У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 січня
2008  року

м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ)
“Суха Балка”, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кривому Розі (далі - відділення Фонду) про стягнення суми заборгованості із
щомісячних виплат на відшкодування частини втраченого заробітку в зв'язку з
ушкодженням здоров'я, одноразової допомоги, компенсації втрати частини коштів у
зв'язку з порушенням термінів їх виплати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2005 року ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що під час роботи у
ВАТ “Суха Балка” отримав професійне захворювання і висновком МСЕК  з 27 вересня 1999 року йому було встановлено
45% втрати професійної працездатності, висновком МСЕК з 1 жовтня 2000 року -
40% втрати працездатності безстроково. Визначаючи розмір одноразової допомоги
та щомісячного відшкодування втраченого заробітку, товариство без його на те
згоди проводило розрахунки із середнього заробітку за 12 місяців, а не за 3
місяці, й провело перерахунок лише в лютому 2003 року, крім того, не
застосувало необхідного коефіцієнту підвищення заробітної плати у квітні 2000
року, що призвело до неправильного нарахування йому суми одноразової допомоги,
а також щомісячних страхових виплат; таким чином, утворилась заборгованість
перед ним як у ВАТ “Суха Балка”, так і у відділення Фонду.

Позивач, уточнивши під час
розгляду справи свої вимоги, просив стягнути з ВАТ “Суха Балка” заборгованість
по щомісячних виплатах відшкодування частини втраченого заробітку в сумі 2712
грн. 50 коп., заборгованість по виплаті одноразової допомоги в сумі 5058 грн.
80 коп., компенсацію втрати частини коштів у зв'язку з порушенням термінів
виплати одноразової допомоги в сумі 4972 грн. 80 коп., компенсацію втрати
частини коштів у зв'язку з порушенням термінів виплати щомісячного
відшкодування втраченого заробітку в сумі
363 грн. 86 коп. та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди; з
відділення Фонду просив стягнути заборгованість по щомісячних виплатах
відшкодування частини втраченого заробітку в сумі 8026 грн. та стягувати
щомісячно, починаючи із 1 липня 2006 року, страхові виплати в  розмірі 880 грн. 69 коп.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Кривого Рога від 31 серпня 2006 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2007 року, позов
задоволено частково, постановлено стягнути на користь позивача з відділення Фонду
заборгованість по щомісячних виплатах відшкодування частини втраченого
заробітку за період із 1 вересня 2002 року по 1 липня 2006 року в сумі 6500
грн. 56 коп. та стягувати щомісячно, починаючи із 1 липня 2006 року, страхові
виплати в розмірі  880 грн. 69 коп. до
наступного перерахунку згідно вимог чинного законодавства; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в    м. Кривому Розі та ОСОБА_1 просять
скасувати ухвалені в справі судові рішення та передати справу на новий розгляд,
посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційні скарги підлягають
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
працюючи підземним кріпильником на шахті “Ювілейна” ВАТ “Суха Балка”, отримав
професійне захворювання і за висновками
МСЕК  з           27 вересня 1999 року йому встановлено
45% втрати працездатності, а з  1 жовтня
2000 року - 40% втрати працездатності безстроково. Позивачу було визначено
розмір одноразової допомоги та щомісячної виплати втрати частини заробітку,
виходячи із його середнього заробітку в сумі 587 грн. 62 коп. за 12 календарних
місяців роботи до встановлення стійкої втрати працездатності; у квітні 2000
року ВАТ “Суха Балка” провело підвищення тарифних ставок на коефіцієнт 1,3;
наказом ВАТ “Суха Балка” № 020 від 28 лютого 2003 року ОСОБА_1 визначено розмір
щомісячної виплати втрати частини заробітку, виходячи із його середнього
заробітку в сумі 700 грн. 04 коп. за 3 календарних місяця роботи до
встановлення стійкої втрати працездатності.

Задовольняючи частково позов, суд
виходив із того, що ВАТ “Суха Балка” не застосувало для розрахунку щомісячної
виплати втрати частини заробітку ОСОБА_1 коефіцієнту підвищення тарифних ставок
1,3 із 1 квітня 2000 року, у результаті чого такі суми були незаконно занижені,
тому на його користь підлягають стягненню з відділення Фонду суми щомісячних
платежів за час, що не перевищує трьох років -
з 1 вересня         2002 року.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини коштів у зв'язку з
порушенням термінів виплати одноразової допомоги, суд виходив із того, що
одноразова допомога є виплатою разового характеру, а тому згідно положень
Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” та Закону України
“Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати” така одноразова допомога компенсації не підлягає.

Проте з такими висновками цілком не можна погодитись з
наступних підстав.

Пунктом 28 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом
шкоди, заподіяної  працівникові  ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету Міністрів
України № 472 від 23 червня 1993 року, чинних на час виникнення у                 ОСОБА_1 права на відшкодування
шкоди, (далі - Правила) було передбачено, що перерахований або нарахований
розмір втраченого заробітку у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної
працездатності не може бути більшим від середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) за умови його роботи
протягом повного календарного місяця або у перерахунку на повний календарний
місяць роботи.

Суд у порушення вимог ст.ст. 214,
215 ЦПК України належним чином не визначився з характером спірних
правовідносин, вказані вимоги Правил залишив поза увагою, стягнув на користь
позивача заборгованість по щомісячних виплатах відшкодування
частини втраченого заробітку та визначив розмір страхових виплат, однак не
з'ясував розмір середньомісячного заробітку
відповідного працівника (після підвищення тарифних ставок) на 1 квітня 2000
року за умови його роботи протягом повного календарного місяця або у
перерахунку на повний календарний  місяць
роботи, унаслідок чого не визначився із відповідністю розміру відшкодування
шкоди, нарахованого позивачу, встановленим обмеженням.

Також пунктом 43 Правил було
передбачено, що якщо потерпілому або особам,
які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно
не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця
сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і
підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін  на
споживчі  товари  та
послуги  у порядку,
встановленому  статтею  34  Закону
України  "Про оплату праці".

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини коштів у
зв'язку з порушенням термінів виплати одноразової
допомоги, суд зазначені положення пункту 43 Правил не врахував.

Апеляційний суд у порушення вимог
ст.ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених           ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1, відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рога від 31 серпня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 липня 2007 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:                                                                               Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін