Справа № 2-72
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 травня 2008 року Шевченківський
райсуд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Чебуришкіній Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання договору дарування житлового будинку удаваною угодою, визнання права
власності на 12 частину будинковолодіння, визнання недійсним договору
дарування житлового будинку, -

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання
договору дарування житлового будинку удаваною угодою, визнання права власності
на 12 частину будинковолодіння, визнання недійсним договору дарування
житлового будинку посилаючись на те, що з 9 жовтня
1982 року він перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3. Від шлюбу у них двоє
дітей - син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. та донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. - відповідач
по справі ОСОБА_4.

Перебуваючи у шлюбі вони
проживали в будинку батьків відповідачки в
АДРЕСА_1 і бажали набути повноцінне житло.

З цією метою він їздив
на заробітки до Німеччини, де нелегально працював близько року,
але потім був депортований звідти. В 2001 році його дружина - ОСОБА_3 поїхала
на заробітки в Італію щоб також заробити гроші для придбання житла. В 2003 році
дружина приїхала у короткочасну відпустку і вони почали підшуковувати житловий будинок щоб придбати для їх проживання. Разом з дружиною вони оглядали
багато квартир, які продавалися Серед інших, ними було оглянуто житловий
будинок АДРЕСА_1 і вони вирішили його придбати . Продавцем цього будинку була відповідачка ОСОБА_2. Вони домовилися з
нею за ціну будинку 23000доларів США і в подальшому оформленням договору
купівлі - продажу за його згодою займалася ОСОБА_3.

18 грудня 2003 року дружина повідомила, що
вона уклала договір купівлі - продажу і
будинок перейшов у їх власність.

Довіряючи своїй дружині
він не перевірив  угоду вважаючи, що укладена угода купівлі-продажу будинку
згідно нашої домовленості з продавцем.

Вони переселилися в придбаний будинок і з
кінця 2003 року ідо цього часу він проживає в ньому як його співвласник.

В 2005 році вони разом з дружиною одружили
доньку і після весілля донька також почала проживати в цьому будинку, а дружина
знову поїхала за кордон на заробітки.

В квітні 2006 року відповідач ОСОБА_3
приїхала у відпустку і несподівано для нього
подала на розлучення. Рішенням Заставнівського райсуду від 27.04.2006
року їх шлюб був розірваний. В цей час, батько відповідачки поставив питання про визнання його втратившим право
користування його будинком в с. Товтри в зв'язку з його проживанням в м.
Чернівці. В цей же час, під час розгляду судових справ він дізнався, що
відповідачка ОСОБА_3, плануючи розлучитися з
ним, скориставшись його відсутністю при оформленні документів на
придбання житлового будинку АДРЕСА_1, діючи обманним способом та навмисно,
бажаючи позбавити його в майбутньому права на
придбаний житловий будинок, домовившись з продавцем будинку -
відповідачкою ОСОБА_2 в нотаріальній конторі уклали не договір купівлі -
продажу житлового будинку, а договір дарування. Таким чином було приховано
справжню угоду купівлі - продажу житлового будинку, яка відбулася насправді, і
в результаті цього ОСОБА_3 стала єдиною власницею будинку.

Факт купівлі - продажу будинку
підтверджується також тим, що цей будинок   задовго до укладення спірного договору дарування перебував у вільному продажу.
Його оглядали багато покупців, які не зійшлися з ОСОБА_2 у ціні. Про
продаж цього будинку та його ціну продавцем ОСОБА_2 були повідомлені майже всі
сусіди.

До укладення угоди ні він ні його дружина не
були знайомі зі ОСОБА_2, ніхто з них не
перебуває з нею в родинних стосунках, а тому на його думку зовсім неправдоподібно виглядає дарування чужою особою
його дружині такого цінного подарунка як житловий будинок.

Сама ОСОБА_2 після
укладення договору дарування говорила сусідам, що
будинок продала.

Тому, на його думку, є підстави вважати
договір дарування житлового будинку від 18.12.2003 року удаваною угодою за якою
фактично криється укладений сторонами угоди договір купівлі - продажу житлового
будинку АДРЕСА_1, оскільки продавець майна
передав у власність дружини житловий будинок, а остання прийняла його та
сплатила за нього гроші.

В результаті насправді вчиненого між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 договору купівлі - продажу житлового будинку у їх спільну сумісну
власність з ОСОБА_3 перейшов житловий будинок АДРЕСА_1 і він став його  співвласником,
йому має належати 12 частину будинковолодіння.

Приховуючи свої дії відповідач ОСОБА_3
18.05.06 року таємно подарувала цей будинок їх доньці - ОСОБА_4, яка на
сьогоднішній день є єдиним його власником.

Вважав, що цей договір дарування також має
бути визнаний недійсним оскільки він співвласник житлового будинку не давав
згоди на його дарування.

У зв'язку з цим просив визнати договір
дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 18.12. 2003 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 удаваною угодою, вчиненою з метою приховати
реальний договір його купівлі-продажу, визнати, що 18.12.2003 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було реально укладено та
нотаріально посвідчено договір купівлі - продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 з усіма юридичними наслідками такого правочину. Також просив визнати
за ним право власності на 12 частку житлового будинкуАДРЕСА_1, а також визнати недійсним договір дарування цього будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини,
викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та представники
відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали і просили
відмовити в його задоволенні оскільки ніяких порушень при укладені двох
договорів дарування будинку сторони не приховували іншої угоди, зокрема
купівлі-продажу, в дійсності ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 спірний будинок.

Також пояснили, що знаходячись в Італії на
роботі ОСОБА_3 навесні 2003 року випадково біля церкви познайомилась з ОСОБА_7, яка, як в подальшому їй стало
відомо, є донькою ОСОБА_2. На той час
ОСОБА_7знаходилась біля церкви, просячи милостиню, перебувала в
жалюгідному психологічному та фізичному стані, без жодних матеріальних засобів існування та будь-якого житла.

ОСОБА_7розповіла ОСОБА_3 була змушена нелегально виїхати до Італію на заробітки з метою погашення існуючих боргових
зобов'язань. Але з роботою у неї не
склалось, будь-яких засобів існування та житла не було, і це змусило її біля церкви просити милостиню, щоб хоча б
якимось чином вижити.

Враховуючи важке становище ОСОБА_7 їй
допомогла, забезпечила її  лікування, надала житло, підшукала
досить пристойну та належно оплачувану роботу. Також ОСОБА_3 передала ОСОБА_7 значну суму грошових коштів
для погашення боргових зобов'язань останньої та її матері ОСОБА_2, які існували у них на той час на території України, за
умови, що ОСОБА_7буде продовжувати
працювати в Італії і вказані грошові кошти їй поверне, що останньою і було зроблено.

ОСОБА_2 дійсно в 2003 р. мала намір продати
належний їй будинок з метою погасити існуючі борги. Їй також було відомо про негаразди, пов'язані із перебуванням доньки
в  Італії. В подальшому
ОСОБА_7повідомила ОСОБА_2 про надану їй психологічну та матеріальну допомогу з
боку ОСОБА_3, та за рахунок грошової допомоги якої, ОСОБА_2 в подальшому
повністю погасила їхні з донькою боргові зобов'язання.

Дізнавшись про допомогу ОСОБА_3  ОСОБА_2 вирішила
не продавати спірний будинок, а у вигляді подяки за вчинене подарувала
його ОСОБА_3., посвідчивши відповідний
договір у нотаріуса.

Заслухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову має
бути відмовлено.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_3 з 1982 року перебували в шлюбі, який був розірваний рішенням
Заставнівського райсуду Чернівецького області від 27.04.2006р. а.с. 10 .

Згідно з договором дарування від 18.12.2003р.
ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1 а.с. 61 .

Все вищенаведене підтверджується
вищенаведеними доказами.

Згідно
з ст. 58 ЦК України 1963р. недійсною є угода, укладена лише про людське око,
без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з
метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що
регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Згідно з ст. 235 ЦК України правочин, який
вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили,
є удаваним правочином. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді
вчинили.

Суд вважає, що в судовому засіданні позивачем та його
представником не доведено факт придбання відповідачем ОСОБА_3 у відповідача
ОСОБА_2 спірного будинку по АДРЕСА_1 і передачу одна одній коштів за нього, у
відповідачів не було наміру не створювати юридичні наслідки і приховувати іншу
угоду правочин . Жоден свідок це не підтвердив. Те, що позивач разом з
відповідачам ОСОБА_3 наприкінці 2003 року шукали собі будинок з метою його
придбати, на думку суду не може свідчити про те, що відповідач ОСОБА_3, маючи
кошти на придбання будинку, не могла отримати в подарунок від ОСОБА_2 спірний
будинок. Також на думку суду відповідач ОСОБА_2 бажаючи продати спірний будинок
могла його подарувати ОСОБА_3 в якості подяки за допомогу її доньці за кордоном
у побутовому та матеріальному питаннях, зокрема за надання житла, допомоги з
працевлаштування та надання грошей для погашення боргів у м. Чернівцях.  ОСОБА_2 після укладеня договору дарування
могла розповідати сусідам багато чого, навіть про продаж цього будику, але в
дійсності, що відбувалося, знали тільки дві особи, між якими був укладений цей
договір - ОСОБА_2 і ОСОБА_3, представники яких підтвердили в судовому
засіданні, що між відповідачами був укладений саме договір дарування, кошти за
будинок ОСОБА_3 ОСОБА_2 не передавала.

Також в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження
пояснення позивача та його представника про існування у ОСОБА_2 боргів і
відповідно, що вона з цих підстав не могла подарувати спірний будинок. Як
пояснили в судовому засіданні представники відповідачів ОСОБА_3 в Італії
допомогла ОСОБА_7 також і грошима, для того, щоб вона та її мати - ОСОБА_2,
змогли погасити всі свої борги.

Згідно з ст. 24 ч. 1 КпШС України майно, яке належало
кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в
порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно з ст. 57 ч. 1 п.2 СК України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в порядку спадкування.

За таких обставин суд вважає, що отримане на підставі
договору дарування в дар відповідачем ОСОБА_3 майно - будинок по
АДРЕСА_1було її особистою приватною власністю і вона мала право розпорядитись
ним на власний розсуд, що в подальшому і зробила.

Оскільки немає підстав для визнання договору
дарування житлового будинку удаваною угодою бо будинок по АДРЕСА_1був особистою
приватною власністю ОСОБА_3, відповідно немає підстав і для визнання за
позивачем права власності на 12 частину цього будинковолодіння та визнання
недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.

За таких обставин суд вважає, що підстав для
задоволення позову немає.

Керуючись
ст. 58 ЦК України 1963р., ст. 235 ЦК України 2003р., ст. 24 КпШС України, ст.
57 СК України, ст.ст. 10, 60, 81, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
договору дарування житлового будинку удаваною угодою, визнання права власності
на 12 частину будинковолодіння, визнання недійсним договору дарування
житлового будинку відмовити.

З
повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 26
травня 2008 року.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження або апеляційної скарги.

Заява
про апеляційне оскарження або апеляційна скарга може бути подана протягом 10
днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Чернівецької
області через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Суддя: