У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12
лютого 2008 року
м.Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України у складі :

Левченка
Є.Ф., Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до Самбірської міської ради, Представництва Фонду державного майна
України в м. Самборі, приватної фірми (далі - ПФ) “ПіК”, ЖЕК №2, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про визнання недійними договорів купівлі-продажу та оренди магазину,
свідоцтв про право власності та за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування
моральної шкоди,

в  с
т  а  н
о  в  и  л  а :

У червні 2002 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись
на те, що вони працювали продавцями у магазині “Культтовари”, 9 грудня 1993
року ПФ “ПіК” узяло в оренду приміщення магазину строком на 1 рік, вони були
прийняті на роботу до            ПФ “ПіК”
по переводу, а 27 жовтня 1995 року між представництвом Фонду державного майна
України в м. Самборі та ПФ “ПіК” було укладеного договір купівлі-продажу
приміщення магазину, проте укладенням таких договорів порушено їх право на
приватизацію цього приміщення , як трудового колективу магазину, і про
порушення такого права вони дізнались близько двох років тому.

Позивачі просили поновити строк на
звернення до суду, визнати незаконними дії по укладенню договорів оренди у
грудні 1993 року та березні 1994 року, договору купівлі-продажу від 27 жовтня
1995 року, визнати недійсними усі акти, видані в результаті приватизації.

Під час розгляду справи позивачі
уточнили та доповнили позовні вимоги, зазначивши, що приватизація магазину
“Культтовари” проведена незаконно, оскільки після закінчення строку дії
договору його оренди від 9 грудня 1993 року приміщення магазину не було
повернуто трудовому колективу, зміст наступного договору оренди від 28 березня
1994 року суперечить змісту попереднього договору, до того ж укладенням
договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1995 року порушене право трудового
колективу на приватизацію магазину, оскільки всупереч передбаченого законом
порядку до товариства покупців їх не було включено, а безпідставно визнано
покупцями засновників ПФ “ПіК” - ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Позивачі просили на підставі ст.
48 ЦК УРСР 1963 року визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення
магазину “Культтовари”, укладений 27 жовтня 1995 року між Представництвом Фонду
державного майна України в м. Самборі та товариством покупців ПФ “ПіК”,
анулювати свідоцтва про право власності на приміщення магазину, які видавались
після укладення договору купівлі-продажу, зобов'язати Фонд державного майна
України провести приватизацію приміщення шляхом його викупу ними, позивачами.

ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися із
зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що
така шкода їм заподіяна безпідставним зверненням до них із позовом, і просили
стягнути 10000 грн.

Рішенням Самбірського
міськрайонного суду від 30 грудня 2005 року в задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2006 року рішення суду
першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,           ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
скасоване і постановлене у цій частині нове рішення про задоволення такого
позову; в решті рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Ухвалою колегії суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 грудня 2006 року
рішення апеляційного суду в частині задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійними договорів
купівлі-продажу та оренди магазину, свідоцтв про право власності скасовано,
справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в
решті рішення апеляційного суду залишене без змін.

Під час апеляційного розгляду
справи в зв'язку зі смертю ОСОБА_8 до участі в справі залучено його
правонаступника ОСОБА_9.

Рішенням Апеляційного суду
Львівської області від 17 вересня 2007 року рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 скасоване й ухвалене в цій частині нове рішення про поновлення
строку на звернення до суду та про задоволення такого позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_7.
просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України “Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)” до відносин щодо приватизації невеликих
державних підприємств, не врегульованих цим Законом,
застосовується Закон України "Про приватизацію майна
державних підприємств" (№ 2163-Х11).

Статтею 30 Закону України “Про
приватизацію державного майна” від 4 березня         1992 року № 2163-Х11, в редакції
Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та корпоративних
спорів” від 15 грудня 2006 року № 483-У, який набрав чинності з 29 грудня 2006
року, передбачено, що спори щодо приватизації
державного майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку,
встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1
статті 12 ГПК України, в редакції цього ж Закону від 15 грудня 2006 року №
483-У, господарським судам підвідомчі справи у
спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо приватизації майна.

Згідно частин 2 та 3 Прикінцевих
положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України
щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та корпоративних
спорів” від 15 грудня 2006 року № 483-У після набрання
чинності цим Законом заяви і скарги у справах, передбачених абзацом першим
пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального
кодексу України, по яких не порушено (не відкрито) провадження, розглядаються
господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом
України. Судові рішення у справах, передбачених пунктом 2 Прикінцевих
положень цього Закону, які ухвалені судами до набрання чинності
цим Законом і не набрали законної сили, можуть бути оскаржені
до апеляційного господарського суду за місцезнаходженням господарського
товариства в порядку,  встановленому
Господарським процесуальним кодексом України.

Судом
встановлено, що приватизація спірного приміщення та укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу від 27 жовтня 1995 року були проведені на підставі
Закону України “Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)” від 6 березня 1992 року № 2171-Х11.

Станом на день набрання чинності
Законом України від
15 грудня 2006 року № 483-У справа не була розглянута в апеляційному порядку
й підлягала передачі для розгляду відповідному апеляційному господарському
суду.

У порушення зазначених вимог закону
Апеляційний суд Львівської області 17 вересня 2007 року розглянув справу по
суті в порядку цивільного судочинства, а отже з порушенням правил виключної
підсудності.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 338
ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню з передачею справи
на новий розгляд, якщо справу розглянуто з порушенням правил виключної підсудності.

Керуючись статтями 332, 338 ЦПК України, колегія суддів
Cудової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду
Львівської області від 17 вересня 2007 року скасувати, справу передати на
розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України:                                                Є.Ф.Левченко

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін