Справа № 2-18/2008
Рішення

іменем України

25
березня 2008 року

Новоукраїнський районний суд
Кіровоградської області у складі:

Головуючого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . А.В. Загреби

при секретарі . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . І.В.
Корольовій

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Рівнянської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
незаконним та скасування рішення Рівнянської сільської ради Новоукраїнського
району № 7 від 11 січня 2005 року про встановлення права власності, визнання
недійсним свідоцтва про право особистої власності на житло, визнання недійсним
договору купівлі-продажу домоволодіння укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
виселення ОСОБА_3 зі спірного домоволодіння, стягнення моральної шкоди,
визнання договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_1  та ОСОБА_4, ОСОБА_7 дійсним, зустрічний позов
ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
визнання дійсним договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, -

Встановив:

Позивачка звернулася до суду із відповідним позовом до відповідачів.
Вказала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4. до січня 2005 року мали на праві приватної
власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у
Кіровоградській області Новоукраїнському районі у с. Рівне по вул. Кірова 113.

15 жовтня ОСОБА_7 та ОСОБА_4. уклали з позивачкою ОСОБА_1. договір
купівлі-продажу вказаного житлового будинку, про що була складена письмова
розписка.

При укладанні договору між сторонами правочину з ОСОБА_2. була угода, що
право власності на вказаний будинок буде оформлене на ОСОБА_1 та ОСОБА_2., для
проживання якого і був придбаний будинок.

Так як позивачка ОСОБА_1. за станом здоров'я перебувала у лікарнях та
оформленням документів на право власності повинен був займатися ОСОБА_2.

У квітні повернувшись з лікування позивачка дізналася, що ОСОБА_2. оформив
право власності на себе одного, чим порушив її права як покупця. Їй також стало
відомо, що право власності ОСОБА_2. незаконно оформив шляхом отримання рішення
сільської ради та свідоцтва про право власності у зв'язку із чим позивачка просить
суд визнати рішення сільської ради та свідоцтва про право власності на ОСОБА_2.
недійсним у зв'язку із порушенням сільською радою ряду нормативних актів.

Пізніше ОСОБА_2. маючи рішення сільської ради та свідоцтво про право
власності уклав договір купівлі-продажу спірного домоволодіння з ОСОБА_3. під
час дії заборони, що накладена судом з метою забезпечення позову. При цьому
ОСОБА_3. як набувач ОСОБА_1. попереджалася про спір відносно будинку. Про те,
ОСОБА_3. діючи як не добросовісний набувач придбала вказаний будинок та
вселилася у нього. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати
недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння укладеного між ОСОБА_7 та
ОСОБА_3, виселення ОСОБА_3 зі спірного домоволодіння.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2. та ОСОБА_3. вчинили незаконні дії
відносно її права власності їй була завдана моральна шкода, яку позивачка
оцінює у 1700 грн. та просить стягнути з них солідарно.

Крім того позивачка просить визнати суд договір купівлі-продажу укладеного
між нею та ОСОБА_4, ОСОБА_7 дійсним, так як останні ухилялися від його
посвідчення у нотаріуса, про те, відбулася з її сторони повне виконання
договору, передача 9000 грн. за будинок.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримала
у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2., ОСОБА_3. та їх представник у судових засіданнях
заявлені вимоги не підтримали та звернулися з зустрічним позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу спірного житлового
будинку укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійсним, визнання договору
купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 також дійсним.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, про час та
місце розгляду повідомлялися належним чином. Надали заяви у яких вони просять
суд слухати справу у їх відсутності.

Позивачка ОСОБА_1. та її представник зустрічний позов не визнали пославшись
на обставини, якими вони обґрунтовують свої вимоги.

Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов таким,
що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, ОСОБА_4. та ОСОБА_7 мали у спільній сумісний
власності житловий будинок АДРЕСА_1. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом
на право особистої власності на житловий будинок, виданого 4 серпня 2004 року
виконавчим комітетом Рівнянської сільської ради. Вказане свідоцтво видане
взамін втраченого від 26 вересня 1989 року, яке останні отримали після
завершення будівництва. Вказаний факт також визнається та не заперечується
сторонами. 15 жовтня 2004 року була досягнута домовленість між ОСОБА_1. та ОСОБА_4.,
ОСОБА_7 про укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, про що була
складена відповідно розписка. Зі змісту розписки встановлено, що сторони
досягли згоди щодо всіх істотних вимог договору, зокрема про вартість
домоволодіння та мети укладання договору (для проживання лише брата позивачки
ОСОБА_2.). Про те після досягнення домовленості та передачі від позивачки
ОСОБА_1 та користь ОСОБА_4. грошей у розмірі 9000 грн., остання ухилилася від
його нотаріального посвідчення. Вказані обставини встановлені судом на підставі
розписки від 15.10.04 року та пояснень як позивачки ОСОБА_1 так і відповідачки
ОСОБА_4., які у судовому засідання наполягали саме на укладанні договору
виключно між ними з метою надання спірного домоволодіння для проживання
ОСОБА_2. Посилання як відповідачів ОСОБА_2., ОСОБА_3. так і їх представника про
зворотне суд не бере до уваги так як вказані обставини у судовому засіданні
жодними доказами не доведені, а посилання позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_4. не
спростовані.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов договору,
що  підтверджується  письмовими
доказами,  і  відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним.

Враховуючи, що ОСОБА_1., відповідно до ст. 655 ЦК України частково виконала
умови договору, як покупець, сплативши за нього повну грошову суму в розмірі
9000 грн., враховуючи дійсну волю сторін договору, суд вважає можливим визнати
такий договір дійсним, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині підлягають
повному задоволенню.

Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Рівнянської
сільської ради від 11 січня 2005 року № 7 встановлено лише на підставі заяви
право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та доручено БТІ
виготовити документацію на домоволодіння на ім'я ОСОБА_2.

Оцінюючи та перевіряючи законність вказаного рішення суд виходить з того,
що у своїй діяльності органи місцевого самоврядування повинні керуватися
виключно законами та підзаконними нормативними актами та виключно у межах
компетенції, що їм надана.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», виконавчий
комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради
в межах своїх повноважень приймає рішення. Повноваження виконавчого комітету
згідно ЗУ «Про місцеве самоврядування», передбачені ст. ст. 27-41.

Серед встановлених ЗУ «Про місцеве самоврядування» власних та делегованих
повноважень виконавчого органу, не вбачається повноважень щодо встановлення
права власності на домоволодіння, що перебувають у приватній власності.

Відповідно до тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності
на нерухоме майно від 28 січня 2003 року, органи місцевого самоврядування, в
тому числі сільські ради, проводять лише реєстрацію прав власності на нерухоме
майно та лише за наявності правовстановлюючих документів на це майно, про що
вказано у п.2.1 положення.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування», акти органів то
посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

При винесенні рішення щодо зазначеної вимоги, суд також враховує пояснення
представника сільради,  який не заперечує
проти визнання рішення незаконним та його скасування та фактично визнає
незаконну практику що запроваджена у районі.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого
комітету про встановлення права власності ухвалене з перевищенням наданих
законом повноважень, а тому суд вважає необхідним визнати його незаконним та
скасувати.

Щодо вимог про визнання свідоцтва про право власності недійсним та його
скасування, суд виходить з вищевикладеного та вважає необхідним визнати його
недійним.

Вирішуючи питання, щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу укладеного 5 грудня 2005 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_3. та
посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстрований у Ульянівському
МБТІ, суд виходить з наступного.

Так, як встановлено судом, 5 грудня 2005 року у м. Новоукраїнка, був
укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку між ОСОБА_2. та
ОСОБА_3., відповідно до якого ОСОБА_2. передав у власність, а ОСОБА_3. прийняла
та сплатила за нього 15000 грн. Після укладання вселилася у будинок де на даний
час проживає. Укладаючи даний договір як підставу яка підтверджує право
власності ОСОБА_2. надав свідоцтво, видане Рівнянською сільською радою, яке
визнане судом недійсним. Крім того, суд не може погодитися із законністю
посвідчення вказаного договору, так як під час його укладання діяла заборона на
відчуження спірного будинку, яка відповідно була занесена у електронний реєстр
заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується відповідним
витягом з реєстру (а.с. 88).

Так відповідно до ст. 568 ЦК України, право продажу товару належить
власникові товару. Якщо продавець не є власником, покупець набуває право
власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник не має права вимагати
повернення майна лише за умови, що набувач був добросовісним, тобто не знав і
не міг знати, що придбає майно в особи, яка не має права його відчужувати.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, які повністю узгоджуються з
показаннями свідка ОСОБА_9, що є секретарем Рівнянської сільської ради та яка
особисто повідомляла ОСОБА_3. про спір відносно будинку, суд приходить до
висновку, що остання не є добросовісним набувачем, оскільки їй було достовірно
відомий спір відносно будинку, яка відповідно до положень змагальності не
змогла довести зворотнього.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує дійсність правочину на підставах, встановлених
законом, такий правочин може буди визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним є
недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи докази у їх сукупності, суд приходить
до висновку, про те, що вказаний договір купівлі-продажу будинку від 05 грудня
2005 року є недійсним з моменту його вчинення.

У відповідності з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження
своїм майном.

Згідно ст. 400 ЦК України, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно
повернути майно особі, яка має на нього право відповідно до договору або
закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна.

Отже, вимоги позивачки про усунення порушення її права власності визнані
судом обґрунтованими .

Щодо вимог, про завдання позивачці моральної шкоди, що виразилося у чиненні
перешкод у оформленні права власності, у зв'язку із чим вона була позбавлена
можливості користуватися придбаною річчю, що на думку суду вказане завдало їй
моральної шкоду, розмір якої суд відповідно до ст. 1167 ЦК України, частково
задовольняє та стягує солідарно ї ОСОБА_2. та ОСОБА_3.

З підстав зазначених вище, суд вважає вимоги за зустрічним позовом такими,
що не ґрунтуються на законі, є недоведеними, безпідставними, а тому задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст. ст. 209, 213, 215 ЦПК України, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 частково задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1
укладеного 15 жовтня 2004 року між ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнати рішення виконавчого комітету Рівнянської сільської ради,
Новоукраїнського району, Кіровоградської області № 7 від 11 січня 2005 року
«Про встановлення права власності на домоволодіння в АДРЕСА_1» незаконним.

Скасувати рішення виконавчого комітету
Рівнянської сільської ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області №
7 від 11 січня 2005 року «Про встановлення права власності на домоволодіння в
АДРЕСА_1».

Визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на житло,
виданого Рівнянською сільською радою 18 січня 2005 року, зареєстрованого в
Ульянівському МБТІ у реєстровій книзі за № 912/3.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого у
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та посвідчений 5 грудня 2005 року
приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу ОСОБА_8,
р. № 3352.

Зобов'язати ОСОБА_3 звільнити будинок негайно.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 500 грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, Рівнянської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь позивачки витрати на надання юридичної допомоги у розмірі по
558,33  грн з кожного.

Стягнути  з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Рівнянської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь держави судові
витрати у розмірі по 15 грн. з кожного.

Стягнути  з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Рівнянської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ТУ ДСА України
збір з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі по 5 грн.
з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею копій до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4
ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                                                            А.В. Загреба