Справа
№ 2-24/2008р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 року
Южноукраїнський міський суд

Миколаївської області.

У складі: головуючого - судді                          Франчук О.Д.

при
секретарі -
Коршак О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні  в залі суду м. Южноукраїнська цивільну справу
за позовною заявою          ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

Про припинення права на частку в
спільному майні, виплату вартості 1/6 частки в спільній сумісній власності в
сумі 2790 грн. 43 коп.,  виселення та
вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить припинити право власності
на її частку у спільному майні при виплаті ним грошової компенсації за належну
відповідачці 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, та виселити відповідачку із спірної
квартири.

Свої вимоги
позивач обґрунтовує тим, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області
від 21.07.2004 року за ОСОБА_2  визнано
право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1. Так як частка ОСОБА_2 у
спільній власності на квартиру є незначною і не може бути виділена в натурі,
тому що складає лише 4,6 квадратних метрів жилої площі, а кімната в якій вона
проживає разом зі своєю дочкою складає 11,8 квадратних метрів жилої площі.
Сумісне володіння і користування майном є неможливим, так як відповідачка
перешкоджає його проживанню в спірній квартирі, вчиняє сварки, після чого
неодноразово викликає міліцію. В зв'язку з неможливістю проживання в одній
квартирі просив позов задовольнити. Не заперечував виплатити останній грошову
компенсацію за належну їй частку у спільній власності. При цьому просив
виселити ОСОБА_2, з квартири.

В судовому засіданні
позивач доповнив свої позовні вимоги та просив вселити його у вищезазначене
житлове приміщення, так як відповідачка змінила вхідні двері та перешкоджає
його проживанню в квартирі, за яку він регулярно оплачує квартирну плату.

Представник
позивача в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги свого
довірителя та просила та просила їх задовольнити.

Відповідачка
позов не визнала та пояснила суду, що спірне житло було набуте нею та позивачем
за час шлюбу, та належить їм на праві спільної сумісної власності. Вона на
даний час в квартирі проживає разом зі своєю неповнолітньою дочкою від першого
шлюбу, так як іншого житла у них не має. Не оспорювала того, що позивач в
квартирі не проживає в зв'язку з тим, що між ними дійсно склалися негативні
стосунки. Просила в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши
пояснення позивача, його представника, відповідачки, дослідивши письмові
матеріали справи суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено,
що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 4 грудня
2003 року, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с 7), в книзі
реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 235.

Відповідно до
договору від 3 січня 2002 року (а.с 8) ОСОБА_1, поміняв належну йому на праві
власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого                     12 лютого 1998 року
органом приватизації житла ВП ЮУАЕС однокімнатну квартиру на двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

На підставі
вищезазначеного договору  14 січня 2002
року за реєстраційним номером № 72 Южноукраїнським бюро технічної
інвентаризації за ним було зареєстровано
право приватної власності на спірну квартиру, що підтверджується копією
технічного паспорту на квартиру (а.с 9-10).

В ньому також
зазначено, що спірне жиле приміщення загальною площею 49,4 кв. м., складається
з двох кімнат, з яких одна жилою площею 11,8 та 15,8 кв. м.

З позовом
ОСОБА_2, до ОСОБА_1, про визнання за нею права власності на &frac12; частину спірної
нерухомості, рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від
17 березня 2004 року (а.с 44) за нею визнано право власності на 1/3 частину, а
ОСОБА_1, на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Зазначене
рішення сторонами оскаржувалося в апеляційній інстанції.

Рішенням колегії
суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Миколаївської
області (а.с 13) за відповідачкою визнано право власності на 1/6 частку
квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою
апеляційного суду Херсонської області від 25 квітня 2007 року (а.с 14)
вищезазначене рішення апеляційного суду залишено без змін.

Порядок
реєстрації права власності на нерухоме майно в Україні визначено Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно (далі положенням) затвердженого наказом Міністерства
Юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5

Відповідно до п.
1.4 Положення державна реєстрація прав власності
на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме
майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на
нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого
майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася
до БТІ.

Як вбачається з
матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні право власності на цілу
квартиру зареєстровано за ОСОБА_1, а право власності ОСОБА_2, на 1/6 частку
вищезазначеної квартири не зареєстровано, дана обставина підтверджується даними
КП „БТІ” (а.с 35, 45, 98).

Як видно з довідки КП „Бюро технічної інвентаризації” ні
за відповідачкою ні за її дочкою право власності на нерухомість взагалі не
зареєстровано (а.с 35).

Відповідно до
ст. 365 ЦК України право  особи  на
частку  у  спільному
майні  може   бути припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в
натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є
неможливим, таке  припинення  не
завдасть  істотної  шкоди
інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд  постановляє
рішення  про  припинення
права особи на частку
у спільному майні за умови попереднього внесення  позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Враховуючи
вищезазначене суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині
припинення права власності ОСОБА_2, на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 та
виселення відповідачки з спірної квартири, саме з цих підстав. Сама по собі та
обставина, що спільне володіння і користування майном є неможливим, не є
достатньою підставою для припинення права власності.  Тим більше, що воно за нею належним чином не
зареєстровано.

Як видно з
довідки (а.с 12) станом на 20 серпня 2007 року в квартирі, яка є предметом
спору зареєстровано троє осіб, а саме ОСОБА_1, його колишня дружина               ОСОБА_2, та її дочка ОСОБА_3.

Судом
встановлено, що в спірній квартирі проживає відповідачка зі своєю
неповнолітньою дочкою від першого шлюбу ОСОБА_3, так як іншого житла у неї не
має.

А позивач
регулярно здійснює оплату квартирної плати, що підтверджується копіями
квитанцій (а.с 82-90).

Як вбачається з
матеріалів справи (а.с 18, 19-21) та знайшло своє підтвердження в судовому
засіданні між сторонами склалися неприязні стосунки, тому позивач позбавлений
можливості проживання в спірній квартирі та користується нею спільно з
відповідачкою.

Відповідно до
ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до
ст. 150 ЖК України  громадяни,
які мають у приватній власності
будинок  (частину будинку),  квартиру,
користуються  ним   (нею)
для   особистого проживання  і
проживання  членів   їх
сімей   і   мають
право розпоряджатися  цією
власністю   на   свій
розсуд:   продавати, дарувати, заповідати, здавати  в
оренду,  обмінювати,  закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Враховуючи
вищезазначене суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на вселення в
квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст.
ст. 4, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 221 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1
в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні
решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський
міський суд Миколаївської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подачею після цього
протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до Апеляційного
суду Миколаївської області або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
О.Д. Франчук