСОБА_4
на спадкове майно в рівних долях. В 1983 році їх мати - ОСОБА_5 одружилася
з  ОСОБА_6 і постійно проживала в спірному
домоволодінні де народилися і вони - позивачі по справі та проживали до смерті
матері -  ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3, їх
батька ОСОБА_6 було засуджено, а вони залишалися єдиними спадкоємцями після
смерті матері будичи неповнолітніми дітьми.

Вважають, що ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були фактичними спадкоємцями після смерті
ОСОБА_4 на спадкове майно в рівних долях, то після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями
на &frac12; частку спадку, що належав їх матері - є вони, її діти,
які фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а тому їх
права порушені діями виконкому Бобрицької сільради від 15.02.07 р. про визнання
за відповідачем права власності на спірне домоволодіння, земельну ділянку.

В судовому засіданні позивачі
підтримали позовну заяву та посилалися на ті ж обставини, що викладені в
позовній заяві та просять суд позов задоволити, вважають що строк позовної
давності ними не порушено.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що спірне домоволодіння
побудовано в 1962 році його батьками з цегли, критий шифером, а сарай
побудований  в 1965 році,  тип двору був колгоспний про що зроблено
первинну запис в по господарській книзі. В 1979 році померла його мати -
ОСОБА_4, він на той час був неповнолітнім, як і сестра - ОСОБА_5 незважаючи на
це родичі вирішили, що головою двору повинен стати він - ОСОБА_3 виходячи з
того, що сестра вийде заміж, а старший брат ОСОБА_7 проживав  окремо сімєю і на спадок не претендував. З
1982 року по 1986 рік сестра ОСОБА_5виписалася з домоволодіння в м. Канів, а в
1987 році прописалася разом із сім'єю, так як в 1993 році одружилася із ОСОБА_6
Ні сестра ні її чоловік в колгоспі не працювали ніколи. В 1986 році він -
ОСОБА_3 став працювати в колгоспі ім. Шевченка де працював до призиву в Армію,
після Армії навчався в Бобрицькому СПТУ № 7 по закінченню якого з 20.02.90 року
став працювати водієм автомобіля в Канівськім АПО „Райагропроммеханізація” де і
працював по 21.02.92 року. Весь цей час він проживав у спірному домоволодінні
разом із сімєю сестри. Сестра в 1995 році шлюб розірвала, а в 1996 році сестру
вбив її бувший чоловік - ОСОБА_6 за що був засудженний до позбавлення волі. Їх
діти - ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які на той час були неповнолітні були поміщенні в
школу інтернат де і проживали до повноліття, із спірного домоволодіння не
виписувалися. Будь-яких вимог майнового характеру до нього не пред'являли поки
там проживав їх батько - ОСОБА_6 несплачуючи комунальних послуг, непроводячи
поточних ремонтів в результаті чого останнього було виселено в примусовому
порядку з будинку.

Поки його плимінники - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 були неповнолітніми він не ставив
питання про право власності на цей двір, а тому в позові просить відмовити,
земельну ділянку на яку претендують позивачі він не приватизував.

Представник Бобрицької сільради Рогатко О.І. позов не визнала та пояснила,
що згідно погосподарських книг сільської ради спірне домоволодіння рахується за
ОСОБА_3 - тип двору відноситься до суспільної групи як робочий, а тому у
відповідності до Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” та
тимчасового положення „Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно”
затвердженого наказом мінюсту України від 28.01.03 року № 6/ та зареєстрованого
в мінюсті 28.01.03 року за № 66/73876 виконкомом було надано дозвіл на
оформлення права власності на АДРЕСА_1 ОСОБА_3 Присадибна земельна ділянка біля
спірного домоволодіння не приватизована, зареєстровані в цьому домоволодіння
відповідач та позивач - ОСОБА_2 ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_1 після смерті їх матері -
ОСОБА_5 в спірному домоволодінні не проживали бо знаходилися в інтернаті, а в
даний час ОСОБА_2 проживає і навчається в Степанецькому професійному аграрному
ліцеї, а ОСОБА_1 проживає і зареєстрована в м. Кременчузі. Згідно
погосподарських книг сільської ради спірне домоволодіння з 1977 року по
01.06.90 року відноситься до суспільної групи - колгоспний двір де головою
господарства значився ОСОБА_3 з 1979 року після смерті ОСОБА_4 Крім ОСОБА_3 в
колгоспі ніхто не працював, а коли ОСОБА_3 перейшов працювати в
райагропроммеханізацію господарство в 1990 році було віднесено до суспільної
групи - робоче і зроблено відповідний запис в погосподарські книги.  В позові просить відмовити за
безпідставністю.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вважає,  що позов задоволенню не підлягає.

В судзасіданні з достовірністю встановлено, що спірне АДРЕСА_1, з 1977 року
належало до суспільної групи господарства - колгоспного двору, який було
зареєстровано в погосподарській книзі Бобрицької сільради за ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22, 41) членами сім'ї були ОСОБА_7 - син 1955 р.н.,
ОСОБА_5 - дочка 1963 р.н.,  ОСОБА_3 - син
1969 р.н., ОСОБА_8 - невістка, ОСОБА_9 - внучка. Із них ОСОБА_7, ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 - 20.07.77р. - вибули в Карельську АРСР (а.с. 22). Таким чином в
домоволодінні залишилися проживать двоє дітей ОСОБА_4 - син - відповідач по справі
та дочка ОСОБА_5

Домоволодіння було переведено на ОСОБА_3, він став головою двору.

З 1982р. по 13.07.87р. ОСОБА_5 в домоволодінні не проживала, так як
навчалася, а пізніше працювала в м. Каневі де у 1983 році одружилася з ОСОБА_6
і разом із ним та дочкою - ОСОБА_1 1983 р.н. повернулася в батьківську хату, а
ОСОБА_3 з 1986 року став працювати в місцевому колгоспі ім. Шевченка та
проживав у спірному домоволодінні разом із сім'єю сестри, являючись головою
цього двору. Сестра та її чоловік в колгоспі ніколи не працювали (а.с. 25, 26,
28).

В 1996 році ОСОБА_5 від побоїв спричинених їй ОСОБА_6 померла.

Двоє її неповнолітніх дітей ОСОБА_1 - 1983 р.н. та ОСОБА_2 - 1988 р.н. були
передані на виховання в Канівську школу-інтернат, а ОСОБА_6 було засуджено до
позбавлення волі. (а.с. 6, 12, 14) і з того часу позивачі в спірному
домоволодінні не проживають  по даний
час, однак ОСОБА_2 прописаний там, а ОСОБА_1 виписана з 21.02.03 року в
Полтавську область де проживає сім'єю (а.с. 32, 34, 7, 8, 9).

Згідно трудової книжки ОСОБА_3 являється членом колгоспу ім. Шевченка с.
Бобриця з 12.05.86р. де працював трактористом, до призиву в Радянську Армію
07.12.87р. після армії навчався в місцевому СПТУ № 7 с. Бобриця Канівського
району та 15.11.89р. був виведений з членів колгоспу та 20.02.90 року був
прийнятий на роботу в Канівську „Райагропроммеханізацію” водієм автомобіля із
01.06.90 року спірне домоволодіння стало відноситися до суспільної групи -
робочий двір, що підтверджується (а.с. 28, 66-69).

У відповідності із Постановою Пленуму ВСУ від 24.06.83р. № 4 із змінами
внесеними Постановою Пленуму від 25.12.92р. № 13 „Про практику розгляду судами
України справ про спадкування” - спадщина на майно колгоспного двору
відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки
припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року.

Отже, спірне спадкове домоволодіння станом на 15.04.91р. коли в дію вступив
Закон України „Про власність” належало до суспільної групи - робочого двору.

Згідно довідки Канівської держнотконтори № 298 від 17.01.08р. після смерті
ОСОБА_4, яка померла 1979 році та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, заяви про
прийняття спадщини в нотконтору не надходили (а.с. 43).

Позивачі не надали суду будь-яких доказів про те, що вони у встановлений
законом строк вступили в управління або володіння спадковим майном або його
частиною, як цього вимагає ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) та не надали
суду доказів про поважність пропуску зазначеного строку і не просять про це суд
відповідно до ст. 550 ЦК України (в редакції 1963 р.).

Навіть якщо суд визнав би чи зважив на те, що вони були неповнолітні, то з
часу досягнення ними повноліття ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4.; а ОСОБА_2 -
ІНФОРМАЦІЯ_5. пройшли всі передбачені строки прийняття спадщини.

За таких підстав дії Виконавчого комітету Бобрицької сільради по прийняттю
рішення № 20 від 15.02.07 року є законними, як такі, що грунтуються на ЗУ „Про
місцеве самоврядування в Україні”, а свідоцтво про право власності на спірне
домоволодіння видане на ім'я ОСОБА_3 є дійсним.

З урахуванням всих обставин справи, суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 525, 527, 549, 550 ЦК України (в редакції 1963 р.),  ст.ст. 1220, 1270, 1272 ЦК України (2004р.),
Постанови Пленуму ВСУ від 24.06.83р. № 4 із змінами, внесеними постановою
Пленуму від 25.12.92р. № 13 „Про практику розгляду судами України справ про
спадкування”, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, Бобрицької сільської ради про визнання
незаконними дій та рішення виконавчого комітету Бобрицької сільради, визнання
свідоцтва про право власності на частину будинку та частину земельної ділянки
відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Від сплати судвитрат сторони звільненні, як постраждалі від ЧАЕС.

Рішення може бути оскаржено і апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду через міськрайсуд шляхом подачі в 10 денний строк після
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом
20 днів апеляційної скарги

Головуючий                                                                                               К.М. Штих