Справа №22Ц-2157/2008 р.
Головуючий в 1 інстанції Усатов Д.Д.
Категорія 01,02,05                                                                        Доповідач
у 2 інстанції Приходько К.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2008 року колегія судової
палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:
Приходька К.П.,

суддів
Коцюрби О.П., Сліпченка О.І.,

при секретарі
Терех Т.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною  скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво -
Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2008 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в
натурі,

встановила:

у
липні 2005 року позивач звернувся до суду із позовом обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що з 25 листопада 1995 року по 19 липня 2002 року він перебував в
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі. Від шлюбу сторони мають
спільну доньку 1996 року народження.

Під
час шлюбу він з відповідачкою, на спільні кошти, придбали житловий будинок в АДРЕСА_1, будинок був зареєстрований на ім'я відповідачки.

19 липня 2002 року шлюб між
сторонами був розірваний.

Оскільки будинок був придбаний під
час шлюбу, позивач вважає, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя, і
належить сторонам у рівних частинах.

В
добровільному порядку сторони не можуть вирішити питання про розподіл будинку в
натурі і тому позивач просив суд визнати за ним право власності на 12 частину
спірного будинку та розділити спірний будинок враховуючи частки кожної сторони
після проведення по справі судової будівельно - технічної експертизи.

24
жовтня 2005 року по справі призначена будівельно - технічна експертиза, яка
була проведена 14 листопада 2007 року.

Рішенням суду від 26 березня 2008
року позовні вимоги задоволені.

Визнано за
позивачем право власності на 12 частину житлового будинку в АДРЕСА_1, зареєстрованого на ім'я відповідачки, як на майно,
набуте в шлюбі.

Поділено будинок і виділено позивачу в натурі 12 частину
будинковолодіння в АДРЕСА_1, яка складається з: веранди 1-1 площею 17,6кв.м,
кухні 1-2 площею 10,8кв.м, вітальні 1-6 площею 24,2кв.м, кладової 1-7 площею 2,5 кв.м, веранди НІ площею 9,5 кв.м,
сходової клітини IV площею 3,6 кв.м, льоху, ґанку, огорожі та гаражу,
зі сплатою компенсації за відступлення від ідеальної 12 частки на
користь відповідачки в розмірі 18 667 гривень.

Виділено
відповідачці в натурі 12 частину будинковолодіння в АДРЕСА_1, яка складається з: житлових кімнат 1-3 площею 12,7кв.м, 1-4 площею
20,1кв.м, 1-5 площею 19,7кв.м, котельні 1-8 площею 2,2кв.м, туалету 1-9 площею 0,9кв.м, ванни 1-10 площею 4,5кв.м,
каналізаційної ями №2 та огорожі зі сплатою позивачем компенсації за
відступлення від ідеальної 12 частки на користь відповідачки у розмірі 18 667
гривень.

Земельну
ділянку в АДРЕСА_1 залишено у спільному користуванні
сторін.

Відповідачкою подана апеляційна
скарга на рішення суду в якій вона просить рішення суду скасувати та
постановити нове, яким задоволити позовні вимоги частково визнавши за позивачем
право власності на 14 частину будинку і виділити її позивачу в натурі,
виділити позивачці в натурі 34 частини спірного будинку посилаючись на те, що
рішення суду першої інстанції постановлене на неповному з'ясуванні обставин
справи, що мають значення для справи, невідповідності висновкам суду обставинам
справи та з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія
суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним воно
вважається тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом. Обґрунтованим - у разі ухвалення його на основі повно
і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Судом встановлено, що з 25 листопада 1995 року по 19 липня
2002 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну
доньку 1996 року народження.

Під
час шлюбу він з відповідачкою, на спільні кошти, придбали житловий будинок в АДРЕСА_1, будинок був зареєстрований на ім'я відповідачки.

19 липня 2002 року шлюб між
сторонами був розірваний.

Згідно
з вимогами ст.70 СК України у разі поділу майна подружжя, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено домовленістю між мини або шлюбним договором.

За
клопотанням позивача по справі проведена судова будівельно - технічна експертиза
(а.с.58-65).

Враховуючи
обставини справи, пояснення сторін, подані сторонами докази та проведену по
справі експертизу суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що
запропонований експертом варіант розподілу будинковолодіння в частках 12 і
12, згідно судової будівельно - технічної експертизи, є найбільш прийнятний
для даних обставин справи.

У відповідності з вимогами ч.1,4
ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Посилання позивачки на ту
обставину, що спірний будинок був придбаний за її кошти від продажу квартири
позивачки 27 вересня 1996 року за 18 000 доларів США не може бути прийнятий
судом до уваги оскільки згідно п.5 поданого договору купівлі - продажу від 27
вересня 1996 року позивачка продала належну їй квартиру за 200 гривень
(а.с.89).

Доказів про те, що позивачка
продала належну їй квартиру за 18 000 доларів США і саме на ці кошти був
придбаний спірний будинок, позивачкою не подано.

Суд першої інстанції враховуючи
пояснення сторін, подані по справі докази правильно прийшов до висновку про те,
що спірний будинок придбаний сторонами під час шлюбу і є їхньою сумісною
власністю і постановив в цій частині законне рішення.

Згідно судового рішення земельну ділянку в АДРЕСА_1 залишено у
спільному користуванні сторін.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції не можливого погодитися виходячи із наступних обставин справи.

У відповідності з вимогами ч.1
ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом
позивач просив визнати за ним право власності на 12 частину спірного будинку
та розділити вказаний будинок між сторонами у натурі. Позовні вимоги щодо
залишення земельної ділянки вАДРЕСА_1 у
спільному користуванні сторін позивачем не заявлялися.

Суд першої
інстанції на порушення вимог ст.11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, і
тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.307,309,313,316,317 ЦПК України колегія,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволити частково.

Рішення Києво - Святошинського
районного суду Київської області від 26
березня 2008 року  в частині
залишення земельної ділянки вАДРЕСА_1 у спільному користуванні сторін
скасувати, в решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -