Справа
Е М     У К Р А Ї Н И
травня 2008 року Роменський міськрайонний суд сумської області
в складі :        головуючої судді           КОНДРАТЕНКО Л.П.
при секретарі               ТРИГУБ
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, третя  особа: Приватне
підприємство «Марс» - про усунення перешкод у користуванні сараєм та
відшкодування моральної шкоди
Позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом,
свої вимоги мотивував тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 16
вересня 2005 року належить квартира АДРЕСА_1. Відповідачка є власницею квартири
№5, того ж будинку. За належною йому квартирою закріплений сарай під номером 4,
який є частиною нерухомого майна, позначеного літерою Б-1 на генеральному плані
домоволодіння №4, отже він є власником також і сараю.
придбанні квартири попередня власниця ОСОБА_3 повідомила його про закріплення
за квартирою сараю, і що даним сараєм тимчасово користується ОСОБА_2, яка за
його вимогою повинна звільнити сарай.
2006 року він звернувся до відповідачки з вимогою про звільнення сараю. Але
остання в задоволенні такої вимоги відмовила. Вважає, що його права, як
власника, порушені. Тому він змушений був звернутись до суду з позовом.
Неправомірними діями відповідачки йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у
психологічних стражданнях через усвідомлення факту порушення його прав через
неможливість користування належним йому сараєм.
прохає стягнути з відповідачки на його користь 1000 грн моральної шкоди.
судовому засіданні позивач свій позов підтримав і просив його задоволити.
ОСОБА_2 позов не визнала і суду пояснила, що є власницею квартири АДРЕСА_2.
року, ще до купівлі квартири позивачем, вона користується сараєм АДРЕСА_3.
Ключі від даного сараю передавала їй
ОСОБА_3. Але остання не говорила їй, що дозволяє користуватись сараєм
тимчасово. Коли ОСОБА_1 купив квартиру, то ні попередня власниця квартири
№4,  ні позивач не вимагали від неї
звільнити сарай. ОСОБА_1 користується
двома сараями, які позначені  на
генеральному плані земельної ділянки під літ. Н. ОСОБА_1 купив тільки квартиру,
документів, які підтверджують його право власності на спірний  сарай, у нього немає. Крім того, вона
користується сараєм, якщо рахувати з ліва на право - №3, якщо з права на ліво  №5, а не №4, як зазначає позивач. Тому
просила в позові відмовити.
ПП «Марс» при винесенні рішення покладалась на розсуд  суду.
судовому засіданні пояснила, що з 2002 року і по грудень 2007 року будинок
АДРЕСА_1 знаходився на обслуговуванні у ПП «Марс». Відповідно до інвентарної
справи на даний  будинок на  генеральному плані земельної ділянки сараї
під літ Б-1 і Б-2 були позначені, та на балансі підприємства не перебували,
оскільки не були капітальною спорудою, а зроблені з досок.
Даних про те, що за кожною квартирою
закріплений сарай під відповідним номером, у них не було. Довідка про те, що за
квартирою АДРЕСА_1 закріплений сарай №4 була видана зі слів ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
який не є мешканцем будинку №4.
Заслухавши осіб, які брали участь у
справі, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, дослідивши докази, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами виник спір з приводу
усунення перешкод у користуванні сараєм.
Судовим розглядом справи
встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого 16 вересня 2005 року приватним нотаріусом Роменського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 належить на праві власності квартира №4 у будинку
Відповідачка ОСОБА_2  є власницею квартири  №5 вищевказаного будинку на підставі договору
міни, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського  нотаріального округу 28.05.1998 року, р/н
З матеріалів інвентарної справи,
оглянутої в судовому засіданні вбачається, що будинок АДРЕСА_1  раніше належав  тютюновій фабриці. Сараї під літ. Б-1 і Б-2
використовувались як складські приміщення.
У 1974  даний будинок був переданий Роменському
заводу АТС під гуртожиток, сараї Б-1 і Б-2 стали використовуватись мешканцями
З 1992 року квартири в будинку
АДРЕСА_1 почали поступово передаватись  у
Але ні в матеріальних інвентарної
справи, витребуваної судом з ДКП «Роменське МБТІ», ні в ПП «Марс» даних про
те,  що за кожною квартирою був
закріплений сарай, який передавався разом з квартирою у приватну власність.
У 1998 році відповідачка ОСОБА_2
стала власницею квартири АДРЕСА_2. На той момент вільних сараїв не було.
Квартира АДРЕСА_1 раніше належала
ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.1992 року, р. №3178.
сарай не був предметом договору купівлі-продажу.
18.08.2005 року  ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на
спадщину по заповіту на квартиру АДРЕСА_1 після смерті свого батька ОСОБА_8. А
16 вересня 2005 року остання продала вищевказану квартиру позивачу ОСОБА_1
Як вбачається з копії договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 предметом купівлі була тільки квартира.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 334 ч.1  право власності у набувача майна  за договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право власності на майно за
договором, що підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту
Ст. 391 ч.1 ЦК України  передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження
Позивач у своєму позові, у
поясненнях суду зазначає, що право власності на сарай набув разом з квартирою.
Це, на його думку, підтверджується довідкою ПП «Марс» від 25.01.2008 року,
довідкою ВЖРЕУ від 16.04.1992 року про те, що за квартирою №4 рахується сарай
та розрахунками ідеальних долей, які маються в інвентарній справі Роменського
Проте, такі доводи позивача не
заслуговують на увагу, оскільки ним не доведено, що спірний сарай перебував у
його власності чи у постійному користуванні.
Як встановлено судом, попередні
власники квартири №4 не мали права власності на спірний сарай. З договору
купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2005 року вбачається, що позивач купив
При продажу квартири ОСОБА_3
передала позивачу у користування два сараї, позначені на генеральному
плані.,  під літ. Н, якими останній користується
з 2005 року. Що ж стосується сараю, яким користується ОСОБА_2, то як пояснила
свідок ОСОБА_3, даним сараєм вона не користувалась, у неї були лише ключі від
нього . На прохання ОСОБА_2 вона передала їй ключі, мови про те, що вона
дозволяє їй користуватись тимчасово
даним сараєм, не було. ОСОБА_1 вона не говорила при оформленні договору
купівлі-продажу квартири, що ОСОБА_2 користується сараєм тимчасово  і на його вимогу повинна звільнити сарай.
Позивач ОСОБА_1 жодного дня даним сараєм не користувався, тобто не набув права
на його користування.
Як вбачається з довідки ПП «Марс»
від 21.05.2008 року, жодних документів про те, що за квартирою №4 закріплений
сарай №4 у підприємства не має. Довідка від 25.01.2008 видана зі слів ОСОБА_1
Таким чином, судом встановлено, що
права позивача не були порушені відповідачкою, тому в задоволенні позову йому
необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 321,334,391 ЦК
України, ст.ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя  особа: Приватне підприємство «Марс» - про
усунення перешкод у користуванні сараєм та відшкодування моральної шкоди -
Рішення
суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційному порядку до
Апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК
України.

Суддя підпис…

Копія вірна

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ
Л.П.КОНДРАТЕНКО