Справа
№2-36
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого  2008р.
м. Приморськ

Приморський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді  Полулях В.Г.,

при секретарі           Мамедової
С.О.,

за участю представника
позивача Драніцина  В.В., відповідача
ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом    Приморського
орендного підприємства теплових мереж до ОСОБА_1 про відшкодування майнової
шкоди,-

В С Т А Н О В И В

Приморське орендне підприємство
теплових мереж (далі Приморське ОПТМ) звернулося з позовом до ОСОБА_1  про стягнення на підставі п.7 ст.134 КЗпП
України майнової шкоди, заподіяної підприємству,  в розмірі 954грн. 54коп

В судовому засіданні представник позивача
Драніцин В.В. позовні вимоги доповнив і просив стягнути з відповідача з тих же
підстав шкоду, заподіяну підприємству, в розмірі 1164грн 58 коп.  При цьому пояснив, що ОСОБА_1, працюючи в
Приморському ОПТМ до 04.06.2007р. на посаді інженера по охороні праці,
користувався службовим комп'ютером, де на жорсткому диску зберігалась
електронна документація підприємства. Відповідач навмисно встановив на
зазначеному комп”ютері  вірусну програму,
а під час свого звільнення при допомозі цієї програми навмисно знищив текстові
файли, чим завдав підприємству матеріальну шкоду в розмірі 1164грн 58коп.,
яка  скаладається з витрат на оплату
послуг ТОВ “Рансей” по відновленню частини знищених текстових файлів - 200грн
04 коп, та оплату роботи замісника директора Приморського ОПТМ на протязі 20
робочих днів по відновленню іншої частини текстових файлів в розмірі
954грн54коп. Так як ОСОБА_1 відмовився відшкодувати завдану шкоду в добровільному
порядку, позивач змушений звернутись до суду.

Відповідачі ОСОБА_1 проти позовних вимог
заперечував. Пояснив, що працюючи на зазначеному підприємстві на посаді
інженера по техніці безпеки, разом з іншими працівниками користувався
комп”ютером. Так як комп”ютер було під”єднано до  мережі “інтернет”, були випадки зараження
його вірусом і збої в роботі. Ніяких дій, направлених на навмисну установку
вірусної програми, а також знищення за її допомогою текстових файоів, він не
робив. Вважає, що позивачем заявлені данні вимоги після того, як він звернувся
з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платні, яка не була йому
виплачена при звільнені.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, приходить до
наступного.

З 19.11.2001р. ОСОБА_1 був прийнятий на посаду техніка ПТВ Приморського
ОПТМ, з 02.10.2006р. переведений на посаду інженера по охороні праці,
звільнений з підприємства 04.06.2007р. за власним бажанням після поновлення на
посаді директора підприємства Драніцина В.В. Ці обставини не оспорюються
сторонами, підтверджені копіями наказів (а.с.25-27). Будь яких доказів
укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність,
закріплення за відповідачем коп”ютера, суду не надано.

Сторони не заперечували, що в робочому
кабінеті відповідача знаходився комп”ютер, який належав підприємству і
використовувся в роботі відповідачем та ОСОБА_2 При цьому комп”ютер було
під”єднано до мережі “інтернет”. Ці обставини не оспорювалися представником
позивача Драніциним В.В., підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_2

Після поновлення на посаді директора Приморського ОПТМ раніше
звільненого Драніцина В.В., останній ініціював перевірку комп"”тера.
Згідно акту, складеного комісійно 22.05.2007р.

було зафіксовано, що частина
текстових документів, необхідних для роботи підприємства,  на жорсткому диску  відсутня (а.с.5).

Їх вІдновленням  на замовлення
позивача займалось спеціалізоване підприємство ВАТ “Рансей”, за що позивачем
було сплачено  200грн 04коп (а.с. 32). Як
пояснив представник позивача Драніцин В.В. спеціалізованому підприємству не
вдалось відновити всі текстові файли, тому іншу їх частину  відновлювали працівники Приморського ОПТМ.
Цим займався заступник директора Григоренко Ю.В. на протязі трьох місяців, витративши,
на думку  позивача, 20 робочих днів.
Виходячи з середньомісячного заробітку заступника-1050грн, позивач зробив
розрахунок шкоди, завданої підприємству по відновленню втрачених текстових
файлів -954грн 54коп.(а.с.10).

Оцінивши надані докази суд вважає, що позивачем не доведено навмисне
встановлення відповідачем на жорсткому диску службового комп”ютера вірусної
програми і навмисне знищення за її допомогою текстових файлів. Як пояснив
відповідач ОСОБА_1, і це не оспорював представник позивача Драніцин В.В.,
комп”ютером користувався не лише відповідач, але і інший працівник-ОСОБА_2
Остання підтвердила це в суді. Не оспорювали сторони і того, що комп”ютер був
під”єднаний до мережі “інтернет”, що спричиняло зараження вірусами. Так, свідок
ОСОБА_3 пояснив, що працюючи системним адміністратором на підприємстві
позивача,  мав проблеми з вірусними
програмами, в тому числі і на комп”ютері в кабінеті відповідача. На цьому ж
комп”ютері ще в 2006р.  він помітив
вірусну программу. Фахівці ТОВ “Рансей”, які огладали жорсткий диск
комп”ютера,  прийшли до висновку, що
технічний стан диску задовільний. При цьому відмітили наявність на жорсткому
диску спеціалізованої програми для знащення данних, а також те, що раніше
файлова система комп”ютера вже відновлювалась.

На думку суду, твердження представника позивача про  вину відповідача в знищенні текстових файлів
будується не на доказах а на позиції “більше нікому”.

Крім того, під час  судових
засідань представник позивача не міг надати суду конкретних відомостей, а тим
більше підтвердити це доказами, стосовно об”єму втрачених файлів. При цьому
представник  оперував загальними
відомостями: документація по роботі обладнання котелень, акти готовності
котелень, акти огляду обладнання, розрахунок теплозатрат по транзитним стоякам
і т.д. Не міг представник позивача пояснити суду, якими доказами
підтверджуються затрати на відновлення втрачених файлів працівником
підприємства.

Представник позивача не заперечував, що позовна заява про відшкодування
матеріальної шкоди була подана підприємством після того, як в суді почався
розгляд позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платні, яка
не була виплачена йому при звільненні.
При цьому співпадання розміру шкоди, яку спочатку позивач просив
стягнути (954грн) і розміру заборгованості по заробітній платі, яка стягнена за
рішенням суду з підприємства на користь ОСОБА_1 (906грн) представник позивача
пояснював простим збігом обставин. На думку суду це не відповідає дійсності так
як під час звільнення  відповідача,
адміністрація підприємства не предьявляла до нього претензій про відшкродування
шкоди і зробила це в формі зустрічних вимог до
ОСОБА_1

З урахуванням викладених обставин суд вважає вимоги позивача не
обгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись
ст.ст. 130, 134, 135-3 КЗпП України, ст.5, 6, 10, 215  ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволенні
позовиних вимог Приморського орендного підприємства теплових мереж до
ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 1164грн 58коп- відмовити в
зв”язку з їх не обгрунтованістю.

На рішення суду може бути подана заява про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подано
апеляційну скаргу протягом двадцяти діб після подання заяви про апеляційне
оскарження  до Запорізького апеляційного
суду через районний суд.

Суддя                                                                    В.Г. Полулях

Копія вірна
суддя
В.Г.Полулях