Справа
№22Ц-1091/2008р.                                                          Головуючий
у 1 інстанції Тетервак Н.А.
2 інстанції Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29
лютого 2008 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого    Приходька К.П.,

суддів               Даценко Л.М., Коцюрби О.П.,

при
секретарі   Зозулі Н.С.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від
24 грудня 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна колишнього подружжя,

встановила:

у
грудні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що він з 16 січня 1999 року по 28 листопада 2006 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі.

Під час
шлюбу 25 листопада 2004 року ними був придбаний житловий будинок вАДРЕСА_1, а
також інше майно побутового вжитку на суму 8 010 гривень.

Після
розірвання шлюбу згоди щодо добровільного розподілу майна між сторонами не
досягнуто і тому позивач просив суд розділити між сторонами житловий будинок
виділивши йому кімнати №1-1 площею 18.4 кв.м., №1-3 площею 9.3 кв.м., №1-4
площею 22.7 кв.м., а також майно побутового вжитку на суму 3 980 гривень.

Позивач
просив відповідачці виділити в житловому будинку кімнати №1-2 площею 9.6 кв.м.,
№1-6 площею 9.1 кв.м., коридор 6.0 кв.м., кімнату 7.5 кв.м., а також майно
побутового вжитку на суму 4 130 гривень.

Рішенням
суду від 24 листопада 2007 року позовна заява задоволена частково, визнано за
позивачем право власності на 12 частину майна побутового вжитку на суму 3 710
гривень, за позивачкою визнано право власності на 12 частину майна побутового
вжитку на суму 4 400 гривень, стягнено з відповідачки на користь позивача 345
гривень різниці між вартістю виділеного майна та ідеальною часткою в майні
подружжя, в задоволені решти позовних вимог, відмовлено.

Позивачем
подана апеляційна скарга на рішення суду в якій він просить рішення суду в
частині відмови по розподілу будинку скасувати і постановити в цій частині нове
рішення яким задоволити позовні вимоги в частині розподілу будинку посилаючись
на порушення судом норм матеріально права.

Колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У
відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним воно вважається тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим - у
разі ухвалення його на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом
встановлено, що з 16 січня 1999 року по 28 листопада 2006 року сторони
перебував у зареєстрованому шлюбі.

У
відповідності з вимогами ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Згідно
з вимогами ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного
обороту.

Відповідно
до вимог ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною
1 ст.356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою
власністю.

Під час
шлюбу 25 листопада 2004 року сторонами був придбаний житловий будинок в
АДРЕСА_1при цьому  позивач придбав 110
частину будинку, а відповідачка придбала 910 частини будинку.

Враховуючи
те, що під час укладення договору купівлі - продажу спірного будинку сторонами
були визначені частки кожного в будинку, спірний будинок є спільною частковою
власністю сторін, а не їхньою спільною сумісною власністю і тому не може бути
розділений між сторонами.

Відмовляючи
у задоволені позову про розподіл будинку судом першої інстанції на підставі
пояснень сторін, допитаних свідків та зібраних доказів правильно зроблений
висновок про те, що позивачем не подано доказів того, що весь спірний будинок
був придбаний за спільні кошти подружжя і тому у суду першої інстанції не було
підстав визнавати його спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання
скаржника на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм
матеріального  права не приймаються судом
до уваги оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи.

Колегія
суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстав для його скасування не має.

На
підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України
колегія,

ухвалила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 24
грудня 2007 року відхилити, рішення залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -