Н Е М   У К Р А Ї Н И
року                                                              м.
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
розглянувши  в судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства “Об'єднання Дніпроенергобудпром”  про стягнення заробітної плати та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Світловодського міськрайонного суду від 12 квітня 2007 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від                                  25 липня 2007
в с т а н о в и л а:
лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся в
суд із зазначеним позовом, який під час розгляду справи доповнив, посилаючись
на те, що працював з 18 вересня 2002 року начальником енергомеханічного відділу
на Кременчуцькому заводі силікатної цегли, який не був самостійною юридичною
особою та структурно входив до закритого акціонерного товариства (далі - ЗАТ)
“Об'єднання Дніпренергобудпром”.   8
травня 2003 року Кременчуцький завод силікатної цегли було виділено зі складу ЗАТ “Об'єднання
Дніпроенергобудпром” та зареєстровано як самостійну юридичну особу - товариство
з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Кременчуцький
завод силікатної цегли”. Станом на 8 травня 2003 року ЗАТ “Об'єднання
Дніпроенергобудпром” заборгувало йому заробітну плату в сумі 1 377 грн. 66 коп.
і не провело з ним розрахунку по заробітній платі при переведені на роботу в
іншу юридичну особу. Він продовжував працювати у створеному ТОВ “Кременчуцький завод силікатної цегли” та 31 травня 2003
року був звільнений з роботи згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою
сторін.  ОСОБА_1 просив суд стягнути з
відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі  1 377 грн. 66 коп., оплату часу простою з
грудня 2002 року до квітня 2003 року, середній заробіток за затримку розрахунку
при звільненні в розмірі 28 800 грн., компенсацію заробітної плати в розмірі 1
575 грн. 19 коп., а також моральну шкоду в розмірі 1 тис. грн.
Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 квітня 2007 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 липня 2007 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на
невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом
норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи
та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд виходив із того, що позивач працював у ЗАТ “Об'єднання
Дніпроенергобудпром”, а з 8 травня 2003 року був переведений на роботу в ТОВ “Кременчуцький завод силікатної цегли”. ОСОБА_1 звільнився
31 травня 2003 року з ТОВ “Кременчуцький завод
силікатної цегли” за угодою сторін, а тому саме зазначене товариство повинно
було провести з ним повний розрахунок при звільненні. Заборгованість по
заробітній платі перед ОСОБА_1існує у ТОВ “Кременчуцький
завод силікатної цегли”, яке ліквідовано
23 березня 2005 року, а не у відповідача.

З такими висновками суду погодитися
не можна, оскільки суд дійшов їх без всебічного, повного, об'єктивного
з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, з неправильним застосуванням норм
матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 27 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику
застосування судами законодавства про оплату праці”, судам необхідно
враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за
позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа,
організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Вирішуючи спір, суд зазначених
вимог закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував і
передчасно дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

У порушення вимог ст. ст. 212-215
ЦПК України, суд не з'ясував: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення сторін та якими доказами вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; із якою юридичною
особою позивачем укладено трудовий договір 18 вересня 2002 року; який був
правовий статус Кременчуцького заводу силікатної
цегли на час укладення трудового договору з позивачем; чи проводилась
оплата праці позивача за час роботи до проведення реорганізації та переведення
його на роботу в іншу юридичну особу; не витребувано та не досліджено
роздільний акт (баланс) при поділі ЗАТ “Об'єднання Дніпроенергобудпром” та
утворені  ТОВ “Кременчуцький
завод силікатної цегли”; фінансово-бухгалтерську документацію щодо
оплати праці позивача; розрахункові платіжні відомості по заробітній платі
позивача, хоча з'ясування цих обставин має істотне значення для правильного
вирішення спору.

Суд
апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені
недоліки й не перевірив належно доводи апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив
конкретні обставини та факти, що спростовують
такі доводи.

За таких обставин
ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду від 12 квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від                                    25 липня
2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Л.І. Григор'єва

Судді:

М.І. Балюк

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

Т.Є. Жайворонок