Справа  №  22-ц-1512-08    Головуючий у  1
інстанції    Чіркова Г.Є.
Категорія 1,34, 36                Доповідач   у 11
інстанції ОношкоГ.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е
М       У К Р А Ї Н И

14     квітня
2008  року колегія суддів  судової
палати  в цивільних справах  Апеляційного
суду  Київської  області
в складі:

головуючого
Яворського  М.А.,

суддів
Березовенко  Р.В.,  Оношко
Г.М.,

при  секретарі  Колесник Н.І.

розглянула у відкритому
судовому  засіданні  в м.
Києві  цивільну  справу за
апеляційною скаргою  акціонерного
комерційного промислово-інвестиційного
банку / закрите  акціонерне
товариство/  /Промінвестбанк/

на
рішення   Вишгородського  районного
суду  від  30
січня 2008  року  у справі
за позовом     ОСОБА_1 до     акціонерного комерційного
промислово-інвестиційного  банку /
закрите  акціонерне товариство/  /Промінвестбанк / ,  третя особа : Голова  правління
АКПІБ /Промінвестбанку/
Матвієнко  В.П.- про  поновлення
на роботі , стягнення середнього
заробітку   за  час
вимушеного прогулу та
відшкодування моральної  шкоди.

Заслухавши  доповідь судді
Апеляційного  суду  ,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної   скарги,  колегія суддів ,  -

в
с т а н о в и л а :

У  жовтні  2007 року
позивач  звернувся  до
відповідача  з позовом  про поновлення  на роботі,
стягнення  середнього  заробітку
за  час вимушеного прогулу  та
відшкодування  моральної  шкоди.
У позові зазначав,  що з   січня 1999
року  працював  у відповідача
на посаді   керуючого філією   ”Відділення
Промінвестбанку  у  м.
Вишгород Київської  області ”.

Наказом  від 05 вересня   2007 року був  звільнений з  роботи
з  06  вересня 2007
року   з підстав   , передбачених     п.1
ст.  41  КЗпП України/ - за  систематичне
порушення правил
кредитування  та валютних операцій
.  Звільнення вважає незаконним ,  посилаючись на  те ,
що    порушень, які є  підставою для звільнення    у
відповідності  до вказаної  норми закону
він не вчиняв,  підстави  для
його звільнення  відсутні.  Просив задовольнити  його позов.

Рішенням    Вишгородського  районного
суду  від 30 січня  2008
року позов задоволено частково.
Постановлено поновити позивача
на   посаді    керуючого філією  „Відділення Промінвестбанку в м.  Вишгород
Київської  області”, стягнути
з  відповідача  середній
заробіток за час  вимушеного
прогулу  13 711  ,  24
грн.,  моральну шкоду 5000  грн.,
а всього  18711  грн.
24  коп.

В  апеляційній  скарзі відповідач ставить питання  про скасування  рішення
суду з  підстав   невідповідності  висновків
суду  обставинам справи  ,
недоведеності обставин,   що мають
значення   для справи  , які
суд вважає встановленими,  та
ухвалення  нового рішення про відмову
в  позові.

Перевіривши  матеріали справи   в порядку ст.  303
ЦПК  України,  колегія
суддів  дійшла висновку , що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню  з  таких
підстав.

За правилами  п.1 ст.41  КЗпП
України   додатковою підставою для
розірвання  трудового  договору є
одноразове  грубе  порушення
трудових  обов”язків   керівником
підприємства,  установи  ,
організації усіх  форм  власності
/  філіалу ,  представництва,  відділення
та іншого  відокремленого
підрозділу  , його заступниками,    а також
іншими зазначеними   в  даній
нормі  Закону працівниками.

З  матеріалів справи встановлено
,  що позивач  працював у відповідача  на посаді
керуючого філією”  Відділення
Промінвестбанку в  м.  Вишгород Київської  області „ .
Наказом голови правління
АКПІБ    /Промінвестбанк”/   від 05
вересня  2007 року  його
було звільнено  з  займаної посади  за систематичне порушення   правил
кредитування  та валютних  операцій
на    підставі  п.1
ст. 41  КЗпП  України.

Постановляючи рішення  про поновлення  позивача на роботі  ,  суд  першої
інстанції  правильно виходив  з
того,    що  звільнення позивача  відбулося
з  порушення    вимог
трудового  законодавства  , оскільки
обставини  звільнення     у
зв”язку з  вчиненням  одноразового
грубого  порушення   трудових
обов”язків  в  наказі не наведені,  такі обставини в наказі  не
обґрунтовуються .

Проведеною    службою   внутрішнього
аудиту  у  серпні
2007 року перевіркою  за  період
діяльності  з  19
жовтня 2004 року по  20  липня
2007 року встановлено значну
кількість      недоліків   у роботі
очолюваного   відповідачем  відділення
,  проте   з
названого  висновку  не
вбачається  ,  що   кожне  з цих порушень  є
грубим  порушенням  трудових
обов”язків  ,   що є
підставою для  звільнення   за
п.1  ст. 41  КЗпП
України

Якщо ж порушення  носить  тривалий ,
а  не разовий характер , то
звільнення    за  п.1
ст.  41 кЗпП   неможливе.

Посиланням   в наказі     на систематичне     порушення обов”язків    безпідставне  ,
оскільки  звільнення позивача  відбулося
без   додержання процедури,  передбаченої п. 3  ст.
40  КЗпП, тобто  без
попереднього  застосування     заходів дисциплінарного стягнення.

За таких  обставин суд  зробив правильний  висновок
про  те  ,
що    звільнення  позивача відбулося з  порушенням
вимог законодавства про
працю  та  ухвалив
законне і  обгрунтоване  рішення
про    поновлення  позивача
на  роботі ,  стягнення середнього заробітку  за  час
вимушеного  прогулу та  моральної шкоди,  визначивши
розмір останньої  з урахуванням   характеру
та обсягу  моральних   страждань, яких зазнав  позивач
внаслідок  порушення  його
законних  прав.

Доводи апеляційної  скарги про
те  , що   кожне з допущених  позивачем
порушень,  що    відмічені
в  матеріалах  аудиторської
перевірки ,  слід       розглядати  як окреме
грубе  порушення позивачем    трудових
обов”язків у  розумінні   п.1
ст.  41  КЗПП
України   не  заслуговують на увагу.  З аудиторського  звіту вбачається,  що у
ньому   викладена загальна  характеристика діяльності очолюваного  позивачем
відділення  , зафіксовані
виявлені   перевіркою недоліки  в
роботі    відділення  в цілому
та окремих  служб  та
при  здісненні окремих банківських
операцій  за  період
з   19 жовтня 2004  року
по 20 липня  2007  року.

Викладені   порушення  в роботі
відділення носять  тривалий ,  а  не
разовий характер , тому звільнення
за  п.1  ст.  41
КЗпП   неможливе.

Посилання  апелянта на  необґрунтованість  рішення в частині  стягнення
моральної  шкоди    безпідставне. Доводи   позивача
про те,  що  порушення
його законних  прав  призвело
до  моральних  страждань ,
втрати  нормальних життєвих  зв”язків
і  вимагали  від
нього   додаткових  зусиль
для  організації   свого
життя     знайшли своє  підтвердження
доказами.      Розмір  відшкодування
моральної  шкоди  суд
визначив    з  урахуванням характеру та обсягу    моральних
страждань, яких зазнав  позивач,
та  інших
обставин    справи.

Інші доводи  апеляційної
скарги  не спростовують  висновків
суду  ,  викладених
у  рішенні.

Порушень  норм матеріального  та процесуального  права,
що призвело  до неправильного  вирішення
справи ,  не  встановлено.

Суд  першої  інстанції
ухвалив  рішення  з
додержанням норм матеріального та процесуального  права,
підстав  для  його скасування немає.

Керуючись  ст.  ст.
308,  315 ЦПК України,  колегія
суддів  ,  -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу
акціонерного комерційного промислово-інвестиційного  банку / закрите  акціонерне товариство/  /Промінвестбанк /   відхилити.

Рішення
Вишгородського  районного    суду від
30  січня  2008 року залишити  без змін.

Ухвала  Апеляційного
суду набирає  законної  сили  з
моменту  проголошення і  може
бути оскаржена  в  касаційному
порядку  до  Верховного
Суду  України  протягом двох
місяців.

Головуючий

Судді