Справа
№2-442/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 лютого 2008р.

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого      судді            -          Кисельова В.К.

при секретарі                         -          Голованець
Н.Б.

за участю позивачки - ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до Товариства з обмеженою відповідальністю „Держава”, ОСОБА_2про
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулась з позовом  до Товариства з обмеженою відповідальністю
„Держава” про стягнення коштів. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 20
листопада 2006р. між суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою
ОСОБА_2, представником Агентства нерухомості „Держава" (далі -
„відповідач”) та ОСОБА_1(далі - „позивач”) був укладений договір про надання
інформаційно-посередницьких послуг.
Відповідно до п. 2.1. договору відповідач зобов'язаний здійснити всі
необхідні дії по пошуку та юридичному супроводу купівлі позивачкою АДРЕСА_1.
Позивачка виконуючі, п. 3.1. договору передала відповідачу  за надання інформаційно-посередницьких послуг
грошову суму у розмірі 12500, що еквівалентно 2500 (Дві тисячі п'ятсот)
доларів  США.

Крім того, 6 грудня 2006р. між позивачем та відповідачем
укладено додатково договір на передачу грошової суми у розмірі 65000  гривень, що еквівалентно 13000  доларів США, як передоплати вартості
вищенаведеної квартири. Вищевказану суму позивачка передала відповідачу.
Відповідно до  п.2. 3 договору  позивач до 15 грудня 2006р. повинен був
придбати АДРЕСА_1

Однак 15 грудня 2006р. відповідачем було запропоновано позивачу
пролонгувати договір про надання інформаційно-посередницьких послуг від
20.11.2006р. та договір на передачу грошової суми від 06.12.2006р. у зв'язку з
тим, що пакет документів на відчуження вищенаведеної квартири не готовий.  Таким чином, за думкою позивачки відповідач
не виконав умови пп. 2.1.,  2.3 договору
про надання інформаційно-посередницьких послуг від 20.11.2006р. та  п.2.3 Договору на передачу грошової суми від
06.12.2006р.

13 січня 2007р. позивач направив відповідачу
заяву про розірвання договору про надання інформаційно-посередницьких послуг
від 20.11.2006р. та договору на передачу грошової суми від 06.12.2006р. та
просив повернути передані кошти. Однак відповідач кошти не повернув, та
відповіді не надав.

На підставі викладеного, позивачка
просила розірвати договір про надання послуг від 20.11.2006р., та договір на
передачу грошової суми від 06.12.2006р., укладений між ОСОБА_1та Товариством з
обмеженою відповідальністю Агентством нерухомості „Держава”, а також стягнути з
Товариства з обмеженою відповідальністю Агентства нерухомості „Держава” суму
передоплати у розмірі 12500  грн. та  передоплати у розмірі 65000 грн.

В судовому
засіданні позивачка вточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачів суму
еквівалентну  2500  доларів США, у зв'язку з неналежним
виконанням договору про надання
інформаційно-посередницьких послуг від 20.11.2006р, а також суму
еквівалентну  500 доларів США, як частку
коштів, якій їй відмовились повертати
за договором про передання грошової суми. Позивачка також пояснила, що
вона вирішила купити квартиру в новому будинку для чого звернулась в агентство
нерухомості „Держава”. В агентстві нерухомості їй була запропонована для
продажу АДРЕСА_1, яка,  як її  запевнили в агентстві, вже готова до
експлуатації. З метою придбання квартири, вона уклала договір з ОСОБА_2про  надання інформаційно-посередницьких послуг, а
також на передання коштів,  яка була представником
агенції „Держава”. З метою виконання договорів вона передала кошти у розмірі
2500 доларів США та 13000 доларів США. Однак договір купівлі-продажу не був
укладений в зазначений строк, оскільки, як пояснили в агенції необхідні
додаткові документи та просили продовжити строк дії договорів. З цією
пропозицією вона не погодилась та просила повернути їй кошти, однак їй спочатку
відмовили. Позивачка також дізналась, що квартира, яку вона мала намір придбати
не існує, оскільки будинок не збудований. Відповідачі повернули їй суму у
розмірі 12500 доларів США за договором про передання коштів, при цьому
безпідставно залишили у себе суму у розмірі 500 доларів США.  Однак повертати кошти у розмірі 2500 доларів
США за договором  про надання
інформаційно-посередницьких послуг взагалі відмовились.

Відповідачі в судове
засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не повідомили. За згодою позивачки суд ухвалює
заочне рішення по справі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення
позивачки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на
підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що 20.11.2006р. між
ОСОБА_1(„замовник”)  та суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_2 („виконавець”),
представником Агентства нерухомості „Держава" був укладений договір про
надання інформаційно-посередницьких послуг.

Відповідно до пп. 1.1.,
2.1. замовник договору доручає, а виконавець зобов'язується надати
замовнику комплекс інформаційно-посередницьких послуг, пов'язаних з відчуженням
АДРЕСА_1. В перелік послуг, які надав виконавець входили пошук та обстеження
квартир, попередня оцінка, юридичному супровід заявки клієнта та ін.. Пунктом
4.1 договору також передбачалось, що виконавець зобов'язаний проводити всі
необхідні заходи для виконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. вартість послуг виконавця
склала 12500 гривень, що еквівалентно 2500 доларів США.

Пунктом 3.4 договору встановлено,
що фактом виконання взятих на себе зобов'язань є акт виконаних робіт.

Судом встановлено, що позивачка
передала відповідачам суму у розмірі 2500 доларів США, що підтверджується
безпосередньо п. 3.1. договору. Однак акт виконаних робіт сторонами не
складаний, що підтверджує наявність спірних відносин між  сторонами.

Суд вважає, що в даному випадку між
сторонами виникли правовідносини щодо надання послуг, які регулюються главою 63
ЦК України.

Так, ст. 901 ЦК України передбачено, що за  договором про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням  другої  сторони
(замовника)  надати послугу,  яка
споживається  в  процесі
вчинення  певної  дії або здійснення певної діяльності,  а замовник зобов'язується  оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором

Стаття 906 ЦК України передбачає, що збитки, завдані замовнику невиконанням
або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають
відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо
інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання
послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це
порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок
непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 907 ЦК України  договір
про  надання послуг може бути
розірваний,  у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору,  в
порядку та на підставах,
встановлених  цим  Кодексом,
іншим  законом  або  за
домовленістю сторін.

Стаття
526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що
відповідачі порушили зобов'язання передбачені договором, а саме надали
недостовірну інформацію про стан об'єкта, а також в строк передбачений
сторонами, а саме до 15.12.2006р. не надали
всі необхідні документи для оформлення договору купівлі-продажу.

Статтями 611, 615 ЦК України  передбачено, що    у
разі  порушення  зобов'язання
однією  стороною   друга сторона  має
право  частково або в повному
обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом,
а також це може бути наслідком для розірвання договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір  може
бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін
у  разі
істотного  порушення  договору другою  стороною
та в інших випадках,  встановлених
договором або законом.

Суд вважає, що оскільки відповідачі не виконали свої зобов'язання
за договором про надання інформаційно-посередницьких послуг від 20.11.2006р. то
вищевказаний договір повинен бути розірваний.

Крім того, позивачка має право на  відшкодування їй збитків, у зв'язку з  неналежним виконанням договору про надання
послуг. Вищевказані збитки становлять суму у розмірі 2500 доларів США, оскільки
вищевказана сума була сплачена за послуги, які не були виконані.

Судом також встановлено, що 06.12.2006р.
ОСОБА_1(„довіритель”)  та суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_2(„повірений”), представником
Агентства нерухомості „Держава" був укладений договір про передання
грошової суми. Відповідно до п. 1 договору довіритель доручає, а повірений
зобов'язується від імені та в інтересах довірителя передати власнику вибраного
довірителем об'єкта нерухомості грошову суму у розмірі 65000 гривень, як
попередня оплата за об'єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1.  Договором також не передбачена
відповідальність довірителя за відмову від укладення договору, оскільки штрафні
санкції, відповідно до п. 7 договору були виключені з договору.

Позивачка передала суму у розмірі 13000 доларів США
відповідачам, що підтверджується п. 1 договору.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що відповідачі
повернули їй суму у розмірі 12500 доларів США, однак суму у розмірі 500 доларів
США їй не повернули.

Таким чином, за останнім договором на
передання коштів між позивачкою та СПД ОСОБА_2, яка представляла інтереси
агенції нерухомості „Держава” виникли відносини за договором доручення.

Статтею 1000 ЦК України
встановлено, що за    договором   доручення
одна   сторона   (повірений) зобов'язується вчинити від
імені  та
за  рахунок  другої
сторони (довірителя)  певні  юридичні дії.
Правочин,  вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Судом встановлено, що фактично
позивачка надавала відповідачам право від її імені передати аванс власнику
квартири за майбутній продаж квартири. Вищевказана сума також не є завдатком в
силу ст. 570 ЦК України, оскільки між сторонами не виникло самого зобов'язання,
а саме договору купівлі-продажу, а тому неможливо застосувати забезпечення
виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 1008 ЦК
України  довіритель  або
повірений  мають  право
відмовитися  від договору  доручення у будь-який час.  Відмова від права на відмову від договору
доручення є нікчемною.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1009 ЦК України
якщо  договір  доручення припинений до того,  як доручення було повністю виконане
повіреним,  довіритель повинен відшкодувати
повіреному  витрати,  пов'язані
з  виконанням  доручення,
а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату
пропорційно виконаній ним роботі. Однак відповідачам не надано суду, або
позивачці розрахунок витрат.

В зв'язку з тим, сума переданого
авансу, відповідно до ст. 1212 ЦК України повинна бути повернута відповідачами
у повному обсязі, оскільки вона утримується без достатньої правової
підстави.

Суд вважає, що збитки, які були понесені позивачкою у
результаті неналежного виконання зобов'язань за договором про надання
інформаційно-посередницьких послуг від 20.11.2006р., а також безпідставно
утримані кошти за договором про передання коштів повинні бути відшкодовані
солідарно відповідачами, оскільки СПД ОСОБА_2 діяла, як представник агенції
нерухомості „Держава”, які не надали суду доказів про взаємні відносини та
відповідальність.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню та з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сума
що  еквівалента 3000 доларів США,
оскільки сума у розмірі 12500 доларів США була повернута відповідачами,   що складає за курсом НБУ на день прийняття
рішення суму у розмірі  15150 гривень, а
також державне мито у розмірі 51 гривня.

Суд також вважає, що
з відповідачів підлягають солідарному стягненню на користь держави мито у
розмірі 100 гривень 50  копійок, а також
витрати за інформаційне-технічне забезпечення процесу у розмірі 30 (тридцять)
гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.
63,526,570,611,615,651,901,906-907,1008-1009,1212 ЦК України, ст.ст.    10, 11, 76, 209, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.
Позов ОСОБА_1- задовольнити частково.

2.
Розірвати договір про надання інформаційно-посередницьких
послуг від 20.11.2006р., який був укладений між ОСОБА_1та суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2, яка діяла від імені
Товариства з обмеженою відповідальністю „Держава”.

3.
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Держава”, ОСОБА_2на користь ОСОБА_1суму у розмірі 15150
(п'ятнадцять тисяч сто п'ятдесят) гривень, державне мито у розмірі 51
(п'ятдесят одна) гривня, а всього стягнути суму у розмірі 15201 (п'ятнадцять
тисяч двісті одна) гривня.

4.
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Держава", ОСОБА_2на користь держави мито у розмірі 100
(сто) гривень 50 (п'ятдесят) копійок, а також витрати за інформаційне-технічне
забезпечення процесу у розмірі 30 (тридцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному
порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження рішення суду і
поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку
п. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя