Справа
22ц - 1546/ 2008 р.         Головуючий в
1-ій інстанції Гордійко Ю.Г.
Категорія цивільна.                    Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2008 року.              Апеляційний суд Чернігівської
області

в складі :
головуючого - судді Литвиненко І.В.,

суддів Смаглюк Р.І.,
Євстафієва О.К.,

при секретарі Штупун О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивачів ОСОБА_6, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові
апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 15 липня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1
і ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсності договору
дарування, встановлення права на спадщину з продовженням строку про її
прийняття, -

в с т а н о в и
в :

В серпні 2007 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду до
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,2-ої Чернігівської державної нотаріальної
контори з позовом, в якому просять визнати недійсним  свідоцтво про право на спадщину, видане 2-ою
Чернігівською державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_3 в 2005 році
після смерті дружини ОСОБА_7; встановити право на спадщину в спільній сумісній
власності на частину будинку в АДРЕСА_1, після смерті матері ОСОБА_7 в рівних
частках її спадкоємцям - позивачам та відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнати
недійсним договір дарування частини майна, в тому числі частини будинку за
вказаною адресою між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений в березні 2007 року;
визначити додатковий строк позивачам для прийняття спадщини після смерті їх
матері ОСОБА_7, як пропущений з поважної причини; виділити в рівних частках
спадкове майно, а саме частину будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1.

Вказані
позовні вимоги після неодноразового уточнення 9 липня 2008 року були уточнені
таким чином: позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 /третіми особами залучені 2-а
Чернігівська нотаріальна контора та Чернігівська міська рада/ з вимогами
про визнання недійсним договору дарування та встановлення права на спадщину з
продовженням їм строку на її прийняття з таких підстав.

Позивачі є синами відповідача ОСОБА_3, братами відповідачки ОСОБА_5,
дядьками її доньки ОСОБА_4

ОСОБА_5
належить 12/25 частин будинку в АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 17
листопада 1992 року. /Фактично за цим договором їй належить 13/25 частин
будинку/.

За
договором дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 від 6 січня 1969 року відповідачу
ОСОБА_3 належить 12/25 частин цього будинку. Інвентаризаційна оцінка
подарованого майна становила  1547 крб.
Розмір земельної ділянки не вказаний.

На
час посвідчення цього договору дарування в подарованій частині будинку проживали
відповідач ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_7, яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1, та позивачі.  За час проживання в цій частині будинку
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 це майно істотно збільшилось у своїй вартості за рахунок
спільних трудових та грошових затрат подружжя, станом на 7 лютого 2007
року  вартість 12/25 частин будинку
склала  42 529 грн.44 коп., розмір
земельної ділянки - 665,0 кв. м. Тому відповідно до ст.ст. 60, 62 СК України
воно за рішенням суду може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач
ОСОБА_3 після смерті дружини умисно не оформив право на 1/2 частину спадкового
майна, як стало відомо позивачам, 8 серпня 2005 року заповів його своїй онуці
ОСОБА_4 а потім за договором дарування від 9 лютого 2007 року подарував їй
вказані 12/25 частин будинку.

Оскільки
цим правочином порушені законні права позивачів на частку спадкового майна, як
спадкоємців після смерті ОСОБА_7, договір дарування  необхідно визнати недійсним.

На
спадкове майно ОСОБА_7 спадкоємцями є чоловік - відповідач ОСОБА_3, та діти :
позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_5 Про порушення своїх  спадкових прав позивачам стало відомо тільки
27 серпня 2007 року, тому причини пропуску строку на звернення до нотаріальної
контори про прийняття спадщини є поважними і відповідно до ст. 1272 ЦК України
він підлягає поновленню.

Підставами
для визнання недійсним договору дарування від 9 лютого 2007 року, на думку
позивачів, є те, що відповідачка ОСОБА_5 обманом утримує в себе  технічну документацію на вказаний будинок,
здійснює психологічний тиск на батька, не дає йому можливості дати пояснення
особисто у суді, перешкоджає йому спілкуватися з синами - позивачами у справі.

Тому
відповідно до ст.ст. 215, 216, 229 ЦК України вказаний договір дарування
частини будинку від 9 лютого 2007 року необхідно визнати недійсним, тому що
дарувальник ОСОБА_3 помилявся щодо обставин, які мають суттєве значення,
оскільки подарував 6/25 частин будинку, належних  ОСОБА_7

Відповідно
до висновку експертизи від 20 лютого 2008 року ринкова вартість вказаного
будинку встановить 581 139 грн., внаслідок проведення додаткових будівельних
робіт частки в даному будинку змінилися таким чином: частка, належна ОСОБА_3
становить 15/25 частини / квартира № 1/, ОСОБА_5 - 10 /25 частин / квартира №
2/.

Виходячи
з наведеного, позивачі просили визнати право спільної сумісної власності на
12/25 частин будинку за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в рівних частинах за кожним - по
6/25 частин; виділити позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_5  кожному по 3/50 частини вказаного будинку;
визнати частково недійсним договір дарування від 9 лютого 2007 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4; визначити позивачам додатковий строк на прийняття спадщини після
смерті матері ОСОБА_7 три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили;
покласти на відповідачку ОСОБА_4 понесені судові витрати на загальну суму 3334
грн. 60 коп. / 51 грн. - судовий збір, 30 грн. - витрати по ІТЗ, 2253 грн.60
коп. - витрати по проведенню експертизи, 1000 грн. - за надану юридичну
допомогу/.

Рішенням
суду першої інстанції від 15 липня 2008 року в позові відмовлено з таких
підстав. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 /так в документах/ спадкова справа
не заводилася, тому що ніхто із спадкоємців, в тому числі позивачі, з заявами
про прийняття спадщини в нотконтору не звертався.

В
зв”язку з недоведеністю та необґрунтованістю цих вимог відсутні правові
підстави для визнання частково недійсним договору дарування частини будинку
відповідно до вимог ст.ст. 215, 216, 229 ЦК України та для визначення
додаткового строку для прийняття спадщини позивачам після смерті матері, які
звернулися з заявою через 2,5 роки після її смерті; крім того, прізвище
позивачів ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідача та померлої - ІНФОРМАЦІЯ_3, але позивачі
ніяких вимог щодо такої невідповідності не заявили.

Оскільки
вказані вимоги не доведені і не обґрунтовані, не підлягають задоволенню інші
вимоги позивачів.

Тому
в позові відмовлено, з кожного з позивачів на користь ОСОБА_3 стягнуто по 500
грн. за надану юридичну допомогу, на користь держави по 161 грн. 64 коп.
судового збору.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати вказане
рішення внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального та
процесуального права і справу направити на новий судовий розгляд, під час якого
забезпечити явку відповідача ОСОБА_3 для дачі особистих пояснень.

Виклавши повністю в скарзі позовні вимоги, апелянти вважають їх свідченням
незаконності рішення суду першої інстанції. Крім того, рішення є незаконним,
тому що представник відповідачів ОСОБА_10 вступив у справу на боці всіх
відповідачів, але 28 липня 2007 року надав ордер № 0681 на представництво
інтересів тільки ОСОБА_3 Судом необґрунтовано відхилено клопотання про його
явку в судове засідання для дачі особистих пояснень, він до цього часу не знайомий
зі справою і ухваленим рішенням. Копії судових документів, які йому
надсилалися, отримувала інша особа.

Є підстави вважати, що підписи в поштових відправленнях підроблені.
Твердження ОСОБА_5 про те, що батько не може з”явитися в судове засідання за
станом здоров”я, нічим не підтверджені. Відповіді Чернігівської міської лікарні
№ 4 на такий запит до суду не надійшло.

При таких обставинах можна вважати, що волевиявлення ОСОБА_3 на укладення
договору дарування майна 9 лютого 2007 року не було, договір ним підписаний
помилково, при тяжких обставинах або при застосуванні до нього психологічного
тиску іншими особами.

Суд не взяв до уваги те, що позивачі позбавлені спілкування з батьком через
перешкоди, які їм чинить ОСОБА_5, поставивши замки на вхідних дверях та на
воротах батькової частини будинку. Суд помилково послався в рішенні на різне
написання прізвищ позивачів та батька, які не оспорюють родинних зв”язків.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12/25 частин будинку з відповідною  частиною надвірних будівель належали
відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 6 січня 1969 року,
посвідченого Чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстр. № 1-82/
л.с.44-45/.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України / або ч. 1 ст. 24 КпШС УРСР, який
діяв на той час/ це майно є особистою власністю ОСОБА_3 Правовий статус
вказаного майна міг бути змінений в разі виникнення спору між подружжям
ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо цього майна за позовом одного з подружжя. Такого позову за
життя ОСОБА_7 не заявляла. Вимоги її спадкоємців - позивачів - суд обґрунтовано
визнав недоведеними. Обґрунтування цих вимог тільки збільшенням його вартості
не є доказом трудових чи грошових затрат померлої ОСОБА_7 або їх обох в це
майно.

Тому за таких обставин суд зробив
правильний висновок щодо відсутності підстав визнавати 12/25 частин будинку
спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Тому укладення договору дарування 9 лютого 2007 року, посвідченого 2-ю
Чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстр. № 4-161 між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 належних йому 12/25 частин будинку не порушує прав позивачів. Відмова в
задоволенні вимог про визнання його частково недійсним  відповідає закону.

Посилання позивачів на ст. 215, 216, 229 ЦК України є необґрунтованими.
Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано правочин, якщо
одна з сторін або заінтересована особа заперечують його дійсність на підставах,
встановлених законом.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня
1978 року „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” угода
може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими
законом. Помилка, як підстава визнання договору дарування частково недійсним
відповідно до ст. 229 ЦК України, позивачами не доведена. Крім того, на час
ухвалення рішення судом першої інстанції сторонами за договором є відповідач
ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4, які не позбавлені права звернутися до суду з таким
позовом.

Припущення позивачів про укладення договору дарування під тиском, шляхом
обману, під впливом тяжкої обставини, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 230,
231, 233 ЦК України, взагалі не заявлені як підстава позову.

Інші доводи апеляційної скарги: щодо надання позивачам додаткового строку
для прийняття спадщини, визнання за ними права на частку спадкового майна - не
дають підстав для скасування рішення суду.

Відсутність спадкового майна після
смерті ОСОБА_7 свідчить про відсутність підстав для вирішення питання про
надання позивачам додаткового строку на прийняття спадщини відповідно до ч. 3
ст.1272 ЦК України та визнання за ними права на частку в спадщині.

Цей висновок суду відповідає встановленим обставинам

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої
інстанції і не дають підстав для її задоволення. Тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2008 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий:                                             Судді: