Справа № 2-133-1/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2008 року Печерський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого - судді : Вовк С.В.,

при секретарі :
Горовій Н.Г.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу громадянства, міграції фізичних
осіб Печерського РУГУ МВС України в м. Києві про визначення порядку
користування квартирою та вселення в житлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що йому на
праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Позивач набув
права власності на 1/6 частину квартири у порядку спадкування після смерті
свого батька відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом. У
спірній квартирі зареєстрована та постійно проживає відповідачка ОСОБА_2., яка
з моменту набуття позивачем права власності на частину спірної квартири і по
теперішній час не допускає позивача в квартиру. Таким чином позивач не може
здійснювати свої права власника квартири: використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів своєї сім”ї, оскільки відповідач не
впускає його до квартири, не дає ключів від квартири щоб позивач міг самостійно
заходити до неї та такими своїми діями порушує законні права позивача.

Ухвалою суду від
02.06.2008р. було закрито провадження по справі
в частині позовних вимог ОСОБА_4до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу
громадянства, міграції фізичних осіб Печерського РУГУ МВС України в м. Києві
про визначення порядку користування квартирою та вселення в житлове приміщення
у зв”язку з відмовою позивача від позову та роз”яснено наслідки відмови від
позову.

В судовому
засіданні представник позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_5. підтримала уточнені позовні
вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідачі
в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі,
посилаючись на свої письмові заперечення та просили суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Відповідач,
Відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб Печерського РУ ГУМВС України в
м. Києві, представника до суду не направив. В письмовій заяві просить
розглянути справу без участі його представника та зазначив, що заперечень чи
пропозицій щодо позовних вимог не має, а при винесенні рішення покладається на
розсуд суду.

Суд,
вислухавши пояснення учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню
виходячи з наступного.

З матеріалів
справи вбачається, що  квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової власності, а саме 1/6 частина ОСОБА_1.
відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2001р. та
1/6 відповідно до договору дарування частини квартири від 09.02.2008р.,
ОСОБА_2. належить 2/3 частини квартири, яку вона на підставі договору довічного
утримання від 22.03.2004р. укладеного з ОСОБА_3. передала у власність
останнього.

Як
передбачено ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись
і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої
діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному
законом. Право приватної власності є непорушним.

Статтею
319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Здійснення
права спільної часткової власності врегульовано ст. 358 ЦК України, а саме
право  спільної    часткової
власності   здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про  порядок
володіння  та користування майном,
що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен
із  співвласників  має
право  на  надання
йому  у володіння та користування
тієї частини спільного майна  в  натурі, яка відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості  цього  він
має  право  вимагати
від   інших співвласників,  які
володіють  і  користуються
спільним  майном, відповідної
матеріальної компенсації.

Власник    житлового
будинку,    квартири   згідно ст. 383 ЦК України та ст. 65
Житлового кодексу Української РСР від 30.06. 1983р. № 5464-Х має   право використовувати помешкання  для
власного  проживання,  проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до
ст. 391 ЦК України власник  майна  має
право  вимагати  усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм
майном.

Отже, виходячи з
вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1. підлягають задоволенню частково, а
саме лише в частині вселення його в житлове приміщення. В задоволенні решти
вимог позивача необхідно відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до
ст. 11 ЗУ „Про свободу пересування та вільний вибір місця                        проживання в Україні”
від 11 грудня 2003 року N 1382-IV реєстрація місця  проживання
та  місця   перебування
особи здійснюється
відповідним   органом   спеціально
уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань
реєстрації  (далі  - орган реєстрації) в Автономній Республіці
Крим,  областях, містах, районах, районах
у містах, а також у містах Києві та Севастополі.

Стаття 6
зазначеного закону встановлює порядок реєстрація місця проживання особи, а саме
обов”язок особи (громадянина України, а
також   іноземця   чи
особи  без громадянства),  які перебувають в Україні  на
законних  підставах,  зареєструвати місце проживання, шляхом
подання до уповноваженого на те органу
письмової заяви, паспортного документа (свідоцтва про народження або
свідоцтва про належність до громадянства
України),  квитанцію про   сплату
державного  мита  або
документ  про звільнення від його
сплати та два примірники талона зняття з реєстрації.

Заява особи   про
реєстрацію   місця  проживання
є  єдиною підставою для реєстрації
місця проживання особи. Зразки заяви та інших документів,  необхідних для  реєстрації місця   проживання
особи,   затверджуються  Кабінетом
Міністрів України.

Однак, матеріали
справи не містять фактичних даних щодо звернення позивача до ВГІРФО Печерського
РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про реєстрацію міся його проживання, у
судовому засіданні позивачем також не було надано документів нв підтвердження
факту його звернення до  ВГІРФО
Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві. Отже, враховуючи викладене, дане право
позивача не було порушено, тому дана вимога і не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги
позивача про розділення особових рахунків квартири АДРЕСА_1 згідно часток майна
співвласників квартири, то дана позовна вимога також не підлягає задоволенню
оскільки вона є похідною із норм які регулюються житловим кодексом України, а
саме які випливають із договору найму житлового приміщення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Відділу громадянства, міграції фізичних осіб
Печерського РУГУ МВС України в м. Києві про визначення порядку користування
квартирою та вселення в житлове приміщення - задовольнити частково.

Вселити
ОСОБА_1в квартиру АДРЕСА_1.

В решті
задоволення позовних вимог відмовити.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя