УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

9 квітня 2008 року                                                                              м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого              Гнатенка А.В.,

суддів:                      Барсукової В.М.,
Балюка М.І.,

Григор'євої Л.І.,
Данчука В.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1., звернувшись до
суду з указаним позовом, зазначав, що 17 листопада 2005 року відповідач взяв у
нього в борг 125 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 15 травня 2006
року, але до цього часу не повернув.

Посилаючись на викладене, просив стягнути з
відповідача 631 250 грн. та   15 тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду
Київської області від                 19
вересня 2006 року позов задоволено частково і стягнуто з відповідача на користь
позивача борг в сумі 631 250 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області
від 1 червня 2007 року зазначене рішення суду скасовано, ухвалено нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення апеляційного
суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення міськрайонного суду та відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що борг відповідачем виплачено в повному
обсязі і позивач, прийнявши виконання грошового зобов'язання, підписав розписку
від 30 листопада 2005 року про одержання суми боргу в розмірі 125 000 доларів
США.

Проте з таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета
доказування.

Розписка, на яку послався апеляційний суд як на підставу
відмови в позові, виконана у формі дописки на аркуші справи із записами та
розрахунками під назвою - Угода ЗАТ “Слава”, яка не стосується предмету спору.

Апеляційний суд не дав належної оцінки запереченням
позивача про те, що його підпис на вказаній угоді стосується розрахунків
розташованих поруч, так само як і інші його підписи, що є на цій сторінці і
виконані при проведенні цих розрахунків. Дописка ж про повернення боргу
виконана відповідачем пізніше, без його відому, з підбором тексту до його
підпису і з метою ухилення від виконання зобов'язання за договором позики.

Як убачається з копії Угоди ЗАТ “Слава” (а.с.83), наданої
позивачем, на місці розписки про повернення суми боргу міститься інший запис.

В судовому засіданні апеляційного суду (а.с.71)
відповідач на запитання суду не зміг пояснити виправлення на його копії
розписки.

При цьому, не дивлячись на всі суперечності даного
доказу, апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача
про призначення по справі технічної експертизи, а в суді першої інстанції таке
клопотання не заявлялось.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Апеляційний суд, вважаючи, що відповідач повернув борг
позивачу, не з'ясував у ОСОБА_2, чому боргова розписка залишилася у позивача,
оскільки саме розписка є документом на підтвердження існування боргу.

Оскільки невиконання апеляційним судом норм
процесуального права призвело до постановлення необґрунтованого рішення, воно
підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Київської області від 1 червня 2007 року скасувати, справу передати на новий
апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                     В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

Л.І.
Григор'єва

В.Г. Данчук