РІШЕННЯ

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

28 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                Григор'євої
Л.І.,

суддів:                             Балюка М.І.,
Данчука В.Г.,

Барсукової В.М.,
Косенка В.Й.,-

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2; треті
особи: комунальне підприємство “Харківське БТІ”, Московський РВК м. Харкова,
про визнання права власності на будинок; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: комунальне
підприємство  “Харківське БТІ”,  Московський
РВК м. Харкова, про визнання права власності в порядку спадкування за
заповітом, за касаційною скаргою  ОСОБА_1
на  рішення  Московського
районного  суду  м. Харкова
від 16 жовтня 2007 року та
ухвалу  апеляційного  суду
Харківської  області  від  27
грудня 2007 року,

встановила:

У  вересні  2006  року
ОСОБА_1  звернувся
з  позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності на будинок, який мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1, був збудований
його батьками:ОСОБА_3,ОСОБА_4- та ним, оскільки на час забудови він досяг повноліття, працював,
одержував заробітну плату, яку також віддавав на будівництво. Будинок був прийнятий
в експлуатацію, на ім'я батька  видано свідоцтво  про  право  власності
на  будинок.   Після
смерті  матері ОСОБА_4  відкрилась
спадщина на 1/3 частину будинку. Він, його батько, ОСОБА_5, та ОСОБА_2, яка є його рідною сестрою,
прийняли спадкове майно  кожному з них стало
належати по 1/9 частині будинку. Право власності на будинок у БТІ не було зареєстровано.
Після смерті батька він і відповідачка стали спадкоємцями за законом у рівних частках.
Оскільки будинок не був зареєстрований, батько не мав права ним розпоряджатися,
позивач просив визнати за ним право власності на 1/3 частину будинку в порядку забудови,  право власності в порядку спадкування за законом
на 1/9 частину будинку після смерті матері, ОСОБА_4, і  в порядку спадкування за законом на 2/9 частини
будинку після смерті батька, стягнувши з відповідачки на його користь 312 грн.
20 коп. і відмовивши їй у задоволенні зустрічного позову.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов, просила
визнати за нею право власності на будинок у порядку спадкування за заповітом після
смерті  батьків та зобов'язати третю особу
внести зміни до правовстановлюючих документів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня
2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від
27 грудня 2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ним право власності в порядку
спадкування за законом на 1/9 частину будинку АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері
- ОСОБА_4 В іншій
частині позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано право власності на житловий  будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, померлою
ІНФОРМАЦІЯ_1, по 1/2
частині кожному в порядку подружнього майна. Визнано право власності за ОСОБА_2 на 1/6 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_4, а також
на 23 частини житлового будинку з надвірними спорудами за заповітом після смерті
батька - ОСОБА_3, а всього на 56 частин житлового будинку. Зобов'язано комунальне підприємство “Харківське БТІ” внести зміни в
реєстр державної реєстрації.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати зазначені судові рішення й передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що батьки сторін: ОСОБА_5 і ОСОБА_4 - перебували в
зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 1941 року. Під час шлюбу батьками сторін був
побудований житловий будинок АДРЕСА_1, який з 6 жовтня 1962 року був
зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_5, який на випадок
смерті 11 січня 1992 року склав заповіт, посвідчений нотаріально, за яким він
заповів належне йому майно - частину житлового
будинку АДРЕСА_2, а  будинок
АДРЕСА_1 - ОСОБА_2

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та визнаючи за нею в порядку спадкування право
власності на 5/6 частин житловим будинкуАДРЕСА_1, суд на підставі ст. ст. 548,
549 ЦК Української РСР (1963 року) дійшов обґрунтованого висновку про те, що
після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 12 частину цього будинку (що належав
батькам сторін на праві спільної сумісної власності та був зареєстрований як
об'єкт власності 30 жовтня 1962 року за ОСОБА_5.), яку в рівних частках - по
1/6 частині - фактично прийняли всі спадкоємці: діти - сторони у справі - та
ОСОБА_5, які проживали на день смерті спадкодавця в спірному будинку.

У зв'язку з цим суд дійшов правильного висновку, що після смерті ОСОБА_5
відкрилася спадщина на 2/3 частини спірного будинку, які за заповітом належать
ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори із заявою
про прийняття спадщини, і обґрунтовано визнав за нею право власності на 5/6
частин цього будинку (2/3 - за заповітом і 1/6 - за законом - після смерті
матері).

При цьому суд дав належну оцінку доводам ОСОБА_1 і дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для визнання за ним права власності на частину
спірного будинку в порядку забудови в рівних частках із батьками - на 1/3
частину та в частині спадкування за законом після смерті батька, у зв'язку з
наявністю заповіту й частково задовольнив його вимоги про визнання за ним права
власності на 1/6 частину цього будинку в порядку спадкування за законом після
смерті матері.

Правильно встановивши обставини справи та давши їм належну правову оцінку,
суд правильно вирішив спір, однак при цьому в резолютивній частині рішення
помилково зазначив про визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом
після смерті матері права власності на 1/9 частину будинку АДРЕСА_1, оскільки в
мотивувальній частині рішення суд визнав, що сторони та ОСОБА_5 успадкували
після ОСОБА_4 в  рівних  частках 12 частину будинку, тобто по 1/6
частині (1/2 : 3 =1/6).

Відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України, п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року № 11  “Про судове рішення” резолютивна частина
рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні і такі, що випливають із
встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

Усупереч зазначеним процесуальним нормам, висновок про набуття ОСОБА_1 у
порядку спадкування після смерті матері права власності на 1/9 частину
житлового будинкуАДРЕСА_1 суперечить установленим судом у мотивувальній частині
рішення фактичним обставинам і правовим висновкам.

Крім того, суд безпідставно вирішив питання про права осіб, позбавлених
цивільної процесуальної правоздатності, визначивши в резолютивній частині
рішення право власності на спірний будинок за померлими особами - ОСОБА_5. та
ОСОБА_4, у зв'язку з чим зазначені висновки підлягають виключенню з
резолютивної частини рішення.

Таким чином, ураховуючи, що судом
допущені порушення процесуальних норм права, оскільки резолютивна частина
рішення суду в цій частині не відповідає мотивувальній та містить висновки, не
передбачені законом, судові рішення в цій частині підлягають зміні.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

вирішила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Московського  районного  суду
м. Харкова  від 16 жовтня 2007
року та  ухвалу  апеляційного
суду  Харківської  області
від  27 грудня 2007 року в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/9 частину будинкуАДРЕСА_1 змінити:
визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після
смерті матері - ОСОБА_4, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/6 частину будинку.
Виключити з резолютивної частини рішення висновки щодо визнання за ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 права власності за кожним на 1/2 частину будинкуАДРЕСА_1. У решті -
рішення залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Л.І.
Григор'єва

Судді:
М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г.
Данчук

В.Й. Косенко