Справа 2-46/2008 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2008
року                          Криворізький
районний суд

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді:
Бондарчука Г.Д.

при   секретарі                             Ференц І.З.

за участю:

представника
позивача               Флорчук О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому
Розі цивільну справу за позовом комунальної установи “Будинок милосердя” до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальних збитків,-

В С Т А Н О В
И В :

Позивач - комунальна установа
“Будинок милосердя” звернувся з вищезазначеною
позовною заявою, в якій вказав, що 08.11.2005 року відповідач був прийнятий на
роботу до позивача в якості водія, з повною матеріальною відповідальністю.
22.06.2006 року відповідача звільнено з роботи за власним бажанням.

06.01.2006 року о 12-15 год. по вул. Калінінградській в м. Кривому Розі
відповідач, керуючи ввіреним йому автомобілем УАЗ -3962, д/н НОМЕР_2, не
витримав безпечну дистанцію, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДД України і допустив
зіткнення с автомобілем ЗАЗ-110307, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, чим
заподіяв останньому матеріальну шкоду.

08.02.2006 року постановою Криворізького районного суду
Дніпропетровської області відповідач визнаний винним у вчиненні
адміністративного правопорушення і на нього покладеного адміністративне
стягнення у вигляді штрафу.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу  від 10.01.2007 року з позивача, як з власника
транспортного засобу на користь ОСОБА_2 стягнуто 5830,78 грн. завданої шкоди.

При оскарженні рішення в апеляційній та касаційній
інстанції, позивачу було відмовлено у задоволенні скарг і рішення суду
залишилося в силі, а позивач при цьому витратив кошти на судові витрати.

Крім того, позивач здійснив ремонт автомобілю УАЗ,
вартість якого склала 1246,30 грн.

15.08.2007 року за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче
провадження про стягнення ан його користь з позивача 5830,78 грн. і виконавчий
збір - 583,07 грн., а 27.08.2007 року ДВС у Тернівському районі м. Кривого Рогу
наложила арешт на кошти позивача в сумі 6413,88 грн.

05.09.2007 року позивач провів через банк на користь
ОСОБА_2 5830,78 грн. і виконавчий збір 583,07 грн.

Оскільки позивач відшкодував шкоду,
завдану відповідачем, то позивач просив постановити рішення, яким в порядку
регресу стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 7809,61 грн.

В судовому засіданні представник позивача, яка діє на
підставі довіреності від 14.11.2007 року, позов підтримала, підтвердивши
позовні вимоги. При цьому пояснила суду, що позивач дійсно був прийнятий на
роботу в якості водія з повною матеріальною відповідальністю. Після ДТП,
учасником і винуватцем якої був відповідач, позивачем у повному обсягу була
відшкодована матеріальна шкода ОСОБА_2, а тому в порядку ст. 1191 ЦК України
позивач в порядку зворотної вимоги має право на відшкодування спричиненої шкоди
з винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього не надійшло
пояснень про причини неявки, та клопотання про розгляд справи за його
відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному
розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали
справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.

Судом встановлено, що згідно заявиОСОБА_1від 07.11.2005
року (а.с. 13), він згідно наказу № 118-к від 08.11.2005 року був прийняти на
роботу до комунальної установи “Будинок милосердя” на посаду водія
автотранспортного засобу з 08.11.2005 року з повною матеріальною
відповідальністю (а.с. 36).

08.11.2005 року між позивачем по справі таОСОБА_1 -
відповідачем по справі був  укладений
типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 14).

06.01.2006 року, під час виконання відповідачем трудових
обов'язків, о 12-15 год. в м. Кривий Ріг по вул. Калінінградська,ОСОБА_1,
керуючи автомобілем марки УАЗ 3962, державний номер НОМЕР_2, що належить
комунальній установі “Будинок милосердя”, не витримав безпечної дистанції і
допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110307, державний номер НОМЕР_1під
керуванням водія ОСОБА_3, та який належить ОСОБА_2, порушивши вимоги п.
13.1.ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження.

Ремонт автомобілю
УАЗ 3962, державний номер НОМЕР_2, який був здійснений за рахунок
позивача склав 1246,30 грн. (а.с. 17-19).

Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської
області від 08.02.2006 рокуОСОБА_1був притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України
та на нього покладено стягнення у вигляді штрафу в дохід держави (а.с. 16).

Наказом № 62-7 від 22.06.2006 року відповідача було
звільнено за власним бажанням (а.с. 37).

Суд вважає встановленим та доведеним той факт, що
відповідачем, який перебував у трудових відносинах з позивачем, в наслідок
неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків, спричинив шкоду
комунальній установі “Будинок милосердя”, а тому повинен нести матеріальну
відповідальність за спричинену шкоду.

За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових
обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою,
організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб,
що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків,
в силу ст. 1172 ЦК, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе
матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового
законодавства.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від
10.01.2007 року, скарга на яке апеляційною інстанцією не розглядалась у зв'язку
з пропуском строку на апеляційне оскарження, були задоволені позовні вимоги
ОСОБА_2 - власника автомобіля ЗАЗ - 110307, державний номер НОМЕР_1 якому були
спричинені механічні ушкодження в наслідок ДТП, іншим учасником якого
бувОСОБА_1 - працівник комунального підприємства “Будинок милосердя” і з
комунального підприємства “Будинок милосердя” на користь ОСОБА_2 було стягнуто
5743,35 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати в
розмірі 87,43 грн. (а.с. 20, 21). Ухвалою Верховного Суду України від
15.08.2007 року комунальній установі “Будинок милосердя” було відмовлено у
відкритті касаційного провадження (а.с. 22).

На підставі виконавчого листа № 2-189 від 10.01.2007
року, виданого Тернівським районним судом м. Кривого Рогу, 15.08.2007 року
Тернівським відділом ДВС Криворізького МУЮ було відкрито виконавче провадження
про стягнення з комунальної установи “Будинок милосердя” на користь ОСОБА_2
боргу в сумі 5830,78 грн. та виконавчого збору на користь Тернівського ДВС
Криворізького МУЮ в розмірі 583,07 грн. (а.с. 24).

27.08.2007 року постановою Тернівського ДВС Криворізького
МУЮ був накладений арешт на кошти комунальної установи “Будинок милосердя” в
сумі 6413,86 грн. (а.с. 26).

Платіжним дорученням № 260 від 04.09.2007 року позивач по
справі у повному обсягу сплатив борг на користь ОСОБА_2, та виконавчий збір на користь
відділу виконавчої служби (а.с 27). У зв'язку з цим, постановою Тернівського
ДВС Криворізького МУЮ був знятий арешт, накладений на кошти позивача в сумі
6413,86 грн. (а.с. 25).

Таким чином, позивач у повному об'ємі відшкодував шкоду,
спричинену ОСОБА_2 в наслідок неналежного виконання трудових обов'язків
відповідачем по справі, і в силу ст. 1172 ЦК України позивач набув право
зворотної вимоги до відповідача.

За правилами ст. 132 КЗпП
за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього
місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у
більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності
були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього
відповідно до умов контракту.

Згідно наказу про прийняття на роботу відповідача,
типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та
посадової інструкції відповідача,ОСОБА_1несе повну матеріальну відповідальність
за ввірене майно (а.с. 14, 36, 38).

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на
підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством,
установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих
йому для зберігання, суд перевіряє, чи належить відповідач до категорії
працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір
та чи був він укладений. Оскільки при відсутності цих умов на працівника за
заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна
відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав
не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Стаття 134 КЗпП України визначає випадки повної матеріальної
відповідальності. Зокрема, пунктом 1 частини 1 вказаної статті передбачена
повна матеріальна відповідальність у випадку, коли між працівником і
підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих
йому для зберігання або для інших цілей.

В статті 135-1
КЗпП України зазначено з ким може бути укладений договір про повну
матеріальну відповідальність.

Згідно Постанови Державного комітету ради міністрів СРСР
з праці та соціальних питань Секретаріату всесоюзної центральної ради
професійних союзів від 28.12.1977 року за № 447/24 “Про затвердження переліку
посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими
підприємство, установа, організація можуть укласти письмові угоди про повну
матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, що
передані їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи
використання в процесі виробництва, а також типового договору про повну
індивідуальну матеріальну відповідальність” в переліку посад та робіт
працівників, з якими можна укласти угоду про повну матеріальну відповідальність
посада водія відсутня.

Суд вважає, що при прийняттіОСОБА_1на роботу на посаду
водія, комунальної установою “Будинок милосердя” в порушення вимог ст.
135-1  КЗпП України помилково був
укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а тому
приходить до висновку, що відповідач повинен нести матеріальну відповідальність
за спричинену позивачу шкоду в межах середнього місячного заробітку.

При матеріальній відповідальності в межах середнього
місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. N 100 “Порядку обчислення середньої
заробітної плати” (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України
від 16 травня 1995 р. N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні
місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1, наданої позивачем
заробітна плата відповідача за останні два місяці становить 994,20 грн. Таким
чином середньо місячний заробітокОСОБА_1складає: 994,20 грн : 2 місяці = 497,10
грн., який підлягає стягненню з відповідача в силу ст. 132 КЗпП України.

Згідно ч.  ст. 88
ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Оскільки, судом частково задоволенні позовні вимоги
позивача, тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судового
збору в розмірі 51 гривні. Крім того, з відповідача підлягає стягненню сума
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи судом в
розмірі 30 гривень.

На підставі викладеного, ст. ст. 130, 132, 133, 135-1
КЗпП України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги комунальної установи “Будинок
милосердя” до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунальної
установи “Будинок милосердя”:

-     497 (чотириста дев'яносто
сім) гривень 10 коп. в рахунок завданої шкоди

-     51
(п'ятдесят одну) гривню в рахунок відшкодування судового збору

-     30
(тридцяти) гривень   в рахунок відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи Криворізьким районним судом
Дніпропетровської області

В
задоволенні решти вимог позивача - відмовити.

Рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою
відповідача, яка може бути подана протягом 10-ти днів з дня отримання копії
рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного
суду Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня подачі заяви на
апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, або протягом 10 днів без подачі заяви на
апеляційне оскарження.

Головуючий суддя: