АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2008 року                                                                         м.
Хмельницький

Колегія  суддів
судової палати у цивільних справах

Апеляційного
суду Хмельницької області

в складі : головуючої -
судді Ніколової Б.Ю.,

суддів : Матковської Л.О., Баса О.Г.,

при секретарі: Бовт Т.А.

з
участю: позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянула
у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц-1319 за апеляційною
скаргою ОСОБА_2на рішення Шепетівського міськрайонного суду від 19 травня 2008
року за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, виконкому Судилківської сільської ради Шепетівського
району, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про розподіл спільного майна
подружжя та визнання свідоцтва про право власності на жилий будинок частково
недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників,
третьої особи ОСОБА_4, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи,  колегія суддів

в с т а н о
в и л а :

В жовтні 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про
розподіл спільного майна подружжя. Під час розгляду справи в квітні 2005 року
позивачка збільшила позовні вимоги, додатково пред'явивши позов до ОСОБА_2,
виконкому Судилківської сільської ради, треті особи без самостійних вимог на
стороні позивачки ОСОБА_4, та на стороні відповідачів - ОСОБА_5, про поділ
зареєстрованої за ОСОБА_2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1та визнання
частково недійсним свідоцтва про право особистої власності на 425/1000
зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами, виданого 29.01.1990
року Судилківською сільською радою на ім'я ОСОБА_2 В обґрунтування своїх вимог
вказувала, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2 на їх сім'ю було надано квартиру АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною
власністю подружжя. Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 неправомірно позбавив
її права власності та користування житлом, а іншого вона не має, тому просила
позов задовольнити.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 2 серпня 2005 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 жовтня
2005 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Житомирської області від 23 січня 2008 року , яка на підставі Закону
України „Про внесення

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -
Болотін С.М.                                             Справа № 22ц- 1319

Доповідач - Ніколова Б.Ю.                                                                               Категорія №  41

змін до Закону України „Про судоустрій України” щодо
забезпечення касаційного розгляду цивільних справ” від 22.02.2007 року №697-У,
переглянула дану справу в касаційному порядку, касаційну скаргу ОСОБА_2
задоволила частково. Оскаржувані рішення Шепетівського міськрайонного суду від
2 серпня 2005 року  та ухвала
апеляційного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2005 року скасовані з
направленням справи на новий розгляд з вказівкою про необхідність перевірити
доводи ОСОБА_2 про те чи може бути майном подружжя будинок, який належав його
покійному батькові.

Під час нового розгляду справи рішенням
Шепетівського міськрайонного суду від 19 травня 2008 року позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано частково недійсним свідоцтво на право особистої власності
на жилий будинок, видане 29.01.1990 року виконкомом Судилківської сільської
ради народних депутатів Шепетівського району Хмельницької області на підставі
рішення виконкому Судилківської сільської ради народних депутатів Шепетівського
району Хмельницької області від 28.12.1989 року на ім'я ОСОБА_2 про належність
йому 425/1000 жилого будинку з належними до нього будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1. Проведено розподіл 425/1000 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Виділено
ОСОБА_1 212/1000 частини спірного домоволодіння, дійсною вартістю 16489грн., а
саме слідуючі приміщення та будівлі: - кімнату 1-4 площею-23,1 кв.м.; кухню 1-5
площею - 12.8 кв.м. Загальна площа виділених приміщень становить - 35.9 кв.м..
вартістю 11711грн. В сінях виділено кладову II площею 4,1 кв.м. та III площею -
3.6 кв.м. Загальна площа виділених приміщень - 7,7 кв.м., вартістю 1671грн.
Виділено 1/2 частини погреба літер «В», вартістю 2738грн. та вбиральні літер
«Г», вартістю 369грн. Загальна вартість виділених приміщень та  надвірних будівель
становить - 16489грн., що складає 212/1000 частини домоволодіння. Виділено
ОСОБА_2 213/1000 частини спірного домоволодіння дійсною вартістю 16501грн., а
саме слідуючі приміщення та будівлі: - жилу кімнату 1-2 площею - 18,2 кв.м.;
коридор 1-6 площею 5,4 кв.м. Загальна площа виділених приміщень становить -
23,6 кв.м., вартістю 7797грн. В сінях виділити передпокій І площею - 11,9
кв.м.; кухню 1-1 площею - 12,8 кв.м. Загальна вартість виділених приміщень -
24,7 кв.м., вартістю 5514грн. З надвірних будівель виділено літню кухню літер
«Б», вартістю 2877грн. та сходи літер «а1», вартістю 313 грн. Загальна
вартість виділених приміщень та надвірних будівель становить - 16501грн., що
складає 213/1000 частини домоволодіння. Зобов'язано замурувати дверні прорізи
між приміщеннями 1-2 та 1-3. Виконання названих робіт покласти на ОСОБА_2
Замурувати дверні прорізи між приміщеннями 1-6 та 1-4 і 1-5, та в зовнішній
стіні встановити двері. Приміщенням І та II і III. Виконання названих робіт
покласти на ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 в доход держави мито в сумі 113 грн. 89
коп.  Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 42 грн. 50 коп. судових витрат. Стягнуто з виконавчого комітету
Судилківської сільської ради Шепетівського району на користь ОСОБА_18грн. 50
коп. судових витрат. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави 30 грн.
витрат за ІТЗ, з відповідача виконавчого комітету Судилківської сільської ради
Шепетівського району на користь держави 7,50 грн. витрат за ІТЗ розгляду
справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає
рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачці в позові. Посилається на неправильне застосування судом
норм матеріального та порушення норм процесуального права, недоведеність тих
обставин, які суд вважає встановленими. Вказує, що суд не прийняв до уваги, що
спірне житло він отримав у зв'язку зі знесенням будинку, який належав на праві
власності його батькові ОСОБА_7 а тому заводом були надані не квартири взамін
знесеного будинку, а новий будинок взамін компенсації знесеного будинку батьків
і правовий статус нового будинку не міг змінитися. Даний будинок був переданий
у спільну часткову, а не сумісну власність, а тому  не було підстав для визнання його спільною
сумісною власністю подружжя. Також посилається на те, що суд безпідставно
провів поділ самочинного будівництва, право власності на яке за сторонами в
установленому законом порядку не було зареєстровано.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню,
рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням апеляційним судом
нового рішення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені
в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, виходив з того, що в
1990 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перебуваючи в шлюбі, у зв'язку зі знесенням
будинку АДРЕСА_2, де вони проживали, отримали на сім'ю у приватну власність
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в цьому ж населеному пункті, що становить
425/1000 частин зазначеного одноповерхового будинку, а тому відповідно до
ст.ст. 22, 28 КпШС України вказана квартира є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка підлягає поділу разом з самочинно добудованими
приміщеннями між сторонами в рівних частках.

Проте з таким висновком суду погодитися
не можна.

Статтею 173 ЖК України встановлено, що
відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у
випадках, установлених Радою Міністрів СРСР, для громадян, будинки яких
підлягають знесенню, за їх бажанням споруджуються на новому місці жилі будинки,
будівлі та пристрої і передаються цим громадянам у приватну власність. При
цьому відшкодування вартості жилих будинків, будівель та пристроїв, що
зносяться, не провадиться.

Судом встановлено, що сторони,
перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, проживали в жилому будинку АДРЕСА_2,
власником якого був батько відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 Останній помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщина після його смерті спадкоємцями не була оформлена.

У зв'язку з розташуванням цього будинку
в небезпечній зоні Судилківського кам'яно-щебеневого заводу, він підлягав
знесенню, а тому на спільному засіданні профспілкового комітету Судилківського
кам'яно-щебеневого заводу, адміністрації і Ради трудового колективу заводу від
19 грудня 1989 року було прийнято рішення надати в особисту власність ОСОБА_2
та його сестрі ОСОБА_6 двокімнатні квартири, ОСОБА_7 - однокімнатну без
зазначення розміру жилої площі в них, у спорудженому заводом новому будинку
взамін знесеного (аркуш справи 29).

Виконком Судилківської сільської ради
від 28.12.1989 року дане рішення профспілкового комітету кам'яно-щебеневого заводу
про передачу в особисту власність ОСОБА_2 2-х кімнат було затверджено і на його
підставі 29.01.19990 року виконкомом цієї ж сільської ради ОСОБА_2 було видано
свідоцтво про право особистої власності на 425/1000 жилого будинку
АДРЕСА_1(аркуш справи 4, 31).

Ці обставини в судовому засіданні не
заперечувалися сторонами, зокрема позивачка визнавала, що після реєстрації
шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 вони
проживали в будинку АДРЕСА_2, власником якого був батько відповідача ОСОБА_7,
і житло у спорудженому Судилківським кам'яно-щебеневим заводом  по АДРЕСА_1 було  надано їх сім'ї саме у зв'язку зі знесенням
цього будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що позивачка в установленому законом порядку відповідно вимог
ст. 173 ЖК України не набула права власності на оспорювану 425/1000 частину
жилого будинку з господарськими спорудами, свідоцтво про право особистої
власності на яку було видано ОСОБА_2 як сину власника будинку, що був знесений,
а тому відсутні правові підстави для задоволення її вимог про визнання спірного
житла спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності
на Ѕ частину цієї частки у будинковолодінні.

Що стосується вимог позивачки про поділ
самочинно споруджених нею та відповідачем під час перебування у шлюбі приміщень
кухні 12,8 кв.м., коридору розміром 11,8 кв.м., ванни розміром 4,2 кв.м. та
кладової розміром 2,6 кв.м., які добудовані до спірної частини будинку, то з
матеріалів справи вбачається, що право власності на них на час розгляду даного
спору сторін за ними не зареєстровано в установленому законом порядку у
відповідних органах, висновком будівельно-технічної експертизи, на який
посилався суд, не передбачено можливість поділу в натурі таких приміщень, а
вимоги про грошову компенсацію їх вартості позивачка не ставила, тому, суд не
врахувавши ці обставини, помилково дійшов висновку про поділ зазначених
приміщень.

За таких обставин, оскільки судами
обставини справи встановлено повно, але не застосовано закон, який поширювався
на правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачем, а висновки судів
про доведеність вимог позивачки не відповідають обставинам справи, ухвалені у
справі судові рішення слід скасувати на підставі п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
та ухвалити нове рішення про відмову в позові..

Посилання позивачки та те, що житло в
новозбудованому заводом будинку було надано на сім'ю сторін - ОСОБА_2 та її -
ОСОБА_1, а тому є спільною власністю подружжя, спростовується наведеними вище
матеріалами справи, згідно яких зазначене житло було передано в особисту
власність ОСОБА_2, а тому відсутні підстави вважати, що таке було передано
сторонам в порядку ст. 171 ЖК України, згідно положень якої у разі знесення
жилих будинків, що є в приватній власності громадян, членам їх сімей, а також
іншим громадянам, які постійно проживали у цих будинках, надається за
встановленими нормами квартири в будинках державного або громадського фонду,
тобто передача житла у приватну власність таких громадян не передбачена.

Та обставина, що новоспоруджений жилий
будинок не був переданий повністю у власність ОСОБА_7 як власнику знесеного
будинку, а у часткову власність останнього та його дітей - позивача і ОСОБА_6,
не може бути підставою для визнання виданого позивачу свідоцтва про право
власності на частину цього будинку недійсним та визнання цієї частини будинку
спільною власністю подружжя. Встановлено, що позивачка проживаючи у будинку
батька відповідача ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 не набула права власності на нього,
і  відповідно, не могла набути таке право
і в спірному будинку по АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення
Шепетівського міськрайонного суду від 19 травня 2008 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

В позові
ОСОБА_1до ОСОБА_2, виконкому Судилківської сільської ради Шепетівського району,
треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про розподіл спільного майна подружжя
та визнання свідоцтва про право власності на жилий будинок частково недійсним
відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту
його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Копія вірна: суддя апеляційного суду
Б.Ю.Ніколова