Справа № 2-840
рішення

22 травня
2008 р.                                           м.
Ялта

Ялтинській міський суд АРК в складі
головуючого судді Берещанського Ю.В., при секретарі Мотва А.С., розглянувши
заяву ОСОБА_1про  роз'яснення рішення
суду,

В с т а н о в и в :

Рішенням
Ялтинського міського суду від 20 грудня 2007 року був вирішений спір між
ОСОБА_1, ОСОБА_2., ОСОБА_3 відносно договору від 7 вересня 2006 року.   Заявник звернувся до суду із заявою про
роз'яснення рішення суду, у судовому засіданні свою заяву підтримав і суду
пояснив, що йому не зрозуміло посилання суду на пункти (у рішенні частини)
перший-третій, п'ятий та шостий ст.203 ЦК України. Просив суд роз'яснити ці
пункти закону, крім того, просив суд роз'яснити йому яким законом користувався
ОСОБА_3 у своїх запереченнях проти позову, якими доказами він оспорював договір
від 07.09.2006 року, якім законом суд визнав недійсним договір і на які докази
суд посилався визнаючи договір недійсним.

Сторони по справі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 заперечували проти заяви позивача про роз'яснення рішення суду, у
судовому засіданні ОСОБА_2 суду пояснив, що рішення суду є зрозумілим і таким,
що належить виконанню. Заява заявника про роз'яснення доказів протиречить
вимогам цивільно-процесуального закону, оскільки всі докази були наведені у
рішенні, а їх аналіз подвійному толкуванню не підлягає.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд  знаходить підстави для часткового задоволення
заяви.

Відповідно
до ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали
участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньої заявою постановляє
ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Суд роз'яснює заявнику зміст  частини першої-третьої, п'ятої та шостої
ст.203 ЦК України. Частина перша: «Зміст правочину не може суперичити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства». Частина друга: «Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності». Частина третя: «Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі».
Частина п'ята: «Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним». Частина шоста: «Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей». Суд роз'яснює також, що всі вказані
посилання були наведені судом в контексті частини першої ст.215 ЦК України, а
саме: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторнами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої,
п'ятої та шостої ст.203 ЦК України». Вказані вимоги є загальними, а ті, що
стосуються позивача, були наведені у судовому рішенні. При прийнятті рішення
про визнання договору від 07.09.2006 року недійсним, суд керувався Цивільним
Кодексом України, а саме статтями 203, 215.

Суд не бачить підстав для роз'яснення рішення суду
в частині того, яким законом користувався ОСОБА_3 у своїх запереченнях проти
позову, якими доказами він оспорював договір від 07.09.2006 року і на які
докази суд посилався визнаючи договір недійсним, оскільки всі ці факти були
предметом судового розгляду і вони були зафіксовані технічними засобами.
Докази, на які суд посилався, визнаючи договір недійсним, викладені у судовому
рішенні, тому вони не підлягають повторному роз'ясненню та толкуванню.

Керуючись ст. 221 ЦПК України,

У х в а л и в :

Роз'яснити
рішення суду від 20 грудня 2007  року
наступним чином: зміст  частини
першої-третьої, п'ятої та шостої ст.203 ЦК України полягає в наступному. Частина перша:
«Зміст правочину не може суперичити цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства». Частина друга: «Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності».
Частина третя: «Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати
його внутрішній волі». Частина п'ята: «Правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним». Частина
шоста: «Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей».

При
прийнятті рішення про визнання договору від 07.09.2006 року недійсним, суд
керувався Цивільним Кодексом України, а саме статтями 203, 215.

В
роз'ясненні рішення суду в частині того, яким законом користувався ОСОБА_3 у
своїх запереченнях проти позову, якими доказами він оспорював договір від
07.09.2006 року і на які докази суд посилався визнаючи договір недійсним -
відмовити.

Ухвала
може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом  подачі в 5-денний  строк з дня винесення ухвали заяви про
апеляційне оскарження і поданням  після
цьго протягом 10 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку  ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Суддя