Справа № 2-915
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И

30 травня 2008 року                          Рівненський
районний суд Рівненської області

в особі
судді                                                     Остапчук Л.В.

при
секретарі                                                     Захарук
Г.Л.

за
участю: представника позивачки             ОСОБА_1

відповідачавизнання
права власності на спадкове майно,

ОСОБА_2

представника
відповідача        ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
свідоцтва про право власності частково недійсним та

в с т а н о в и в :

У зв'язку з тим, що
вона і відповідач після смерті дочки є спадкоємицями першої черги по закону
частини будинку АДРЕСА_1, який був побудований відповідачем і дочкою під час
шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, вчасно звернулась з заявою про
прийняття спадщини до нот контори, але нотаріус відмовив видати свідоцтво про
право на спадщину за законом, так як свідоцтво про право власності на все
будинковолодіння видане на імя ОСОБА_2, позивач звернулася з даним позовом до
суду і просить визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на
домоволодіння і визнати за нею право на &frac14; частину спадкового майна.

В суді представник
позивачки, адвокат ОСОБА_1 позов підтримав, пославшись на обставини, викладені
в позовній заяві. Пояснив, що відповідач і дочка позивачки, перебуваючи у шлюбі
побудували вказаний вище будинок, а отже він належить їм на праві спільної сумісної
власності і їх частки є рівними, тобто їм обом належить по &frac12; частині будинку. Після смерті дочки
позивачки спадкоємцями першої черги її майна є позивачка і відповідачка. Тобто,
позивачка має право успадкувати &frac14; частину будинку. Вважає позовні вимоги позивачки такими,
що відповідають діючому законодавству і просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_3 позов не
визнали.

Відповідач ОСОБА_2 суду
пояснив, що він будував будинок під час шлюбу з дружиною ОСОБА_5,
будували вони будинок за власні кошти. Крім того, він використовував на
будівництво кошти, які виручив від продажу успадкованої батьківської хати.
Позивачка, яка доводиться йому тещею не надавала допомоги на будівництво
будинку, тому вона  не має права на цей
будинок. Просить в позові відмовити.

Представник відповідачаОСОБА_3 суду пояснив, що між
відповідачем і його покійною дружиною була домовленість про те, що весь будинок
буде належати відповідачу. Вважає позовні вимоги безпідставними і просить в
позові відмовити.

Судом встановлено, що позивачка у справі ОСОБА_4 є матірю
ОСОБА_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. З 29.08.1970 року по день смерті дочка
позивачки перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, відповідачем у справі.
Під час шлюбу вони побудували будинок АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва про
право особистої власності на домоволодіння від 01 листопада 1988 року, виданого
виконкомом Рівненської районної ради вказане ціле будинковолодіння на праві
особистої власності належить ОСОБА_2, на нього ж зареєстровано право власності
на будинок і в Рівненському обласному БТІ. Після смерті дочки, а саме 12 липня
2007 року позивачка звернулася в нот контору з заявою про прийняття спадщини,
однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як право
власності на все будинковолодіння оформлена на відповідача.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної
сумісної власності. Стаття 63 цього ж Кодексу передбачає, що дружина та чоловік
мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно
до ст.70 СК України частки майна дружини і чоловіка є рівними.

Право спільної сумісної власності передбачено і
ст.ст.368, 369 Цивільного кодексу україни.

Стаття 328 Цивільного
кодексу України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із правочинів.

У суду не виникло сумніву, що відповідач ОСОБА_2 і його
покійна дружина ОСОБА_4, дочка позивачки, побудували під час шлюбу будинок
АДРЕСА_1, тобто цей будинок належав їм на праві спільної сумісної власності і
їх частки були рівними. Цю обставину ствердили в судовому засіданні самі
сторони. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги її частини будинку є
позивачка і відповідач у рівних долях, оскільки інших спадкоємців першої черги
немає. Тому вони повинні успадкувати частину будинку, яка належала ОСОБА_4
відповідно до ст. ст.1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК
України.

Видача в 1988 році свідоцтва про право особистої
власності на ціле будинковолодіння на імя відповідача, без зазначення, що
будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя, порушує право
спадкоємців на отримання спадщини, тому це свідоцтво належить визнати частково
недійсним.

Не може суд прийняти до уваги посилання відповідача на
те, що він будинок будував сам і позивачка немає до будинку ніякого відношення,
оскільки згідно діючого законодавства позивачка має право успадкувати нарівні з
іншими спадкоємцями майно своєї дочки і для цього не є обов'язковим вкладати
кошти в будівництво будинку. Також суд не може прийняти до уваги і посилання
представника відповідача, що між ОСОБА_2 і його померлою дружиною була
домовленість про те, що весь будинок перейде у власність відповідача, оскільки ці
його доводи не підтверджені жодним доказом у справі. А відповідно до ст.11 ЦПК
суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З цих же причин не може суд
брати до уваги і доводи відповідача, що він будував будинок за кошти, які
виручив від продажу батьківської хати.

За таких обставин суд вважає, що в наявності порушення
права позивачки, за захистом якого спрямоване її звернення до суду, а тому
позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.57, 59, 213-215, 294, 295 ЦПК України,
ст.ст.60, 63, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст.328, 368, 369, 1216, 1217,
1220, 1222, 1223,  1258, 1261, 1268,
1270, 1296  ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
свідоцтва про право власності частково недійсним та визнання права власності на
спадкове майно задоволити повністю.

Визнати
частково недійсним свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від
01 листопада 1988 року, видане виконкомом Рівненської районної ради, згідно
якого право особистої власності на ціле будинковолодіння АДРЕСА_1 визнано за
ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_4, 1930 року народження, як спадкоємицею
за законом, право власності на спадкове нерухоме майно її померлої дочки
ОСОБА_5 а саме на &frac14; частину житлового будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, право власності на який в Рівненському обласному БТІ зареєстровано за
ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає
законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне
оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано до Рівненського
районного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через
Рівненський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: