Справа 2-0033-2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У
К Р А І Н И

29 січня 2008 року
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська  в складі:

головуючої судді                                                Кочкової
Н.О.

при
секретарі
Спиридонової О.О.

за участю представника                                     ОСОБА_8

відповідачки:
ОСОБА_2.

представника відповідача:                                 ОСОБА_4.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовною заявою
ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, СЬОМОЇ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ
НОТАРІАЛЬНОЇ  КОНТОРИ про  визнання
частково недійсним  свідоцтва про
право  на
спадщину і визнання  права  власності на 1/4 частину квартири, та за
зустрічним  позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1про визнання  заповіту недійсним
,-

В С Т А
Н О В И В:

02 червня 2005 року  ОСОБА_1звернулася до суду з позовною заявою
про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за  законом від 03 грудня 2004 року на ім'я
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1року, в яких
вказано, що спадкове майно  кожної з
відповідачок складається з &frac12; частини квартири № АДРЕСА_1. Вказані свідоцтва посвідчені
державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_7, та
зареєстровані  в реєстрі за №
1-17412,1-17414. Крім того, позивачка просила визнати за нею право власності на
&frac14; частину
вказаної квартири в порядку  спадкування
за заповітом, посвідченим 21 січня 2000 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального  округу ОСОБА_6. та
зареєстрованим в реєстрі № 101, після смерті ОСОБА_5,  померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2року.

В обґрунтування позову позивачка
вказала на те, що вона являється онукою ОСОБА_5, якій на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого Виробничим об'єднанням «Південний
машинобудівний  завод» 24 грудня 1996 року
на праві власності належала &frac14; частини
квартири  № АДРЕСА_1, Крім
ОСОБА_5., співвласниками вказаної квартири також являлись: син ОСОБА_5. -
ОСОБА_9., його дружина - ОСОБА_2. та їх дочка - ОСОБА_3. Спірна  квартира
складається з 3-х кімнат, жилою площею 38,5 кв.м., загальною площею 67,1
кв.м.

21 січня 2000 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6. за №101
було посвідчено заповіт ОСОБА_5., згідно якого вона заповідала  позивачці належну їй частину спірної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_2року ОСОБА_5. померла, а 19 жовтня 2001 року ОСОБА_1звернулася до
Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної
контори з заявою про  прийняття
спадщини та про видачу  свідоцтва
про  право на  спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5.,
у зв'язку з чим була  відкрита  спадкова
справа  №  818/2001. Свідоцтво про право на спадщину
вона не отримала, оскільки строк оформлення вказаного свідоцтва законодавством
не встановлений, а в квартирі залишався проживати її дядько ОСОБА_9з членами
сім'ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1року ОСОБА_9. - помер.
Після його  смерті спадкоємцями  першої
черги  являються  ОСОБА_2. та ОСОБА_3.      03 грудня 2004 року Сьомою Дніпропетровською державною
нотаріальною  конторою  були
видані свідоцтва про  право на
спадщину за  законом на ім'я ОСОБА_2. та
ОСОБА_3., згідно  якого вони є
спадкоємцями  після померлого ОСОБА_9. по
&frac12; частині
спірної  квартири кожна. У свідоцтві
також  зазначено, що спірна  квартира належала ОСОБА_3. та ОСОБА_5. по &frac14; частині кожному, і що
спадкоємцем  після  смерті ОСОБА_5. є її син  ОСОБА_9., який  фактично
прийняв спадщину  але  не
встиг її оформити.

Позивачка вважає, що державним
нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної  контори ОСОБА_7. були порушені її права як
спадкоємиці за заповітом після смерті ОСОБА_5., оскільки при  підготовці та
видачі  свідоцтва про  право на
спадщину  по закону ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. не було перевірено по даним Єдиного реєстру заповітів, спадкових
договорів та  спадкових справ наявність
заповіту та спадкової справи після смерті ОСОБА_5., і не відмовлено в
установленому  законом  порядку ОСОБА_2. та ОСОБА_3. в здійсненні
нотаріальних дій по видачі їм свідоцтв про право на  спадкування по  закону на
частину  квартири, яка  належала
померлій ОСОБА_5. Тому позивачка звертається до суду із вказаними
позовами (том 1, а.с.4-10).

03 листопада 2005 року  ОСОБА_2., ОСОБА_3. звернулися до  суду із
зустрічним  позовом про
визнання заповіту недійсним та стягнення
моральної  шкоди. В
обґрунтування  своїх  позовних
вимог зазначила, що після
смерті  ІНФОРМАЦІЯ_2року ОСОБА_5.,
яка доводилася їй  свекрухою, відкрилася
спадщина у  вигляді &frac14;
частини  квартири
АДРЕСА_1. Єдиним спадкоємцем після її
смерті був її  син - ОСОБА_9, який
фактично прийняв  спадщину, але  не  встиг  оформити документи у зв'язку з тяжким  матеріальним
становищем і важкою  хворобою.

ІНФОРМАЦІЯ_1року  ОСОБА_9. помер.
Після його  смерті вони з дочкою  звернулися до Сьомої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори, надали необхідні документи і 03 грудня 2004
року отримали  свідоцтва про  право
на  спадщину за  законом. Жодних  питань щодо
законності оформлення та отримання документів ні у нотаріуса  ні у
них не  виникало. Під  час оформлення зазначених  документів їм не було  відомо про наявність  заповіту, а
стало відомо  лише 07 червня 2005
року коли їх запросили до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної
контори на зустріч з позивачкою, на  якій
було повідомлено про  існування  заповіту ОСОБА_5. на  користь позивачки. Вони вважають, що  вказаний
заповіт не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки суперечить
ст. ст. 55, 1257 ЦК України, так як на час підписання заповіту ОСОБА_5.
знаходилась на амбулаторному лікуванні після перенесеної важкої травми -
перелому шийки стегна, вживала медичні
препарати, що  викликають  запаморочення
свідомості, блокують
функції  пам'яті, а також після
трагічної смерті у 1999 році старшого онука була в дуже нестабільному
психічному стані, постійно приймала транквілізатори. Тобто на час посвідчення
заповіту не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними (том 1,
а.с.47-50).

19 листопада 2007 року ОСОБА_2. та ОСОБА_3. надали уточнену та доповнену
позовну заяву, в якій зазначили, що в момент
підписання  заповіту ОСОБА_5.  не розуміла значення своїх дій і не могла
керувати ними, тому заповіт слід визнати недійсним на підставі ст. 55 ЦК
України 1963 року, Крім того,  вони
вважають, що нотаріусом при вчиненні  нотаріальних
дій не було встановлено особу ОСОБА_5., оскільки її паспорт був захований
ОСОБА_2. і ОСОБА_5. не знала місце його знаходження, вона не  мала грошей на  оплату
послуг  нотаріуса, до того ж,
ОСОБА_5. не пересувалась по квартирі
внаслідок перелому шийки стегна і тому не могла викликати нотаріуса та
відчинити йому вхідні двері (том 2, а.с.141-146).

29 січня 2008 року до суду надійшла уточнена та доповнена зустрічна  позовна заява ОСОБА_2. та ОСОБА_3., в якій
представник відповідачів ОСОБА_4. просила
визнати заповіт недійсним не тільки на підставі ст. 55 ЦК України 1963
року, а й на підставі ч.1 ст. 48 ЦК України 1963 року як такий, що протирічить
вимогам закону: п. 10, 8, 9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_1. витрати на правову
допомогу  в  сумі 8 700 грн. (том 2, а.с.184-189).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8. позовні
вимоги ОСОБА_1. підтримала  в  повному
обсязі, у задоволенні
зустрічних  позовних  вимог
просила відмовити, вказуючи на те, що заповіт, посвідчений приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_6. від імені ОСОБА_5., відповідає вимогам діючого на той час
законодавства, і підстав для визнання його недійсним - немає. ОСОБА_1своєчасно
звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а те, що
вона не оформила документи - не являється підставою для визнання заповіту
недійсним.

Відповідачка ОСОБА_2. просила
задовольнити зустрічний  позов
про  визнання  недійсним заповіту ОСОБА_5. на  ім'я ОСОБА_1. від 21.01.2000 року, у
задоволення позову ОСОБА_1. - відмовити, та стягнути  з позивачки на її користь витрати  на
правову  допомогу у сумі 6 200гр.

Відповідачка ОСОБА_3. в судове засідання не з'явились, про день розгляду
справи повідомлена належним  чином,
просила розглядати справу за її відсутності.

Представник  відповідачів ОСОБА_4.
просила задовольнити  зустрічний  позов про
визнання  недійсним  заповіту з підстав, вказаних у позовній заяві
від 29 січня 2008 року, а в позові
про  визнання частково  недійсним
свідоцтв про право на спадщину і визнання права власності на &frac14; частину квартири - відмовити.

Державний нотаріус Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної  контори ОСОБА_7. у судовому засіданні
пояснив, що 3 грудня 2004 року видав ОСОБА_2та ОСОБА_3свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1року, в яких
вказано, що спадкове майно  кожної з
відповідачок складається з &frac12; частини квартири № АДРЕСА_1. У свідоцтвах сказано, що по &frac14; частині спірної квартири належало
ОСОБА_5. та ОСОБА_9.;ОСОБА_5. померла ІНФОРМАЦІЯ_2року, єдиним спадкоємцем був
її син ОСОБА_9., який фактично прийняв спадщину, але не встиг її оформити. При
цьому в силу великого обсягу роботи він не перевірив наявність заповіту та
спадкової справи після смерті ОСОБА_5., і таким чином видав свідоцтва про право
на спадщину ОСОБА_2та ОСОБА_3помилково, за що на нього було накладено
дисциплінарне стягнення.

Приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_6. пояснила, що посвідчила заповіт від імені
ОСОБА_5. за місцем проживання останньої, при цьому впевнилась в її особі за паспортом,
номер і серію якого записала у реєстрі нотаріальних дій. ОСОБА_5. в момент
посвідчення заповіту розладами психіки не страждала, розуміла значення своїй
дій і керувала ними, тому не було підстав для відмови у посвідченні заповіту.

Вислухавши сторони та їх
представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1.  підлягають задоволенню,
а зустрічні позовні  вимоги  ОСОБА_2. та ОСОБА_3. задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що квартира № АДРЕСА_1 на  підставі свідоцтва про право власності за №
2229-96, виданого виробничим об'єднанням «Південний  машинобудівний  завод» 24 грудня 1996 року, належала
ОСОБА_5., ОСОБА_9., ОСОБА_2., ОСОБА_3. по &frac14;  частині
кожному. Спірна  квартира  складається з 3-х кімнат, жилою площею 38,5
кв.м., загальна  площа 67,1 кв.м..
Вказане право власності зареєстровано в КП Дніпропетровське міжміське бюро  технічної інвентаризації 24 грудня 1996 року
за № 265п-11 (том 1, а.с.116, 117).

21 січня 2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6. був посвідчений заповіт ОСОБА_5., згідно якого на
випадок своєї смерті ОСОБА_5. зробила розпорядження: належну їй частку квартири
№ АДРЕСА_1, заповідала ОСОБА_1. (т.1, а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст. 535 ЦК України 1963 року, який діяв на момент
складення заповіту, кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно
або його частку одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не
входять до кола спадкоємців за законом, а із ч.1 ст. 524 ЦК України 1963 року
вбачається, що спадкоємство за законом має місце тоді, коли і оскільки воно не
змінено заповітом. Згідно із ст. 541 ЦК України 1963 року заповіт повинен бути
укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення,
підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_5. викладений у письмовій формі, і нею
підписаний, в ньому вказано, що він посвідчений за місцем проживання
заповідача: АДРЕСА_1, 21 січня 2000 року, о 9 годині 20 хвилин. Заповіт
посвідчений нотаріально, тому після смерті ОСОБА_5., яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2року, спадкування повинно здійснюватись за заповітом, а не за
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 55 ЦК України 1963 року угода, укладена громадянином,
хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли
він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана
судом недійсною за позовом цього громадянина.

У судовому засіданні встановлено, що на момент укладення заповіту 21 січня
2000 року ОСОБА_5. хронічними психічними розладами не страждала, за своїм
психічним станом могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. Про це суду
пояснили свідки: ОСОБА_10., ОСОБА_11., ОСОБА_12, ОСОБА_13., ОСОБА_14.,
ОСОБА_15. Їх пояснення підтверджуються: довідкою № 224 від 20.06.2007 року
міської  поліклініки № 1 про  те, що
ОСОБА_5. на обліку лікаря - психіатра не заходилася.(том 2, а.с. 180),
довідкою психоневрологічного диспансеру № 135 від 11.06.2007 року, де також
зазначено, що ОСОБА_5. на  обліку лікаря
- психіатра не перебувала, а також висновком посмертної судово-психіатричної
експертизи № 19 від 31 липня 2007 року (том 2, а.с.110-112), в якому, крім
цього, сказано, що ОСОБА_5. виявляла ознаки церебрального атеросклерозу без
виражених змін психіки. Пояснення свідків ОСОБА_16., ОСОБА_17. та ОСОБА_18. про
те, що ОСОБА_5. інколи вела себе неадекватно, не завжди відповідала на питання,
- не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для визнання заповіту
недійсним за ч.1 ст. 55 ЦК України 1963 року, - не має. Більше того, суд
враховує, що після посвідчення заповіту ОСОБА_5. прожила ще майже 2 роки, але
сама вона з позовом про визнання заповіту недійсним (чи про зміну або
скасування заповіту) не зверталась.

Згідно до ч.1 ст. 48 ЦК України 1963 року недійсною є угода, що не
відповідає вимогам закону. ОСОБА_2. та ОСОБА_3. у своїй позовній заяві вказали,
що заповіт не відповідає вимогам закону, оскільки приватним нотаріусом ОСОБА_6.
були порушені вимоги п. 10, 8, 9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України: не було встановлено особу заповідача, немає відомостей
про те, хто викликав нотаріуса і хто відчинив йому вхідні двері у квартиру, а
також невідомо, хто оплатив послуги нотаріуса. Однак, ці доводи суд не може
прийняти до уваги, оскільки із реєстру нотаріальних дій вбачається, що
нотаріусу за місцем проживання ОСОБА_5. був наданий паспорт громадянина України
на ім'я ОСОБА_5 серії НОМЕР_1, виданий Кіровським РВВС м. Дніпропетровська 18
березня 1973 року (том 2, а.с.178-179), і ці дані співпадають із даними
паспорту ОСОБА_5., чого ОСОБА_2. не заперечувала у судовому засіданні. Таким
чином, пояснення ОСОБА_2. у частині порушення приватним нотаріусом ОСОБА_6.
вимог п.10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій - не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні, а пояснення про те, що невідомо, хто
відкрив двері та хто викликав і оплатив послуги нотаріуса - не мають значення
при вирішенні спору про визнання заповіту недійсним - тому не можуть буди взяті
до уваги.

19 жовтня 2001 року (тобто у передбачений п.2 ч.1 ст. 549 ЦК України 1963
року 6-місячний строк) ОСОБА_1звернулась із заявою про прийняття спадщини, тому
слід визнати за нею право власності на &frac14; частину квартири АДРЕСА_1у порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_5.. Відповідно, свідоцтва про  право на спадщину за  законом після смерті ОСОБА_9., видані на ім'я
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. - слід визнати частково недійсними.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2. та ОСОБА_3. на
користь ОСОБА_1. слід стягнути понесені нею та документально підтверджені
судові витрати: повернення державного мита у сумі 64гр., а також слід стягнути
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення  судового
розгляду  справи у сумі 30 грн.

На
підставі викладеного і керуючись ст. 55, 48, 524, 535, 541, ЦК України 1963
року, п. 10, 8, 9 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України: ст. 10, 11, 60, 88, 130, 131, 209, 212-214 ЦПК України 2004 року, суд
,-

В И Р І Ш И В :

Позовні  вимоги
ОСОБА_1. задовольнити.

Визнати
частково  недійсним  свідоцтво про
право  на  спадщину
за законом від 03 грудня 2004 року на
ім'я ОСОБА_2 після  смерті
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1року, на &frac12;  частину  квартири № АДРЕСА_1, посвідчене державним
нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної  контори ОСОБА_7., зареєстроване у реєстрі за
№ 1-17412.

Визнати  частково  недійсним свідоцтво про право на спадщину за
законом від 03 грудня 2004 року на ім'я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_9, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1року, на &frac12; частину квартири № АДРЕСА_1, посвідчене державним нотаріусом Сьомої
Дніпропетровської державної нотаріальної
контори ОСОБА_7., зареєстроване у реєстрі за № 1-17414.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на &frac14; частину квартири № АДРЕСА_1 у
порядку  спадкування після  смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2року, за
заповітом, посвідченим 21 січня 2000 року приватним  нотаріусом Дніпропетровського  міського нотаріального  округу ОСОБА_6.

ОСОБА_2та
ОСОБА_3у  позові до
ОСОБА_1про  визнання  заповіту недійсним - ВІДМОВИТИ.

Стягнути  солідарно
із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на  користь
ОСОБА_1повернення  судових  витрат у сумі 64 грн., а  також витрати
на інформаційно-технічне
забезпечення  розгляду  справи у сумі 30 грн.

Рішення  може
бути  оскаржене в апеляційний  суд Дніпропетровської  області через   районний
суд шляхом  подачі заяви про  апеляційне оскарження протягом 10 днів з
дня  проголошення рішення, і подачі
апеляційної  скарги протягом 20 днів
після подачі заяви про  апеляційне  оскарження, або  в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                                             Н.О.Кочкова