У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,     Барсукової
В.М.,

Данчука В.Г.,           Косенка
В.Й., -

розглянувши в судовому
засіданні цивільну справу за позовом
правління акціонерного товариства (далі - АТ) “Українська
пожежно-страхова компанія” в особі Івано-Франківського обласного управління АТ
“Українська пожежно-страхова компанія” до ОСОБА_1 про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до правління
АТ “Українська пожежно-страхова компанія” в особі Івано-Франківського обласного
управління АТ “Українська пожежно-страхова компанія”, ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного
суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2007 року,

встановила:

У квітні 2007 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що в результаті зіткнення
автомобіля “NISSAN ALMERA 1.6 GX”, НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2 і тварини - коня, власником якого є ОСОБА_1, що сталося 10 січня 2007 року                           о 13 год. 20 хв. у с.
Тисменичани  Надвірнянського району Івано-Франківської області на автошляху
Івано-Франківськ - Бистриця, указаний автомобіль отримав механічні пошкодження.

Посилаючись на те, що після виплати ним у добровільному порядку власнику
зазначеного автомобіля 15 962 грн. 85 коп. страхового відшкодування завданих
збитків до нього перейшло право вимоги щодо стягнення цих збитків у межах
фактичних витрат, позивач просив стягнути з відповідача                            15 962 грн. 85 коп.
страхового відшкодування та судові витрати.

У зустрічному позові ОСОБА_1 просив стягнути з АТ “Українська пожежно-страхова компанія” і ОСОБА_2 3 200 грн. матеріальної шкоди та      1 700 грн. моральної шкоди, посилаючись на
те, що внаслідок загибелі коня йому завдані моральні страждання, він вимушений докладати
додаткових зусиль для ведення сільського господарства.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської
області від 28 вересня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської
області від 20 листопада 2007 року, позов правління
АТ “Українська пожежно-страхова компанія” в особі Івано-Франківського
обласного управління АТ “Українська пожежно-страхова компанія” задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ “Українська пожежно-страхова компанія” в особі
Івано-Франківського обласного управління АТ “Українська пожежно-страхова
компанія” 15 962 грн. 85 коп. страхового відшкодування та                         189 грн. 63 коп.
судових витрат. У зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі Оє просить скасувати
рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28
вересня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20
листопада 2007 року й ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню
з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав.

Судом установлено, що 10 січня 2007 року
сталося зіткнення автомобіля ОСОБА_2 з конем, який належав ОСОБА_1, у результаті чого загинув кінь,
а автомобіль отримав пошкодження, вартість відновлюваного ремонту якого складає
19 622 грн. 46 коп.

На підставі договору добровільного страхування наземних транспортних
засобів (автокаско) від 29 вересня 2006 року № 0032218 ОСОБА_2                         АТ “Українська пожежно-страхова компанія” виплатило страхове відшкодування
в розмірі 14 394 грн. 85 коп.

Задовольняючи позов АТ “Українська пожежно-страхова компанія” про стягнення
в порядку регресу з ОСОБА_1 суми страхового відшкодування й понесених страховою
компанією витрат у розмірі 15 962 грн. 85 коп. та відмовляючи ОСОБА_1 у
задоволенні зустрічного позову до АТ “Українська пожежно-страхова компанія” і ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої загибеллю
коня, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із вини ОСОБА_1 як власника джерела підвищеної
небезпеки - коня - у виникненні шкоди.

Вирішуючи спір, суд застосував до спірних правовідносин норми
матеріального права - ст. ст. 993, 1166, 1167, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України.

Однак зазначені висновки зроблені судом із порушенням норм
процесуального та матеріального права.

Застосовуючи норми ст. ст. 1187, 1188 ЦК України та визнаючи
зіткнення автомобіля з конем як взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки, суд
неправильно витлумачив ці норми та поняття джерела підвищеної
небезпеки.

Аналізуючи зміст ч. 1 ст. 1187 ЦК України, під джерелом підвищеної
небезпеки слід розуміти діяльність,  пов'язану
з використанням, зберіганням  або
утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням,
зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та  інших
речовин, утриманням диких звірів, службових собак  та
собак  бійцівських порід тощо, які
в силу своїх природних чи створених людиною властивостей не піддаються в
процесі їх експлуатації безперервному і всебічному контролю людини, внаслідок
чого створюють підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, чи
інших осіб та обумовлюють високий ступінь вірогідності заподіяння шкоди цим
особам чи їх майну.

Виходячи із зазначеного розуміння поняття “джерело
підвищеної небезпеки” до такого джерела не можна
віднести домашніх (свійських) тварин, зокрема коня.

Ураховуючи, що судом неправильно витлумачена норма ч. 1 ст. 1187 ЦК
України, а відтак неправильно застосована до правовідносин сторін норма                ст. 1188 ЦК України (яка
регулює питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки), що призвело до неправильного вирішення справи в
частині покладення на ОСОБА_1 відповідальності за шкоду, судові рішення в цій
частині підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Крім того, суд дійшов помилкового висновку про порушення ОСОБА_1 правил
дорожнього руху, оскільки, як убачається з матеріалів справи, у момент
зіткнення автомобіля з конем останній не був учасником дорожнього руху в
розумінні п. 7.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

За таких обставин не можна погодитися із судовими рішеннями про покладення
на ОСОБА_1 на підставі ст. 993 ЦК України обов'язку щодо повернення страховику
суми страхового відшкодування, виплаченого власнику пошкодженого джерела
підвищеної небезпеки - ОСОБА_2

З наведених мотивів підлягають скасуванню судові рішення й у частині позову
ОСОБА_1, заявленого з підстав, передбачених ст. ст. 1187, 1194 ЦК України.

Таким чином, ураховуючи, що судом першої інстанції неправильно встановлений характер
правовідносин сторін, неправильно застосовані норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення справи, і ці порушення не були усунені апеляційним
судом, судові рішення на підставі               ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28
вересня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20
листопада 2007 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    А.В. Гнатенко

судді:
Л.І. Григор'єва

В.Г.
Данчук

В.М. Барсукова

В.Й.
Косенко