Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 січня 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,
Лященко Н.П.,  Костенка А.В.,                                   Пшонки М.П.,
-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відомостей неправдивими та такими, що
принижують ділову репутацію, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного
суду м. Макіївки від 2 лютого 2007 року та ухвалу  колегії суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької області від 16 квітня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1
звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2  про визнання відомостей неправдивими,
неправомірними та такими, що принижують ділову репутацію, і відшкодування
моральної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 16 червня 2006 року
ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до прокуратури Донецької області на нього. У цій
скарзі до правоохоронного органу наводяться про нього завідомо неправдиві
відомості, що принижують його ділову репутацію як людини і громадянина та є
наклепом.

Так, у листі повідомляється:

«С ОСОБА_1 я знаком с 1998 года.

В 2000 году нами
совместно приобретено нежилое помещение в г. Макеевка площадью 347,9 кв.м,
договор купли-продажи оформлен на его сина ОСОБА_3 и на меня в равних долях,
для открытия кафе. С ОСОБА_1 договорились, что я буду производить ремонт, а он
возместит половину. В течение трех лет мною произведена реконструкция и ремонт
помещения, на все зто потрачена большая сумма денег, которую ОСОБА_1
отказывается возмещать, утверждая, что ни он, ни его родственники ничего не
должны.

В 2003
году ОСОБА_3 подарил свою часть помещения матери - ОСОБА_4 и в той части, где я
произвел ремонт (площадью 269,9 кв.м) - подготовил кафе к эксплуатации
использует ОСОБА_4. Меня же «выселили» в помещение 78 кв. м, которое не
ремонтировалось.

Возникший
спор в добровольном порядке разрешить не удалось из-за жадности, непорядочности
и бесчеловечности... ОСОБА_1.

В
настоящее время суд рассматривает наш спор, вот поэтому я Вас прошу оградить
меня от его вмешательства. Дело дошло до того, что он, используя своё служебное
положение,  начал оказывать на меня
давление:

-
направляет ко мне представителей проверяющих органов, чтобы последние нашли у
меня (я частный предприниматель) какие-нибудь нарушения и привлекли к
ответственности. Об зтом мне говорили проверяющие, звонит мне по телефону и
угрожает, что он позвонит в УВД, работники милиции наденут на меня наручники и
посадят в камеру и возбудят уголовное дело; вполне
возможно,  что он окажет давление и на
суд, так как ОСОБА_1 утверждает, что в суде решит все в свою пользу, и я ничего
не получу. Я располагаю информацией о коррупционной деятельности ОСОБА_1. и
если это давление будет продолжаться, то я буду вынужден передать их в
Генпрокуратуру, СБУ, Президенту, а поэтому прошу Вашей помощи и разобраться в
создавшейся ситуации и взять рассмотрение моей жалобы под личный контроль.»

Позивач займає посаду прокурора Київського району м.
Донецька, тому викладені в скарзі до прокуратури Донецької області відомості
сприймаються ним та багатьма людьми, з якими йому доводиться працювати та
спілкуватися як неправдиві та такі, що принижують його ділову репутацію. Ця
інформація, як на його погляд, так і на погляд інших, звинувачує його в скоєнні
корупційних діянь злочину.

До теперішнього часу обвинувальний вирок щодо
ОСОБА_1 і членів його родини будь-яким судом України не виносився. Органами
дізнання та досудового слідства проти нього й членів його родини кримінальних
справ про перевищення влади й службових повноважень або про шахрайство не
порушувалися.

Більш того, прокуратурою Донецької області скарга ОСОБА_2
ретельно перевірена в порядку ст. 97 КПК України, проте відомості, які
викладені в скарзі, не підтвердилися. У зв'язку з цим 14 липня 2006 року за
наслідками перевірки скарги ОСОБА_2 прийнято процесуальне рішення про відмову
відносно ОСОБА_1  в порушенні
кримінальної справи за відсутністю в його діяннях складу злочину на підставі ч.
6 п. 2 КПК України, тому викладені ОСОБА_2 відомості у скарзі до прокуратури
Донецької області є завідомо неправдиві. На думку позивача , викладені
відповідачем у скарзі завідомо неправдиві відомості є недостовірними та
принижують його честь, ділову репутацію в громадській думці чи думці окремих
громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та
принципів людської моралі.

Скоєння корупційних діянь і злочину з його боку, як
працівника органів прокуратури, України є неприпустимим. Це неприпустимо як у
силу вимог закону, так і в силу тих морально-ділових якостей, які повинні бути
притаманні працівнику такого державного органу як прокуратура.

Позивач більш як двадцять сім років працює в органах
прокуратури України, у тому числі на керівних посадах. За цей період він жодного
разу не дозволяв собі скоювати дії, які б могли скомпрометувати та визнати його
корупціонером чи злочинцем. Він завжди дбав про свій авторитет та ділову
репутацію серед оточуючих, у зв'язку з цим виконував і продовжує виконувати
свої професійні функції сумлінно та чесно, не припускаючи щодо своїх вчинків
думок про їх залежність від чиїхось інтересів.

Його діяльність завжди відповідає принципам і задачам,
які визначені в ст.ст. 4 та 6 Закону України „Про прокуратуру", а саме:
здійснення повноважень на підставі додержання Конституції України та чинних
законів, незалежно від будь-яких органів державної влади, посадових осіб, а
також рішень громадських об'єднань чи їх органів; вжиття заходів до усунення
порушень закону, від кого б вони не виходили, поновлення порушених прав і
притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які
допустили ці порушення. Він
високо цінує та поважає честь прокурорського мундира, який з гордістю носить,
тому безпідставне звинувачення його в скоєнні злочину та корупційних діянь  сприймає як цинічну, зухвалу та грубу образу,
яка принизила його ділову репутацію в очах тих людей, з якими йому доводиться
працювати.

ОСОБА_2, звинувативши ОСОБА_1 в скоєнні корупційних діянь
і злочину, яких він не вчиняв, тим самим принизив його ділову репутацію,
викликав у колег сумнів у його незаплямованості, чим порушив стосунки з
оточуючими людьми, позбавив можливості реалізації здібностей у професійній
діяльності та завдав йому глибокі моральні страждання.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 доповнив  свої позовні вимоги, зазначивши,  що після його звернення 30 серпня 2006 року
до Центрально-Міського районного суду м. Макіївки з позовом до ОСОБА_2 про
захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди останній  1 вересня 2006 року звернувся із заявою до
Секретаріату Президента України, Служби безпеки України, Генеральної
прокуратури України та прокуратури Донецької області, знов виклавши відносно
нього завідомо неправдиві відомості, які фігурували  в скарзі від 16 червня 2006 до прокуратури
Донецької області, та інше.

Так, у заяві від
1 вересня 2006 року повідомляється:

„ ОСОБА_1 - прокурор Киевского района г. Донецка обьявил
мне инвалиду 2 группы «войну» и «возбудил» в отношении меня
уголовное дело.

На мою жалобу в прокуратуру Донецкой области, с просьбой
прекращения против меня давления с его сторони оставлено безрезультатно и
ОСОБА_1 продолжает преследовать меня... "

Далі повідомляється, що начебто він „... совместно со
мной приобрели в 2000 г. нежилое помещение по ул. Ярошенко в г. Макеевка,
площадью 347, 9              кв. м,
сначала совместно тратили деньги на реконструкцию помещения, в общей сложности
нами было потрачено около 80 000 долларов США, а затем когда кафе было готово, площадью 269, 9 кв. м., ОСОБА_1 захватил зто
помещение. В настоящее время в Центрально-Городском суде г. Макеевки єсть дело
о захвате. Он мне угрожал, что я ничего не добьюсь в суде - он все решит,
(запись есть в прокуратуре) и действительно дело передали другому судье, что
против меня возбудят уголовное дело, и на меня наденут наручники, и кинут в
камеру... "

До зазначеної заяви від 1 вересня 2006 року ОСОБА_2 додав
копію відповіді прокуратури Донецької області про відмову відносно  ОСОБА_1 в порушенні кримінальної справи,
тобто відповідачу було достовірно відомо про прийняте щодо нього процесуальне
рішення.

Згідно зі ст. 5 Закону України “Про боротьбу з корупцією”
забороняється державним службовцям сприяти, використовуючи своє службове
становище, фізичним і юридичним особам у здійсненні ними підприємницької
діяльності, а також займатися підприємницькою діяльністю безпосередньо чи через
посередників або підставних осіб, бути повіреним третіх осіб у справах
державного органу, в якому вона працює, а також виконувати роботу на умовах
сумісництва (крім наукової, викладацької, творчої діяльності, а також медичної
практики) і визнає такі дії корупційними. Державний службовець, який є
посадовою особою, не має також права: неправомірно втручатися, використовуючи
своє посадове становище, у діяльність інших державних органів чи посадових осіб
з метою перешкодити виконанню ними своїх повноважень.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є державним службовцем,
ствердження про те, що він сприяє чиїмось інтересам і здійснює підприємницьку
діяльність через членів своєї родини, а також неправомірно втручається,
використовуючи своє посадове становище, у діяльність судової влади з метою
перешкодити виконанню ними своїх повноважень, безперечно тлумачиться та
сприймається отримувачами відомостей як звинувачення його в корупції.

Викладені до органів прокуратури відомості переконують,
що наведені вислови, які застосовані в скарзі, використовуються ОСОБА_2 у
кримінальному значенні та ототожнююся з поняттям злочину. Зокрема, це
обумовлюється таким:

„ ОСОБА_1 захватил зто помещение. В настоящее время в
Центрально-Городском суде г. Макеевки есть дело о захвате. Он мне угрожал, что я ничего не
добьюсь в суде - он все решит, (запись есть в прокуратуре) и действительно дело
передали другому судье, что против меня возбудят уголовное дело, и на меня
наденут наручники, и кинут в камеру... "

Це є звинуваченням його в скоєнні шахрайських дій.

Згідно з диспозицією ст. 190 КК України шахрайством
визнається заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману
чи зловживанням довірою.

Крім того, цими ствердженнями та висловлюваннями, що “...ОСОБА_1
продолжает преследовать меня...", відповідач звинувачує його в перевищенні
влади або службових повноважень, тобто умисному вчиненні службовою особою дій,
які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, тобто в
злочині, передбаченому ст. 365 КК України.

Отже, відповідач звинуватив його в скоєнні злочинів,
передбачених              ст. ст. 190,
365 КК України.

Проте ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КК
України наголошують: „Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може
бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним вироком суду".

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що викладені відомості
ОСОБА_2 у скарзі від 16 червня 2006 року до
прокуратури Донецької області та в заяві від 1 вересня 2006 до
Секретаріату Президента України, Служби безпеки України, Генеральної
прокуратури України та прокуратури Донецької
області є свідомо  неправдивими та
недостовірними, тому принижують його ділову репутацію в громадській думці чи
думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил
співжиття та принципів людської моралі.

За Рішенням Конституційного Суду України від 10 квітня
2003 року                  № 8-рп/2003 викладення у листах, заявах,
скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за
собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

На підставі вимог ст. 275 ЦК України фізична особа має
право на захист свого особового немайнового права від протиправних посягань
інших осіб.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на
недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до
суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право
протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову,
збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

ОСОБА_1 просив визнати викладені про нього відомості в
скарзі ОСОБА_2 від 16 червня 2006 року до прокуратури Донецької області та в
заяві від 1 вересня 2006 року до Секретаріату Президента України,
правоохоронних органів: Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України
та прокуратури Донецької області - завідомо неправдивими, визнати дії ОСОБА_2
такими, що принижують його ділову репутацію, стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн., а також  судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки від 2 лютого 2007
року, залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької
області від 16 квітня 2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано
неправдивими відомості, викладені в скарзі ОСОБА_2 від 16 червня 2006 року щодо
ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області та в заяві від 1 вересня 2006 року до
Секретаріату Президента України, Служби безпеки України, Генеральної
прокуратури України та прокуратури Донецької області. Визнано неправомірними та
такими, що принижують ділову репутацію, дії                ОСОБА_2 щодо викладення ним
неправдивих відомостей відносно ОСОБА_1 у зазначених скарзі та заяві. Стягнуто
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, 250
грн. та 15 грн. судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить скасувати постановлені у справі рішення, та
ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись
на порушення судами норм процесуального права й неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що  відомості,
зазначені у скарзі ОСОБА_2 від 16 червня 2006 року до прокуратури Донецької
області та в заяві від 1 вересня 2006 року до Секретаріату Президента України,
правоохоронних органів: Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України
та прокуратури Донецької області,  є
завідомо неправдивими, визнано дії ОСОБА_2 такими, що принижують ділову
репутацію ОСОБА_1.

Проте з
такими висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до
ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім&cent;ї
недостовірної інформації, має право  на
відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У порушення вимог закону судами на враховано, що
звернення особи до правоохоронних органів за захистом своїх прав, порушених
особою, а також показання свідка на попередньому слідстві не можуть
розглядатись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що
фактично метою цих  дій було приниження
честі, гідності та ділової репутації певної особи.

За викладених
обставин ухвалені у справі рішення без змін залишатися не можуть і підлягають
скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України,

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки від 2 лютого 2007 року та ухвалу  колегії суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької області від 16 квітня 2007 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання відомостей неправдивими та такими, що принижують ділову репутацію,
відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили
з моменту його оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

М.П. Пшонка