Справа № 2-17/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 червня 2008
р. Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у
складі   судді:                   Іванова С.М.

при
секретарі:     Богдан О.О.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого
акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», ОСОБА_2,
виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу -
ОСОБА_3 про визнання угоди купівлі-продажу домоволодіння недійсною, визнання
інформації недійсною, визнання незаконною процедуру зносу, порушення права
власності, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної та
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить:

1) визнати недійсною угоду
купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1, укладену між ВАТ „Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат” та ОСОБА_2. від 10.12.2003 року, посвідчену
приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3., про
що зроблено запис в реєстрі № у-1780, як таку, що була укладена шляхом обману
та повернути сторони у первісне положення зобов'язавши ОСОБА_2. повернути покупцю 66 203 грн.;

2) визнати інформацію виконавчого
комітету Інгулецької районної у місті ради             м. Кривого Рогу від 05.07.2004
року № 319 недійсною;

3) визнати незаконною процедуру
зносу, порушення права приватної власності ОСОБА_2. і законних прав його
дружини ОСОБА_1 у зв'язку з порушенням порядку відчуженням садиби по АДРЕСА_1;

4) зобов'язати керівництво ВАТ
„Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” здійснити знос садиби по
АДРЕСА_1, згідно чинного законодавства України, як того вимагають мешканці
ОСОБА_2. та ОСОБА_1

5) стягнути з ВАТ „Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат” на користь ОСОБА_2. 132,406 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, яка виникла у зв'язку з угодою;

6) відшкодувати з ВАТ „Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат” на користь ОСОБА_2. моральну шкоду в розмірі
100 000 грн.;

7) стягнути з  виконавчого комітету Інгулецької районної у
місті ради  м. Кривого Рогу на користь
ОСОБА_2. моральну шкоду в розмірі 50 тис грн.;

8) стягнути з ВАТ „Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат” на користь
ОСОБА_1.  моральну шкоду в розмірі
100 000 грн.;

9) стягнути з  виконавчого комітету Інгулецької районної у
місті ради   м. Кривого Рогу на користь
ОСОБА_1  моральну шкоду в розмірі 50000
грн. та стягнути з ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” сплачений
судовий збір.

Представник відповідача ВАТ
„Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав повністю, пояснивши, що спірна угода купівлі - продажу
укладена з дотриманням вимог чинного на той час ЦК Української РСР ( в редакції
1963 року). До того ж зазначила, що
права позивача при укладенні угоди не порушувались, оскільки ВАТ
„Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” було придбане майно, зазначене в
договорі, що належало ОСОБА_2. на підставі договору дарування. Щодо земельної
ділянки, яка не була відчужена ОСОБА_2. було зазначено, що останню згідно норм
діючого законодавства, може бути відчуженою, як згідно договору купівлі-продажу
нерухомого майна так і за окремими цивільно-правовими угодами. До того ж
земельна ділянка на якій розташоване домоволодіння була відведена під виробничі
потреби, згідно рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради           м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 20.10.1982 року № 18/346. Відповідно, як зазначила представник
відповідача, з боку ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” було
дотримано усіх норм діючого законодавства при укладенні спірного договору, а
відповідно остання не має права на відшкодування матеріальної та моральної
шкоди. До того ж заподіяння останньої не доведено та не обґрунтовано позивачем.
Що до стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь ОСОБА_2., то останнє
є неприпустимим, оскільки вказана особа є відповідачем по справі, а стягнення
шкоди з відповідача на користь відповідача, нормами чинного законодавства не
передбачено.

Представник відповідача виконавчого
комітету Інгулецької районної у місті ради
м. Кривого Рогу в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю,
зазначивши, що такий спосіб захисту, як визнання інформації недійсним в
цивільному законодавстві не передбачений. До того ж, як зазначила остання
позивач не надала суду доказів, які б свідчили про недостовірність інформації,
викладеної у листі від 05.07.2004 року № 319.

Відповідач ОСОБА_1 погодився з
позовними вимогами позивача повністю.

Третя особа, яка  не заявляє самостійних вимог щодо предмета
спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Криворізького міського
нотаріального округу - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час
та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заперечення
на позов з проханням розглянути справу за її відсутності (а.с.43). Зазначивши,
що спірний договір було укладено з дотриманням вимог чинного законодавства,
оскільки частина домоволодіння, що належала ОСОБА_2. є його особистою
власністю, у зв'язку з тим, що одержана ним в результаті договору дарування,
посвідченого 5 Криворізькою державною нотаріальною конторою 20.09.1994 року. З
часу вчинення договору дарування до моменту відчуження домоволодіння згідно
витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого КП „ Криворізьке
БТІ”, житлова площа не прибудовувалась, залишилася по стану на день дарування.
До того ж зазначила, що спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів,
тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві
власності на жилий будинок. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути
справу за  відсутності останньої.

Ухвалою
Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від
22.04.2008 року, клопотання позивача ОСОБА_1 задоволено частково. Залучено у
якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на
стороні відповідача - приватного нотаріуса Криворізького нотаріального
округуОСОБА_3 (яка раніше була зазначена у якості зацікавленої особи). Залучено
в якості другого відповідача - виконавчий комітет Інгулецької районної у місті
ради м. Кривого Рогу (який раніше був зазначений у якості зацікавленої особи).
Відмовлено у залученні в якості другого позивача ОСОБА_2, який є відповідачем
по справі, згідно ухвали Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 21.04.2005 року.

Заслухавши
пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами
докази, суд прийшов до наступного.

Судом
встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

10
грудня 2003 року між відповідачами по справі ВАТ „Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат” та ОСОБА_2 було укладено спірний договір
купівлі-продажу, згідно якого, продавець ОСОБА_2. продав, а покупець
„Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” купив під знос у зв'язку з відводом
землі під виробничі потреби, &frac12; частини кам'яного житлового будинку А-1, &frac12; частини сараю -
Б, сарай -К, гаражі И,Л, навіс М,С, баня-О, вбиральня - П, літній душ Р, № 1-9
паркани, брама, І-ІІІ замощення, ІV - водоколонка,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Покупець, зобов'язувався знести
придбану частину житлового будинку.

Позивач по
справі вважає, що спірний договір укладено з порушенням норм цивільного
законодавства, а саме, вважає, що останній укладено шляхом обмана, посилаючись
на те, що при укладенні договору була відсутня погоджена з дружиною форма та
зміст договору,  згода на     відчуження, нею, як дружиною не
надавалась. До того ж як зазначено в позові ОСОБА_2. відповідач по справі був
вимушений укласти спірну угоду, оскільки вже дав завдаток на купівлю іншого
домоволодіння. Також позивачем зазначається, що укладаючи спірний договір не
було вирішено питання щодо викупу земельної ділянки та зелених насаджень на
прибудинковій території. У зв'язку з зазначеними порушеннями, як вважає
позивач, вона та відповідач по справі ОСОБА_2., мають право на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. Однак з доводами позивача суд не погоджується
за таких підстав.

До
правовідносин, що виникли між сторонами, щодо укладення спірної угоди
купівлі-продажу, слід застосовувати норми ЦК Української РСР ( в редакції 1963
року), оскільки останні виникли до набрання чинності ЦК України, тобто до 1
січня 2004 року та не продовжують існувати, оскільки кошти за спірним договором
сплачені, позивач та відповідач за позовом ОСОБА_2. фактично мешкають за
адресою:АДРЕСА_2. Тобто, сторони фактично виконали свої зобов'язання за даним
договором, що визнано сторонами, а відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК
Української РСР ( в редакції 1963 року)
угода,  укладена,
внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї
сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти
на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути
визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи
громадської організації.

Проаналізувавши зміст спірної угоди купівлі-продажу
судом встановлено, що остання укладена з дотриманням вимог ст. 224-227
зазначеного Кодексу, а саме в договорі обумовлені предмет та ціна, що є його
істотними умовами, договір нотаріально посвідчений та зареєстрований.
Відповідно до ст. 23 КпШС України, що діяв на час спірних правовідносин,  майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Статтею 24 зазначеного Кодексу визначено, що майно, яке
належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в
дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Приписами ст. 25 Кодексу визначено, якщо майно, яке було
власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності
внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно
може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Судом встановлено, що майно, що було предметом
спірного договору купівлі-продажу було одержано ОСОБА_2. згідно договору
дарування б/н від
20.09.1994 року (а.с.46). Згідно витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно об'єкти зазначені в опису на момент укладення спірного договору
купівлі-продажу, тобто на 10.12.2003 року не збільшились до того ж, останні не
визнані судом спільною сумісною власністю подружжя, як того вимагала ст. 25
КпШС України. А відповідно останні є власністю ОСОБА_2. Також судом встановлено,
що згідно державного акту на землю від 09.06.1999 року ОСОБА_2. належить на
праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1134 га (а.с.178) за
адресою АДРЕСА_1. Однак остання, предметом спірного договору купівлі-продажу не
є. Не є предметом договору і зелені насадження на прибудинковій території, що
не впливає та не може вплинути на його дійсність чи не дійсність, як на угоду
вчинену шляхом обману, оскільки усі зазначені вище підстави не є складовими
частинами обману, а відповідно не можуть бути наслідком визнання даної угоди
недійсною за таких підстав. До того ж земельна ділянка та зелені насадження,
можуть відчужуватися як за однією цивільно-правовою угодою, спільно з будинком,
так і за окремими цивільно-правовими угодами.

Також слід зазначити, що позивач фактично не є
стороною спірного договору, сторонами є ОСОБА_2. та ВАТ „Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат”, а тому

посилатись на таку
підставу, як обман, при визнанні договору купівлі-продажу недійсним не має
права, оскільки обман передбачає умисне введення в оману саме учасника угоди,
шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування
обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається (п. 12 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3). З іншими підставами
щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, позивач не зверталася. За
таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, щодо
визнання недійсною спірної угоди купівлі-продажу, як такої, що вчинена під
впливом обману не підлягають задоволенню.

Відмовляючи позивачу у
задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною інформації виконавчого
комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу від 05.07.2004 року
№ 319, суд виходить з того, що ст. 16 ЦК України не передбачено такий спосіб
захисту цивільних прав та інтересів судом. До того ж позивач не надала доказів,
що вказували б та свідчили про недійсність зазначеної інформації.

Не підлягають також задоволенню
вимоги позивача щодо визнання незаконною процедуру зносу, порушення права
приватної власності ОСОБА_2. і законних прав його дружини ОСОБА_1 у зв'язку з
порушенням порядку відчуженням садиби по АДРЕСА_1 та    зобов'язанні керівництво ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат” здійснити знос садиби по АДРЕСА_1 згідно чинного законодавства
України, як того вимагають мешканці ОСОБА_2. та ОСОБА_1, оскільки позивач не
надала доказів, які б свідчили про незаконність такої процедури, не зазначила
та не довела суду в чому полягає незаконність зносу. Не доведено також
позивачем факту порушення з боку відповідачів її права на приватну власність,
оскільки ОСОБА_2., відповідачем по справі, було відчужено майно, що належало
останньому згідно договору дарування та фактів здійснення зносу спірного
домоволодіння з порушенням чинного законодавства, враховуючи, що даний факт ще
не відбувся, останнє до цього часу не знесено і, зазначене визнано сторонами,
що свідчить про відсутність порушеного права, а відповідно до ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею
440 ЦК  Української РСР ( в редакції 1963
року)  шкода,
заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна  організації,
підлягає  відшкодуванню    особою, яка заподіяла  шкоду,  у
повному  обсязі,  за
винятком    випадків, передбачених
законодавством Союзу РСР. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється
від  її
відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Шкода, заподіяна
правомірнимидіями, підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом.

Приписами ст. 440-1 зазначеного Кодексу визначено, що
моральна  (немайнова)  шкода, заподіяна громадянину або організації
діяннями іншої особи, яка порушила їх
законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона
не  доведе,

що моральна шкода
заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується  в
грошовій  або  іншій матеріальній формі за рішенням суду
незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Відмовляючи у стягненні матеріальної
та моральної шкоди з ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” та
виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради  м. Кривого Рогу на користь  ОСОБА_2. суд виходив з того, що відповідно
до          ст. 30 ЦПК України, сторонами
в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивач - це фізична чи юридична
особа, яка звертається з матеріально-правовою вимогою, відповідач - це фізична
чи юридична особа до якої звертаються з такою вимогою та яка несе
відповідальність за позовом. Стягнення матеріальної та моральної шкоди з
відповідача на користь відповідача, законом не передбачена та порушує принципи
цивільного  процесу.

Відмовляючи у стягненні матеріальної
та моральної шкоди з ВАТ „Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” та
виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради  м. Кривого Рогу на користь ОСОБА_1 суд
виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено неправомірність рішень,
дій чи бездіяльності відповідачів по справі, якими б було завдано матеріальної
чи моральної шкоди позивачу,  не
встановлено порушення  права позивача, а
відповідно остання не має права на відповідне відшкодування.

Керуючись ст.
23-25 КпШС України, ст. 57, ст. 224 - 227, ст. 440 - 440-1 ЦК Української РСР (
в редакції 1963 року), ст. 16 ЦК України, ст. 3, 4, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Інгулецький
гірничо-збагачувальний комбінат», ОСОБА_2, виконавчого комітету Інгулецької
районної у місті ради м. Кривого Рогу, третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального округу - ОСОБА_3 про визнання угоди
купівлі-продажу домоволодіння недійсною, визнання інформації недійсною,
визнання незаконною процедуру зносу, порушення права власності, зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити
повністю.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Апеляційну
скаргу на рішення може бути подано апеляційному суду Дніпропетровської області
через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом              20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Апеляційну
скаргу може бути подано без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, після закінчення
строку на подачу апеляційної скарги, якщо було подано  апеляційну скаргу, після розгляду скарги
апеляційним судом.

Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до  апеляційного суду Дніпропетровської області

Суддя
(підпис)

з оригіналом
згідно

Суддя                                                                                                                           С. М. Іванов