У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 червня 2008 року                                                                                      м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Григор'євої
Л.І.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                                 Гуменюка
В.І.,

Балюка М.І.,                                   Данчука
В.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1до ОСОБА_2про визнання договору позики та третейської угоди недійсними,
скасування рішення третейського суду, визнання права власності на нежитлові
приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_2на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 3 серпня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із
позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики й третейської угоди недійсними,
скасування рішення третейського суду, визнання права власності на нежитлові
приміщення, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що фактично між сторонами ніколи
не укладалися будь-які договори позики, у тому числі й договір позики від 24
січня 2005 року на суму 50 0000 грн. Відповідно не укладалась і третейська
угода від 24 січня 2005 року Умови даних правочинів між ними не обумовлювались,
між ними не існує ніяких зобов'язань. Указані договір позики та третейську
угоду вона не бачила, не була ознайомлена з ними та не підписувала, оскільки не
було в цьому потреби.

В оскаржуваному договорі позики та третейській угоді
відсутні як її волевиявлення, так і фактична передача коштів у сумі 50 0000
грн., що є обов'язковою умовою договору позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК
України, тобто відсутність самого наміру створення правових наслідків свідчить
про фіктивність самого правочину та про безгрошевість договору позики.

Оскільки позикове зобов'язання та третейська угода нею не
підписувались, коштів у ОСОБА_2 вона не отримувала, тому відповідно до ст. ст.
234, 1051 ЦК України ці правочини повинні бути визнані недійсними. Відповідно,
на підставі недійсності зазначених угод рішення третейського суду від 2 вересня
2005 року повинно бути скасоване.

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із
позовом, в якому просила визнати за нею право власності на нежитлові
приміщення: № 46 загальною площею 199,9 кв. м та № 45 загальною площею 88,41 кв.
м у житловому АДРЕСА_1

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від                27 червня 2007
року зазначені позовні вимоги об'єднані в одне провадження.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від           3 серпня 2007 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2007 року, позов
задоволено. Визнано недійсними договір позики та третейську угоду від 24 січня
2005 року, скасовано рішення третейського суду від 2 вересня 2005 року, визнано
за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення: № 46 загальною площею 199,9
кв. м та № 45 загальною площею 88,41 кв. м - у житловому АДРЕСА_1

Не погодившись з указаними судовими рішеннями, ОСОБА_2
подала до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, з чим погодилась і
апеляційна інстанція, суд першої інстанції виходив із того, що сторони не
надали суду належних та допустимих доказів тим обставинам, що між сторонами
укладений договір позики й третейська угода. Скасовуючи рішення третейського
суду від 2 вересня 2005 року та визнаючи за позивачкою право власності на
нежитлові приміщення, суд обґрунтовував свої висновки тим, що воно ухвалено в
порушення Закону України від 11 травня 2004 року “Про третейські суди” (з послідуючими
змінами).

Проте з такими висновками судів погодитися не можна,
оскільки суди дійшли їх без повного, всебічного з'ясування  обставин справи.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

У порушення вимог ст. ст. 60, 64 ЦПК України суд першої
інстанції визнав недійсним договір позики між сторонами, тоді як у матеріалах
справи він відсутній і чи взагалі він укладався.

Скасовуючи рішення третейського суду, районний суд не
перевірив, чи  розглядалася така справа
третейським судом, оскільки в  матеріалах
справи вона відсутня.

Усупереч вимогам ст. 213 ЦПК України суд першої інстанції
визнав право на спірні приміщення за відповідачкою, тоді як договір дарування
нежитлового приміщення від 18 лютого 2000 року не визнано недійсним і не
скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1

У порушення вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
звернув уваги на вказані порушення, які призвели до неправильного вирішення
справи.

Ураховуючи, що судами ухвалені рішення в порушення норм
процесуального права, вони не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

За таких обставин, коли порушення закону було допущене
судом першої інстанції та не було усунене апеляційним судом, ухвалені судові
рішення в порядку ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий  розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від                    3 серпня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 жовтня 2007 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                               Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г.
Данчук