У х в а л а

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

9 квітня 2008 року                                                                          м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,          Гуменюка В.І.,                                             Григор'євої
Л.І.,           Данчука В.Г.,-

розглянувши справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання заповіту недійсним,

в
с т а н о в и л а :

У
липні 2006 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що її тітка ОСОБА_3 30
травня 1989 року склала на її ім'я заповіт, відповідно до
якого після смерті тітки в її власність повинно було перейти паєнакопичення в
кооперативі “Рассвет”. При наявності повністю сплаченого паю ОСОБА_3 оформила право власності на двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. На дану квартиру заповіт
не оформлений. Чоловік тітки ОСОБА_4 знав про існування
заповіту і, так як дітей у подружжя не було, проти даного заповіту не
заперечував. ОСОБА_4 був хронічним алкоголіком
і на цьому підґрунті тітка з ним розірвала шлюб 23 червня 1992 року. Тітка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Власником квартири став ОСОБА_4 2 вересня 2004 року було складено заповіт
від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 щодо спірної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. ОСОБА_1 просила визнати заповіт від 2 вересня 2004
року недійсним.

Рішенням Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2006 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 23 січня 2007 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з
таких підстав.

Згідно частини 1 статті 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала  значення своїх дій та (або) не могла керувати
ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі  її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК
України за позовом заінтересованої особи суд може визнати заповіт недійсним, якщо встановить, що волевиявлення заповідача
не було вільним і не відповідало його волі.

Судом встановлено, що 2 вересня 2004 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів
відповідачеві ОСОБА_2. Вказаний заповіт
нотаріально посвідчений, підписаний заповідачем. Процесуальних порушень при
складенні та посвідченні заповіту не встановлено. Достовірних доказів того, що
волевиявлення ОСОБА_4 при складанні заповіту не
було  вільним і не відповідало його волі
не наведено. Згідно акту  посмертної судово-психіатричної  експертизи № 14 від 13 листопада 2006 року ОСОБА_4 на час складання заповіту 2 вересня 2004 року душевним
захворюванням не страждав, а виявляв органічний розлад особистості  складного генезу (склероз судин головного
мозку, алкоголізм, ракова інтоксикація). Проте ці порушення в сферах  психічної діяльності не настільки вагомі, не
супроводжувалися  психопатологічною
симптоматикою, порушенням свідомості,
амнестичними розладами, вираженим зниженням інтелекту, пам'яті, критики, а тому не позбавляли його можливості усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 недійсності
заповіту ОСОБА_4 із заявлених нею підстав. Позивачка не
є спадкоємцем ОСОБА_4 ні за законом, ні за заповітом, а
відтак її права оспорюваним заповітом не порушені.

З такими висновками суду першої інстанції погодився і суд апеляційної
інстанції.

У відповідності до частини 1 статті 335
ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або вирішені
ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно
статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо
визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Доводи скарги висновків суду не
спростовують.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування
не встановлено.

Керуючись статтями
335-337, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу
ОСОБА_1
відхилити.

Рішення
Шепетівського
міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2006 року  та ухвалу апеляційного суду  Хмельницької області від 23 січня 2007
року  залишити без змін.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                              А.В.
Гнатенко

Судді:                                                        В.М.
Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук