У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г.,

суддів:

Балюка М.І.,      Барсукової
В.М.,

Косенка В.Й.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3  та ОСОБА_1а Антона  Георгійовича до  Луцької
міської ради і виконкому Луцької міської ради про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в  с
т  а  н
о  в  и
л  а :

У вересні  2003 року позивачі  звернулися до суду  із зазначеним позовом, посилаючись на те, що
у 1989 року їм надана у найм чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 із державного
житлового фонду, яка розташована на
першому поверсі, у 1996 року ними приватизована. З дозволу виконкому
вони провели добудову балконів, на що витратили 20000 грн. В самій квартирі
здійснили покращений ремонт, витративши
55000 грн.

21 листопада 2002 року в  будинку
з'явилися тріщини в несучих  стінах, що
стало загрозою його обвалу і за усною вказівкою міського голови всі  мешканці першого під'їзду, в  тому числі
і  їх сім'я змушені  були
переселитися  до готелю де й  проживають досі.

Не дивлячись на проведені відповідачем ремонтні роботи, їх квартира  непридатна для проживання, у зв'язку з чим
просили відшкодувати заподіяну їм матеріальну та моральну шкоду з підстав
пошкодження  їх  майна та надати рівноцінне втраченому житлу
житлове  приміщення на  праві
власності.

Рішенням Луцького
міськрайонного  суду від 13  лютого
2006 року  позов задоволено
частково. Зобов'язано Луцьку міську раду або Луцький  міськвиконком надати ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 рівноцінне квартирі АДРЕСА_1           житло - чотирьохкімнатну квартиру в
цегляному будинку загальною площею не менше 74,6 кв.м., а також після
надання  рівноцінного житла скасувати
видане відділом  по приватизації
житлового фонду виконкому Луцької
міської ради 6 травня 1996 року свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на
спірну квартиру та передати вказану квартиру у власність Луцької міської ради.

Стягнуто з Луцького міськвиконкому на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 54 754 грн.
витрат за  пошкодження проведеного  в квартирі
поліпшеного ремонту,  24 326 грн.
витрат за будівництво прибудов до квартири та на користь кожного з позивачів по
10 000 грн. заподіяної моральної шкоди і понесені кожним з них судові  витрати. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 16 травня 2006 року  рішення
Луцького  міськрайонного  суду від 13
лютого  2006 року  скасовано
та ухвалено нове рішення, яким зобов'язано виконком Луцької міської ради  надати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3
рівноцінне квартирі АДРЕСА_1 житло - чотирьохкімнатну благоустроєну квартиру у
цегляному будинку загальною площею не менше           77,9 кв.м. та житловою площею не
менше 50,4 кв.м., відповідаючу санітарним та
технічним вимогам, визнавши недійсним рішення виконкому від 6
травня           1996 року № 197-р про
передачу у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 квартири  АДРЕСА_1 та недійсним  свідоцтво
про право власності на житло від 6 травня 1996 року, виданого на
ім'я  позивачів.

Стягнуто з Луцького міськвиконкому на
користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 2 000 грн. кожному і на користь ОСОБА_4 та  ОСОБА_3
по 500 грн. кожному завданої моральної шкоди, та на користь ОСОБА_1  2040 грн. 66 коп. і  ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3  по 8 грн. 50
коп. кожному  понесених судових
витрат. У решті  позовних вимог  відмовлено.

Додатковим рішення  апеляційного суду  Волинської області від 4 липня 2006 року  рішення Луцького  міськрайонного  суду від 13
лютого  2006 року  скасовано в частині задоволення позовних вимог.
У решті  рішення  суду  -
в частині  відмови  у задоволенні позовних вимог,  залишено без зміни.

У касаційній скарзі Міського голови
виконавчого комітету Луцької міської ради поставлено питання  про скасування рішення  апеляційного
суду  у  частині
задоволення позовних вимог родини ОСОБА_1 та  ухвалити
у  даній  справі нове
рішення про відмову в задоволенні позову, в зв'язку з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна  скарга підлягає
задоволенню  частково за таких підстав.

Постановлюючи рішення про задоволення позовних вимог,
суди  виходили  із того, що позивачам завдано шкоду внаслідок
спорудження будинку із  порушенням
будівельних норм та правил, а також недбалої його експлуатації : у  підвалі будинку протікали комунікаційні
тепломережі та водомережі, що призвело до підмиву фундаменту будинку внаслідок
чого він просів і це призвело до утворення тріщини у несучих стінах будинку,
він став непридатний до проживання.

Зазначеними діями
відповідачів як замовників будинку та здійсненням  прийняття
будинку, спорудженого  у  порушення будівельних  норм та
правил до експлуатації та недбалої його експлуатації, позивачам завдана
матеріальна шкода, яка в силу положень ст. 440 ЦК УРСР, що діяла у період
спірних  відносин має бути  відшкодована у повному обсязі шляхом  надання позивачам  аналогічної квартири.

Проте таких висновків суди дійшли не перевіривши
обґрунтованість позовних вимог, чим порушені норми процесуального права та
неправильно  застосовані  норми
матеріального  права.

Так, судами встановлено, що власниками спірної квартири,
отриманої  шляхом приватизації державного
житлового фонду за Законом України “Про приватизацію державного житлового
фонду” є позивачі, вони ж в силу
положень ст. 10 цього Закону є співвласниками допоміжних приміщень,
зокрема спірного підвалу в якому розташовані зазначені несправні
комунікаційні  тепломережі та  водомережі.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України “Про власність”, що діяв
у період  зазначених відносин кожен
громадянин в Україні має право володіти, користуватися  і
розпоряджатися  майном
особисто  або  спільно з
іншими.

Власник, здійснюючи свої права, зобов'язаний не завдавати
шкоди  навколишньому середовищу, не
порушувати права та охоронювані законом інтереси громадян, юридичних осіб і
держави (ч. 5 ст. 4 цього Закону).

Суди не
перевірили, чи  виконували  позивачі, як
співвласники  будинку, зокрема,
підвалу та розташованих у ньому комунікаційних тепломереж та водомереж свої
обов'язки за дотриманням у
належному  стані  цих
комунікацій, чи передали ці обов'язки за
договором  іншій особі; чи
укладали  позивачі з відповідачем
договір, за яким відповідач взяв на себе обов'язки по утриманню будинку у
належному відповідно до будівельних, санітарних тощо норм і правил стані, чи
позивачі взяли на себе ці обов'язки, не уклавши такий договір, та  не виконували їх з власної  вини.

Крім того, висновки судів про те, що будинок непридатний
для  проживання не  ґрунтується на зібраних  доказах, рішення виконавчого комітету  районної ради з цього питання у відповідності
з Положенням про порядок  обстеження
жилих будинків з метою встановлення їх
відповідності санітарним і
технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень
непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від  26 квітня 1984 року № 189  не
приймалося.

До того ж відповідачі пояснювали та надали відповідні
докази, що будинок після ремонту придатний для проживання, а  позовні
вимоги є безпідставними.

Суди на ці обставини не звернули уваги, а вони мають
значення у правильному  вирішенні справи.

Крім того, для застосування положень ст. 440 ЦК УРСР
необхідно довести, що шкоду позивачам завдано саме неправомірними діями чи
бездіяльністю  відповідачів та з їх вини.
Підставою для відповідальності за завдану шкоду є  наявність таких складових елементів: а)
протиправної поведінки особи;
б) настання  шкоди;  в) причинного зв'язку між  першим
та  другим  елементом та
г) вини  завдавача  шкоди.

Судами при ухваленні судових рішень не було з'ясовано чи
є у цьому  випадку  наявність
шкоди, у  чому полягає протиправна
поведінка відповідачів, чи є причинний зв'язок
із  заподіяною шкодою та
наслідками, а також  у чому полягає вина
відповідачів.

За таких обставин рішення судів першої та  апеляційної інстанцій у частині задоволення
позовних вимог родини ОСОБА_1 підлягає скасуванню із направленням  справи на
новий  розгляд до суду  першої
інстанції.

Керуючись ст. ст.336, 338 ЦПК України, колегія  суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу  Міського голови виконавчого
комітету  Луцької міської ради
задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 13 лютого 2006 року, рішення
апеляційного суду Волинської області від 16 травня 2006 року та додаткове
рішення апеляційного суду Волинської області від 4 липня 2006 року у частині
задоволення позовних вимог позивачів скасувати, а  справу
направити на  новий  розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          Л.І.
Григор'єва

Судді:                                                                           М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г. Данчук

В. Й. Косенко