У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

4 червня 2008 року                                                                         м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Григор'євої Л.І.,

суддів:

Барсукової В.М.,                       Данчука В.Г., Гуменюка В.І.,                         Косенка В.Й., -

розглянувши справу за позовом
ОСОБА_1до відкритого акціонерного товариства (далі-ВАТ)
“Надія”, товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) “Молсервіс”, дочірнього
підприємства (далі-ДП) “Техсервіс”, дочірнього підприємства (далі-ДП) “Гадячсир”,
Ліквідаційної комісії дочірнього підприємства (далі-ДП) “Техсервіс” про поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні
2004 року ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 20 серпня 2002 року по 2003 рік він перебував у трудових
відносинах з ДП “Техсервіс”. Згодом відповідач запропонував йому написати заяву
про звільнення з ДП “Техсервіс” у звязку з ліквідацією підприємства та заяву про
прийняття на роботу до ДП “Гадячсир”, на що він відмовився. Після цього позивача
ознайомлено з наказом про наступне звільнення. З 1 січня 2004 року працівники відділу
охорони на підприємстві не допускали його на роботу, мотивуючи тим, що він значиться
в списку звільнених працівників. 6 лютого 2004 року було видано наказ про звільнення
ОСОБА_1 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогули
без поважних причин. Позивач вважає своє звільнення незаконним. Враховуючи викладене,
ОСОБА_1 просив задовольнити його позов та поновити на
роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Рішенням
Гадяцького районного суду від 21 жовтня 2004 року позов задоволено частково. Визнано
ОСОБА_1 таким, що звільнений з ДП “Техсервіс” за пунктом
1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією ДП “Техсервіс” з 1 січня 2004 року.
Зобов'язано орган по працевлаштуванню (районний центр зайнятості або підприємство,
на яке буде працевлаштований ОСОБА_1) внести зміну запису до трудової
книжки. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ліквідаційної комісії
ДП “Техсервіс” на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 3 438 грн. 72 коп.,  вихідну
допомогу в сумі 371 грн. 52 коп., моральну шкоду в сумі 1 500 грн. Рішення в частині
стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 371 грн. 52 коп. допущено до
негайного виконання.

Ухвалою
апеляційного суду Полтавської області від 30 листопада 2006 року відмовлено Гадяцькому районному
центру зайнятості Полтавської області у поновленні строку на апеляційне оскарження
рішення Гадяцького районного суду від 21 жовтня 2004 року. Апеляційну скаргу Гадяцького
районного центру зайнятості Полтавської області на рішення суду залишено без розгляду.

У касаційній
скарзі Гадяцький районний центр зайнятості Полтавської області просить скасувати
ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального
права.

Касаційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання Гадяцького районного центру зайнятості Полтавської області про поновлення строку на апеляційне
оскарження рішення суду, апеляційний суд виходив з того, що інтереси Гадяцького районного центру зайнятості не торкаються предмету спору.

Проте з таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна.

Встановлено,
що рішенням Гадяцького районного суду від 21 жовтня
2004 року зобов'язано районний  центр зайнятості
провести зміну запису до трудової книжки ОСОБА_1 щодо підстав звільнення його з роботи. Гадяцький
районний центр зайнятості до розгляду справи залучений не був, про розгляд справи
судом не повідомлявся. Про існування вказаного рішення суду Гадяцькому районному центру зайнятості Полтавської
області стало відомо лише 8 листопада 2005 року при зверненні
ОСОБА_1 із заявою до нього про вчинення відповідного
запису.

Відповідно до вимог статті 73 ЦПК України,
у разі поважності причин пропуску строку суд може поновити пропущений строк.

Питання поважності причин пропущення строку,
через які його може бути поновлено, має вирішуватися залежно від обставин справи,
оскільки в одному випадку певна причина може бути визнана поважною, а в іншому-ні.

У матеріалах справи відсутні
відомості про направлення судом, відповідно до вимог статті 222 ЦПК України,  Гадяцькому районному центру зайнятості, який не
був  стороною у справі і на якого покладено
обов'язок щодо внесення змін  до трудової
книжки ОСОБА_1 копії рішення суду  від 21 жовтня 2004 року.

Таким чином, ухвала апеляційного суду постановлена
з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для
вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та прийняття апеляційної
скарги.

Керуючись
статтями 336, 342, 345  ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу Гадяцького районного центру зайнятості
Полтавської області задовольнити.

Ухвалу
апеляційного суду Полтавської області від 30 листопада 2006 року скасувати.

Справу
направити до суду апеляційного інстанції для вирішення питання про поновлення строку
на апеляційне оскарження та прийняття апеляційної скарги.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                        В.М. Барсукова

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко