Справа
№ 22ц-1147/2007р.
суді 1 інстанції: Вискребенцев Л.Б.
Доповідач: Карайван Т.Д.
РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2007
року Апеляційний суд Луганської області в складі:

Головуючий:
Карайван Т.Д.

Судді: Іванової І.П., Дмитрієвої Л.Д.

При секретарі: Кагадій І.І.

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.Луганську цивільну справу по апеляційній
скарзі ОСОБА_1 на рішення Алчевського міського суду від 31 січня 2007 року за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2006 року позивачка
звернулася з зазначеним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від
якого має двох неповнолітніх синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, які проживають разом з нею.

Посилаючись на
те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей
та на її тримання, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за молодшим
сином, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання
сина ОСОБА_3 в сумі 527 грн. щомісячно, починаючи з 28 серпня 2006 року 536
грн. щомісячно, починаючи з 1 жовтня 2006 року та додаткові витрати в розмірі
500 грн. щомісячно; просила стягнути на її користь на утримання сина ОСОБА_4
аліменти в розмірі 410 грн, щомісячно, починаючи з 28 серпня 2006 року, 418
гривень щомісячно, починаючи з 1 жовтня 2006 року та додаткові витрати на
дитину в сумі 500 грн. щомісячно. Крім того позивачка просила стягнути з
відповідача на її утримання по 500
грн. щомісячно до досягнення молодшим сином трьох років.

Справа вдруге
розглядалася судом.

Оскаржуваним
рішенням позов задоволено частково.

Суд стягнув з
ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини
заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та 16 частину
заробітку на утримання позивачки, починаючи стягнення з 29 серпня 2006 року та до
досягнення старшим із синів повноліття, та досягнення сином ОСОБА_4
трьохрічного віку відповідно. Суд зобов"язав відповідача покривати
додаткові витрати на дітей після їх фактичного понесення.

В решті позов
залишений без задоволення.

В апеляційній
скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що суд при

розгляді справи
допустив неповноту та необ"єктивність
в дослідженні обставин справи та неправильно застосував норми
матеріального права.

Заслухавши
доповідача, осіб, які приймали участь у справі, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що
підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до
ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до
ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Згідно зі ст.181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу отримує в
натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за
заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій
грошовій сумі.

Судом
встановлено, що відповідач є батьком дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження і
сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, які проживають з позивачкою. Відповідач не надає матеріальної
допомоги на утримання дітей і спосіб виконання свого обов'язку утримувати дітей
між сторонами не визначений.

Виходячи з
наведеного, суд з урахуванням вимог ст..
182 СК України дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача
аліментів на утримання дітей.

Але ж визначаючи
розмір утримання, суд не врахував, що відповідач не має регулярного доходу. Та
обставина, що він влаштувався на роботу, де його заробіток складає 500 грн. не
є підставами для стягнення аліментів у частці від заробітку, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи, з реальних трат, відповідач має і інші види
доходу, які є значними в порівнянні із заробітком і які офіційно не визначені.

Суд ухвалюючи
рішення, вказав що за період з серпня 2006 по січень 22007 року відповідач
надав позивачці матеріальну допомогу в сумі - 14000 грн., що значно перевищує
річний офіційний доход відповідача. Про розмір доходів та витрат відповідача
свідчать і документи надані позивачкою в судове засідання, які підтверджують
фактичний обіг коштів відповідача.

За таких
обставин, апеляційний суд вважає, що місцевий суд помилково застосував до
відповідача спосіб стягнення аліментів у частці до заробітку (доходу), та
вважає за можливе визначити суму аліментів у твердій грошовій сумі, а саме по
300 грн. на кожну дитину.

Відповідно до ст. 185 СК України той з
батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків,
до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь
у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом).

Розмір участі
одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за
рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові
витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх
фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як видно з
матеріалів справи діти сторін хронічно хворі, систематично потребують
додаткових витрат на лікування, утримання та харчування. ОСОБА_4 має
захворювання серця, ОСОБА_3 - захворювання серця, внутрішніх органів, шлунку,
підшлункової залози та інш., тому апеляційний суд вважає за необхідне стягнути
з відповідача додаткові витрати на дітей по 200 грн. на кожного, стягуючи дані
суми постійно.

Як видно зі
справи, позивачка у зв"язку з народженням дитини знаходиться у відпустці
по догляду за сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2
народження до досягненням ним 3-х
років.

Відповідно до
ст..84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від
чоловіка - батька
дитини до досягнення дитиною 3-х
років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає
дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального
становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу.

Апеляційний суд
вважає, що відповідач має можливість надавати позивачці утримання у сумі 300 грн. щомісячно.
Вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

За таких
обставин, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду, та ухвалити
нове рішення в частині визначення розміру аліментів на утримання дітей сторін і
позивачки.

Керуючись
ст..ст..307,309,314,316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

ВИРШІИВ:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Алчевського міського суду від 31
січня 2007 року змінити. В частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання
синів ОСОБА_3 народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, народження ІНФОРМАЦІЯ_2 в
розмірі 13 частини всіх видів заробітку та 1/6 частини заробітку на утримання
позивачки скасувати. Ухвалити нове рішення.

Стягнути з
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженця м.Алчевська аліменти на утримання
синів ОСОБА_3 народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, народження ІНФОРМАЦІЯ_2 в
розмірі по 300 грн. щомісячно кожному починаючи стягнення з 29 серпня 2006 року
та до досягнення старшим із синів повноліття, та 300 грн. на утримання
позивачки , починаючи стягнення з 29 серпня 2006 року та до досягнення сином
ОСОБА_4 трьохрічного віку відповідно.

Стягнути з
ОСОБА_2  додаткові   витрати на
синів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в сумі по 200
грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 29 серпня 2006
року.

Стягнути з
ОСОБА_2 держмито на користь держави в сумі 78 грн.

В решті рішення
суду залишити без змін.

Рішення набуває
законної сили з моменту його проголошення,
та може бути оскаржене до Верховного суду України протягом двох місяців.