Справа
№ 2-79/08
Р І Ш Е Н Н Я

І
м е н е м    У к р а ї н и

29
травня 2008 року
м. Чернігів

Деснянський районний суд м.
Чернігова у складі:

головуючого
- судді Карапута Л.В.,

при
секретарі - Антоненко Л.А.,

з
участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3до
ОСОБА_4про визнання права власності на земельну ділянку, визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_4до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Чернігівської міської ради про визнання права
власності на земельну ділянку, визнання свідоцтва про право на спадщину  від 21.11.2006 року та Державного акту на
право власності на земельну ділянку недійсними,

в с т а н о в и в :

27 березня 2007 року позивачі
звернулися до суду з позовом та просили визнати за ними  право власності на земельну ділянку площею
0,1200 га, розташованої в АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_4 повернути земельну
ділянку  та знести  за його
рахунок самовільно
побудовані  будівлі на даній
земельній ділянці.

В ході розгляду справи позивачі
подали до суду додаткову позовну заяву і просили  визнати недійсним договір
купівлі-продажу  земельної ділянки площею
0,12 га укладеного між ОСОБА_5та ОСОБА_4.

Відповідач  подав до суду
зустрічну позовну заяву  і просив
визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та
обслуговування  житлового будинку площею
0,12 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, визнати свідоцтва про право на
спадщину, видані Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою  21.11.2006 року на ім'я ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 недійсними, визнати державний акт
на право власності на земельну ділянку, виданий Чернігівською міською
радою  ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім'я ОСОБА_1
недійсним.

У судовому засіданні позивачі та їх
представник  підтримали позовні вимоги і
наполягали на їх задоволенні, в задоволенні зустрічного позову просили
відмовити.

Відповідач та його представник
проти позову заперечували та просили зустрічний позов задовольнити.

Представник співвідповідача
Чернігівської міської ради  заперечував
проти позову позивачів та відповідача в частині
визнання права власності на спірну земельну ділянку, в решті позовні вимоги
позивачів підтримав, а в задоволенні позову відповідача просив відмовити.

Треті особи - Перша Чернігівська
державна нотаріальна контора, Чернігівська районна державна нотаріальна контора
в судове засідання не з"явилися, хоча про час і місце розгляду справи
сповіщалися належним чином та надіслали до суду заяву про розгляд справи  за їх відсутності.

Заслухавши пояснення та дослідивши
матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в 1993 році
ОСОБА_5 одержав земельну ділянку під будівництво житлового будинку в с. Новоселівка,
Чернігівського району та отримав державний акт на право власності на земельну
ділянку  площею 0,1200 га від 06.05.1996
року, що підтверджується копією державного акту ( а.с. 13 ).

Відповідно до вимог ст. 17
Земельного кодексу України, в редакції 1991 року, власники земельних ділянок,
переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом шести років з часу
набуття права власності продавати або іншими способами  відчужувати
належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді
народних депутатів на тих же умовах, на яких вона була їм передана. При
наявності  поважних причин суд за позовом
власника може скоротити зазначений строк.

Проте, 21.05.1996 року  ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу
вказаної земельної ділянки з ОСОБА_4, що посвідчений  державним нотаріусом ОСОБА_6Чернігівської
районної державної нотаріальної контори.

Згідно копії свідоцтва про смерть (
а.с. 9 ) вбачається, що  ОСОБА_5помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

21.11.2006 року позивачі отримали
свідоцтва про право на спадщину  за
законом по  1/3 частці земельної
ділянки  площею 0,1200 га, наданої для
будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд,
розташованої в АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 Чернігівською міською
радою  позивачам був виданий державний
акт  на право власності на земельну
ділянку, відповідно до якого спірна земельна ділянка  належить
на праві спільної часткової власності
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2

При цьому, при оформленні технічної
документації зі складання державного акту
на право власності на вказану земельну ділянку, було встановлено,
що  в
даний час ділянці присвоєно АДРЕСА_1, а не АДРЕСА_3.

Згідно ст. 18 Земельного кодексу
України, в редакції 1991 року,  придбання
земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності,
провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному
порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату
вартості землі є  підставою для
відведення земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) і видачі державного
акта на право власності.

Відповідно до вимог ст. 22
Земельного кодексу України, в редакції 1991 року, право власності на землю або
право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості )
і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання
земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї
ділянки в натурі ( на місцевості ) і одержання документа, що посвідчує право
власності або право користування землею, забороняється.

Одночасно,  ст. 23 Земельного кодексу України, в редакції
1991 року, визначено, що  право власності
або право постійного користування землею посвідчується  державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних
депутатів.

Оскільки, відповідачем не був
зареєстрований договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.1996 року,
не встановлювалися межі земельної ділянки в натурі та не видавався  державний акт на право власності на земельну
ділянку, тому оспорюваний  договір  купівлі-продажу земельної ділянки підлягає
визнанню недійсним.

Також згідно акту прийому-передачі
Державних актів на право власності на землю
( а.с.  66, 67 ) вбачається, що
24.11.2000 року прийнято  до  меж міста Чернігова земельну ділянку в с.
Новоселівка, що належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності
на земельну ділянку.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що відповідач не набув права власності на спірну земельну ділянку на
підставі договору купівлі-продажу від 21.05.1996 року, тому в задоволенні
позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4,
визнання  свідоцтв про право на спадщину
та державного акту  на право власності на
земельну ділянку недійсними слід відмовити.

Також  ст. 126 Земельного кодексу України, в
редакції 2001 року,   встановлено, що
документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку є державний акт.
Оскільки позивачі є власниками земельної ділянки площею 0,1200 га, що
розташована у АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності
на земельну ділянку серії НОМЕР_1виданий ІНФОРМАЦІЯ_2, тому   у суду відсутні підстави для задоволення
позовних вимог в частині визнання права власності на спірну земельну ділянку за
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Відповідно  до ст. 152 Земельного кодексу України, в
редакції 2001 року, власник   земельної
ділянки вправі вимагати визнання  його
прав та усунення перешкод в користуванні. Згідно ст. 212 Земельного кодексу
України, в редакції 2001 року,
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають  поверненню власникові.

Оскільки спірна земельна ділянка
перебуває в користуванні відповідача, тому вимога позивачів в частині
зобов"язання  відповідача повернути
земельну ділянку підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України,  кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачами не визначено та не було
надано суду перелік будівель,  споруд, що
збудовані відповідачем на земельній ділянці, та доказів щодо їх наявності, тому
суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів в
частині зобов"язання відповідача
знести побудовані будівлі на земельній ділянці.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208-209,
292, 294 ЦПК України, ст.ст. 17, 18, 22, 23 Земельного кодексу України, в
редакції 1991 року, ст.ст. 126, 152, 212 Земельного кодексу України, в редакції
2001 року, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4повернути земельну
ділянку  розташовану  в АДРЕСА_1.

Визнати недійсним договір  купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,12
га укладеного між ОСОБА_5та ОСОБА_4, що посвідчений  державним нотаріусом  ОСОБА_6Чернігівської районної державної
нотаріальної контори за № 2-2088.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

В задоволенні позову
ОСОБА_4відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської області. Заява про апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: