Справа № 22ц- 731/08                              Головуючий у 1
Категорія - цивільна                                     Бечко Є.М.
Доповідач - Горобець Т.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді:

Горобець Т.В.

суддів:

Ішутко В.М., Шевчкнка В.М.

при секретарі:

Зіньковець О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1на рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова
від 14 лютого 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди , -

В
С Т А Н О В И В :

В  апеляційній скарзі на вказане рішення, яким в задоволенні позовних
вимог  ОСОБА_1 відмовлено , позивач
просить апеляційний суд  рішення
Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.02.2008 року скасувати,
ухвалити нове рішення, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі, а
саме: визнати дії адвоката  ОСОБА_2 як
представника  позивача -неналежними, стягнути  з нього на користь позивача всі матеріальні
витрати згідно позовної заяви,
стягнути  моральну шкоду в сумі
5000 грн. та   судові витрати по даній
справі.

Доводами апеляційної скарги є
посилання на неповне з”ясування судом першої інстанції всіх обставин, які мають
значення для вирішення спору,   неналежне
і неповне дослідження судом всіх доказів , наявних у справі , а також
неправильна оцінка судом доказів, які були досліджені. Також апеляційна скарга
містить викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свій позов.

В письмових поясненнях по справі
ОСОБА_1  посилається на необ”єктивність
судді, головуючого в суді першої інстанції, на те, що він мав з власної
ініціативи дослідити архівну цивільну справу № 2-3518/06, з якої вбачається
обґрунтованість позову.  В той же час
ОСОБА_1 пояснює , що  необхідні докази на
підтвердження його доводів щодо укладання угоди з відповідачем про надання
юридичної допомоги та понесених матеріальних витрат він не зберіг ,
розраховуючи на порядність адвоката.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу  відсутні.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1  25.05.2006 року оформив  та посвідчив у нотаріуса  довіреність на ім”я ОСОБА_2 на представництво
останнім в суді інтересів позивача ( а.с.7). Встановлено  вартість послуг приватного нотаріуса по
оформленню довіреності - 50, 00 грн. ( а.с.8) ,    встановлено розмір витрат , понесених
позивачем в зв”язку із оплатою  послуг
ксерокопіювання документів - 25,75 грн., вартість квитка на проїзд з м.
Кобеляки до м. Чернігова та в зворотньому напрямку  123,69 грн.,( а.с.11).

Не доведеними визнано вимоги позивача
стосовно укладення угоди з позивачем на надання останнім йому юридичної
допомоги в суді, вимоги стосовно витрат по оплаті юридичних послуг, судового
збору та витрат на проведення судових засідань. Суд також визнав не доведеною
вину відповідача в залишенні  судом
позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду та факт спричинення позивачу моральної
шкоди.

Заслухавши суддю -доповідача,
дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення  суд вирішує зокрема: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та  якими доказами вони підтверджуються, 2) які
правовідносини сторін випливають  зі
встановлених обставин, 3)  яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

З позовної заяви ОСОБА_1
вбачається, що свої  вимоги про стягнення
як майнової так і моральної  шкоди
позивач  обґрунтовує посиланням на  ст. 7 та 12 Закону України „ Про адвокатуру”,
стверджуючи при цьому про існування між ним та відповідачем договору про
надання  юридичної допомоги останнім,
умови якого відповідач виконав не належним чином, чим спричинив йому матеріальну
та моральну шкоду. Тобто, підставою позовних вимог  ОСОБА_1 є посилання на порушення відповідачем
зобов”язання в зобов”язальних правовідносинах по наданню правової допомоги.

Виходячи з вимог , заявлених позивачем
в суді та його доводів щодо суті спірних правовідносин між сторонами,
суд першої інстанції  дійшов правильного
висновку про недоведеність саме тих фактів та обставин, якими позивач
обґрунтовував свій позов, а саме недоведеність існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зобов”язання  про надання правової
допомоги та недоведеність факту та розміру оплати позивачем вартості правових
послуг. Наведені обставини  покладено
судом першої інстанції в основу рішення про відмову в задоволенні позову, з чим
погоджується апеляційний суд.

В той же час, апеляційним судом встановлено,  що крім посилання в позові  на Закон України „ Про адвокатуру” та
існування договору про надання юридичної допомоги ОСОБА_1 вказує також і на
неналежне виконання відповідачем
обов”язків представника за довіреністю по тій же  цивільній справі № 2-3518/06   за його позовом до КП „ Агрошляхбуд” (
(а.с.3,4 ) тобто, про   існування між
сторонами правовідносин представництва, що ґрунтувались на  довіреності
від 25.05.2006 року. Проте, суд першої інстанції , встановивши факти, що
свідчать про  існування спору, який
ґрунтується на правовідносинах
представництва , ухвалюючи по суті правильне рішення   вцілому,
не дав належної оцінки встановленим фактам і не мотивував належним чином
свого рішення, виходячи з даного виду правовідносин та норм права, які
регулюють ці правовідносини. Так, правовідносини представництва, які виникли
між позивачем та ОСОБА_2, як фізичною особою,
регулюються Главою 17 Книги першої ЦК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 250 ЦК України, представник має право відмовитись
від вчинення дій, які були визначені довіреністю, негайно повідомивши про це
особу, яку він представляє. Відповідно до ч. 3 ст.250 ЦК України представник не
може відмовитись від вчинення дій , які були визначені довіреністю , якщо ці
дії є невідкладними, або такими, що спрямовані на запобігання завданню збитків
особі, яку представляє чи іншим особам. А відповідно до ч.4 ст. 250 ЦК України
представник відповідає перед довірителем за завдані збитки у разі порушення
вимог ч.2 та 3 ст. 250 ЦК України.

Проте, ті обставини, на які посилається ОСОБА_1 в своєму позові та
письмових поясненнях , а саме, ведення в суді
цивільної справи № 2-3518/06
відповідачем  некваліфіковано та
недобросовісно ( а.с.15 звор.) та неявка ОСОБА_2 в судове засідання 01.03.2007
року (за станом здоров”я , а.с. 22) не свідчать
про відмову представника від виконання наданих повноважень в суді. В
даному випадку та за наявності про це доказів, мова може йти лише про
недобросовісне чи всупереч інтересам довірителя виконання  ним своїх функцій,  що , відповідно до діючого законодавства не
тягне за собою   відшкодування збитків на
підставі  ч.4 ст. 250 ЦК України.

Крім того,  суми матеріальних витрат
на які вказує позивач, не є збитками в розумінні  ч.2 ст.22 ЦК України . Зокрема,   фактів, які б засвідчували про спричинення
позивачу діями відповідача реальних збитків ( п.1 ч.2 ст.22 ЦК України ) судом
не встановлено . Такі витрати , як оплата послуг адвоката чи представника
та  судові витрати, взагалі не знайшли
свого підтвердження, до того ж , судовий збір
,в разі залишення позовної заяви без розгляду, підлягає поверненню
платнику відповідно до ст. 83 ЦПК України.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення
моральної шкоди. Слід при цьому зазначити, що спірні правовідносини не
передбачають відшкодування моральної шкоди представником в зв”язку з неналежним
виконанням ним  своїх обов”язків.  Як вбачається з матеріалів архівної справи №
2-3518/06 (вона ж №2-170/07), дослідженої апеляційним судом,  наслідком такої поведінки представника стало
скасування ОСОБА_1 своєї довіреності ( а. 121 арх. справи  №2-170/07).

Відповідно до ст. 308 ЦПК України , апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу  і залишає рішення суду першої інстанції без
змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.  Не
може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних
міркувань.

Отже, неналежне викладення мотивувальної частини судового рішення судом
першої інстанції  по даній справі , але з
правильним вирішення спору по суті, не
може бути підставою для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про неповне з”ясування судом всіх обставин по
справі та неправильну і неповну оцінку доказів, необ”єктивність суду при
з”ясуванні обставин у справі не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді
і не спростовують правильності рішення суду першої інстанції.

Висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову  грунтується на  доказах , наданих сторонами по справі та
досліджених в суді  і відповідає вимогам
закону.

Керуючись ст.ст.  303,307,308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова  від 14 лютого 2008 року -  залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання  нею законної сили
.

Головуючий
Судді: