Справа № 2-59
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

07
травня 2008 року
Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді
Остапчук Л.В.

при секретарі                                                        Захарук Г.Л.

за участю:
представника позивача
Марчука Ю.В.

представника відповідачки            ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну
справу за позовом Рівненського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 2330,64
грн.,

в с т а н о в и в :

У зв'язку з тим, що відповідачка
була зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна з 20.06.2006 року по
23.11.2006 року, отримувала допомогу по безробіттю, виплачена їй сума становить
2330 грн. 64 коп., тоді як вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець
і не могла бути зареєстрована як безробітна, тобто своєчасно не подала
відомостей, які впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, позивач
звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути з відповідачки 2330 грн.
64 коп. виплаченої допомоги по безробіттю.

В суді представник позивача
позов підтримав, пославшись на обставини, викладені вище. Пояснив суду, що
згідно діючого законодавства в період, коли особа зареєстрована як підприємець,
вона не може бути визнана безробітною і їй не повинна виплачуватись допомога по
безробіттю. В результаті звірки з базами даних Рівненської райдержадміністрації
було встановлено, що відповідачка була зареєстрована як фізична
особа-підприємець з 08.09.2000 року по 23.11.2006 року. В цей же час з
20.06.2006 року по 23.11.2006 року в Рівненському районному центрі зайнятості
вона була зареєстрована як безробітна і їй виплачувалась допомога по
безробіттю. Оскільки відповідачка своєчасно не подала відомостей, які впливають
на умови виплати допомоги по безробіттю, то вона має повернути допомогу по
безробіттю, яка була їй виплачена. Добровільно вона це зробити відмовляється,
тому вимушені звернутися до суду з даним позовом і просить його задоволити.

Представник відповідачки, її
чоловік ОСОБА_1 позов не визнав і суду пояснив, що дійсно його дружина
08.09.2000 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, але фактично
вона підприємницькою діяльністю не займалась, не мала свого рахунку в банку, не
виготовляла печатки. В 2005 році вона вирішила припинити свою підприємницьку
діяльність і подала відповідні документи в Державну податкову інспекцію у
Рівненському районі. Відповідно до акту ДПІ у Рівненському районі від
14.03.2005 року будь-якої заборгованості у дружини як підприємця не було
виявлено і вона здала свідоцтво. Чому дружина не була знята з реєстрації як
підприємець в 2005 році йому невідомо. В 2006 році дружині запропонували
повторно знятися з реєстраційного обліку як фізичній особі-підприємцю. 17
лютого 2006 року дружина подала повторну заяву про припинення підприємницької
діяльності, а ще до того, а саме 11.01.2006 року проплатила за публікацію
відповідного оголошення в пресі. І знову невідомо з яких причин реєстратор не
внесла до реєстру запису про припинення нею підприємницької діяльності. Лише
23.11.2006 року до державного реєстру було внесено запис про припинення
дружиною підприємницької діяльності.  В
період з 20.06.2006 року по 23.11.2006 року дружина перебувала на обліку в
Рівненському районному центрі зайнятості як безробітна і отримувала допомогу по
безробіттю. Вважає, що дружина своєчасно подала документи про припинення її
підприємницької діяльності, вона була впевнена ще в 2005 році, що знята з
обліку як підприємець, в тому, що запис про припинення підприємницької
діяльності був зроблений у реєстрі лише 23.11.2006 року вини відповідачки немає,
а тому вважає, що дружина не порушувала будь-якого закону, у вказаний вище
період вона була безробітною, а тому правомірно перебувала на обліку в центрі
зайнятості як безробітна і отримувала відповідну допомогу. А тому він як
представник відповідачки вважає позовні вимоги безпідставними і просить в
позові відмовити.

Державний реєстратор Свінцицька
О.М. суду пояснила, що ОСОБА_2 згідно опису документів, що надаються фізичною
особою-підприємцем державному реєстратору для внесення до Єдиного державного
реєстру (далі - ЄДР) запису про рішення щодо припинення підприємницької
діяльності подала відповідні документи 17 лютого 2005 року. Заява відповідачки
про припинення підприємницької діяльності датована 13.01.2006 року, а 11 січня
2006 року вона проплатила кошти в сумі 51 гривня за друкування відповідного
оголошення в пресі. Відповідно до довідки Рівненської об'єднаної ДПІ від
10.03.2006 року ОСОБА_2 знята з обліку платника податків. Ствердила, що у
питанні реєстрації припинення підприємницької діяльності і тих документах, які
є в персональній справі відповідачки є певні невідповідності в датах. Пояснити
цього вона не може. Не виключила, що певні порушення були допущені державним
реєстратором і  було несвоєчасно
зареєстровано припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2.

Судом встановлено, що
відповідачка була зареєстрована як фізична особа-підприємець 08.09.2000 року.
Включення відомостей про ОСОБА_2 як фізичну особу-підприємця до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було зроблено
08.02.2006 року. Згідно опису документів, що надаються фізичною
особою-підприємцем державному реєстратору для внесення до ЄДР запису про
рішення щодо припинення підприємницької діяльності, необхідні документи вона
подала реєстратору 17.02.2005 року і лише 17.02.2006 року її рішення про
припинення підприємницької діяльності внесено до ЄДР, а реєстрацію припинення
підприємницької діяльності проведено лише 23.11.2006 року. Будучи
зареєстрованою як підприємець, відповідачка фактично підприємницькою діяльністю
не займалась і доходів не мала. З 20 червня по 23 листопада 2006 року
відповідачка перебувала на обліку в Рівненському районному центрі зайнятості як
безробітна і отримувала допомогу по безробіттю і за цей час їй виплачено 2330
грн. 64 коп.

Посилаючись на пункт “б” частини
3 статті 1 Закону України “Про зайнятість населення” позивач вважає, що
відповідачка у зазначений вище період не могла бути визнана безробітною і
відповідно отримувати допомогу по безробіттю.

Дійсно відповідно до цієї норми закону до зайнятого населення належать
громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців.

Однак ці доводи позивача суд не може взяти до уваги, оскільки ст.2 цього ж
Закону встановлює, що “безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів”. Як встановлено судом, будучи зареєстрованою як фізична
особа-підприємець, ОСОБА_2 фактично не здійснювала підприємницької діяльності,
вона не мала печатки, рахунку в банку, не отримувала доходів. Ще 17 лютого 2005
року вона подала до державного реєстратора нотаріально посвідчену заяву про
припинення підприємницької діяльності. Повторно аналогічну заяву вона подала
13.01.2006 року, а 11.01.2006 року проплатила в банк за публікацію оголошення в
пресі про її наміри припинити підприємницьку діяльність.

Суд приходить до висновку, що подавши зазначені документи реєстратору про
припинення підприємницької діяльності і не здійснюючи такої діяльності, відповідачка
цілком правомірно вважала, що вона не є підприємцем. Несвоєчасне внесення
реєстратором відповідних даних до ЄДР відбулося не з вини відповідачки, а тому
суд не може погодитись з доводами позивача у позовній заяві про те, що
безробітна своєчасно не подала відомості про обставини, що впливають на умови
виплати допомоги по безробіттю.

Не погоджуючись з доводами позивача, суд також виходить з того, що
відповідно до акту ДПІ у Рівненському районі від 14 березня 2005 року про
результати перевірки дотримання вимог законодавства про оподаткування фізичних
осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, ОСОБА_2, як підприємець,
заборгованості немає, свідоцтво здає.

Тобто, ще 14 березня 2005 року відповідачка здала своє свідоцтво про її
реєстрацію як фізичної особи-підприємця і припинила підприємницьку діяльність.
Вини ОСОБА_2 в тому, що запис до ЄДР про реєстрацію припинення нею
підприємницької діяльності проведено лише 23.11.2006 року  суд не вбачає. Тому суд вважає, що вона
правомірно була зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна і отримувала
допомогу по безробіттю відповідно до Порядку надання допомоги по безробіттю, у
тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого  наказом
Міністерства праці та соціальної політики України від 14 грудня 2000 року №
307.

Виходячи з викладених вище обставин, суд вважає, що позов є безпідставним і
до задоволення не підлягає, суд не вбачає порушення права позивача, за захистом
якого спрямоване його звернення до суду.

В зв'язку з відмовою в
задоволенні позову, відповідно до статті 88 ЦПК України судові витрати по
справі необхідно віднести на рахунок держави, оскільки позивач на підставі
Декрету Кабінету Міністрів “Про державне мито” звільнений від його сплати при
подачі позову до суду.  Виходячи з цього
і відповідно до ст.81 ЦПК України не підлягає відшкодуванню і сплачений
позивачем збір на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст.56, 59, 81, 88, 213-215, 294, 295 ЦПК України, Законом України “Про зайнятість населення”, Порядком
надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для
організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого  наказом Міністерства праці та соціальної
політики України від 14 грудня 2000 року № 307, Декретом Кабінету Міністрів
України “Про державне мито”, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити Рівненському районному центру зайнятості у задоволенні його позову до ОСОБА_2 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю в
сумі 2330,64 грн. за безпідставністю позовних вимог.

Судові витрати по справі (судовий збір, від сплати якого
позивач звільняється) віднести на рахунок держави.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано до
Рівненського районного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської
області через Рівненський районний суд протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: