У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого  Патрюка М.В.,

суддів:           Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування удаваним правочином та
виселення, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування частково недійсним і визнання права
власності на 12 частину квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької області від                      21 березня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 17 серпня 2007 року,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У січні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування квартири від 26 вересня 2003 року недійсним, посилаючись на наступне:
з 1999 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою та як
наймач проживав в належній їй квартирі АДРЕСА_1. У вересні 2003 року відповідачка продала вказану вище
квартиру Кам'янець-Подільській міській раді, яку він отримав як
пільговик на підставі рішення виконавчого комітету і в подальшому приватизував
її.

Він хворіє алкоголізмом і в період його лікування в
наркологічному диспансері, відповідачка скориставшись його психічним станом,
тим, що останній не міг вільно виявляти своє волевиявлення та розуміти в повній
мірі значення своїх дій, 26 вересня 2003 року оформила договір дарування
зазначеної квартири на своє ім'я, тим самим привласнивши зазначену квартиру. На
даний час відповідачка вимагає від нього звільнити квартиру, мотивуючи це тим,
що  він не є її власником. У грудні 2005
року відповідачка вивезла всі його речі з квартири до його сестри.

Тому, позивач просив суд визнати договір дарування спірної квартири
від                 26 вересня 2003 року
недійсним.

В ході розгляду справи позивач неодноразово змінював та доповнював свої позовні вимоги, посилаючись на те, що в період їх
спільного проживання вони за спільні
кошти придбали квартиру АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажу відповідачка
оформила на свої ім'я, а 20 грудня 2004 року вона її подарувала своєму сину
ОСОБА_3. Так як він згоди на дарування
спільно придбаної квартири не давав і договором дарування порушено його
право власності, то просив визнати недійсним
договір дарування та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_2.

Що стосується підстав визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1
недійснім, то позивач посилався на те, що він був укладений внаслідок збігу
тяжких обставин (важкого захворювання алкоголізмом) та внаслідок обману з боку ОСОБА_2

У лютому 2006 року ОСОБА_2 подала в
суд зустрічну позовну заяву про визнання
договору дарування удаваним правочином та виселення ОСОБА_1 з квартири
АДРЕСА_1. При цьому посилалася на те, що вона була власницею цієї квартири. В 2003 році на прохання  ОСОБА_1 зареєструвала його в квартирі,
як квартиронаймача та мала намір створити з ним сім'ю, але останній зловживав
спиртними напоями.

ОСОБА_1 вмовив її продати зазначену квартиру Кам'янець-Подільській
міській раді, яка в свою чергу, мала надати цю квартиру йому, як бувшому військовослужбовцю, що перебуває на
квартирному обліку. Кошти за квартиру вона повинна була передати ОСОБА_1
на розвиток його бізнесу, а він повинен був подарувати квартиру їй.

Вона погодилась, продала квартиру Кам'янець-Подільській міській раді і квартира була надана ОСОБА_1 для забезпечення
його житлом. Отримані від  міської
ради кошти вона повністю передала ОСОБА_1 і лише після цього останній, приватизувавши отриману квартиру,
подарував їй. Фактично між нею та позивачем був укладений договір
купівлі-продажу квартири, за яку вона передала обумовлену суму коштів. Так як
ОСОБА_1 продав їй квартиру, за яку отримав
кошти, в квартирі проживає, як квартиронаймач, квартира потрібна для її
особистого проживання, вона попередила позивача про виселення з неї, але він
відмовився.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 просила  суд
визнати  договір  дарування зазначеної квартири від  26
вересня   2003  року
удаваним, встановити, що фактично
був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 і вона являється її  власницею на підставі договору
купівлі-продажу, виселити ОСОБА_1 з цієї квартири.

Що стосується квартири АДРЕСА_2, то
зазначена квартира куплена за кошти її матері та  бабусі
ОСОБА_3 для внука і подарована останньому. Будь-якого відношення до зазначеної
квартири ОСОБА_1 не має.

Рішенням Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2007 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 17 серпня 2007
року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано
недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, зареєстрований 26 вересня 2003 року. В решті позову
позивачу відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення  норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається
порушення судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької області від 21 березня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької області від                    17 серпня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.В.  Патрюк

Судді:                                                                                        Ю.В.
Прокопчук

М.П. Пшонка