У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

14 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного
сільськогосподарського підприємства “Прогрес”, відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Новограді-Волинському Житомирської області
про визнання права на страхові виплати і їх стягнення та за зустрічним позовом
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Новограді-Волинському Житомирської області до ОСОБА_1, Приватного
сільськогосподарського підприємства “Прогрес” про визнання акту форми Н-1
недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду
Житомирської області від 26 грудня 2006 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2005 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Приватного
сільськогосподарського підприємства “Прогрес” (далі - ПСП “Прогрес”),
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків
на виробництві та професійних захворювань України в Новограді-Волинському
Житомирської області (далі - відділення Фонду) про визнання права на страхові
виплати і їх стягнення.

Зазначав, що 17 жовтня 1990 року під час виконання трудових обов'язків механізатора-комбайнера
колгоспу "Прогрес", правонаступником якого є ПСП "Прогрес",
він при очистці бункера комбайна від залишків конюшини отримав травму ноги, що
підтверджується актом форми Н-1 від 19 жовтня 1990 року. Висновком МСЕК від 11
жовтня 1995 року йому вперше встановлено 30 % стійкої втрати професійної
працездатності в зв'язку з виробничою травмою.

Оскільки ПСП "Прогрес" з 1 січня 1996 року не проводило виплат по
відшкодуванню шкоди та не передало його особову справу до відділення Фонду,
позивач просив суд стягнути з ПСП "Прогрес" на його користь 8539,80
грн. заборгованості з виплати відшкодування втраченого заробітку за період з 1
січня 1996 року по 1 грудня 2004 року, компенсацію втрати частини доходу через
порушення термінів виплати, визнати за ним право на страхові виплати та
стягувати з відділення Фонду по 115,74 грн. щомісячно.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПСП
"Прогрес" заборгованість по страховим виплатам за період з 14 вересня
2004 року по день ухвалення рішення суду з розрахунку 295,7 грн. за 1 місяць, а
також стягнути з відділення Фонду страхові в сумі по 366,08 грн. щомісячно.

Відділення Фонду, заперечуючи проти позову, пред'явлено зустрічний позов до
ОСОБА_1, ПСП “Прогрес” про визнання акту форми Н-1 недійсним.

Відділення Фонду зазначало, що документи потерпілого ОСОБА_1 до нього від
ПСП "Прогрес" не передавались. Акт форми Н-1 складений з порушенням
діючого законодавства, зокрема, Положення про розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві від 1 вересня 1989 року, що діяло на час розслідування
випадку зі ОСОБА_1, оскільки в ньому не зазначено відповідальних за
розслідування осіб, акт підписаний двома, а не трьома членами комісії. Крім
того, випадок із ОСОБА_1 не пов'язаний з виробництвом та не є страховим, вина
власника підприємства не доведена.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від
9 жовтня 2006 року первісний позов задоволено: визнано за ОСОБА_1 право на
страхові виплати, пов'язані з нещасним випадком на виробництві, що стався 17
жовтня 1990 року, у розмірі 295,70 грн. з 14 вересня 2004 року по 1 березня
2006 року та в розмірі 366,08 грн. з 1 березня 2006 року; стягнуто на користь
ОСОБА_1 з ПСП "Прогрес" одноразово 7843,59 грн. заборгованості, а з
відділення Фонду - щомісячні страхові виплати в розмірі 366,08 грн., починаючи
з 10 жовтня 2006 року. В зустрічному позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 26 грудня                2006 року рішення місцевого
суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у первісному позові відмовлено, а
зустрічний позов задоволено: визнано недійсним акт про нещасний випадок на
виробництві форми Н-1 від 19 жовтня 1990 року, складений за результатами
розслідування нещасного випадку, що стався 17 жовтня 1990 року з потерпілим
ОСОБА_1

У касаційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення апеляційного суду
та залишення в силі рішення місцевого суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в зустрічному позові, місцевий
суд виходив з того, що факт нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого
ОСОБА_1 отримав виробничу травму, підтверджено належними доказами, акт форми
Н-1 про нещасний випадок на виробництві роботодавцем та його правонаступником
не оспорювався, а тому обов'язок по виплаті страхових виплат має бути частково
покладено на  ПСП "Прогрес",
який своєчасно не передав особової справи позивача до відділення Фонду.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в
первісному позові та задоволення зустрічного позову, апеляційний суд виходив з
того, що  акт форми Н-1 про нещасний
випадок на виробництві за формою та змістом не відповідає вимогам
законодавства, а тому не може бути підставою для виплати потерпілому страхового
відшкодування.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 цього Кодексу - під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення,  та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення  строку
позовної давності тощо),  які
мають значення для вирішення справи,
та  докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка   правова
норма   підлягає   застосуванню   до
цих  правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 3
ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і  обґрунтованість  рішення
суду  першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку, суд апеляційної
інстанції в порушення вимог процесуального закону не врахував, що рішення
місцевого суду в частині вирішення зустрічного позову відділення Фонду не
оскаржило, а апеляційна скарга була подана ПСП "Прогрес" щодо незгоди
з рішенням суду в частині вирішення первісного позову. При цьому апеляційний
суд задовольнив зустрічний позов, не встановивши, що складений щодо позивача в
1990 році акт за формою Н-1 порушує права відділення Фонду, який розпочав свою
діяльність з 1 квітня 2001 року, та що останньому належить таке право вимоги.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції,
що діяла на час вирішення справи в судах, установлено, що відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону
особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені
страхові виплати і соціальні послуги; уся заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації не відшкодували шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами і
організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.

Місцевий суд, вирішуючи спір по суті, в порушення вимог ст.ст. 213 і 214
ЦПК України, не встановив обставини і причини припинення виплати належних
ОСОБА_1 платежів по відшкодуванню заподіяної шкоди, а також непередачі його
особової справи до відділення Фонду.

Поклавши на ПСП "Прогрес" обов'язок по сплаті заборгованості з
виплати страхових платежів за період з 14 вересня 2004 року по 10 жовтня 2006
року, місцевий суд не вказав норму права, на підставі якої можливе таке
стягнення.

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9
жовтня 2006 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 26
грудня 2006 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л.
Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк