Справа
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем       України

17
червня 2008 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого-судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатеєвій С.С

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Чугуєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2. про визнання права власності на 1/2 частину будинку, встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності
на будівельні матеріали та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про визнання
таким, що втратив право користування   &frac12;  частиною
житлового будинку, зняття з реєстраційного обліку, виселення, розділ майна та
відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди, суд -

Встановив :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій
посилається на те, що з червня 2001 року перебував у фактичному шлюбі з
ОСОБА_2, вів з нею сумісне господарство і оскільки у неї на той період на
утриманні знаходилося двоє малолітніх дітей і не було свого житла, позивач у
жовтні 2001 року на кошти які він позичив у ОСОБА_3., ОСОБА_4. та ОСОБА_5.
купив будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Позичені гроші він
повернув сам. Просив на цій підставі визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач та його представник ОСОБА_6., яка діяла на
підставі довіреності  (а.с. 69), в
судовому засіданні 03.06.2008 року доповнили свої позовні вимоги, просили також
встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. з 18.06.2001 року по 02.03.2002 рік.

Представник позивача пояснила суду, що ОСОБА_1. придбав
будинок за свої кошти, що підтверджується розписками свідків про позику коштів,
на момент купівлі будинку сторони проживали однією сім'єю, вели сумісне
господарство, тому просила позов задовольнити в повному обсязі.

Зустрічний позов позивач та його представник не визнали,
вважаючи його необґрунтованим і незаконним, посилались на те, що позивач
фактично мешкає в спірному будинку, утримує його, права користування житловим
приміщенням не втрачав, іншого житла позивач не має, свою частину власного
житлового приміщення в с. Кочеток, Чугуївського району Харківської області,
позивач подарував синові від першого шлюбу, позивач згоден порівну поділити
майно, але просив йому залишити автомобіль «москвич», проти відшкодування
матеріальної та моральної шкоди заперечував за необгрунтованістю  позовних вимог.

Відповідачка за основним позовом вимоги ОСОБА_1. не
визнала і пояснила суду, що вона з червня місяця 2001 року була знайома з
ОСОБА_1. і підтримувала з ним тільки дружні стосунки, оскільки позивач на той
час був одруженим. Сумісне господарство відповідачка з ОСОБА_1. не вела і
проживати з ним разом не бажала. Спірний будинок їй запропонувала подивитися, а
потім купити ОСОБА_5.

03 жовтня 2001 року відповідачка за
власні кошти купила у гр. ОСОБА_7 належну їй 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною
надвірних будівель, розташованого у АДРЕСА_1. Грошей на купівлю зазначеного
будинку позивач не давав, а шлюб з ним було зареєстровано 02.03.2002 року.

В спірному будинку позивач
посилився за згодою відповідачки, але після реєстрації шлюбу позивач створив
неможливі умови для їх сумісного проживання, часто вчинював побиття
відповідачки, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за
насильство в сім'ї. Через це просила суд визнати ОСОБА_1. таким, що втратив
право користування житловим приміщенням, висилити та зняти з реєстраційного
обліку. Враховуючи, що діями ОСОБА_1. відповідачці була заподіяна матеріальна
та моральна шкода, вона просила стягнути 5000 грн  за нанесення шкоди здоров'ю, а також
моральних страждань.

ОСОБА_2. просила розділити майно
порівну, не заперечувала проти виділення автомобіля «москвич» та будівельних
матеріалів за ОСОБА_1., пояснила, що вона ніяких матеріалів не вивозила,
вивезла лише ворота які придбала за власні кошти до шлюбу з ОСОБА_1.

Представник відповідача за
первісним позовом ОСОБА_8., який діяв на підставі довіреності від 30.06.2007 р.
(т.2 а.с.42) позов ОСОБА_1. не визнав, зустрічний позов просив задовольнити
повністю.

Допитані в судовому засідання
свідки пояснили:

Свідок ОСОБА_3 підтвердила, що ОСОБА_1. позичав у
неї у вересні 2001 року 300 долларів США на 1 рік для купівлі &frac12; частини будинку
в Осинівці, в квітні 2002 року її чоловік допоміг ОСОБА_2. перевозити в
куплений будинок речі, про купівлю будинку ОСОБА_1. знає лише з його слів,
хто  розраховувався за придбаний будинок
їй не відомо, оскільки вона при цьому присутня не була.

Свідок ОСОБА_9 засвідчила, що з ОСОБА_1. знайома
з дня коли він разом з ОСОБА_2 приїздили до неї на 50-річчя, тобто з жовтня
2001 року і ОСОБА_2 представила його як свого чоловіка та казала, що він
допоміг їй купити &frac12; частину
житлового будинку в м. Чугуєві, на чиє ім'я, у кого, за яку ціну та інші
подробиці купівлі їй не відомі.

Свідок ОСОБА_4  пояснила суду, що з ОСОБА_1. вона знайома
давно, під час коли ОСОБА_1. займав посаду Кочетоцького селищного голови свідок
працювала разом з ним секретарем.

10.07.2001 р. ОСОБА_1. проживав в с.Башкирівка у найманій
квартирі і позичав у неї 400 доларів США на купівлю будинку. За чиї кошти був придбаний будинок і хто за
нього розраховувався вона не знає. Чи проживали сторони однією сім'єю до реєстрації
шлюбу їй не відомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона сусідка і
свекров  продавця за договором
купівлі-продажу ОСОБА_7

ОСОБА_10. запропонувала ОСОБА_2. купити &frac12; частину будинку
ОСОБА_7 за 1200 долларів США на що ОСОБА_2 сама, а потім з іншими людьми, в
тому числі з ОСОБА_1. оглядала будинок, а потім купила цей будинок, але хто
саме розраховувався за нього і за чиї кошти він був фактично куплений вона не
знає. Після купівлі будинку, свідок чула, що начебто куплену частину будинку
відповідачці поміг купити спонсор ОСОБА_1. Так це, чи ні, свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду,  що
вона знала відповідачку, тому що працювала разом з нею в Чугуївському
районному територіальному центрі і саме їй запропонувала купити 1/2 частину будиноку за адресою:
АДРЕСА_1, але хто розраховувався за нього ОСОБА_2 чи ОСОБА_1. вона не знає і не
бачила.

10.10.2001 року ОСОБА_1. позичив у неї 50 доларів США які
потім повернув, для яких цілей він не пояснював, але ОСОБА_2. їй казала, що
половину будинку вона купила за допомогою спонсора ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона перша
дружина, з якою ОСОБА_1. розірвав шлюб 29 січня 2002 року. З червня місяця 2001
року ОСОБА_1. з нею не проживав, але де і з ким він перебував на той час вона
точно не знає і сказати не може чи проживав він з ОСОБА_2. і чи вели вони
сумісне господарство. За купівлю спірного будинку вона узнала випадково, хто
його купував і розраховувався за нього вона не знає, підтвердила, що дійсно
ОСОБА_1. подарував їх синові за договором дарування власну частину квартири в
с. Кочаток та під час коли він уходив із сім'ї він забрав збереження в сумі
5000 грн.

Свідок ОСОБА_12
пояснила суду, що з ОСОБА_2 вона була знайома з того часу, як почала працювати
у Чугуївському районному територіальному центрі і коли співробітниця ОСОБА_5.
запропонувала ОСОБА_2. купити 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1, то вона
разом з відповідачкою приходила щоб подивитися на будинок і порадила купити
його ОСОБА_2., для того щоб жити в м. Чугуєві, а не їздити на працю кожен день
із с. Чкаловське, де на той час проживала відповідачка разом з дітьми і
матір'ю.

ОСОБА_2 за свої власні кошти, які зберігала у
свідка купила І/2 частину будинку для себе і своїх неповнолітніх дітей. З
ОСОБА_1. на момент купівлі &frac12;
частини будинку ОСОБА_2 підтримувала тільки дружні стосунки, разом вони не
жити і сумісного господарства не вели.

Після реєстрації шлюбу, приблизно
через 2 роки, ОСОБА_1., який ніде не працював, зловживав алкоголем, почав
піднімати руку на ОСОБА_2. та її дітей, неодноразово бив її, через що вона
зверталась до правоохоронних органів, а потім зовсім вимусив її з дітьми підти
з дому проживати до матері через неможливість існувати з ним в одному будинку.

Свідок ОСОБА_13 пояснив
суду, що з ОСОБА_1. познайомився коли позивач наймався на роботу у фірму
власником якої є сам свідок. Хто купував будинок і за чиї кошти він не знає,
але стосовно квитанцій наданих ОСОБА_1. до суду в доповнення до позовної заяви
за якими значиться, що ОСОБА_1. купив на фірмі ОСОБА_13. будівельні матеріали
для ремонту будинку, директор фірми допитаний в якості свідка ОСОБА_13.
пояснив, що квитанції він не підписував і розпоряджень у відпустці матеріалів
для ОСОБА_1. не надавав. У ОСОБА_1.
знаходились пусті бланки квитанцій з реквізитами фірми, в які він міг
внести любі дані за власним розсудом.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, допитаних в судовому засіданні, дослідивши матеріали
цивільної справи, оцінивши зібрані докази
в їх сукупності, суд вважає первісний позов таким, що задоволенню не
підлягає, а зустрічний позов  підлягає
задоволенню частково.

Аналізуючи зібрані докази по
первісному позову, суд приходить до висновку що між сторонами встановлені такі
факти і відповідні їм правовідносини.

За договором купівлі-продажу від 03.10.2001 року ОСОБА_2
купила, а ОСОБА_7 продала &frac12;
частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель,
розташованого на земельній ділянці Чугуївської міської ради розміром 576 кв.м у
АДРЕСА_1 за 4160 грн. ( а.с.8).

Даний договір укладений в письмовій формі, посвідчений
Державним нотаріусом Чугуївської Державної нотаріальної контори Дідік Є.Г. і
зареєстрований у Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації за
реєстровим № 152 у реєстровій книзі Д13 про що зроблений відповідний запис в
технічному паспорті (а.с.31, 32-36).

На час купівлі зазначеного майна, правове регулювання
майнових відносин здійснювалось на підставі Цивільного кодексу України в
редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 128 ЦК України, право власності у
набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не
передбачене законом або договором.

Відповідно до ст.227 ЦК України договір купівлі-продажу
житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із
сторін є громадянин і підлягає  державній
реєстрації.

Як встановлено по справі, всі ці умови були додержані
покупцем за договором купівлі-продажу від 03.10.2001 р. ОСОБА_2, що
підтверджується письмовими доказами і про що не заперечують сторони.

Крім того, як вбачається зі свідоцтва про одруження (
а.с.6) та свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.7), на день укладення договору
купівлі-продажу частини спірного житлового будинку (тобто на 03.10.2001 р.)
ОСОБА_1. з ОСОБА_2 у шлюбі не перебував, був одружений з ОСОБА_11., шлюб з якою
був розірваний 29.01.2002 року.

Посилання позивача на п.3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу
України як на правову підставу для задоволення позову про визнання права
власності на &frac12; частину
спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель суд вважає
неправильною, оскільки з відповідачкою ОСОБА_2, ОСОБА_1. одружився лише 02.03.2002
року і спірна частина будинку не була куплена під час перебування у шлюбі з
нею.

Крім того, на час виникнення сімейних правовідносин між
ОСОБА_2. та ОСОБА_1. діяв Кодекс про шлюб та сім'ю від 01.01.1970 року, яким не
передбачалось  набуття права на майно
жінки або чоловіка, які проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між
собою. Таке право було встановлено з прийняттям Сімейного кодексу України  ст. 74 ч.1 з 01.01.2004 року.

Відповідно до ст.24 КпШС, майно, яке належало кожному з
подружжя до одруження, а також отримане ними під час шлюбу в дарунок або в
порядку спадкування є власністю кожного із них.

За правилами ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1. не
довів факт проживання однією сім'єю чоловіка і жінки з ОСОБА_2. з 18.06.2001
року по 02.03.2002 рік, оскільки ці обставини не знайшли свого підтвердження
поясненнями свідків, проти цього заперечувала відповідачка ОСОБА_2. та свідок
ОСОБА_12. допитані в судовому засіданні, те, що ОСОБА_2. за поясненнями свідка
ОСОБА_9. представила ОСОБА_1. своїм чоловіком не є доказом перебування сторін у
шлюбі або сумісного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки.

Суд критично ставиться до наданих позивачем ОСОБА_1.
розписок на позику грошових коштів у ОСОБА_3. ( а.с.11), ОСОБА_4. ( а.с.12)
начебто на купівлю спірної частини будинку, оскільки зазначені свідки в судовому
засіданні пояснили суду, що не знають чи дійсно за позичені в них кошті була
куплена &frac12; частина
спірного будинку, за яку суму та ким за договором, те, що ОСОБА_1. позичав
гроші саме для купівлі частини будинку їм відомо лише з його слів і більше
нічим не підтверджується.

В частині розділу майна та визнання права власності на
невикористаний, але придбаний позивачем будівельний матеріал, суд вважає
недоведеним його купівлю, оскільки надані суду в якості доказів квитанції на
будівельні матеріали ПП ОСОБА_13. (а.с.16-22) були спростовані ОСОБА_13., який
в судовому засіданні стверджував, що у позивача були чисті бланки квитанцій з
печаткою ПП ОСОБА_13., якими він міг скористатися у власних потребах і сам
свідок ніяких будівельних матеріалів позивачеві не виписував і не продавав.

За таких обставин суд вважає позов ОСОБА_1. таким, що не
підлягає задоволенню.

За зустрічним позовом ОСОБА_2. до
ОСОБА_1., судом встановлено, що ОСОБА_1. проживав спільно з ОСОБА_2. після
одруження і посилився в належну ОСОБА_2. за договором купівлі-продажу від
03.10.2001 року  &frac12; частину житлового будинку АДРЕСА_1
як член сім'ї власника (наймача) будинку відповідно до правил ст.ст. 61,63-64
Житлового кодексу України за згодою власника будинку ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відбувається
внаслідок відсутності цієї особи за місцем проживання більше встановленого
законом строку, в судовому порядку.

Як встановлено по справі, ОСОБА_1.
після вселення в будинок за згодою ОСОБА_2., постійно проживає в ньому і права
на користування даним житловим приміщенням не втрачав. Ці обставини фактично
підтвердила сама позивачка за зустрічним позовом, яка пояснила в судовому
засіданні, що ОСОБА_1. постійно проживає в спірному будинку, створює неможливі
умови для її проживання, перешкоджає їй здійсненню своїх прав власника та
користувача житлового приміщення, що перебуває в її приватній власності.

За правилами ч.1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню. Тому суд вважає не встановленим факт
відсутності ОСОБА_1. за місцем проживання в АДРЕСА_1

Однак, суд вважає доведеним факт
систематичного порушення ОСОБА_1. правил сумісного проживання з ОСОБА_2. в
одному будинку, а заходи попередження та громадського впливу на ОСОБА_1.
безрезультатними, оскільки ці обставини знайшли свої підтвердження в судовому
засіданні з пояснень ОСОБА_12., постанови про відмову в порушенні кримінальної
справи ( а.с.60-61), а тому відповідно до ст.116 ч.1 ЖК України ОСОБА_1.
підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення і зняттю з
реєстраційного обліку.

Враховуючи, що постановою про
відмову в порушенні кримінальної справи                        від 16.04.2007 року (
а.с.60-61) встановлено факт побиття ОСОБА_1. ОСОБА_2., при допиті ОСОБА_1.
визнав що дійсно він наніс удар в область лиця ОСОБА_2. і ці обставини він
підтвердив в судовому засіданні, керуючись ст.ст. 23, 1168 ЦК України, суд
вважає що ОСОБА_2. була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю
та стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я та у зв'язку
з протиправною поведінкою ОСОБА_1.,
беручи до уваги наслідки заподіяння такої шкоди вважає, що в частині
відшкодування завданої моральної шкоди позов слід задовольнити частково,
стягнувши на користь ОСОБА_2.  2000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 69, ч.1 ст.
70 Сімейного кодексу України, чоловік та жінка мають право на розділ майна, яке
належить ним на праві загальної сумісної власності, незалежно від розірвання
шлюбу. В разі розподілу майна, яке є загальною сумісною власністю подружжя,
доли майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Під час розгляду зустрічної
позовної заяви в частині розподілу майна подружжя, сторони фактично досягли
згоди щодо його розділу. Таким чином суд вважає за можливе розділити майно
таким чином: виділити ОСОБА_1. автомобіль «москвич-ИЖ 412» держномер НОМЕР_1
зареєстрований на його ім'я,  диван та 2
крісла, а ОСОБА_2. телевізор, диван, диван-канапу, 2 крісла.

Керуючись ст. ст. 128, 227 ЦК України ( в ред. 1963 року), ст. 24
Кодексу про шлюб та сім'ю ( в ред.. 1970 року), ст. 57, 69, 70,74 Сімейного
кодексу України від 01.01.2004 року,  ст.
ст. 61, 63-64, 72, 116 ч.1 ЖК України,
10, 11,60, 61,  88, 169 ч 4, 209,
212, 214-215 ЦПК України,  суд -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2 про
визнання права власності на 1/2 частину будинку, встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на будівельні
матеріали -  відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Висилити ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  за заподіяну моральну шкоду 2000 (дві тисячі)
гривень.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 -  відмовити.

Розділити майно, яке є сумісною власністю подружжя
і придбане під час перебування у зареєстрованому шлюбі таким чином:

виділити ОСОБА_1 -
автомобіль «Москвич- ИЖ 412» державний номер НОМЕР_1 зареєстрований на його
ім'я, диван та 2 крісла;

виділити ОСОБА_2 -
телевізор, диван, диван-канапу, 2 крісла.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч
4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя  -