Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-698/08
Головуючий у 1-й інстанції: Матяш
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2008 року                                                               м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді      Бондаря
М.С.

суддів                         Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі              Тахтаул
О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня
2007 року в справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Виконавчого
комітету Запорізької міської ради про визнання частково недійсним рішення
Виконавчого комітету Запорізької міської ради, визнання незаконним державного
акту на землю і встановлення порядку користування земельною ділянкою, третя
особа ВАТ “Запоріжжяобленерго”, -

ВСТАНОВИЛА:

Неодноразово змінюючи і доповнюючи підстави позову і
позовні вимоги, позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Зазначала, що
вона 21 грудня 1999 року за договором купівлі-продажу придбала у гр. ОСОБА_5
9/25 часток жилого будинку АДРЕСА_1. Під час придбання вказаної частки 33/100
часток будинку належали відповідачам ОСОБА_2 і 31/100 ДАЕК “Запоріжжяобленерго”
(згодом право власності на дану частку набула ОСОБА_4).

При покупці частини будинку ОСОБА_5 вказала на порядок,
який склався в користуванні земельною ділянкою, що прилягала до будинку.
Відповідачі ОСОБА_2пообіцяли в добровільному порядку встановити офіційні межі
користування нею. Однак, згодом пред'явили позивачеві державний акт про право
власності на приналежну до будинку частину земельної ділянки площею 0,0577 га.
Даний акт видано на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської
ради за №143/32 від 25 березня 1999 року.

ОСОБА_1 вважає, що зазначеним рішенням порушується її
право на користування приналежною до будинку земельною ділянкою, рішення
прийнято з порушенням норм матеріального права не уповноваженим на те органом.
В зв'язку з чим, просила його скасувати, визнати незаконним акт про право
власності на приналежну до будинку частину земельної ділянки площею 0,0577 га.
виданий на ім'я ОСОБА_2, визначити порядок користування приналежною до будинку
земельною ділянкою між нинішніми його співвласниками.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19
жовтня 2007 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Із зазначеним судовим рішенням позивач не погодилась, в
зв'язку з чим, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на
порушення суду першої інстанції норм матеріального і процесуального права,
просила зазначене рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 повторно не
з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена у визначений ч.5 ст. 76
ЦПК України спосіб. Надала суду чергову заяву про відкладення слухання справи в
зв'язку з хворобою представника (без підтверджуючих документів). Судова колегія
визнала дану неявку відповідача неповажною, в зв'язку з чим, розглянула справу
за відсутності відповідача.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд вправі відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального
права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що з 21 грудня 1999 року позивач за
договором купівлі-продажу придбала у гр. ОСОБА_5 9/25 часток жилого будинку
АДРЕСА_1. Під час придбання вказаної частки 33/100 часток будинку належали
відповідачам ОСОБА_2і 31/100 ДАЕК “Запоріжжяобленерго” (згодом право власності
на дану частку набула ОСОБА_4).

На час придбання ОСОБА_1 частки будинку у ОСОБА_5
відповідачам ОСОБА_2на підставі державного акту належало право власності на
приналежну до будинку частину земельної ділянки площею 0,0577 га. Даний акт
видано на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради за
№143/32 від 25 березня 1999 року.

При цьому, розмір і право відповідачів ОСОБА_2 на
земельну ділянку ніким не оспорюється. ОСОБА_1 не погоджується лише з абрисом і
розташуванням земельної ділянки, що надано у власність ОСОБА_2, та оспорюється
компетенція органу, що надав таке право власності.

Проте, рішення Виконавчого комітету Запорізької міської
ради за №143/32 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею
0,0577 га. мало місце ще в березні 1999 року, т.т. коли ОСОБА_1 ще не була
співвласником будинку АДРЕСА_1. Його співвласником позивач стала лише в грудні
1999 року.

За змістом положень ст. 42 ЗК України, що діяв в 1999
році, встановлений порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є
обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній
власності на жилий будинок і господарські будівлі.

З огляду на зазначені обставини судова колегія приходить
до переконання, що права позивачки не порушено приватизацією ОСОБА_3та ОСОБА_2
земельної ділянки.

Крім того, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 3 ЗК України 1990 року розпоряджаються
землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у
власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо
передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних
депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або
виконавчим органам місцевого самоврядування.

Отже посилання позивача про те, що Виконавчий комітет
Запорізької міської ради не вправі був видавати акти про право власності на
спірну земельну ділянку протирічить вимогам Закону, що діяв на час видачі акту.

Про зазначені обставини зазначено в ухвалі Верховного
Суду України від 13 грудня 2006 року постановленій по даній справі, якою
повторно скасовано попереднє рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1

Отже суд правильно встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дослідив надані сторонами докази і відповідно їх
оцінив та прийшов до правильного висновку про наявність підстав для відмови в
задоволенні позову. Заперечення ОСОБА_1, викладені нею в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої інстанції або ж направлення справи на новий
розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19
жовтня 2007 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.