Справа №2-384\
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем УКРАЇНИ

02 червня  2008 року

Ямпільський районний суд Вінницької
області

в складі головуючого судді   Любинецької-Онілової А.Г.

за участю секретаря сз             Лозінської Т.О.

адвоката ОСОБА_1

позивачки ОСОБА_2

відповідачів  ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5,
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ямпіль

цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_7до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3про розподіл спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 заявили
позов до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про розподіл спільного майна, зазначили, що
позивачка ОСОБА_2 з 1989 року проживала з ОСОБА_9, який є сином відповідачки
ОСОБА_3 та батьком відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8. З того часу вони спільно
почали проживати в колгоспному дворі,
головою якого була - ОСОБА_3, а також з ними проживала донька ОСОБА_2
від першого шлюбу відповідачка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту спільного  проживання з ОСОБА_9 вони почали добудовувати
за власні кошти незавершене будівництво житлового будинку та впорядковувати
надвірні будівлі. До 1992 року ними було повністю завершено будівництво
житлового будинку та створені всі умови для проживання в ньому.  З того часу позивачі та ОСОБА_9 стали
проживали в завершеному будинку однією сім'єю за адресою АДРЕСА_1. В 1993 році
матір'ю ОСОБА_9 було отримано свідоцтво на право власності на дане
домоволодіння та надвірні будівлі, так як на той момент вона була головою
колгоспного двору. Під час спільного життя ними велося домашнє господарство, а
саме - утримувалася велика рогата худоба, свині, а також в теплицях
вирощувалися овочі, всі виручені кошти від утримання домашнього господарства
вони вкладали в благоустрій домоволодіння та надвірних будівель, а саме до
колгоспного двору входив житловий будинок, сарай, погріб, вбиральня, літня
кухня. Позивачі посилаються на те, що в грудні 1993 року було внесено зміни до
ЦК України 1963 року - виключено регламентацію про колгоспні двори і почав
діяти Закон України „Про власність”,
згідно із яким всі члени колгоспного двору стали власниками майна
колгоспного двору в рівних частинах, тобто, вони стали власниками по ј частині
житлового будинку з надвірними будовами, а також рухомого майна. В своєму
позові позивачі вказують також на те, що вони проживали  в вказаному житловому будинку однією сім'єю
протягом 17 років. В 2006 році позивачка ОСОБА_2 розлучилася з ОСОБА_9 та стали
проживати окремо, ОСОБА_9залишився проживати в будинку за адресою АДРЕСА_1, а
позивачі переїхали на проживання до м. Ямпіль, де наймають квартиру до
теперішнього часу. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, і, оскільки дане домоволодіння
знаходилося в колгоспному дворі та вони постійно брали участь у ведені спільного
господарства, а також здійснювали догляд за будинком, а тому мають право на Ѕ
цього домоволодіння, так як в даному колгоспному дворі були прописані
позивачі  ОСОБА_2 та ОСОБА_7, покійний
ОСОБА_9 та голова двору ОСОБА_3, а тому відповідно ст.. 123 ЦК УРСР (ред.
1963р.) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності усіх
членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Крім
того, позивачі зазначають, що за час їх спільного проживання ними було придбано
рухоме майно, а саме: меблі „Берщадь” - 2 000 грн.;диван (софа) - 600 грн.;
килим шерстяний „Білорусь” (голубого кольору) - 1 500 грн.;тумбочка під
телевізор - 200 грн., шахматний столик - 1 000 грн.; стільці (мякі) - 6 шт. х
120 грн. - 720 грн.;стільці - 6 шт. х 120 грн. - 720 грн.;стіл (саморобний) -
400 грн.; люстра - 100 грн.;палас на підлогу (розміром 5х3м.) - 500 грн.;
холодильник „Атлант” - 1 500 грн.;газова плита - 1 200 грн.;кухонні меблі
(виробництво Молдова, білого кольору) - 1 000 грн.;сервант - 500 грн.;духова
піч - 200 грн.; стіл кухонний - 100 грн.;меблі для вітальної кімнати
(виробництво Молдова) - 1 500 грн.;телевізор „Електрон” - 800 грн.;диван
(розкладний) 2 шт.  х 460 грн. - 920
грн.;крісло (розкладне) - 250 грн.;палас (розмір 3х3м.) - 400 грн.;книжкові
полички 5шт. х 50 грн. - 250 грн.;шкаф (три дверний) 2 шт. х 500 грн. - 1 000
грн.,килим „шерстяний” (червоного кольору, виробництво Монголія, розмір 2х3м.)
- 1 500 грн., трюмо - дзеркало - 300 грн.,люстра „Підсніжник” (хрустальна) -
300 грн.; тумбочка - 100 грн.,таганок (3-комфорочний, газовий) - 300
грн.,вишиті картини (ручної роботи „Україночка”, „Квіти” та „Матір Божа”) - 450
грн.,всього на суму - 20 310 гривень.             Позивачі
посилаються також на те, що в будинку залишилися книги, а саме: довідкова
медична література, медична енциклопедія в 2-х томах, Велика радянська
енциклопедія, а також водійські права на ім'я ОСОБА_7, які є їх власністю, так
як книги були придбані за їх власні кошти, а також водійські права є особистою
власністю ОСОБА_7.  Позивачі посилаються
на те, що так як спадкоємцями першої черги на спадщину, яка відкрилася після
смерті ОСОБА_9 є його рідна мати та сини від першого шлюбу, тобто,  відповідачі по справі - ОСОБА_3, ОСОБА_4та
ОСОБА_8, які мають право на успадкування ј домоволодіння, тобто частки, яка за
життя належала їхньому сину та батькові. Їм - позивачам, відповідачці ОСОБА_3
та померлому ОСОБА_9 належить майно в грошовому виразі на загальну суму 86 934
гривень, що згідно із законом їм належить Ѕ частина всього майна, що в
грошовому виразі становить 43 467 гривні. Позивачі посилаються на те, що
поділити спільне майно  в добровільному
порядку їм не вдалося, тому вимушені звернутись в суд за вирішенням спору в
судовому порядку. Просять суд визнати за ними право власності на Ѕ частину
житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1, без
виділення в натурі стягнувши з відповідачів на їх користь грошову компенсацію в
розмірі 33 312 гривень. Визнати за ними право власності на Ѕ частину рухомого
майна на суму 10 155 гривень, а саме: диван (софа); килим шерстяний „Білорусь”
(голубого кольору); шахматний столик; стільці (мякі) - 6 шт.; стільці - 6 шт.;
палас на підлогу (розміром 5х3м.); холодильник „Атлант”; меблі для вітальної
кімнати (виробництво Молдова); духова піч; крісло (розкладне); палас (розмір
3х3м.). та зобов'язати відповідачів повернути їм довідкову медичну літературу,
медичну енциклопедію в 2-х томах, велику радянську енциклопедію, а також
водійські права на ім'я ОСОБА_7всього на загальну суму - 1 500 гривень.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, представники відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позовні вимоги не
визнали,  заперечували їх тим,  що  в частині визнання за позивачами права власності на 12
частини житлового будинку із надвірними спорудами  позовні вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки домоволодіння по АДРЕСА_1разом з господарськими будівлями та спорудами
є об'єктом приватної І власності ОСОБА_3, до майна колгоспного двору не
відноситься, а позивачі ні членами колгоспного двору, ні членами родини ОСОБА_3
ніколи не були. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на
домоволодіння від 16 травня 1987 р., виданого виконкомом Ямпільської районної
ради народних депутатів Вінницької області, ОСОБА_3належить 100% (в цілому)
домоволодіння по АДРЕСА_1. Відповідно до зведеного оціночного акту по
домоволодінню від 03.03.1987 р. до будинковолодіння входили житловий будинок
«А», літня кухня «Б», погріб «В», сарай «Г», сарай «Д», сарай «Е», вбиральня
«Д», огорожа «№1».На цей час син (батько) ОСОБА_9був одружений і мав двох синів
від першого шлюбу, проживав разом з сім'єю. В 1987 році ОСОБА_3 почала
будівництво нового будинку за власні кошти, вийшла на пенсію за віком і ще до
1992 р. продовжувала працювати в колгоспі. Коли ОСОБА_9розлучився і через
деякий час почав проживати з позивачкою ОСОБА_2 та її дочкою від першого шлюбу
ОСОБА_10, новий будинок вже було збудовано, поштукатурено і залишились деякі
внутрішні роботи, які були завершені за рахунок ОСОБА_3 Відповідно до квитанції
до прибуткового касового ордеру № 914 від 05 вересня 1990 р. ОСОБА_3було
сплачено кошти за виконані будівельні роботи (штукатурка) в сумі 840, 38 грн.
Згідно рішення Виконавчого комітету Порогівської сільської ради Народних
депутатів № 41 від 18.06.1993 р. ОСОБА_3 дозволено оформити юридичні документи
на новозбудований жилий будинок по АДРЕСА_1, старий жилий будинок переведено в
господарську будівлю вказаного господарства. Відповідно до свідоцтва про право
особистої власності від 20 вересня 1993 р., виданого на підставі рішення
виконкому Порогівської сільської Ради народних депутатів від 18.06.1993 р. №
41, будинок по АДРЕСА_1належить на праві приватної власності ОСОБА_3.  До будівництва нового будинку, тим більш до
господарських будівель та споруд позивачі будь-якого відношення не мають. У
родинних відносинах з ОСОБА_3вони не перебувають. Будь-які документи на
підтвердження участі у будівництві будинку позивачами не надано.Будинок разом з
господарськими будівлями та спорудами будувався коштами і силами ОСОБА_3, яка
важко працювала, будучи вже на пенсії, утримувала господарство, про що свідчить
копія з ощадної книжки, довідка про відпрацьовані трудодні. В своїх
запереченнях відповідачі зазначають, що доводи позивачки, що будинок
добудовувався, а надвірні будівлі впорядковувались за власні кошти позивачки та
ОСОБА_9 не відповідають дійсності. Позивачка ОСОБА_2 отримувала невелику
зарплату і витрачала її на потреби своєї сім'ї. ОСОБА_9після аварії у 1992 року
вийшов на пенсію за інвалідністю, пенсію витрачав на лікування, ремонт машини,
яку він отримав у зв'язку з інвалідністю, навчання ОСОБА_7, яка з 2001 р. по
2006 р. навчалась на платному відділенні медичного університету в м.Вінниці.
Бички, свині отримувала ОСОБА_3 на додаткову заробітну плату. Зерно, сіно
видавали у колгоспі у розрахунку на кожний зароблений карбованець. Крім того,
пшеницю, ячмінь, соняшник, цукор отримувала ОСОБА_3 за договором оренди
земельної частки (паю). Ще вирощувала овочі, які продавала на базарі. Позивачка
ОСОБА_2 кошти на утримання будинку та господарства не давала, посилаючись на
те, що це садиба ОСОБА_3Кошти на благоустрій будинку, побутову техніку, меблі,
а також на і навчання ОСОБА_7 надавала ОСОБА_3, сподіваючись, що на старості
позивачі її доглянуть. Проте, позивачі зневажали відповідачку, і через
скандали, сварки та побої стара людина мусила жити по чужих хатах, у її
невістки від першого шлюбу є два сина, рідних онуків. По допомогу зверталась
до  голови сільської ради, але будь-які
міри так і не були прийняті. Все господарство і дім прийшли в занепад, деякі
меблі були пошкоджені позивачами. Відповідачі зазначають, що посилання
позивачів на право спільної власності на будинок як членів колгоспного двору
безпідставні та не обґрунтовані, оскільки спірний будинок не належить до майна
колгоспного двору і не може бути об'єктом права спільної власності. Відповідно
до правовстановлюючих документів будинковолодіння разом з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1належало ОСОБА_3 з 1987 року, а в 1993 році
було оформлено право власності на новозбудований будинок. Позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 ані членами сім'ї ОСОБА_3, ані членами колгоспу не були, в колективному
господарстві с. Пороги не працювали, а отже, прав як члени колгоспного двору не
мають. ОСОБА_9, з яким проживала ОСОБА_2, в колгоспі також не працював, членом
колгоспного двору не був, ОСОБА_3
дозволу  на  реєстрацію
ОСОБА_2  та ОСОБА_7 в будинку не
давала. Відповідно до реєстрації ОСОБА_2 зареєстрована в с. Пороги Ямпільського
р-ну з 18 вересня 1992 року, а ОСОБА_7 з 11 січня по 21 серпня 2001 р.
Протоколи виконкому Порогівської сільської ради щодо вписання в погосподарській
номер позивачів -відсутні. Заявлені позовні вимоги про поділ спільного рухомого
майна відповідачі та їх представники заперечували тим, що кошти на придбання
вказаного позивачами майна надавались ОСОБА_3. Майно придбавалось більше як 15
років назад, є зношеним і не має тієї цінності, яка зазначена в позові. Тим
більш, до придбання майна не має відношення позивачка ОСОБА_7, і оскільки
рухоме майно придбавалось за кошти відповідачки ОСОБА_3, через відсутність
шлюбу спільною власністю позивачів та ОСОБА_9 не може бути, позивачі
спадкоємцями ОСОБА_9 за законом не є, відповідачі спадщину ще не прийняли і до
закінчення 6-ти місячного терміну триває охорона спадкового майна, право
власності на рухоме майно за позивачами не може бути визнано. Відповідачі та
представники відповідачів просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Свідок  ОСОБА_11
суду пояснила, що вона проживає в с.Пороги Ямпільського району
по-сусідству із відповідачкою ОСОБА_3, знають один одного давно, знає також
позивачку ОСОБА_2, яка проживала із ОСОБА_9. Коли ОСОБА_2 почала проживати в
будинку разом із ОСОБА_9 , будинок вже був добудований, а саме - були стіни та
дах, вона прийшла на все готове. Також свідок пояснила, що відповідачка ОСОБА_3
працювала на фермі,  утримувала домашнє
господарство. Вона не бачила, щоб ОСОБА_2 не працювала на городі та біля
будинку, все робила відповідачка ОСОБА_3, ОСОБА_2 увесь час була на роботі.
Крім того, свідок пояснила, що в будинку вона бачила меблі - стінку, стіл,  їй не відомо, хто купував меблі в будинок.
Свідок не пояснила, з якого часу ОСОБА_2 перестала проживати в будинку ОСОБА_3,
зазначила, що їй відомо про те, що у них виник конфлікт.

Свідок
ОСОБА_12 суду пояснив, що він проживає по сусідству із відповідачкою ОСОБА_3 з
1990 року, будинок в той час вже був побудований, а саме - була вимурувана
коробка і накрита дахом. Коли він прибув в село в 1990 році позивачка ОСОБА_2
вже проживала в будинку. В господарстві утримувалися свині, бики,  була теплиця, по господарству все робила  відповідачка ОСОБА_3, він не бачив, щоб
позивачка ОСОБА_2 займалася домашнім господарством. Також пояснив, що йому
відомо, що відповідачка ОСОБА_3 всі гроші віддавала на будинок, на придбання
меблів. Також пояснив, що в новому будинку проживали ОСОБА_9та позивачка
ОСОБА_2, а відповідачка ОСОБА_3 проживала в старому будинку, що розташований на
цьому ж подвір'ї, ОСОБА_3ніколи не говорила, що це все її, вона все купувала
для свого сина ОСОБА_9.

Свідок
ОСОБА_13 суду пояснила, що  вона
працювала з ОСОБА_3 з 1991 року до 1992 року, вони спілкувалися по роботі, в
колгоспі ОСОБА_3отримувала зарплату грошима та натурпродуктами,  також платили додаткову заробітну плату -
свині, бички, корм для тварин. ОСОБА_3жила в малому будинку, а ОСОБА_2 і
ОСОБА_7 в новому. Вона заходила в старий будинок, де проживала ОСОБА_3, бачила
там меблі - старий стіл, ліжко, шафу, в новому будинку вона була лише один раз
і на меблі не звертала уваги.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона -
перша дружина покійного ОСОБА_9 , житловий будинок по АДРЕСА_1почав будуватися
ще за час їх спільного проживання, однак, вона не хотіла жити в с.Пороги, у них
із ОСОБА_9 почалися конфлікти  і в 1988
році вони розлучилися, після розлучення із нею покійний ОСОБА_9проживав із
жінкою на ім'я ОСОБА_19, в якої не було своїх дітей.  Побоюючись, що ОСОБА_9забере у неї дітей,
вона із дітьми виїздила до Росії, а грудні 1991 року повернулася і проживала в
с.Біла  Ямпільського району, в 1992 році
ОСОБА_9став проживати із ОСОБА_2. Їх спільні із ОСОБА_9 діти ОСОБА_4та
ОСОБА_8ходили до батька в с.Пороги. В 1997 році, коли діти прийшли на Святий
Вечір до батька, ОСОБА_2 їх не впустила до будинку, сказавши, що батько в
нетверезому стані. Після того діти не ходили до батька до 2005 року. В 2005
році ОСОБА_2 пішла від ОСОБА_9, і діти знову відносили свої стосунки із
батьком. Їй відомо, що цінні речі із будинку винесла позивачка ОСОБА_7, яка
приводила своїх друзів в будинок.  Під
час похорону ОСОБА_9  були вона із синами
та позивачі, між ними виник конфлікт з приводу житлового будинку та майна, її
сини намагалися миром вирішити питання, пропонували сплатити позивачам кошти,
щоб ті залишити їх бабку ОСОБА_3, однак, позивачка ОСОБА_2 не погодилася на їх
умови. Також пояснила, що стіни нового житлового будинку почали зводити в 1987
році, а позивачка ОСОБА_2 почала проживати там в 1992 році. На даний час в
будинку меблі в занедбаному стані і не мають ніякої цінності.

Свідок
ОСОБА_14 суду пояснила, що вона проживала по-сусідству із позивачами та
відповідачкою ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_2 прийшла проживати в сім*ю
ОСОБА_9  в 1989 році. Новий житловий
будинок закінчували будувати всі разом - ОСОБА_3, ОСОБА_9та ОСОБА_2 Вони
спілкувалися і дружили із сім*єю ОСОБА_9, так як їх діти є однолітками. Також
пояснила, що в домогосподарстві ОСОБА_3 утримувалися свині, на городі
вирощувалися огірки, помідори, господарством займалися всі  члени двору,
ОСОБА_2 годувала свині, шарувала городи.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він є
батьком ОСОБА_2 В 1989 році його дочка пішла проживати в с.Пороги  із ОСОБА_9, в той час були лише вимурувані
стіни будинку і накритий верх будівлі, стелі не було, а також не було здійснено
внутрішніх і зовнішніх робіт. Він як батько допомагав своїй дочці, давав
поросята, стелив підлогу в кімнатах, ремонтував теплицю, грубку, привозив  штукатурку, давав гроші своїй дочці на
будівництво. Йому не відомо, хто і кому платив за роботи по будівництву, в
будівництві будинку приймали участь  як
його донька, так і відповідачка ОСОБА_3 та її син.

Свідок
ОСОБА_16 суду пояснила, що вона є родичкою покійного ОСОБА_9, в 1989 році
ОСОБА_2 почала проживати із ОСОБА_9, на той час була збудована лише коробка
будинку і накрита дахом, вікон, дверей не було , батько ОСОБА_2 допомагав в
будівництві, в домогоподарстві вирощували овочі, продавали їх на базарі,
працювали усі члени сім*ї,  навіть дочка
ОСОБА_2 продавала на ринку помідори. Також свідок пояснила, що покійний
ОСОБА_9часто спілкувався із її батьком, приходив до нього і вона чула їх
розмови. Покійний ОСОБА_9 розповідав, що ліс на будинок привозив батько
ОСОБА_2, будівництво закінчили в 1992 році, батько ОСОБА_2 найбільше допомагав
в будівництві. Вона особисто заходила на подвір*я  і бачила, як всі члени сім*ї працювали  по
господарству - ОСОБА_2,  ОСОБА_3та
ОСОБА_9.  Їй відомо, що все майно
набувалося спільно, хто і скільки коштів давав їй невідомо. Також пояснила, що
біля двох років тому ОСОБА_2 пішла від ОСОБА_9 і не проживала із ним.

Свідок
ОСОБА_17 суду пояснила, що в 1989 році вона виходила заміж  і тоді ж ОСОБА_2 почала проживати із ОСОБА_9
в с.Пороги, спільно із яким та ОСОБА_3 утримували домашнє господарство, птицю
годували, працювали на городах, всі доглядали худобу.  Коли ОСОБА_2 почала проживати із ОСОБА_9,
була побудавна лише коробка житлового будинку, все решта добудовували вони
разом, допомагав батько ОСОБА_2 Вони були знайомими, вона кожен день проходила
біля їх домоволодіння, покійний ОСОБА_9 розповідав, що купували свині,  не раз вона також із ним їздила купувати
свині. ОСОБА_3також допомагала ОСОБА_9
та ОСОБА_2 І ОСОБА_9, і ОСОБА_2 розповідали, що купували меблі. Так як
покійний ОСОБА_9 хворів, вона як мед працівник постійно приходила на виклик до
нього, ОСОБА_7 також проживала в будинку, в дитячий садок не ходила, а пішла в
школу, навчалася до 11 класу. В 2006 році ОСОБА_2 пішла від покійного
ОСОБА_9.  Після того, як ОСОБА_2 не
проживала із ОСОБА_9, вона приходила до нього для надання медичної допомоги, і
він розповідав їй, що хотів, щоб ОСОБА_2 повернулася до нього.

Судом
встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Із
оглянутих з участю спеціаліста Івасенко О.І. оригіналів погосподарських книг №4(особовий рахунок №150) за 1991-1995 роки, та №2 (особовий рахунок №139)
за 2001 -2005 роки та №2 (особовий рахунок №112) за 2006 - 2010 роки  АДРЕСА_1
встановлено, що в досліджених погосподарських книгах  в графі «голова двору» зазначено «ОСОБА_3»,
син «ОСОБА_9», невістка «ОСОБА_2», онука «ОСОБА_10. Також встановлено, що в
погосподарських книгах є записи про наявність земельної ділянки, домашньої
птиці та свійських тварин, що утримаються в господарстві двору.  В по господарській книзі за 2001 -2005
роки є відмітка про вибуття ОСОБА_7 на навчання в м.Вінниця.  Як пояснив
спеціаліст Івасенко О.І. в ході дослідження зазначених письмових доказів,
записи про вписання в погоподарську
книгу здійснюються на підставі заяви голови двору, відмітки про членів
сім*ї, які вибули з  господарства,
здійснюється на підставі заяви особи, яка вибуває,  або рішення суду про виселення. Згідно із
записами дослідженої погосподарської книги за 2006 -2010 роки  ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є членами двору до цього
часу.

Із оглянутого
за участю спеціаліста Кобильняк З.Г. оригіналу інвентарної справи АДРЕСА_1
встановлено, що до будівель та споруд входять: А - житловий будинок 1993 року
будівництва, а - веранда, Б -сарай 1964 року, В -  погріб 1917 року, Д- вбиральня, Ж - літня
кухня 1917 року, Г, З - сараї 1992 року, І - огорожа 1992 року. Як пояснила
спеціаліст Кобильняк З.Г. в ході дослідження

зазначеного письмового доказу, в
1987 році була заведена інвентарна справа на дерев'яний валькований будинок
1917 року спорудження, в 1993 році введений в експлуатацію новий кам'яний
житловий будинок, дозволу на будівництво якого в інвентарній справі немає,
житловий будинок 1917 року був переведений в літню кухню. Також в інвентарній
справі зазначено  два сараї, 1992 року
будівництва. Як пояснила спеціаліст Кобильняк З.Г., рік будівництва
зазначається зі слів власника двору, при внесенні даних в інвентарну справу
експертизи не проводиться, дані про рік будівництва тієї чи іншої споруди є
приблизними і здійснюються на підставі даних, вказаних власником.

Із досліджених письмових доказів,
наданих позивачами (виписок з погосподарської книги, Довідки Порогівської
сільської ради вих..№523 від 30.07.2007 року, довідки Ямпільського районного
БТІ вих№498 від 31.07.2007 року),  які не
суперечать дослідженим судом оригіналам письмових доказів та допитаних  свідків, встановлено, що дійсно позивачка
ОСОБА_2 та її донька позивачка ОСОБА_7
із 1989 року почала  проживати в
господарському номері відповідачки ОСОБА_3.
Станом на 1989 рік житловий будинок кам'яний  був частково побудований, а саме - вимурувані
стіни та накритий дахом, що підтверджено показаннями усіх допитаних свідків і
зазначена обставина визнана сторонами.

Із досліджених письмових доказів,
наданих позивачами ( Довідки Ямпільської центральної аптеки від 25.03.2008
року, Довідки ПФУ у Ямпільському районі від 27.03.2008 року) встановлено, що
позивачка ОСОБА_2 працювала в Ямпільській центральній аптеці із 1989 року до
2006 року і мала заробітну плату, позивачка ОСОБА_2 з 1986 року по 2006 рік в
органах Пенсійного Фонду отримувала пенсію по втраті годувальника на свою дочку
позивачку ОСОБА_7

Із досліджених письмових доказів,
наданих відповідачами (копії свідоцтва про право власності на житловий будинок,
оціночного акту, Рішення виконкому Порогівської сільської ради від 18.06.1993
року),  які не суперечать дослідженому
оригіналу інвентарної справи, встановлено, що
в 1987 році за відповідачкою ОСОБА_3 на праві  індивідуальної власності було зареєстроване
право власності на житловий будинок 1917 року спорудження, 20 вересня 1993 року
зареєстроване право власності на новозбудований житловий будинок кам'яний,  житловий будинок 1917 року спорудження
переведено в літню кухню.

Із досліджених письмових доказів,
наданих відповідачами (довідок СВК «Поділля» від 25 березня 2008 року,
відомостей про кількість трудоднів в колгоспі, Довідок ПФУ у Ямпільському
районі про розмір пенсії ОСОБА_3, копій договорів оренди земельної частки (паю)
від 01 січня 2001 року, 11 березня 2002 року,
15 січня 2005 року, копії ощадної книжки ОСОБА_3), які не суперечать
показанням допитаних свідків та доводам сторін, встановлено, що відповідачка
ОСОБА_3 була членом колгоспу с.Пороги Ямпільського району Вінницької
області  з 1980 року до 1991 року, за
вихододні отримувала заробітну платню, має грошові заощадження, з 1987
року  по даний час отримує пенсію по
віку.

Із досліджених письмових доказів,
наданих відповідачами  (копій свідоцтв
про народження відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_4, свідоцтва про смерть ОСОБА_9,
копії посвідчення інваліда ОСОБА_9, копії свідоцтва про розірвання шлюбу
ОСОБА_9 та  ОСОБА_6, ),  встановлено, що відповідачі  ОСОБА_8 та ОСОБА_4 є синами померлого
ОСОБА_9, який   з 1992 року був
інвалідом, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Пороги Ямпільського району Вінницької
області,  26 травня 1988 року розірвав
шлюб із ОСОБА_6, яка є матір*ю
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Зазначені обставини  визнані сторонами, підтвердженні показаннями
свідка ОСОБА_6

Із дослідженого письмового доказу,
наданого відповідачами  Акту від
03.03.2008 року про відсутність особи по місцю реєстрації понад 6 місяців,
підписаних членом виконкому сільської ради ОСОБА_16,  та сусідами ОСОБА_18, ОСОБА_12 та ОСОБА_11
слідує, що ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 з січня 2005 року. Однак, суд не має
підстав прийняти як належний та допустимий доказ вказаний Акт, оскільки особи,
які підписалися в ньому, допитані судом під присягою як свідки, не підтвердили
викладених в Акті обставин. Зокрема,
свідок ОСОБА_11 в ході допиту не відповіла  на запитання, з якого часу ОСОБА_2 не
проживає в будинку, свідок ОСОБА_12 взагалі не зазначив даної обставини, свідок
ОСОБА_16 зазначила, що ОСОБА_2 не проживає з ОСОБА_9 біля двох років тому,
свідок ОСОБА_17 пояснила, що ОСОБА_2 в 2006 році пішла від ОСОБА_9  Крім того, зі змісту Акту не встановлено, для
якої мети і з яких підстав складено зазначений Акт 03.03.2008 року.

Також суд не приймає як належні та
допустимі докази - надані відповідачами фотокартки, та ксерокопії фотокарток,
копії заяв, ксерокопії розписки, повідомлення архівного відділу, ксерокопії
касових ордерів, ксерокопії квитанцій, оскільки вказані докази не підтверджені
будь-якими іншими достовірними доказами, а також як не доводять, так і не
спростовують обставин, на які відповідачі та їх представники посилаються як на
підставу своїх заперечень по суті спору.

Оцінюючи досліджені докази, які не
суперечать між собою та стосуються предмету доказування в межах заявлених
позовних вимог, суд вважає частково доведеним обставини, на які позивачі
посилаються як на підставу своїх позовних вимог про визнання за ними права
власності на 12 частину спірного житлового будинку,  виходячи із наступного.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи житловий будинок по АДРЕСА_1споруджувався в період з 1987 року
до вводу його в експлуатацію - 20 вересня
1993 року. Із письмових доказів та показань свідків суд вважає
встановленим, що житловий будинок споруджувався спільно позивачкою ОСОБА_2,
відповідачкою ОСОБА_3, та сином відповідачки - ОСОБА_9, оскільки суду надано
докази  про наявність доходів як  позивачки, такі і відповідачки ОСОБА_3,
показаннями свідків доведено факт, що позивачка на її неповнолітня на той час
донька ОСОБА_7  проживала спільно та вела
домашнє господарство  із сім'єю ОСОБА_3,
яка була колгоспницею і головою двору.
Оскільки відповідачка  ОСОБА_3
була головою двору, працювала в колгоспі, у дворі утримувалося підсобне
господарство, за спільні кошти всіма членами будувався будинок, відповідно
до  змісту ст. ст.120, 121 ЦК УРСР (ред.
1963 року), який діяв на момент спорудження спірного житлового будинку,
домогосподарство по АДРЕСА_1було колгоспним двором.  Оскільки
змістом ст.ст.120 - 124 ЦК УРСР (ред. 1963 року) не передбачено таких
обов'язкових ознак колгоспного двору -
як відсутність Свідоцтва про право індивідуальної власності,  членство в колгоспі усіх членів двору, а
також перебування у родинних стосунках із головою двору або іншими його
членами,   суд не має підстав вважати
обґрунтованими заперечення відповідачів у тім, що  дане домоволодіння не є колгоспним двором, а
позивачі не були його членами.

Відповідно до роз'яснень  Постанови Пленуму ВСУ «Про судову
практику  у справах за позовами про
захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року п.6, до
правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про
власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори  щодо майна колишнього  колгоспного двору мають вирішуватися за нормами,
що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і збереглося після його існування, мають ті члени
двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір
частки члена двору визначається за правилами ст.123 ЦК УРСР (ред.. 1963 р.),
виходячи із рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Як встановлено
судом, на час перебування в колгоспному дворі позивачка ОСОБА_7 була
неповнолітня.

Враховуючи викладене, суд вважає
частково обґрунтованими вимоги позивачів як членів колишнього
колгоспного двору до відповідачки ОСОБА_3 про визнання за ними права власності
на 12 частину (за кожною по 14)
житлового будинку,  розташованого
по АДРЕСА_1поміченого в інвентарному плані літерою А., будівництва 1993 року.
Суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення вимоги
позивачів про стягнення на їх користь грошової компенсації за житловий будинок,
оскільки  чинним законодавством, яке
регулює правовідносини щодо поділу спільної власності, не передбачено стягнення
грошової компенсації за спільне майно при відсутності згоди на це іншої
сторони.

Вирішуючи
спір в частині заявлених позовних вимог про визнання за позивачами права власності
на 12 надвірних споруд, суд вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки як
встановлено із оригіналу інвентарної справи, господарські споруди -  Б -сарай 1964 року,
В -  погріб 1917 року, Д- вбиральня, Ж -
літня кухня 1917 року будівництва, тобто, дане майно набуте до членства
позивачів в колгоспному дворі.  Відносно
сараїв - Г,З, які зазначені як 1992 року будівництва, позивачами суду не надано
жодного достовірного доказу, що саме за час їх перебування в колгоспному дворі
споруджувалося дане майно, і як пояснила спеціаліст Кобильняк З.Г., достовірних
інвентарних даних про фактичний рік їх побудови немає.

Вирішуючи спір в частині заявлених позовних вимог про поділ
спільного  рухомого майна на суму 10155
гривень та зобов'язання відповідачів повернути позивачам
довідкову медичну літературу, медичну енциклопедію в 2-х томах, велику
радянську енциклопедію, а також водійські права на ім'я ОСОБА_7всього на
загальну суму - 1 500 гривень, суд вважає такі вимоги необґрунтованими і не має
підстав для їх задоволення, оскільки, суду не надано жодного достовірного
доказу в підтвердження наявності цього майна, часу його придбання, його дійсної
вартості. Як і не надано жодного достовірного доказу в підтвердження підстав
для зобов'язання усіх відповідачів
повернути позивачам довідкову медичну літературу, медичну енциклопедію в
2-х томах, велику радянську енциклопедію, а також водійські права на ім'я
ОСОБА_7.

З урахуванням
наведеного,  виходячи із встановлених
судом обставин та спірних правовідносин, суд вважає, що позивачами безпідставно
заявлені  позовні вимоги до відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_8, оскільки не надано жодного доказу про те, що   відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у
встановленому законом порядку заявили свої права на  спадщину, що відкрилася після смерті їх батька
ОСОБА_9, який помер  ІНФОРМАЦІЯ_2. Як і
не підтверджено тієї обставини, що відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_8 порушені
будь-які права чи законні інтереси позивачів.

При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування
позивачам судових витрат, суд виходить із наступного. Оскільки
позов задоволено частково, а в задоволенні
позовних вимог до відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_4 відмовлено,  документально підтверджені судові витрати

понесла позивачка  ОСОБА_2, а тому суд за правилами ст.88 ч.1
ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог має підстави
присудити позивачці ОСОБА_2 за рахунок
відповідачки ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 104 гривні 85 копійок.

Виходячи із викладеного, суд вважає позов ОСОБА_2 та ОСОБА_7 частково
обґрунтованим і має підстави   для  визнання за позивачами право власності на 12
частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1поміченого в інвентарному
плані літерою А., будівництва 1993 року, та стягнення із відповідачки ОСОБА_3
на користь позивачки ОСОБА_2  104 гривні
85 копійок судових витрат. В задоволенні іншої частини позову суд вважає
необхідним відмовити, як в безпідставній.

Спірні
правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст. ст.ст. 120-127 ЦК
УРСР (ред..1963 року) п. 4  абз.2
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст.328, 355, 356 ЦК України.

Оскільки  спір між сторонами вирішено, суд в порядку
ст.154 ч.3 ЦПК України  має підстави скасувати захід забезпечення позову, обраний ухвалою  від 28 лютого 2008 року, а саме - зняти арешт
із 12 житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1,
та рухомого майна -  дивану (софи);
килиму шерстяного „Білорусь” (голубого кольору); шахматного столику; стільців
(мяких) 6 шт; стільців - 6 шт; паласу на підлогу (розміром 5х3м.); холодильника
„Атлант”; меблів для вітальної кімнати (виробництво Молдова; духової печі;
крісла (розкладного); паласу (розмір 3х3м.).

Керуючись ст. 10, 11, 60, 154 ч.3, 209
ч.3, 212, 213, 214, 215  ЦПК
УКРАЇНИ і на  підставі ст.ст. 120-127 ЦК
УРСР (ред..1963 року) п. 4  абз.2
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст.328, 355, 356 ЦК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та
ОСОБА_7право власності на 12 частину житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_1поміченого в інвентарному плані літерою А., будівництва 1993 року.

Скасувати захід забезпечення
позову, обраний ухвалою  Ямпільського
районного суду Вінницької області від 28 лютого 2008 року, а саме - зняти арешт
із 12 житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1,
та рухомого майна -  дивану (софи);
килиму шерстяного „Білорусь” (голубого кольору); шахматного столику; стільців
(мяких) 6 шт; стільців - 6 шт; паласу на підлогу (розміром 5х3м.); холодильника
„Атлант”; меблів для вітальної кімнати (виробництво Молдова; духової печі;
крісла (розкладного); паласу (розмір 3х3м.).

Стягнути із ОСОБА_3на користь
ОСОБА_2  104 (сто чотири) гривні 85
копійок судових витрат.

В задоволенні іншої
частини позову - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
рішення Ямпільському районному суду Вінницької області. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Головуючий                      підпис

Примітка: дане рішення вступило в
законну силу: «       » _________   2008 р.

з оригіналом згідно

СУДДЯ ЯМПІЛЬСЬКОГО РАЙОННОГО СУДУ

ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ                                А.Г.ЛЮБИНЕЦЬКА-ОНІЛОВА

СТАРШИЙ
СЕКРЕТАР СУДУ
М.С.САДОВСЬКА