У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

14 травня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Балюка М.І.,

Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,

Косенка В.Й.,-

розглянувши  в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Мелітопольське
лісомисливське господарство», третя особа - ОСОБА_2, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_1на рішення апеляційного суду Запорізької області від 6 листопада 2007
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд із
зазначеним позовом, посилаючись на те, що
17 лютого 2006 року він на належному йому автомобілі "Сузукі"
рухався автомобільним шляхом Москва-Сімферополь зі швидкістю біля 70 км/год.
Побачив попереду на своїй смузі руху автомобіль "КАМАЗ", номерний
знак НОМЕР_1, який раптово почав виконувати лівий поворот із правого ряду.
Відстань до автомобіля була вже приблизно 15-20 метрів. Він встиг натиснути на
гальма та вивернути кермо вправо, але запобігти зіткненню не зміг. У результаті
дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобіль позивача був пошкоджений,
а сам позивач отримав тілесні ушкодження.

Під час розгляду адміністративної справи в
суді за клопотанням ОСОБА_1 був проведений повторний огляд місця події та
повторно складена схема, призначена та проведена автотехнічна експертиза. За
висновками експертів аварійну ситуацію створив водій автомобіля
"КАМАЗ", що належить державному
підприємству (далі - ДП) «Мелітопольське лісомисливське господарство», - ОСОБА_2 Ураховуючи зазначені обставини, Шевченківський
районний суд                     м.
Запоріжжя постановою в адміністративній справі від 11 квітня 2006 року звільнив
ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення. ОСОБА_2 працює водієм  ДП "Мелітопольське лісомисливське
господарство" і на момент ДТП виконував службові обов'язки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від
16 липня 2007 року позов задоволено частково, стягнуто з ДП «Мілітопольське
лісомисливське господарство» на користь ОСОБА_1 147 946 грн.             90 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди, 25 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, 7 500 грн.
на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 6
листопада 2007 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись
на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування
судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційним судом установлено, що
на момент ДТП права частина дороги, якою рухалися в попутному напрямку один за
одним автомобілі під керуванням ОСОБА_2 та ОСОБА_1, була звужена наносами снігу
до 4,6 м і мала одну смугу руху. У діях водія ОСОБА_2 не вбачається порушення
вимог Правил дорожнього руху, які знаходяться в причинному зв'язку з ДТП.
Причиною ДТП стало порушення   ОСОБА_1
вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху, а саме недотримання ним безпечної
дистанції та безпечного інтервалу від автомобіля “КАМАЗ” під керуванням
ОСОБА_2, що й призвело до зіткнення автомобілів.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції
в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або
(та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги
не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 6
листопада 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд
послався на те, що причиною ДТП стала неуважність  ОСОБА_1, а в діях водія ОСОБА_2 не вбачаються
порушення вимог правил дорожнього руху.

З такими висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без всебічного, повного, об'єктивного
з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків учасників процесу, з неправильним застосуванням норм матеріального права,
порушенням норм процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом
підвищеною небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов`язків.

З матеріалів справи, зокрема висновку експерта
(а.с.10),  висновку спеціаліста (а.с.14)
вбачається, що аварійну ситуацію створив водій КАМАЗа ОСОБА_2, який почав
перестроюватись в лівий ряд, не пропустивши автомобілі, які рухались в
попутному напрямку.  В діях водія ОСОБА_2  наявні порушення вимог правил дорожнього
руху, зокрема п.п.  9.2, 9.4, 10.1, 10.3,
10.4 ПДР. З показів свідків також вбачається, що автомобіль КАМАЗ раптово
змінив напрямок руху без включення попереджувального сигналу.

Необгрунтованим є висновок суду про те, що
дорожньо-транспортна подія сталась з вини ОСОБА_1 Він спростовується постановою
про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за відсутністю в
його діях складу злочину. З висновку експерта вбачається, що ОСОБА_1 мав діяти
відповідно до п. 12.3 ПДР, тобто вжити заходів до гальмування до повної зупинки
транспортного засобу, що і намагався зробити ОСОБА_1, проте, згідно зазначеного
висновку, він не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

На зазначені обставини суд апеляційної інстанції уваги не
звернув.

Разом з тим, рішення суду
першої інстанції є законним і обгрунтованим, а тому підлягає залишенню в силі.

За таких обставин ухвалені судові рішення
підлягають скасуванню з залишенням заяви без розгляду.

Керуючись
ст. ст. 336, 340 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 6 листопада 2007 року скасувати, а рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 16 липня 2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко