У х в а л а

і м е н е м
у к р а  ї н и

6 лютого 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,                                         Прокопчука
Ю.В., Лященко Н.П.,
Пшонки М.П., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства комерційний
банк              (далі - ЗАТ КБ)
“ПриватБанк” про визнання наказу про накладення дисциплінарного стягнення
недійсним, зміни формулювання підстав звільнення, стягнення премії, грошової
компенсації та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Київського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області від 5 червня 2007 року,

в с т а н о в
и л а:

У квітні 2006 року ОСОБА_1. звернулася в суд з указаним позовом,
посилаючись на те, що з 19 травня 2003 року
працювала юрисконсультом, потім провідним юрисконсультом юридичного
департаменту філії “Полтавське головне регіональне управління” ЗАТ КБ
“ПриватБанк”. Наказом від 3 квітня 2006 року № 123-к вона була звільнена
із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Причиною її звільнення було те, що відповідач
порушив трудове законодавство та умови трудового договору. Порушення
полягає в тому, що вона 26 лютого 2006 року на роботі отримала травму лівого
колінного суглоба, знаходилась на лікарняному, а коли 22 березня 2006 року
вийшла на роботу, то дізналась, що незаконно притягнута до дисциплінарної
відповідальності, їй була оголошена догана за
недобросовісне відношення до виконання функціональних обов'язків. Вважає, що
при накладенні на неї дисциплінарного
стягнення відповідачем порушені вимоги ст. ст. 148, 149 КЗпП України, а саме наказ про притягнення
її до відповідальності виданий у період її непрацездатності, після закінчення встановленого законом строку. З наказом
ознайомлена не була. Крім того, їй була нарахована премія до                     свята 8 Березня, з якої утримали податок і до
виплати залишилось 153 грн.                 59 коп., але вказану суму їй
фактично не виплатили. Порушення трудового договору вбачає в тому, що не
був складений акт про нещасний випадок на виробництві, а було запропоновано
написати заяву про те, що вона отримала травму не на роботі, що змусило її
написати заяву про звільнення, але при звільненні
її з роботи відповідач не зазначив, що вона звільняється з роботи у зв'язку з
невиконанням ним умов трудового договору, і не виплатив їй грошову
компенсацію.

У процесі розгляду справи позивачка, доповнивши свої
позовні вимоги, просила стягнути на її користь премію за 1 квартал 2006 року в сумі                   375 грн. 19 коп., указуючи на те, що оскільки її притягли до дисциплінарної  відповідальності
незаконно, то й незаконно позбавили премії, яка входить до її заробітку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 5 червня
2007 року, позовні вимоги  ОСОБА_1.
задоволено частково.

Визнано незаконним п. 1 наказу від 16 березня 2006 року № 214 про
накладення на ОСОБА_1. дисциплінарного стягнення у вигляді догани; стягнуто з
відповідача на користь позивачки 153 грн. 59 коп. одноразової премії, 375 грн.
19 коп. премії за 1 квартал 2006 року, моральну шкоду в розмірі 900 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 26 лютого 2006 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. про внесення змін до наказу та трудової
книжки про причини звільнення.

Додатковим рішенням цього ж суду від 19 квітня 2007 року відмовлено
ОСОБА_1. у задоволенні позовних вимог про стягнення вихідної допомоги в розмірі
тримісячного середнього заробітку в сумі 5 106 грн.                 11 коп.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1. ставить питання про  скасування ухвалених у справі судових рішень
у частині відмови в задоволенні позову про внесення змін до наказу й трудової
книжки про причини звільнення з роботи та про стягнення вихідної допомоги,
посилаючись на неправильне застосування в цій частині судами норм матеріального
та процесуального права. Крім того, у частині відшкодування  моральної шкоди просила змінити рішення, збільшивши
розмір відшкодування до зазначеного в позовній заяві. У решті - рішення судів
не оскаржується.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим та відповідати на запитання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання незаконним накладення на ОСОБА_1.
16 березня 2006 року дисциплінарного стягнення й стягуючи 900 грн. на
відшкодування моральної шкоди, районний суд виходив із того, що дисциплінарне
стягнення застосовано безпідставно за відсутності з її боку порушення трудової
дисципліни та за умови її знаходження на лікуванні, а також з того, що такими
діями відповідач заподіяв позивачці моральну шкоду.

Відмовляючи ж  у задоволенні вимог
ОСОБА_1. про зміну наказу про звільнення та запису в трудовій книжці про
причини звільнення з роботи - “в зв'язку з порушенням банком трудового
законодавства та трудового договору” і стягнення належної компенсації при
такому звільненні в сумі             5
106 грн. 11 коп., суд виходив із протилежного наведеному мотиву про те, що
незаконне застосування дисциплінарного стягнення та небажання скласти акт про
нещасний випадок на виробництві не можуть бути розцінені судом як порушення
законодавства про працю та трудового договору.

Ні районний, ні апеляційний суди не зробили висновку про те, чому порушення
відповідачем трудового законодавства, прав позивачки - сторони у трудовому
договорі, встановлених і поновлених рішенням суду, не можуть бути підставами
для задоволення решти позовних вимог, що ґрунтуються на посиланнях на наведені
порушення.

За таких обставин, які свідчать про неправильне вирішення справи в частині
вимог про внесення змін до наказу про звільнення ОСОБА_1. та трудової книжки
щодо причин звільнення й стягнення компенсації при звільненні, судові рішення в
цій частині та в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, що
ґрунтуються на вимогах про заподіяння цими діями відповідача, підлягають
скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд із підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 338, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 5 червня 2007 року в частині
вимог ОСОБА_1 про внесення змін до наказу від
3 квітня 2006 року № 123-к про звільнення та трудової книжки щодо причин
звільнення, стягнення компенсації при звільненні та відмови у  відшкодуванні моральної шкоди скасувати,
справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті - рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2006
року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 5 червня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка