Справа № 2-52  2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

27 червня  2008 року                           Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області в складі судді Дмитренко А.М. при секретарі
судового засідання Музиченко О.О. розглянувши в відкритому судовому засіданні в
місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,  3-ї особи:
приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4, державний нотаріус
Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської
області  Магдич Тетяна Ігорівна, про
визнання недійсними  правочинів,-

В С Т А Н О В И
В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом  і просив визнати недійсними заповіт від імені
ОСОБА_5, посвідчений 07.05.2006 року, довіреність від імені ОСОБА_5, посвідчену
07.05.2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстром НОМЕР_1, оскільки під
час посвідчення цих правочинів ОСОБА_5. не розумів значення своїх дій та не міг
керувати ними в зв»язку з тяжким станом здоров»я - перенесеним гострим
порушенням мозкового кровообігу по типу ішемії, крім цього, позивач просив
також суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 11.05.2006
року, яку відповідач ОСОБА_3подарував ОСОБА_2на підставі вказаної вище
довіреності.

Під час розгляду справи в суді
позивач, представник позивача уточнили позовні вимоги в частині підстав
визнання недійсним договору дарування вищевказаної квартири від 11.05.2006 року
і просили визнати його недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215,216 ЦК
України, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Відповідач ОСОБА_2., її представник позов не визнали, в суді пояснили, що
під час посвідчення  07.05.2006 року
оспорюваних правочинів-заповіту та довіреності ОСОБА_5. все розумів, він сам
попросив дочку відвезти його  до  нотаріуса, саме між ним та дочкою ОСОБА_2були
такі стосунки, які повністю підтверджують його наміри  залишити спірну квартиру дочці: вона
доглядала батька, допомагала йому, коли він потратив до лікарні,  тільки вона купляла всі необхідні ліки,
медикаменти, тоді як її брат-позивач по справі
з батьком майже не спілкувався, не відвідував його, після того, як
батьком помер ІНФОРМАЦІЯ_1, то ОСОБА_2здійснила його поховання за свої кошти,
оплатила всі необхідні обряди, встановлення пам»ятника на могилі батька, а
позивач жодної участі в цьому не приймав, стосовно договору дарування  належної батькові квартири, то оформити цей
договір 07.05.2006 року можливості не було із-за відсутності необхідних
документів і для того, щоб полегшити собі процес оформлення цього договору в
подальшому за порадою нотаріуса  ОСОБА_5.
оформив довіреність на ім.»я ОСОБА_3. тільки для  укладення договору дарування вказаної вище
квартири на ім.»я              ОСОБА_2.,
договір дарування відповідає всім
вимогам діючого законодавства.

Відповідач ОСОБА_3позов також не
визнав, в суді пояснив, що він особисто на прохання ОСОБА_2 возив на автомобілі
її з батьком ОСОБА_5 до приватного нотаріуса,                 ОСОБА_5. все розумів, сам
особисто підписав всі  угоди, після цього
навіть просив відвезти його в село до родичів, через декілька днів  після посвідчення на його ім.»я довіреності
він від імені ОСОБА_5 подарував належну останньому квартиру його дочці ОСОБА_2
В подальшому до суду ОСОБА_3не з»явився, але залишив письмову заяву щодо
розгляду справи без його участі в зв»язку з
частими виїздами за межі міста.

3-я особа -приватний нотаріус
ОСОБА_4 просила  суд відмовити в
задоволенні позову, в суді пояснила, що 07.05.2006 року вона посвідчувала  заповіт від імені ОСОБА_5 та  його довіреність на ім.»я ОСОБА_3. щодо
розпорядження належною ОСОБА_5квартирою, нею були роз»яснені  всі наслідки укладених правочинів, ніяких
сумнівів у неї щодо дієздатності  ОСОБА_5
не виникало, він давав відповіді на всі її питання, особисто розписувався на
заповіті і на довіреності, в подальшому в судове засідання ОСОБА_4 не
з»являлася, але сторони не заперечували щодо продовження розгляду даної справи
без її участі.

За ухвалою суду від 05.04.2007 року до участі в справі в якості 3-ї особи
без самостійних вимог на предмет спору було залучено державного нотаріуса
Магдич Т.І., яка посвідчувала оспорюваний договір дарування квартири АДРЕСА_1

До суду Магдич Т.І. як 3-я особа не з»явилася, надала письмову заяву щодо
розгляду даної справи без її участі, проти чого учасники судового засідання не
заперечували.

Заслухавши пояснення  сторін, їх
представників, 3-ї особи, пояснення експертів, покази свідків, оглянувши
матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не
підлягає з слідуючих  підстав.

Так, по справі встановлено, що 07.05.2006 року приватним нотаріусом Білоцерківського
районного нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено заповіт від імені
ОСОБА_5, згідно якого він заповів все належне йому майно ОСОБА_2., та
довіреність, відповідно до якої він уповноважив ОСОБА_3. подарувати належну
йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

Ці обставини підтверджуються копією заповіту /а.с.6/ та копією довіреності
/а.с.50/.

З матеріалів справи вбачається, що 11.05.2006 року ОСОБА_3. на підставі
вищевказаної довіреності було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1на
ім.»я ОСОБА_2., який посвідчено державним
нотаріусом  Другої Білоцерківської
міської державної нотаріальної контори Магдич Т.І. і зареєстровано в реєстрі  за НОМЕР_2, що стверджується копією цього
договору /а.с.5,51/.

Оригінали зазначених вище  заповіту,
довіреності та договору дарування оглядалися в судовому засіданні.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що слідує з копії
свідоцтва про смерть /а.с.35/, а за три дні
до смерті -ІНФОРМАЦІЯ_1 він залишив заповіт на все належне йому  майно на ім.»я позивача ОСОБА_1, що слідує з
копії заповіту /а.с.4/, який  посвідчено
державним нотаріусом Першої Білоцерківської
міської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. на дому за місцем
проживання ОСОБА_5 в зв»язку з його хворобою, як вказано в тексті заповіту.

15.03.2007 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом  і просить суд визнати недійсними  заповіт і довіреність від імені ОСОБА_5 з
підстав, передбачених ст.225 ЦК України, оскільки його батько в момент
укладення  цих правочинів не міг за
станом здоров»я  усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, а послідуючий договір дарування в такому випадку
також є недійсним, оскільки  він не
відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та /або/ не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті- за позовом
інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як передбачено п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від
28.04.1978 року                   №
3  /зі змінами/ «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними»,
вказані вище правила поширюються на ті випадки, коли немає законних
підстав  для визнання громадянина  недієздатним, однак є дані про те, що в
момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти
значення своїх дій або керувати ними /тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння та ін./

Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд
призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з
цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної
експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи
позивача про те, що в момент її укладення
він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Позивач звертається до суду з даним позовом як спадкоємець померлого
ОСОБА_5 і вважає свої права порушеними, оскільки за заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_1
батько заповів все належне йому майно позивачу по справі, а останній після
цього дізнався про те, що належна батькові квартира АДРЕСА_1 ще за життя батька
подарована його дочці ОСОБА_2в той час, коли батько перебував на лікуванні з
приводу гострого порушення мозкового кровообігу і перебував в такому стані, що
не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Так, для визначення психічного стану
померлого ОСОБА_5 на момент посвідчення оспорюваного заповіту та
довіреності  судом було призначено дві
посмертні судово-психіатричні експертизи, в т.ч і повторну.

Згідно висновку амбулаторної
посмертної судово-психіатричної експертизи від 05.07.2007 року №
782,  яка виконана експертами Київського
міського центру судово-психіатричної експертизи /а.с.89-95/, ОСОБА_5. в період
посвідчення  7 травня 2006 року заповіту
на ім.»я ОСОБА_2 довіреності на ім.»я ОСОБА_3. виявляв ознаки гострого періоду
перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу з мнестичними розладами і
емоційно-вольовими порушеннями на фоні органічного  ураження головного мозку судинного ґенезу,
при цьому ступінь цих розладів психічної діяльності була такою, що суттєво
впливала на здатність ОСОБА_5 в період 07.05.2006 року усвідомлювати значення
своїх дій і керувати ними.

Відповідно до висновку повторної амбулаторної посмертної
судово-психіатричної експертизи від 16.04.2008
року  № 26, виконаної
експертами  Київської обласної
психіатричної лікарні № 1 /а.с.130-135/, ОСОБА_5. за життя на хронічне психічне
захворювання не страждав, у період часу, коли був підписаний заповіт  07.05.2006 року, в нього мався стан  помірно вираженої астенії  внаслідок гострого порушення мозкового
кровообігу та пневмонії. Цей стан помірно вираженої астенії не супроводжувався
психотичними розладами чи порушеннями свідомості і не міг суттєво вплинути на
його  здатність розуміти значення своїх
дій та керувати ними.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Як вбачається з наданих суду медичних документів-медичної картки
амбулаторного хворого з Білоцерківської міської лікарні № 1 та медичної картки
стаціонарного хворого НОМЕР_1, ОСОБА_5. перебував на обліку в міській лікарні №
1 з січня 2002 року коли звернувся зі скаргами на періодичні болі в області
серця та шум в голові, його оглядав дільничий терапевт, кардіолог, звертався
він також зі скаргами на зниження зору, але до травня 2006 року стаціонарно не
лікувався.

З 04.05.2006 року по 18.05.2006 року ОСОБА_5. перебував на стаціонарному
лікуванні з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемії в
вертебро-базилярному басейні   /від
02.05.2006 року/ при церебральному атеросклерозі  з артеріальною гіпертензією, миготлива
аритмія з вестибуло-координаторними порушеннями, церебрастенічним синдромом.

Відповідно до медичної картки амбулаторного хворого з Білоцерківського
онкологічного диспансеру ОСОБА_5. перебував на обліку в диспансері з 12.10.2006
року з приводу захворювання черевної порожнини і йому було рекомендовано
хірургічне втручання, від чого він відмовився.

В жодному із висновків посмертної
судово-психіатричної експертизи
експерти не дали чіткої відповіді на питання, яке ставилося судом, а
саме: чи міг ОСОБА_5. за станом здоров»я усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними під час посвідчення 07.05.2006 року оспорюваних правочинів;  при одному і тому ж діагнозі захворювання
померлого ОСОБА_5- гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемії, на яке
вказують експерти, і наявність при цьому деяких психічних поведінкових розладів
у ОСОБА_5 на фоні захворювання судинного ґенезу з неврологічною симптоматикою,
що не заперечується експертами при проведенні обох експертиз, одні експерти
вказують на наявність психічних розладів у ОСОБА_5, які суттєво впливали на
його дієздатність, інші ж експерти не пов»язують перебіг його захворювання з
наявністю психічних розладів, які могли суттєво вплинути на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні експерт Київського міського центру
судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6. вказав на те, що у ОСОБА_5 в той
період, який цікавить суд, на фоні серцево-судинної недостатності та наслідків
гострого порушення мозкового кровообігу мали місце такі психічні порушення, як
зниження  пам»яті, критики, мнестичні
розлади, які належать до суттєвих психічних розладів, саме з цим наслідками
експерти центру і пов»язали  порушення у
психіці ОСОБА_5, , які суттєво впливали на його здатність усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними в момент посвідчення оспорюваних
правочинів.

Але суд вважає, що в даному випадку експертами центру зазначається
наявність певних психічних  порушень, але
без достатніх аргументів стверджується про те, що ці психічні порушення сягали
такого ступеня, що суттєво впливали на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати свої дії
та керувати ними, саме такі факти відсутні в тих медичних матеріалах, які були
надані для дослідження експертам.

Так, згідно медичних документів, на які вказано вище, зафіксовано
04.05.2006 року у ОСОБА_5 такі психічні порушення, як зниження критики до свого
стану, емоційну лабільність, поведінкові розлади /багато часу проводить в
ліжку, мнестичні зниження/, в подальшому з 05.05.2006 року - в  неврологічному статусі- багато часу проводить
в ліжку, критика до свого стану та пам»ять знижені, скаржиться на хиткість при
ході, зниження гостроти зору,  але починаючи
з 04.05.2006 року лікарі вказують на те, що ОСОБА_5. контактний, адекватний,
парезів не визначається, тонус, обсяг рухів та сила в кінцівках  збережені, може самостійно пересуватися на
невеликі відстані.

Отже, суд вважає, що висновок експертів медичного центру, на що  вказано вище в рішенні, суперечить тим
об»єктивним даним про стан здоров»я ОСОБА_5, які приведені в медичних
документах.

Щодо висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, то він
приймається судом до уваги як такий, що ґрунтується на тих доказах, які були
надані для дослідження експертам, висновки експертів не суперечать даним про
стан здоров»я  ОСОБА_5, які зафіксовані в
медичних документах  і які вказують на
неврологічну симптоматику його захворювання та на незначні психічні порушення,
а жодні  дані  про грубі порушення  з боку пам»яті, інтелекту, критичних
здібностей тут відсутні.

Це підтвердив і експерт Київської обласної психіатричної лікарні № 1
ОСОБА_7. в судовому засіданні, який пояснив, що такі психічні порушення у
ОСОБА_5, як емоційна лабільність , зниження критики до свого стану, зниження
пам»яті /мнестичні розлади/,  -це прояви
астенічного синдрому, які не могли суттєво вплинути на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Судом також приймається до уваги та обставина, що за життя ОСОБА_5.
психічними захворюваннями не страждав, психіатрами не оглядався, на обліку у
невропатолога перебував тільки після виписки з лікарні з травня 2006 року.

Щодо посилань представника позивача на те, що мнестичні розлади, які мали
місце у ОСОБА_5  під час його
захворювання на гостре порушення мозкового кровообігу, - це тяжкі психічні
розлади, які  позбавляли його можливості
повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто, він не міг
знаходитися в цей час при здоровому розумі і твердій пам»яті, що є необхідним
при укладенні правочинів, то суд вважає, що це повністю спростовується
дослідженими в суді доказами.

Так, експерти  при проведенні обох
експертиз вказали у висновках  на те, що
таких розладів психічної діяльності, які б позбавляли ОСОБА_4. в період
посвідчення 07.05.2006 року правочинів усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, у нього виявлено не було.

Стосовно поняття мнестичних розладів /порушення пам»яті/, то в Медичній
енциклопедії /гл.12. Нервові хвороби/ вказано на те, характерними порушеннями
пам»яті  при астенії є зниження її на
деякі поточні події.

Саме це підтвердив в суді і експерт ОСОБА_7., який вказав на те, що таке
психічне порушення не могло суттєво вплинути на дієздатність ОСОБА_5

Для підтвердження позовних вимог щодо нездатності ОСОБА_5 усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними в момент посвідчення оспорюваних правочинів
позивач, його представник посилалися, крім висновку судово-психіатричної
експертизи, також на покази свідків.

Так, свідок ОСОБА_8-лікар-невропатолог, під наглядом якої був ОСОБА_5. під
час перебування в стаціонарі, показала, що його стан був середньої важкості, у
нього мали місце мнестичні порушення, він трохи неадекватно себе поводив, тобто,
не все правильно розумів і говорив.

Але покази свідка в частині неадекватної поведінки ОСОБА_5 спростовуються
медичними документами, в яких вказано на те, що ОСОБА_5. адекватний, крім того,
в який саме період захворювання у нього мали місце ці прояви, свідок не
конкретизує, а тому покази свідка в цій частині оцінюються судом критично.

Покази Свідків  ОСОБА_9., ОСОБА_10-
знайомих  позивача,
ОСОБА_11.-співмешканки позивача стосовно того, що ОСОБА_5. в той час, коли вони
його відвідували в лікарні, був у тяжкому стані, не міг говорити, нікого не
впізнавав, сам не міг рухатися, не можуть прийматися судом до уваги, оскільки
повністю суперечать медичним даним про стан здоров»я ОСОБА_5, на які вказано
вище. Згідно медичних документів ОСОБА_5. був контактний, міг говорити,  міг сам пересуватися на невеликі відстані,
функції кінцівок у нього не були порушені.

Судом приймаються до уваги покази свідків ОСОБА_12.-медсестри міської
лікарні № 1, яка під час перебування ОСОБА_5 на стаціонарі виконувала щодо
нього всі лікарські призначення і яка показала, що він поводив себе адекватно,
давав відповіді на всі питання; ОСОБА_13.-який перебував на лікуванні в міській
лікарні № 1 в той же період, що і ОСОБА_5., лежав з ним в одній палаті, і
показав, що ОСОБА_5. спілкувався з іншими хворими, поводив себе нормально

Покази цих свідків щодо стану
здоров»я ОСОБА_5 не суперечать об»єктивним даним, які зафіксовані в медичній
документації.

Крім того, відповідно до норм ст.30 ЦК України цивільна дієздатність
фізичної особи, тобто, здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними, не
потребує доведення. Тому дієздатність фізичної особи у цивільному процесі
презюмується, а доведенню підлягає саме психічна хвороба, яка позбавляє особу
здатності до усвідомлення.

А жодних безспірних доказів, які б спростовували покази вказаних  свідків і підтверджували б факт перебування
ОСОБА_5 на момент укладення оспорюваних
правочинів в такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій
та керувати ними, суду не було надано, про що вказано вище в рішенні.

А згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду даної справи було встановлено, що після виписки з лікарні
в травні 2006 року ОСОБА_5. був звільнений з роботи з посади сторожа СТ
«Ярослав» за власним бажанням тільки 10.07.2006 року, що стверджується  характеристикою з місця роботи /а.с.87/,
копією трудової книжки /а.с.56/.

Крім того, 19.09.2006 року ОСОБА_5. отримав в управлінні соціального
захисту населення Білоцерківської міської ради посвідчення учасника війни
/а.с.107/, 10.07.2006 року заключив з СТ «Ярослав» договір на зберігання
автомобіля «Москвич-407», за що сплачував кошти, останній раз проводив оплату
27.11.2007 року, що слідує з характеристики на ім.»я  ОСОБА_5 /а.с.112/, копії прибуткового
касового ордера /а.с.113/.

Тобто, вказані докази свідчать про те, що після виписки з лікарні ОСОБА_5.
вів нормальний спосіб життя, жодних
наслідків якихось психічних розладів, що є можливим при тяжких формах
захворювання на гостре порушення мозкового кровообігу, у нього не встановлено.

Суд також вважає, що посвідчення заповіту та довіреності 07.05.2006 року
підтверджують намір ОСОБА_5 залишити належну йому на праві власності квартиру
своїй дочці ОСОБА_2 і не суперечать наданим суду доказам щодо розгортання подій
його життя.

Так, судом встановлено, що позивач та відповідачка ОСОБА_2- діти покійного
ОСОБА_5, але дочку він виховував сам  і
проживав з нею з 8-річного віку, коли її мати передала дочку йому на виховання,
що слідує з копії заяви до органу опіки та піклування /а.с.106/.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_5., ОСОБА_2та її
неповнолітньому сину ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження  належала на праві спільної власності квартира
АДРЕСА_1, яку вони продали 05.03.1996 року і придбали дві однокімнатні квартири
- для ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , а для ОСОБА_5 по АДРЕСА_1

Ці обставини підтверджуються копіями договорів купівлі-продажу від
05.03.1996 року /а.с.174,175/, не заперечуються позивачем та його
представником.

З показів свідків ОСОБА_15., ОСОБА_16., які були сусідами покійного ОСОБА_5
за попереднім місцем проживання та за останнім місцем проживання, слідує, що
відносини з батьком підтримувала тільки дочка, вона йому в усьому допомагала,
сина вони побачили тільки на похороні
ОСОБА_5, до цього навіть не знали, що у покійного був син.

Той факт, що під час перебування на лікуванні в міській лікарні № 1 ОСОБА_5
відвідувала дочка, яка  купляла всі
необхідні ліки, доглядала його, підтвердили лікар-невропатолог ОСОБА_8,
медсестра ОСОБА_12., ОСОБА_17 це також стверджується наданими відповідачкою
ОСОБА_2квитанціями з аптек міста /а.с.38/.

Судом приймаються до уваги при вирішенні даного спору і ті обставини, що
після укладення оспорюваних правочинів 07.05.2006 року та після виписки з
лікарні ОСОБА_5. вів нормальний спосіб життя, доказів того, що він не знав про
те, що його квартира подарована дочці, суду не було надано.

Навпаки, з технічного паспорта МБТІ /а.с.53/ вбачається, що належна
ОСОБА_5квартира була зареєстрована на ім.»я ОСОБА_2 в травні 2006 року за життя
батька, в липні 2006 року
ОСОБА_2оплачувала  кошти за
придбання та установку
металопластикових  пакетів в цій
квартирі, що стверджується копіями квитанцій, договору купівлі-продажу
/а.с.152-156/.

Тобто, суд вважає, що ОСОБА_5. мав всі можливості  за період після виписки з лікарні в травні
2006 року і до його смерті в ІНФОРМАЦІЯ_1 за умови, що він не пам»ятав про
укладені ним правочини, дізнатися про них і в разі незгоди  оспорити їх в суді.

Крім того, навіть після смерті
батька, всі витрати по його похованню, проведенню всіх ритуальних обрядів, по
замовленню і установці пам»ятника на його могилі взяла на себе відповідачка
ОСОБА_2., про що свідчать надані нею копії рахунків, товарних чеків, накладних,
квитанцій, актів                    /а.с.
57-61, 138-143/.

Судом при вирішенні спору приймаються до уваги як такі, що не суперечать
зібраним по справі доказам, також покази свідків ОСОБА_18.-родички сторін по
справі,  ОСОБА_19. -знайомої покійного
ОСОБА_5, які показали, що спілкувалися з ним після виписки з лікарні, він
адекватно себе поводив, повідомив про те, що розпорядився своєю квартирою на
користь дочки.

Суд вважає, що не може
підтверджувати того, що ОСОБА_5. на момент посвідчення оспорюваних
правочинів не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними,  і той факт, що за три дні до смерті
-ІНФОРМАЦІЯ_1 він залишив заповіт на все належне йому майно на ім.»я свого
сина-позивача по справі, що вбачається з копії цього заповіту /а.с.4/ і на що
посилалися в суді позивач та його представник, які вказали на те, що ця
обставина свідчить про те, що ОСОБА_5. вважав квартиру своєю, оскільки
підписав  повторно заповіт на цю саму
квартиру, але на іншу особу.

Але ОСОБА_5. залишав заповіт на все майно, яке належало йому на час
посвідчення заповіту, конкретно, на яке саме майно, в заповіті не вказано.

Судом було встановлено, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5
належить, крім вказаної вище квартири, автомобіль Москвич та кошти на
банківських рахунках, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу /а.с.157/, копіями рахунків /а.с.158-162/, не
заперечується  сторонами по справі.

Як пояснила відповідачка ОСОБА_2., з заявою про прийняття спадщини після
смерті батька вона не зверталася, заповіту на ім.»я її брата від ІНФОРМАЦІЯ_1
не оспорювала.

Отже, позивач має змогу успадкувати на підставі зазначеного заповіту решту
спадкового майна після смерті батька, а тому твердження про те, що батько
залишив заповіт на його ім.»я на ту квартиру, яка була подарована дочці, суд
вважає необґрунтованими.

Отже, з врахуванням всього наведеного вище суд вважає за можливе відмовити
в задоволенні позову щодо визнання недійсними
заповіту та довіреності від імені ОСОБА_5, які були посвідчені 07.05.2006
року, з підстав, передбачених ст.225 ЦК України, оскільки безспірних доказів
щодо того, що саме на момент посвідчення цих правочинів ОСОБА_5. перебував у
такому стані, коли не усвідомлював значення своїх дій та /або/ не міг керувати
ними, суду не було надано.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2набула
права власності на вказану вище квартиру у передбачений законом спосіб,
зареєструвала  її на своє ім.»я,  з 03.03.2007 року зареєструвалася в цій
квартирі, довіреність, на підставі якої ОСОБА_3подарував дану квартиру
ОСОБА_2від імені її батька, судом не визнана
недійсною,  а тому відсутні
підстави для визнання недійсним і договору дарування зазначеної квартири як
такого, що суперечить вимогам закону.

Керуючись ст.ст.16, 30, 203, 215,216, 225 ЦК України,
ст.ст.10,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову  ОСОБА_1  відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд протягом двадцяти днів після подання заяви
про апеляційне оскарження, яка може бути подана
через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Дмитренко А.М.