Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:
розглянувши у  попередньому судовому
засіданні в м. Києві  26 травня  2008 року справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного
товариства "Українська охоронно-страхова компанія", третя особа -
Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України,
про стягнення недорахованої страхової суми за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2006 року та
ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ
"Українська охоронно-страхова компанія", третя особа - Департамент
Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України про
стягнення недорахованої страхової суми.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 1983 до 2005 року він проходив службу в
Лисичанському відділі Державної служби
УДСО при УМВС України в Луганській області.

З 1 грудня 1989 р. до 4 квітня 1990 р. був направлений для виконання
службових обов'язків - охорони громадського порядку, особистої та майнової
безпеки громадян, що ліквідовували наслідки аварії на Чорнобильській АЕС. Під
час медичного обстеження при звільненні на пенсію у нього були виявлені
захворювання, які пов'язані з проходженням служби, у зв'язку з чим висновком
МСЕК від 2 березня 2005 р. йому була встановлена третя група інвалідності.

Згідно з Договором державного обов'язкового особистого страхування осіб
рядового, начальницького та вільнонайманого складу підрозділів Департаменту
державної служби охорони при МВС України від 31 грудня 2004 р. №
КИ.Л2-07.27849/108-Д/2004 він отримав страхове відшкодування в сумі 22 842 грн.
в розмірі трирічного грошового утримання, розрахунок розміру якого здійснено з
суми 634 грн. 50 коп. як суми грошового утримання за останньою посадою на день
виплати страхової суми. Проте позивач вважав, що  йому повинні були сплатити страхове
відшкодування із грошового забезпечення в сумі 1 937 грн. 86 коп., тобто з усіх
виплат, які він отримував на момент звільнення, а тому просив стягнути на його
користь недонараховану суму страхового відшкодування в розмірі 46 920 грн. 96
коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 червня 2007 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на
невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування
судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ставить
питання про скасування судових рішень й ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для  скасування
судових рішень  відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час  розгляду
справи  в  касаційному
порядку   суд перевіряє  в
межах  касаційної  скарги
правильність застосування судом першої
або  апеляційної  інстанції
норм  матеріального  чи процесуального  права
і  не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
чи відкинуті   ним,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого
доказу,  про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом
допущено порушення або неправильне застосування норм  процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва
від 31 жовтня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 червня 2007
року відхилити і вказані судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.