Справа №2-427\
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем УКРАЇНИ

22  травня
2008 року

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді   Любинецької-Онілової А.Г.

за участю секретаря сз             Лозінської Т.О.

адвоката
ОСОБА_1

позивачки ОСОБА_2

представника відповідачів адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Ямпіль

цивільну справу за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_4,
ОСОБА_5про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка
звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що 08 січня 1991 року у відділі
РАГС м.Енергодар, Запорізької області вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6,
актовий запис НОМЕР_1. В 1992 році позивачка разом з чоловіком переїхали на
постійне проживання у Вінницьку область та 25 листопада 1992 року придбали
квартиру в АДРЕСА_1 і прописалися в ній. Позивачка посилається на те, що дана
квартира є їх із чоловіком спільною власністю, так як відповідно до ст.60
Сімейного кодексу майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловіку на праві спільної сумісної власності. В даній квартирі вони проживали
до 2000 року. В 2000 році у зв'язку з хворобою чоловіка, вони переїхали
проживати до с.Пилипи-Борівські, Томашпільського району, Вінницької області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Пилипи-Борівські, Томашпільського району, Вінницької області
помер чоловік позивачки - ОСОБА_6. Після смерті чоловіка позивачка продовжувала
проживати в с.Пилипи-Борівські та фактично розпоряджатись належним їй на праві
спільної сумісної власності майном, а саме - АДРЕСА_1. В листопаді 2007 року
позивачка звернулася до Ямпільського РТБІ з метою обновлення документів на
квартиру, однак,  їй повідомили, що
відповідачі по справі вже є власниками квартири на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом в розмірі по 50% кожен. Позивачка посилається на те, що
відповідно до вимог п.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав
із спадкодавцем, на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв
спадщину якщо протягом шестимісячного строку він не заявив відмови від неї.
Оскільки вона не заявляла відмови про вступ в спадщину та проживала з
спадкодавцем однією сім'єю, тому вважається такою, що прийняла спадщину. Однак,
даний факт було проігноровано нотаріусом під час видачі свідоцтва про право на
спадщину відповідачам по справі. Тому позивачка вимушена звернутися до суду з
даним позовом, просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину
за законом, якими за відповідачами визнано право власності по 12 частини
АДРЕСА_1.

Представник
відповідачів - адвокат, який діє на підставі угоди ОСОБА_3, та відповідачка
ОСОБА_5 у своєму письмовому запереченні
позовні вимоги не визнають, заперечують їх тим, що ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1в с.Пилипи-Борівські, Томашпільського району, Вінницької області
є  батьком відповідачів. Той факт, який
стверджує позивачка, що в 1992 році вона разом з батьком переїхали на постійне
місце проживання в Вінницьку область є невірним, так як ОСОБА_6до березня 2000
року проживав по АДРЕСА_2і в цей час працював водієм на Запорізькій АЕС та ДП
“ЕнергоатомАвто”, що підтверджується відповідними довідками. Позивачка фактично
не мешкала в квартирі в м.Ямполі, так як весь цей час проживала в
с.Пилипи-Борівські, Томашпільського району, Вінницької області. Покійний ОСОБА_6в
1997 році знявся з реєстраційного обліку квартири, яка розташована в м.Ямполі і
не проживав там до червня 2000 року. Лише в червні 2000 року він знову
зареєстрував своє місце проживання за адресою спірної квартири і мешкав в ній.
Також те, що позивачка вела постійний догляд за чоловіком і він знаходився на
її утриманні є невірним, так як ОСОБА_6 хоч і хворів перед смертю, однак, не
був безпорадним, а був дієздатний. В 2000 році покійний продав свій житловий
будинок в Запорізькій області та автомобіль, а також отримував пенсію, тому
позивачка, яка не працювала і не мала жодного джерела для існування, не могла
його утримувати, так як в нього були власні кошти для прожиття. Також
відповідачка в своєму запереченні вказує, що відповідно до ст.1261 ЦК України
вона та її брат є спадкоємцями першої черги після смерті батька і мають право
на успадкування його майна. Вони вчасно подали заяви до нотаріуса про прийняття
спадщини. Оскільки життя батька та його дружини - позивачки по справі було
непростим, вони довгий час не проживали разом і батько говорив про офіційне
розлучення з позивачкою, тому на день смерті батька їм не було відомо про
перебування в шлюбі позивачки з їх батьком. Після закінчення 6-ти місячного
строку для подання заяв про прийняття спадщини, нотаріусом були видані їм
свідоцтва про право власності в порядку спадкування. Дані свідоцтва були
підставою для набуття ними права власності на нерухоме майно. 12.12.2006 року
вона з братом , реалізовуючи своє право на розпорядження своєю власністю,
здійснили продаж квартири. Тому на даний час вона з братом не є власниками
спадкового майна. Відповідачка ОСОБА_5 в своєму запереченні також вказує, що
позивачка не є власником даної квартири і дана квартира не є спільною власністю
позивачки та їх батька, так як квартиру батько купив за власні кошти, а не за
спільні. Представник відповідачів просив суд відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Судом
встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Із оглянутої судом спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_6,
Свідоцтв про право на спадщину за законом встановлено, що заявами відповідачів
відкрито спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_6 та 20 вересня 2006 року
Ямпільською державною нотаріальною конторою видано  Свідоцтва про право на спадщину за законом,
за якими ОСОБА_4та ОСОБА_5стали власниками по 12 часткиАДРЕСА_1.

Із
Свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7) встановлено, що ОСОБА_6та позивачка
ОСОБА_2 зареєстрували 08 січня 1991 року шлюб.

Із договору купівлі-продажу квартир від
25 листопада 1992 року (а.с.8) встановлено, що ОСОБА_6купив АДРЕСА_1.

Із
Свідоцтва про смерть (а.с.11) встановлено що в селі Пилипи-Борівські
Томашпільського району Вінницької області 10 лютого 2000 року помер ОСОБА_6.

Із Довідок Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району
Вінницької області (а.с.12,13) встановлено, що позивачка проживала на день
смерті зі своїм чоловіком ОСОБА_6на території Пилипи-Борівської сільської ради
Томашпільського району Вінницької області та поховала його за власний рахунок.

Із  Довідок ЗАТ «Енергетична
компанія «Енерго атом» (а.с.24,25,26) встановлено, що ОСОБА_6 з 02.10.1995 року
до 26.04.1999 року працював в ЗАТ «Енергетична компанія «Енерго атом».

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та заперечень
відповідачів щодо предмету спору, суд виходить із наступного.

Відповідно
ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно
ст.ст.28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який регулював правовідносини, що
виникли між позивачкою ОСОБА_2 та її покійним чоловіком ОСОБА_6на час купівлі
квартири,  АДРЕСА_1набута за час
перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у шлюбі, і тому є спільною сумісною власністю
подружжя.  З урахуванням таких
обставин,  12 частки зазначеної квартири
є власністю позивачки ОСОБА_2, а тому не може бути включена у склад спадщини, і
відповідно виключається з того майна, що підлягає поділу між спадкоємцями
ОСОБА_6 З урахуванням наведеного, суд вважає
доведеними обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх
позовних вимог щодо предмету спору.

Оцінюючи  заперечення відповідачів
у тім, що позивачка не здійснювала догляду за покійним ОСОБА_6, суд вважає такі
доводи необґрунтованими, оскільки в їх підтвердження відповідачами не надано
жодного письмового доказу. Також суд вважає недоведеними і такими, що не
знайшли свого підтвердження достовірними доказами ті обставини, на які
відповідачка ОСОБА_5 посилається як на підставу своїх заперечень, що спірна
квартира набута ОСОБА_6за власні кошти від продажу житлового будинку в
Запорізькій області, а позивачка не мала джерел доходів. Оскільки надані
відповідачкою ОСОБА_5 Довідки ЗАТ «Енергетична компанія «Енерго атом» не
підтверджують та не спростують доводів щодо предмету спору, суд не приймає їх
як належні та допустимі докази у справі. Та обставина, що покійний
ОСОБА_6працював в ЗАТ «Енергетична компанія «Енерго атом» не доводить
заперечень відповідачів щодо предмету спору,
будь-яких інших доказів в підтвердження своїх заперечень відповідачі не
надали, а тому суд вважає  заперечення
відповідачів необґрунтованими.

Відповідно
ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за
рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права
на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Оцінюючи усі докази у справі у їх сукупності,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мали права на успадкування
всієї АДРЕСА_1, оскільки 12 частина квартири належить позивачці ОСОБА_2 на
праві спільної сумісної власності подружжя. З таких обставин, Свідоцтва про
право на спадщину за законом,  видані
відповідачам 20 вересня 2006 року визнаються недійсними, у зв'язку із тим, що
спадщина відкрилась лише на 12 частини квартири, яка належала їх померлому
батькові ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість
позовних вимог  і має підстави для
задоволення позову в повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл судових
витрат, понесених позивачкою і документально підтверджених, суд за правилами
ст.88 ЦПК України  має підстави присудити
позивачці із відповідачів судові витрати, пропорційно до частини задоволених
позовних вимог із  кожного з
відповідачів, а  саме - із відповідача
ОСОБА_4  49 гривень, із відповідачки
ОСОБА_5 49 гривень.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані     ст. ст.1296,
1301 ЦК України.

Керуючись
ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212,  213, 214,
215 ЦПК України,   і на  підставі ст. ст.1296, 1301 ЦК України,  суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним Свідоцтво про
право на спадщину за законом, видане 20 вересня 2006 року Ямпільською
державною нотаріальною конторою, за яким за ОСОБА_4визнано право власності на
12 частки майна ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме - 12 АДРЕСА_1.

Визнати недійсним
Свідоцтво про  право на спадщину за
законом, видане 20 вересня 2006 року Ямпільською державною нотаріальною
конторою, за яким за ОСОБА_5визнано право власності на 12 частки майна
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме - 12 АДРЕСА_1.

Стягнути  із
ОСОБА_4   на користь ОСОБА_2 49
гривень судових витрат.

Стягнути  із
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 49 гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного
суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження рішення
через Ямпільський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий                            підпис

Примітка:

Дане рішення
вступило в законну силу          “____”
____________2008 року

З оригіналом згідно:

СУДДЯ
ЯМПІЛЬСЬКОГО РАЙСУДУ
А.Г.ЛЮБИНЕЦЬКА-ОНІЛОВА

СТАРШИЙ СЕКРЕТАР СУДУ                               М.С.САДОВСЬКА