Справа № 22ц-723/2008
першій інстанціїрахманкулова і.п.
Категорія - цивільна
Доповідач - скрипка а.а.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

хромець
н.в.,

суддів:

скрипки.,
євстафіїва о.к.

при секретарі:

рачовій і.і.

за участю:

ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_3,

ОСОБА_2,
адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 лютого 2008 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини ,  стягнення моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог скасувати,
долучити  до справи і розглянути по суті
його уточнену позовну заяву від  19
грудня 2007 року  та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його уточнені позовні вимоги, а саме: скасувати незаконне
рішення виконавчого комітету  Деснянської
районної у м. Чернігові ради від 22.12.2006 р. № 332 п.8.3 про встановлення
опіки над малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Апелянт також ставить питання щодо
негайного   постановлення  рішення про відібрання малолітньої дитини у
ОСОБА_2, яка самочинно, без його згоди, як батька малолітньої дитини, змінила
її місце проживання і про повернення доньки ОСОБА_5 йому. Також ОСОБА_1 просить
суд  зобов'язати виконавчий комітет
Деснянської у м. Чернігові ради вжити термінових заходів щодо повернення йому
дитини; стягнути з ОСОБА_2 на його користь та користь  дочки
ОСОБА_5 завдану моральну шкоду в сумі по 50 000 грн. кожному  та понесені судові витрати по справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що судом першої
інстанції при постановленні оскаржуваного рішення  порушені норми матеріального та
процесуального права. Апелянт посилається на грубе порушення судом першої
інстанції  п.2 статті 31 ЦПК України,
вказуючи, що судом відмовлено в долученні до справи та розгляді його уточненої
позовної заяви , в якій він ще заявляв вимогу і
до органу опіки і піклування
Деснянського райвиконкому  м.
Чернігова , як до відповідача, про
скасування незаконного рішення
про встановлення опіки  над
малолітньою дитиною. Також, як зазначає апелянт, судом безпідставно  було відмовлено в допиті свідків, які б могли
спростувати неправдиві твердження відповідачки. Судом не враховано, що опіку
над його дитиною було встановлено з порушенням статті 58 Цивільного кодексу  України , статтей : 3, 9 Міжнародної
Конвенції про права дитини, що лише 22 грудня 2006 року відповідачка стала  опікуном дитини , а до  цього часу утримувала незаконно у себе
дитину, під її наглядом малолітня дитина 31 грудня 2006 року  отримала тяжку травму, було завдано
ушкодження її здоров'ю. Крім того, апелянт вказує, що  судом
при постановленні  оскаржуваного
рішення  порушені вимоги статтей:  152, 153, 157, 160 162, 163 Сімейного  кодексу
України, які передбачають, що батьки мають переважне право на виховання
дитини,   а також, , щоб малолітня дитина
проживала з ними.

Оскаржуваним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2008 року  в задоволенні позову ОСОБА_1 та позовуОСОБА_2
відмовлено.

Вислухавши  суддю-доповідача, пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали справи,
перевіривши  доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд  приходить до
висновку , що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, виходячи
з наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК України, - апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу  і залишає рішення без
змін, якщо визнає,  що суд першої
інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права . Не може бути  скасоване правильне  по суті
і справедливе рішення  суду з
одних лише  формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи ( а. с .1), в вересні 2007 року ОСОБА_1
звернувся  до суду першої інстанції з
позовом про відібрання у ОСОБА_2 малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1  та стягнення зОСОБА_2 на його користь та на
користь його доньки ОСОБА_5 по 20 000 грн. в рахунок  відшкодування спричиненої моральної шкоди.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1
обґрунтовував тим, що  ОСОБА_2
самочинно, без його згоди , як батька малолітньої дитини, змінила місце  проживання дитини, у зв'язку з чим  йому та його малолітній дочці  спричинена моральна шкода.

ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву ( а. с. 27) до ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди в розмірі
1 500 грн., посилаючись на те, що
він завдав їй моральну шкоду  у
зв'язку із зверненням до суду з позовною заявою, в якій викладені неправдиві
факти.

Представник третьої особи - органу опіки і піклування  Деснянської районної у м. Чернігові ради  заперечував
в судовому засіданні суду першої інстанції    проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 доОСОБА_2, посилаючись на те, що  малолітня дитина перебуває уОСОБА_2  на законних підставах, оскільки вона  являється опікуном дитини.

По справі встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач
по справі ОСОБА_1 являється батьком малолітньої ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1,  згідно
копії свідоцтва про народження
дитини (а.с.3).

Матір'ю дитини є ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть (а.с.4).

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 в
судовому засіданні , і проти  даних
фактів   учасники судового розгляду не
заперечували ,- її дочка ОСОБА_6 тяжко захворіла і з жовтня 2005 року перейшла  мешкати до неї , АДРЕСА_1   з дочкою від першого шлюбу  ОСОБА_7, 1994 року народження та дочкою
ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1. Саме з цього часу
онука  ОСОБА_5 проживає постійно
зі  своєю бабусею - ОСОБА_2.

Згідно довідки  дитячої поліклініки №
2 ( а. с. 63), - дитинаОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1,
знаходиться  під наглядом  лікарняного
закладу  з народження  , адреса дитини зазначена: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 16 травня 2006 року  ( а. с. 29) задоволено позовні вимоги ОСОБА_6
до ОСОБА_1 про стягнення аліментів  на
утримання неповнолітньої дитини. Зазначеним
судовим рішенням  стягнуто
аліменти з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_6  на утримання дитини -
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі &frac14; частини  всіх видів заробітку щомісячно, але не
менше  30%  прожиткового мінімуму для дитини відповідного
віку, починаючи з 03 квітня 2006 року  і
до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до рішення  виконавчого комітету Деснянської районної у
місті Чернігові ради від 22 грудня 2006 року № 332 „Про пропозиції опікунської
ради та управління освіти міської ради”  ,
п.8.3 ( а. с. 28)  встановлено опіку та
призначено опікуном над малолітньої дитиною ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1,  бабусю дівчинки - ОСОБА_2 , мешканку
АДРЕСА_1, з якою мешкає дівчинка, у зв'язку з тим, що мати дитини померла,
батько є інвалідом  2 групи , за станом
здоров'я не може займатись вихованням ОСОБА_5.

ОСОБА_2, як вбачається з зазначеного рішення,  призначена опікуном  малолітньої дитини - ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1,
на підставі  статтей : 243, 244 Сімейного
кодексу України,  статтей : 58, 61, 62,
63 Цивільного кодексу України ( а. с. 28).

На час розгляду справи  дане рішення
виконавчого комітету  Деснянської
районної у м. Чернігові ради є чинним, у відповідному порядку воно не
скасовано.

Апеляційний суд
погоджується з  висновками оскаржуваного
рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
Положення   статті 163 Сімейного кодексу
України, на яку посилається ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог,
зокрема, ч. 2 даної статті
регламентує  , що  батьки мають право вимагати  відібрання малолітньої дитини  від будь - якої особи , яка тримає її у
себе  не на підставі закону  або рішення суду. Таким чином, частина 2
коментованої норми визначає, якщо дитина утримується будь - якою особою не на
підставі закону  або рішення суду, то
батьки  мають право вимагати  відібрання малолітньої дитини від   будь - якої особи. Тобто батьки  можуть звернутися до суду  з позовом до осіб , у яких  знаходиться малолітня дитина, про її
відібрання. В даному випадку, як встановлено судом , дитина ОСОБА_5
законно  утримується  у своєї бабусі ОСОБА_2- опікуна дитини  , і ОСОБА_2, крім того, заперечує проти
передання дитини  батьку , оскільки це
буде суперечити інтересам дитини. Тому
суд першої інстанції, враховуючи всі обставини справи , докази , подані
учасниками процесу,  обгрунтовано
відмовив у відібранні малолітньої дитини у її опікуна -ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції. Оскаржуване рішення
ухвалено на основі повно і всебічно з'ясовних обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

В апеляційній
скарзі апелянт просить долучити до справи і розглянути по суті , як суд першої
інстанції,  вимоги його  уточненої
позовної  заяви від 19 грудня  2007 року та постановити  рішення щодо
скасування, як вважає апелянт,
незаконного  рішення виконавчого
комітету  Деснянської районної у м.
Чернігові ради  від 22 грудня 2006 року №
332 , п. 8.3  про встановлення опіки над
малолітньою ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1. Заявлена вимога апелянта не ґрунтується
на  положеннях чинного законодавства,
зокрема, положеннях статті 303
Цивільного процесуального кодексу України, ч.1 і ч. 2 якої регламентують
, що  під час розгляду справи  в апеляційному порядку  апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги  та вимог, заявлених в суді  першої інстанції.  Апеляційний суд досліджує докази , які судом
першої інстанції були досліджені  з
порушенням встановленого  порядку або
в  дослідженні яких  було неправомірно відмовлено , а також нові
докази , неподання яких до суду першої інстанції  було зумовлено поважними причинами.  Виходячи з наведеного, до компетенції
апеляційного  суду не входить
розгляд  по суті, як судом першої
інстанції  позовних вимог ОСОБА_1 . про
скасування  незаконного рішення  про встановлення опіки над малолітньою
дитиною, які не були  предметом розгляду
суду першої інстанції.

Довод апеляційної скарги щодо незаконності відмови суду
першої інстанції в розгляді зазначених позовних вимог ОСОБА_1 . одночасно  з даною справою є безпідставним, оскільки
відмовляючи в задоволенні такого клопотання, заявленого під час розгляду в суді
першої інстанції  ( а. с. 132), суд  не порушив положення статті  126 Цивільного процесуального кодексу
України. При цьому суд обґрунтовано, згідно з положеннями  статті 126 Цивільного процесуального кодексу
України , прийшов до висновку, що фактично позовні вимоги ОСОБА_1 щодо   скасування
рішення  про встановлення
опіки  над малолітньою дитиною  є новою позовною заявою, що, відповідно, буде
потребувати залучення до участі у справі
і інших учасників судового процесу , і спільний розгляд зазначених  позовів буде ускладнювати вирішення
справи.

Враховуючи вищенаведене ,
твердження апелянта щодо
невідповідності оскаржуваного рішення положенням  Сімейного кодексу України , які регламентують
спірні правовідносини та нормам
Конвенції про права дитини не знайшли свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з положеннями
статті 3 ( ч. 1)  Конвенції про
права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються
вони  державними чи приватними установами
, що займаються питаннями  соціального
забезпечення , судами, адміністративними
чи законодавчими органами , першочергова увага  приділяється
якнайкращому забезпеченню інтересів дитини .  Проте, ОСОБА_1. не надав суду жодного доказу
того, що проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,  разом з ним
якнайкраще відповідатиме її інтересам, і що проживання  дитини
з бабусею - опікуном  ОСОБА_2.
суперечить цим інтересам.

За даних обставин, у апеляційного суду відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями : 303, 307,  308,
313, 314,  315, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2008 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але  може бути оскаржена до Верховного Суду
України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Судді: