Справа № 22-ц-480/2008р.                                   Головуючий
по 1-ій інстанції: Ковальова О.О.
Суддя-доповідач: Ільченко О.Ю.
РІШЕННЯ

іменем України

12
червня  2008 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого:
Смирнової Т.В.

суддів:
Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.

з
участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

та
осіб, які беруть участь у справі -  представника
позивача Морозова О.П. та відповідачаОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області
цивільну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного комунального
підприємства “Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості”

на рішення
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2008 року

у
справі за позовом Сумського обласного комунального підприємства “Фонд
інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості” до ОСОБА_1, ОСОБА_2
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання позики, відсотків
за користування позикою, штрафних санкцій

та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до Сумського обласного комунального підприємства
“Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості”, треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання договору позики частково недійсним, розірвання
договору позики, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2007 року СОКП “Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та
промисловості” звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що
05 листопада 1997 року між Державним підприємством “Фонд інвестування об'єктів
соціальної сфери та промисловості”, якого він є правонаступником  та ОСОБА_1було укладено договір № 53 про
надання позики (кредиту) на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_1 строком на
12 років на загальну суму 20000 грн., зі сплатою 3% річних у валюті України за
курсом долара США на день сплати відсотків. Сума позики, що належала до сплати,
дорівнювала живій вазі молодняка великої рогатої худоби у кількості 13986 кг.
Позичальник зобов'язувався повернути позику та відсотки за користування нею за
11 років рівними частками щорічно, починаючи з 1999 року до 30 листопада
кожного наступного року; останній платіж здійснити до 01 листопада 2009 року.
Пунктом 4.2 договору позики передбачено за порушення строків погашення позики
штрафні санкції у розмірі 0,5% від несплаченої у строк суми за кожен день
затримки платежу.

Станом
на 01 жовтня 2007 року залишилось непогашеними: кредит за 2005 рік - 322,08 кг
МВРХ, річні внески за 2006 рік - 847 кг МВРХ, а залишок непогашеного кредиту
станом на 01 жовтня 2007 року становить 6016,98 кг МВРХ, що в грошовому виразі
складає 26415 грн. 75 коп., відсотки за користування кредитом за 2006 - 2007 роки
складають 224,5 кг, що в грошовому виразі становить 985 грн. 60 коп.

Просило
стягнути на користь Фонду з ОСОБА_1. та його поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5.
кредит за 2006-2007 роки та штрафні санкції за невиконанням умов договору.

У листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із  зустрічним позовом, в якому просив визнати
недійсним договір позики № 53 від 05 листопада 1997 року в частині  зобов'язань позичальника сплачувати відсотки
та штрафні санкції, а в позовній заяві від 25 грудня 2007 року він просив розірвати
договір та додаткові угоди до нього (а.с.60, 223).

Рішенням
Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2008 року
позовні вимоги СОКП “Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та
промисловості” доОСОБА_1 ОСОБА_5., ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором
позики, відсотків за користування позикою та штрафних санкцій за порушення
виконання зобов'язань за договором позики - задоволено частково.

Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_1. до СОКП “Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та
промисловості”, треті особи: ОСОБА_5., ОСОБА_6. про визнання договору позики
частково недійсним, розірвання договору позики, додаткових угод  - задоволено частково.

Стягнуто
з ОСОБА_1. на користь СОКП “Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості”
заборгованість за договором позики № 53 від 05 листопада 1997 року у розмірі
2500 грн. 34 коп.

У
частині позовних вимог про стягнення зОСОБА_1 ОСОБА_5., ОСОБА_4 відсотків за
користування позикою та штрафних санкцій за порушення виконання зобов'язань за
договором позики відмовлено.

У
задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1. до СОКП “Фонд інвестування
об'єктів соціальної сфери та промисловості”, треті особи: ОСОБА_5., ОСОБА_6.
про визнання частково недійсним договору №53 від 05 листопада 1997 року про
надання позики на будівництво житлового будинку в редакції Додаткової угоди до
договору (без номера та дати), із застосуванням її з 01 січня 2002 року у
частині зобов'язання позичальника сплачувати 3% річних та процентної ставки за
користування позикою, у розмірі 3% річних від еквіваленту суми основного боргу
в живій вазі молодняка великої рогатої худоби вагою понад 400 кг у грошовому
виразі по встановлених закупівельних цінах на день сплати відсотків (п.1.1
Договору), з моменту укладення договору позики та Додаткової угоди до нього і
до 01 січня 2004 року - набрання чинності Цивільного кодексу України у редакції
від 16 січня 2003 року - відмовлено.

У
задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1. до СОКП “Фонд інвестування
об'єктів соціальної сфери та промисловості”, треті особи: ОСОБА_5., ОСОБА_6.
про визнання частково недійсним Договору №53 від 05 листопада 1997 року про
надання позики на будівництво житлового фонду (кошти фонду) у частині
нарахування штрафних санкцій у сумі 0,5% від несплаченої у строк суми за кожен
день затримки платежу (п.4.2 Договору), з моменту укладення договору позики і
до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2005
року №1196 “Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з
питань підтримки індивідуального житлового будівництва на селі” - відмовлено.

Зобов'язано
розірвати договір № 53 від 05 листопада 1997 року, укладений між Державним
підприємством “Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості” та
ОСОБА_1.; додаткову угоду від 23 липня 2004 року, укладену між Державним
підприємством “Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості” та
ОСОБА_1..

Стягнуто
з СОКП “Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та промисловості” на
користь ОСОБА_1. витрати на правову допомогу у розмірі 426 грн. 63 коп.,
судовий збір на користь держави у розмірі 8 грн. 50 коп., витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи на користь
спеціального фонду Державного бюджету України у розмірі 7 грн. 50 коп..

Стягнуто
з ОСОБА_1. на користь СОКП “Фонд інвестування об'єктів соціальної сфери та
промисловості” судовий збір у розмірі 58 грн. 50 коп., витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 30
грн.

В апеляційній скарзі СОКП “Фонд інвестування об'єктів
соціальної сфери та промисловості”  посилається на необґрунтованість
рішення суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи,
порушення судом норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у
повному обсязі.

При
цьому зазначає, що суд не врахував того, що
між сторонами був укладений кредитний договір, а не договір позики, що
вбачається зі змісту самого договору,  та
те, що суд  не прийняв до уваги
нормативні акти Уряду та Указ Президента України щодо умов кредитування  на селі, зазначає, що ліцензування на той
період не передбачалось, оскільки Фонд надавав фінансову підтримку
забудовникам, а також не погоджується з висновками суду щодо розірвання
договору .

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача Мороза О.П.,
який підтримав доводи апеляційної скарги та заперечення відповідачаОСОБА_1
колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в
частині  вирішених вимог за первісним
позовом про стягнення грошових коштів з постановленням нового рішення в цій
частині, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи вимоги Фонду про стягнення суми позики в розмірі
2500 грн. 34 коп. та відмовляючи в решті сум
позики, стягненні відсотків за
користування позикою і штрафних санкцій, суд 1 інстанції виходив з того,
що діяльність Фонду щодо кредитування обмежувалась Правилами надання
дострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затверджених
Постановою Уряду № 1597 від 05.10.1998 р.

При цьому, суд вважав, що ОСОБА_1 отримав позику в сумі 17039.00 грн. і
саме ця сума підлягає поверненню, так як
вона є незмінною та, що погашення проводилось грошовими коштами.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони
зроблені  без врахування вимог діючого законодавства,
що регулюють спірні правовідносини та умов
договору № 53, укладеного сторонами 05 листопада 1997 року. Крім того,
судом не були враховані нормативні акти, які передбачали порядок створення та
діяльність Фондів  по кредитуванню
індивідуального житлового будівництва на селі.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ДП “Фонд інвестування соціальної
сфери та промисловості” було створено на виконання постанови Кабінету Міністрів
“Про заходи щодо підтримки індивідуального житлового будівництва на селі” від
22 квітня 1997 р. № 376    та  Указу Президента України “Про заходи щодо
підтримки індивідуального житлового будівництва на селі” від 27 березня  1998 року № 222/98. Зазначеним Указом
передбачалось, що Кабінет Міністрів України повинен сприяти виконанню
регіональних програм забезпечення громадян житлом шляхом створення фондів
підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та розробити і
затвердити правила надання дострокових кредитів індивідуальним забудовникам
житла, встановивши їх граничний розмір та передбачивши можливість цих кредитів
та відсотків за користування ними.

На виконання цих актів Кабінет
Міністрів України 03 серпня 1998 року за № 1211
прийняв постанову “Про затвердження Положення про порядок формування і
використання коштів фондів підтримки індивідуального житлового будівництва на
селі” та 05 жовтня  1998 року за № 1597
постанову “Про затвердження Правил надання дострокових кредитів індивідуальним
забудовникам житла на селі”.

Колегія суддів вважає, що
вищеназвані нормативні акти щодо створення діяльності фонду підтримки
індивідуального житлового будівництва на селі, слід розцінювати як спеціальне
законодавство, яке регламентує діяльність цих фондів і встановлює виняток від
загальної норми - ст.170 ЦК України, на яку послався суд в своїх висновках при
вирішенні питання щодо відмови в стягненні відсотків за користування кредитом.
Таким чином, діяльність позивача щодо кредитування індивідуальних забудовників
на селі, розмірів відсотків по кредиту, штрафних санкцій за невиконання
зобов'язань по договору позики, регламентована нормативними актами та
вищезазначеною постановою Уряду за № 1597.

Відповідно до п.4 ст.5 Закону
України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових
послуг» від 12 липня 2001 року передбачена можливість  та порядок надання окремих фінансових послуг
юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими  установами, визначаються законами та
нормативно-правовими актами державних органів. Виходячи з цього, можна зробити
висновок, що на час укладення кредитної угоди ліцензування діяльності фонду не
було передбачено законодавством, а тому колегія суддів не може погодитися з
висновком суду щодо необґрунтованості стягнення трьох відсотків річних, що були
передбачені п.1.1 договору № 53 від 05 листопада 1997 року (а.с.19).

Як вбачається з матеріалів справи, тоОСОБА_1 за вищезазначеним договором
була надана позика у розмірі 17039,00 грн., яку він погашав до 2006 року зі
сплатою відсотків, що підтверджується прибутковими касовими ордерами.

Доводи ОСОБА_1. проте, що ним сплачена загальна сума 14538 грн. 66 коп.
повинна зараховуватися тільки в рахунок погашення кредиту не заслуговують на
увагу, оскільки позивач знав, що сплачені ним платежі зараховуються як на
погашення кредиту так і відсотків, що вбачається з прибуткових касових ордерів
(а.с. 34-45).

Крім того, на підтвердження умов договору сторони 23 липня 2004 року  уклали додаткову угоду, в якій узгодили
фактичне погашення позики та позичальник зобов'язувався погасити позику в
повному обсязі та відсотки до 30 листопада 2012 року (а.с.13). Враховуючи ці
обставини, що на протязі 6 років відповідач погоджувався з умовами договору,
сплачуючи щорічні платежі, суд обґрунтовано вирішив питання щодо відмови в
позові про визнання недійсним договору в частині стягнення відсотків та
штрафних санкцій. Разом з тим, за таких умов суд прийшов помилкового висновку
щодо необхідності  зарахування сплачених
платежів в рахунок погашення основного боргу без відсотків.

Доводи ОСОБА_1. проте, що в основу
розрахунків повинна враховуватись вартість м'яса молодняка великої рогатої
худоби на час укладення договору  і що ця
сума в подальшому є незмінна, не можна взяти до уваги, оскільки згідно п.п.б
п.1.2 Договору сума позики здійснюється із застосуванням закупівельних цін,
встановлених на день сплати позики управлінням сільського господарства та
продовольства облдержадміністрації і Фонду.

За умов, коли Фонд ставив питання про дострокове стягнення всієї суми боргу
за договором позики, а відповідач ОСОБА_1 не заперечував проти цього, то суд
обґрунтовано задовольнив його зустрічні вимоги щодо розірвання договору, а тому
доводи апеляційної скарги Фонду щодо незаконності рішення в цій частині є
безпідставними.

При проведенні розрахунку слід враховувати те, що станом на 13 липня 2004
року сторони узгодили залишок позики, що складав 7388,90 кг молодняка ВРХ,
після того ОСОБА_1 перерахував кошти Фонду таким чином:

1.   08 листопада
2004 року -  1200 грн. (1200 грн.: 4,50
грн.: 0,74 = 360,4 кг МВРХ).

2.   29 листопада 2004 року -  1600 грн. (1660 грн. : 4,61 грн. : 0,74 -
486,62 кг МВРХ). Зазначена сума була спрямована на погашення річного внеску за
2004 рік - 847 кг МВРХ виходячи з цін МВРХ
4,61 грн. за кг в листопаді 2004 року (а.с.79).

3.   30 листопада 2005 року ОСОБА_1
здійснив погашення  - 2000 грн., і ця
сума була зарахована на погашення річного внеску кредиту за 2005 рік, що
становить 524,90 кг МВРХ, виходячи з ціни 6,15 грн. за кг станом на 30
листопада 2005 року (а.с.82), розрахунок цієї суми в переводі на МВРХ такий:
2000 грн. (сума платежу) : 6,15 грн. (ціна 1 кг) : 0,62 (поправочний коефіцієнт
на рівень інфляції) = 524,9 кг МВРХ.

Таким
чином, за період 2004-2005 років відповідач ОСОБА_1 сплатив річні внески: 360,4
кг + 486,62 кг + 524,90 кг МВРХ = 1371,92 кг і по стану на день звернення до
суду залишились непогашеними річні внески за 2005 рік - 322 кг, за 2006 рік -
847 кг МВРХ.

Перевіряючи доводи позивача в частині стягнення заборгованості за договором
позики, колегія суддів  бере до уваги те,
що загальна сума боргу позичальника ОСОБА_1. по поверненню кредиту становить
6016,98 кг МВРХ станом на 01 листопада 2007 року, що в грошовому виразі складає
26415,75 грн.

(6016,98 кг МВРХ х 5,42 грн. х 0,81 =26415, 75 грн.)

Згідно довідки Головного управління агропромислового розвиту Сумської
обласної державної адміністрації вартість молодняка великої рогатої худоби
станом на жовтень 2007 року складає 5,42 грн. (а.с.91)., а застосуванням
позивачем коефіцієнта рівня інфляції - 0,81 не погіршуються права відповідачів.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1та поручителями ОСОБА_5. і
ОСОБА_6. 29 жовтня 1997 року було укладено договір поруки, згідно якого вони
брали на себе зобов'язання оплачувати платежі та відсотки, а тому вказана сума
боргу   підлягає стягненню як з відповідача
та і  з його поручителів.

У відповідності з додатковою угодою до договору № 53 від 05 листопада 1997
року три відсотки за користування кредитом нараховуються від еквіваленту суми
основного боргу в живій вазі молодняка великої рогатої худоби. Заборгованість
по відсотках за користування кредитними коштами станом на 01 жовтня 2007 року
становить 224,5 кг МВРХ із яких 89,4 кг МВРХ - за 2006 та 135,1 кг МВРХ - на
жовтень 2007 року, що в грошовому виразі складає 985 грн.

(224,5 кг МВРХ х 5,42 грн. х 0,81=985 грн. 60 коп.)

При цьому враховується те, що останній внесок у сумі 2000 грн. мав місце 29
листопада 2006 року, який  був
зарахований на сплату відсотків за користування кредитом, зокрема, повністю
були зараховані відсотки за 2004 рік : а саме
866,84 грн. в кількості 218,9 кг МВРХ та
за 2005 рік - 722,2 грн., що складає 192,0 кг МВРХ і частково за 2006
рік  - 360, 96 грн. - 91,2 кг МВРХ.

Крім того, відповідно до п.4.2 договору позики за порушення строків
погашення кредиту станом на 01 жовтня 2007 року нараховуються штрафні санкції у
розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожен день затримки платежу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу).

Фондом заявлені вимоги на стягнення штрафних санкцій у розмірі 9365,29 грн.
Проте, як вбачається з наданого розрахунку, позивач просив стягнути штрафні
санкції у сумі 431,37 грн., у  зв'язку з
несплатою річного внеску за 2005 рік., однак річний термін позовної
давності  сплив у грудні 2006 року, за
таких умов не підлягають стягненню штрафні санкції у сумі 536,05 грн. за
несплату відсотків за користування кредитом за 2004-2005 роки.

Таким чином, підлягають стягненню штрафні санкції по несплаті
заборгованості по погашенню річних внесків за 2005 - 2006 роки у кількості
1169,08 кг МВРХ за період з 01 грудня 2006 року по 01 жовтня 2007 року у сумі
7801,39 грн.:

1169,08 кг х 5,42 х 0,81 х 0,5% х 304 день = 7801,39 грн.

Заборгованість по погашенню відсотків за користування кредитом за 2006 рік
складала 89,4 кг МВРХ, яка підлягає стягненню за період 01 грудня 2006 року по
01 жовтня 2007 року  в сумі 596,58 грн.:

89,4 кг х 5,42 х 0,81 х 0,5% х 304 дні
= 596,58 грн., тобто підлягають частковому стягненню штрафні санкції в
сумі  8397 грн. 97 коп., а не 9365 грн.
29 коп.

Всього ж підлягає стягненню з ОСОБА_1. та його поручителів ОСОБА_4,
ОСОБА_5. на користь Фонду 26415 грн. 75 коп.(позика) + 985 грн. 60 коп.
(відсотки) +  8397 грн. 97 коп. (штрафні
санкції) = 35799 грн. 32 коп.

З наведених підстав рішення суду підлягає скасуванню з постановленням
нового рішення.

У зв'язку зі збільшенням суми стягнення, то рішення суду першої інстанцій
підлягає зміні в частині стягнення судового збору та слід стягнути з ОСОБА_1.
та його поручителів на користь держави судовий збір у розмірі 358 грн. 00 коп.,
а не 58 грн. 50 коп., як стягнув суд.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1
ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309 ст.ст.313, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

вирішила:

Апеляційну
скаргу Сумського обласного комунального підприємства “Фонд інвестування
об'єктів соціальної сфери та промисловості” задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 лютого 2008
року скасувати в частині вирішених вимог про стягнення суми позики, відсотків
та штрафних санкцій і змінити в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь
Сумського обласного комунального підприємства “Фонд інвестування об'єктів
соціальної сфери та промисловості”  - 26415 грн. 75 коп. - позики, суми
відсотків 985 грн. 60 коп. та штрафних санкцій у сумі 8397 грн. 97  коп., а всього - 35799 грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі
358 грн., тобто по 119 грн. 00 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено
в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців.

Головуючий:

Судді: