Справа № 22-ц-455
2008р.             Головуючий у 1-й
інстанції   Шершак М.І.
Категорія 32                                       Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

іменем   України

20 травня 2008 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.

суддів -  Ільченко О.Ю., Дубровна В.В.

з участю секретаря судового
засідання - Пархоменко А.П.

адвокатів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

та осіб, які беруть участь у
справі - позивача ОСОБА_3., відповідача

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2008 року

у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Сумикомунтранс»

про
вселення і встановлення порядку користування квартирою

та
за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: ТОВ
«Сумикомунтранс»,

про
визнання втратившим право на житлову площу, -

В С Т А Н О В И Л А :

25
грудня 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи
його тим, що квартира за адресоюАДРЕСА_1 була придбана ним у 1999 році.  З цього часу до 2005 року він однією сім'єю з
відповідачами проживав у вказані квартирі.

У
2003 році він подарував цю квартиру відповідачу ОСОБА_4, але іншого житла
позивач не має. В зв'язку з конфліктом у сім'ї, в грудні 2005 року
позивач покинув квартиру і тимчасово проживав у іншому місці, але наміру
змінювати своє постійне місце проживання у нього не було.

У червні 2006 року шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_5було
розірвано, і відповідачі  перешкоджають
поверненню позивача в квартиру, хоча він вважає, що має право проживання в
квартирі як бувший власник і член сім'ї. Крім того, зазначає, що в квартирі
знаходиться його майно, а також вказує, що він вкладав кошти у ремонт квартири.

Позивач просив суд вселити
його в квартиру, встановити порядок користування квартирою та зобов'язати ТОВ
«Сумикомунтранс» відкрити окремі особові рахунки на позивача і відповідачів та
пропорційно розподіляти плату за житлово-комунальні послуги.

ОСОБА_5, ОСОБА_4. звернулись із зустрічним позовом про визнання ОСОБА_3.
втратившим право на житлову площу. Обґрунтовували позов тим, що 7 грудня 2005
року після вчиненого ним скандалу ОСОБА_3 покинув квартиру і більше там не
з'являвся, втратив до квартири інтерес. З того часу ОСОБА_5та ОСОБА_4. самі
оплачували всі платежі за квартиру.

Позивачі зазначають, що ніякого особистого майна ОСОБА_3. у квартирі немає,
він його вивіз, інше майно належить ОСОБА_5

У 1999 році було зроблено лише незначний косметичний ремонт, а у 2006 році
ОСОБА_3 не приймав участі у ремонті.

Також позивачі зазначили, що ніяких перешкод у вселенні вони ОСОБА_3 не
чинили, а він навіть і не намагався відвідати спірну квартиру. При розгляді
іншої цивільної справи ОСОБА_3 визнав той факт, що не проживав у спірній
квартирі без поважних причин.

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2008 року в задоволенні позову
ОСОБА_3. до ОСОБА_4., ОСОБА_5ТОВ «Сумикомунстранс» про вселення, встановлення
порядку користування квартирою - відмовлено.

Зустрічний
позов ОСОБА_4., ОСОБА_5до ОСОБА_3. про визнання втратившим право на житлову
площу - задоволено.

Визнано
ОСОБА_3. втратившим право користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнуто
з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_5витрати на надання допомоги адвокатом в розмірі
600 грн.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та
направити справу на новий розгляд в іншому складі суду.

Апелянт
вважає, що суд одностороннє оцінив докази, упереджено ставився до позивача, не
з'ясував обставин справи, порушив норми процесуального та матеріального права.
Зазначає, що суд не вирішив заяву позивача про відвід судді.  Крім того, апелянт вказує, що висновки суду є
необґрунтованими і не відповідають обставинам справи, суд невірно застосував
ряд норм ЦК України та ЖК України.

Дослідивши
матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,
заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_3. та його адвоката, які підтримали доводи
апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 та
його адвоката, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення
з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належала
квартира за адресоюАДРЕСА_1, яку він придбав 22 березня 1999 року.

ОСОБА_3
та ОСОБА_5перебували в зареєстрованому шлюбі з квітня 1999 року по червень 2006
року (а.с.25-26).

21
квітня 2003 року ОСОБА_3 подарував вказану квартиру ОСОБА_4 (а.с.23, 24).

Подружжя
разом з сином ОСОБА_5- ОСОБА_4. спільно проживали у квартирі до грудня 2005
року.

З
грудня 2005 року ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі..

Дані
обставини сторонами не оспорюються.

В даній справі, відмовляючи ОСОБА_3 в
задоволенні позову про вселення та встановлення порядку користування, суд
виходив з того, що він не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог та
не навів поважних причин свого непроживання у спірній квартирі. Вимоги про
встановлення порядку користування квартирою суд визнав необґрунтованими, так як
ОСОБА_3 не є власником даної квартири і перестав бути членом сім'ї власника з грудня 2005 року.

Задовольняючи
позов ОСОБА_5, ОСОБА_4. про визнання ОСОБА_3. втратившим право користування
житлом, суд виходив з того, що ОСОБА_3 не мешкає у квартирі без поважних
причин, а факти того, що ОСОБА_4перешкоджають йому у вселенні - нічим не
підтверджені.

Колегія
суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі
п.1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що
мають значення для справи.

Так,
первісний позивач ОСОБА_3 свій позов обґрунтував тим, що з 1999 року був
власником спірної квартирі, у 2003 році подарував квартиру ОСОБА_4, при цьому
залишився проживати в квартирі, і тимчасово переїхав в інше місце проживання
внаслідок виникнення конфлікту в сім'ї, який привів до розлучення подружжя, а
пізніше відповідачі перестали впускати позивача в квартиру.

Зазначені
обставини фактично визнані відповідачами, крім одного, а саме: вони
стверджували, що дійсно з грудня 2005 року ОСОБА_3 не проживає в квартирі без
поважних причин і тому просили визнати його втратившим право користування
спірною квартирою на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, пред'явивши зустрічний
позов та заперечуючи проти вселення.

В
судовому засіданні суду першої інстанції адвокат позивача ОСОБА_3., не визнаючи
зустрічного позову, неодноразово заявляв клопотання про приєднання до справи
письмових доказів щодо поважності причин
непроживання ОСОБА_3. у квартирі, а також заявив клопотання про допит
свідків, проте ці клопотання судом безпідставно відхилені (протокол судового
засідання від 1 серпня 2007 року (а.с. 98), письмова заява адвоката ОСОБА_1 -
клопотання про забезпечення доказів (а.с. 234).

Такі
дії суду не відповідають положенням ст. 10 ЦПК України, яка зобов'язує суд
сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здісненню прав
сторін.

Тим
більше, що саме сторони за ст. 60 ЦПК України, зобов'язані подавати докази щодо
предмета доказування.

За
ст. 58 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету
доказування, але суд безпідставно не прийняв докази з боку позивача ОСОБА_3.

При
цьому суд відмовив ОСОБА_3 у вселенні в квартиру з тих підстав, що він не надав
«жодних» доказів щодо поважності причин непроживання в квартирі і суд дійшов
висновку, що було встановлено непроживання ОСОБА_3. більше року без поважних
причин і тому задовольнив зустрічний позов.

За
таких обставин, колегія суддів вважає, що судом допущено суттєву неповноту у
з'ясуванні обставин справи, а тому рішення суду слід скасувати та постановити
нове рішення на підставі матеріалів справи та доказів, які буди надані
сторонами апеляційному суду.

Так,
встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживав в спірній квартирі однією
сім'єю з відповідачами до грудня 2005 року. Після сімейного конфлікту він
тимчасово не проживав в квартирі, а після розлучення з ОСОБА_5в червні 2006
року намагався повернутися в квартиру, де знаходилося спільне майно подружжя,
але відповідачі в цьому перешкодили.

З
позовом до суду про вселення ОСОБА_3 звернувся в грудні 2006 року.

Суд
першої інстанції при вирішенні спору виходив з того, що ОСОБА_3 як бувший член
сім'ї власника житла більше року не проживав у квартирі без поважних причин, а
тому втратив право користування житлом, як це передбачено ч. 2 ст. 405 ЦК
України.

Але
до цих висновків суд прийшов без належної перевірки доводів сторін.

Так,
той факт, що ОСОБА_3 законно поселився і проживав у квартирі та набув статусу
члена сім'ї власника - визнається сторонами. Також визнали, що з 7 грудня 2005 року
він не проживає у квартирі.

Колегія
суддів вважає, що ОСОБА_3. було надано достатньо доказів для вселення його в
квартиру.

Так,
того факту, що в сім'ї склалася конфліктна ситуація, сторони не заперечують.

Допитані
в апеляційному суді свідки ОСОБА_6., ОСОБА_7 також підтвердили, що між
сторонами виник конфлікт, внаслідок чого ОСОБА_3 не міг потрапити до квартири,
так як у нього не було ключів. Також підтвердили, що ОСОБА_3 на протязі
декількох років виїздив на заробітки до Росії.

З
копії трудової книжки ОСОБА_3., завіреної нотаріусом, та листа директора ТОВ
«Дельта» (м. Москва) вбачається.  що
дійсно ОСОБА_3 знаходився з цим підприємством у трудових відносинах з червня
2004 року по лютий 2007 року.

Надані
ОСОБА_3. докази не спростовані іншою стороною.

Крім
того, встановлено, що у провадженні Зарічного районного суду м. Суми
знаходиться справа про розподіл майна, яке знаходиться і було описане державним
виконавцем у спірній квартирі в серпні 2007 року як спільне майно ОСОБА_3. та
ОСОБА_5

За
таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 був відсутній в спірній
квартирі з поважних причин, він не втратив права користування квартирою, тому
слід відмовити в позові ОСОБА_5, ОСОБА_4. про визнання його втратившим право
користування квартирою та частково задовольнити позов ОСОБА_3., вселивши його в
квартиру.

Дослідивши
позов ОСОБА_3. про встановлення порядку користування квартирою, колегія суддів
не знаходить підстав для його задоволення.

Так,
ОСОБА_3 на час звернення до суду мав статус бувшого члена сім'ї власника житла.

Права
членів сім'ї власника житла визначені в ст. 405 ЦК України. згідно з якою, член сім'ї власника має право зайняти те житлове приміщення, яке визначить власник.

Крім
того, в квартирі є лише дві суміжні кімнати площею 12,5 кв.м. та 17,4 кв.м.
Виділення одному ОСОБА_3 окремої кімнати при наявності трьох проживаючих осіб
буде явним ущемленням прав інших проживаючих.

За
таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне відмовити ОСОБА_3 у позові
про встановлення порядку користування квартирою.

Враховуючи,
що позов ОСОБА_3. задоволено частково, понесені ним судові витрати по справі
підлягають частковому стягненню з ОСОБА_5та ОСОБА_4 в сумі 16 грн., тобто по 8
грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись
ст. 303, п.2 ч. 1 ст. 307, п.1 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-314, 316, 317, 319  ЦПК України, колегія суддів:

В И Р І Ш И Л А  :

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 31 січня 2008 року в даній справі скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні їх позову до ОСОБА_3 про визнання його
втратившим право користування квартирою.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ
«Сумикомунтранс» про встановлення порядку користування зазначеною квартирою.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові
витрати по даній справі в сумі 16 грн. по 8 грн. з кожного.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -