У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:                 Яреми А.Г.

Суддів: Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання “Львівська залізниця” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

У липні 2002 року Державне
територіально-галузеве об'єднання “Львівська залізниця” звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, мотивуючи свої
вимоги тим, що 6 квітня 2001 року з вини відповідача, який керував автомобілем
АУДІ-100 д.н. НОМЕР_1 по вулиці Личаківській м. Львова сталася
дорожньо-транспортна пригода.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди було пошкоджено автомобіль позивача ГАЗ-31029, д.н. 000-27
ТТ,
вартість ремонту якого склала 30 558 грн. 77 коп.

Зазначену суму позивач просив стягнути з
відповідача на відшкодування матеріальної шкоди.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Свалявського районного суду від 28 листопада 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15
березня 2007 року, в позові Державного територіально-галузевого об'єднання
“Львівська залізниця” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі Державне територіально-галузеве об'єднання “Львівська
залізниця” просить скасувати постановлені по справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов,
посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне
застосування судом норм матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог
скаржник посилається на те, що судами порушено норми ч.4 ст.338 ЦПК України,
оскільки не виконано і не враховано висновки та мотиви суду касаційної
інстанції, за якими попередні судові рішення по даній справі були скасовані.

Колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.202
ЦПК України 1963 року, рішення суду має бути законним і обґрунтованим.

В ході розгляду справи суд
першої інстанції виходив із того, що за
правилами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зазначено, що при повторному розгляді страви суд не мав можливості з'ясувати
обставини справи, оскільки згідно повідомлення УМВС України у Львівській
області 1-го міжрайонного відділу Державтоінспекції матеріали по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 6 квітня 2001 року, знищені.

Апеляційний суд,
постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення
суду першої інстанції без змін, також посилався
на те, що був позбавлений можливості виконати вимоги ухвали колегії суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 31 травня 2006
року, повторно перевірити доводи позивача і не прийняв до уваги наведені доводи
апеляційної скарги щодо скасування рішення суду.

Проте з такими доводами судів
першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна, оскільки  в ході розгляду справи суд не перевірив доводи сторін, не дав оцінки наявним доказам,
не визначив ступінь
вини учасників
пригоди у заподіянні шкоди та
вдруге безпідставно відмовив у позові.

Суд також не взяв до уваги  та не
дав ніякої оцінки постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 4
жовтня 2001 року, в якій зазначено, що “безпосередньою та єдиною причиною
настання даної пригоди стали лише винні дії водія Косаревича, оскільки саме
він, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху,
своїм виїздом на смугу руху автомобіля ГАЗ-31029 створив аварійну ситуацію, а
порушення швидкісного руху зі сторони водія ОСОБА_2 не є у безпосередньому
причинно-наслідковому зв'язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди''.

Згідно з ч.4 ст.338 ЦПК
України, висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення,
є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при повторному
розгляді справи.

Як убачається з
матеріалів справи, судом першої інстанції не виконано, а судом апеляційної
інстанції залишено поза увагою вимоги ухвали Верховного Суду України від 31
травня 2006 року щодо перевірки доводів позивача стосовно протиправності дій
відповідача та призначення додаткової експертизи.

Наявні у справі
матеріали давали можливість для призначення судової експертизи, але суд, не
зважаючи на вказівки касаційної інстанції, навіть не обговорив питання про
можливість призначення та проведення такої експертизи.

За таких порушень норм
матеріального та процесуального права судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст. 336,
338, ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у  х  в
а  л  и
л  а :

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання “Львівська
залізниця” задовольнити частково.

Рішення Свалявського
районного суду від 28 листопада 2006 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 15 березня 2007
року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ярема А.Г.

Судді:                                                                             Левченко
Є.Ф.

Лихута Л.М.

Романюк Я.М.

Сенін Ю.Л.