У х в а л а

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 травня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Балюка М.І.,
Данчука В.Г.,-

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним; за
позовом приватного сільськогосподарського підприємства (далі-ПСП) “Відродження”
до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Вознесенської сільської ради Вознесенського району, міжміського бюро
технічної інвентаризації про визнання договору
купівлі-продажу зернотоку та вагової частково недійсним, визнання права
власності на вагову; за позовом ОСОБА_4 до приватного сільськогосподарського
підприємства (далі-ПСП) “Відродження” про
визнання права власності на майно, усунення перешкод у користуванні
власністю; за позовом Вознесенської
об'єднаної Державної податкової інспекції (далі-ОДПІ) до ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів позики, іпотеки та договору про дострокове припинення
зобов'язання вимог іпотеко держателів за домовленістю сторін недійсними,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом посилаючись на
те, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності належав комплекс “зерновий тік”, розташований на
земельній ділянці площею 13 561 кв. м. у селі Малосольне Вознесенського району
Миколаївської області, вул. Молодіжна, № 2. 4 березня 2004 року ОСОБА_1 придбав
цей зерновий тік у зазначених осіб. Договір купівлі-продажу був посвідчений
Універсальною товарно-сировинною біржею “Південь”. Оскільки договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення повинен бути посвідчений у нотаріальній конторі, то
договір, укладений на товарно-сировинній біржі, є недійсним. ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відмовились оформити зазначений договір нотаріально. Враховуючи викладене,
ОСОБА_1 просив задовольнити його позов та визнати договір купівлі-продажу від 4
березня 2004 року дійсним.

ПСП “Відродження” звернулося із позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу від 4 березня
2004 року частково недійсним та визнання права власності на вагову. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що 4 березня 2004 року на УТБ “Південь” укладено та
зареєстровано договір купівлі-продажу зернотоку та вагової між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 14 червня
2004 року скасовано рішення Вознесенського міськрайонного суду від 5 травня
2004 року в частині визнання дійсним спірного договору купівлі-продажу,
оскільки вагова належала ПСП “Нива” Вознесенського району і відповідно до акту
опису активів від 14 червня 2003 року знаходилася у податковій заставі. З метою
погашення боргу ця вагова була передана Вознесенській ОДПІ для реалізації ДП
“Професіонал”. 20 лютого 2004 року на Херсонській товарній біржі було укладено
договір купівлі-продажу між Вознесенською ОДПІ та ПСП “Відродження”. Однак
рішенням реєстратора Вознесенського МБТІ від 22 березня 2004 року ПСП
“Відродження” відмовлено у реєстрації права власності на нерухоме майно,
оскільки це майно вже зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1. Крім того,
ПСП “Відродження” 15 липня 2004 року дізналося, що на підставі рішення
виконкому Вознесенської сільської ради Вознесенського району від 20 травня 2004
року право власності на комплекс “зерновий тік”, до складу якого входить
вагова, визнано за ОСОБА_4 25 червня 2004 року між ОСОБА_1 таОСОБА_5 укладено
договір іпотеки, 1 липня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір
іпотеки, згідно яких ОСОБА_1 передав в іпотеку комплекс “зерновий тік”, до
складу якого входить вагова. 8 липня 2004 року приватним нотаріусом було
посвідчено договір № 643 про припинення зобов'язання шляхом задоволення вимог
іпотеко держателя за домовленістю сторін між ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, на
підставі якого право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 Враховуючи
викладене, ПСП “Відродження” просило задовольнити їх позовні вимоги.

Вознесенська ОДПІ звернулася із позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договорів позики, договорів іпотеки,
договору про дострокове припинення зобов'язання вимог іпотеко держателів за
домовленістю сторін недійсними. У обґрунтування позову зазначило, що ПСП “Нива”
Вознесенського району як платник податків з 1999 року має податковий борг. З
метою погашення податкового боргу ПСП “Нива” Вознесенського району описане
майно господарства, а саме: вагова, 20 лютого 2004 року було виставлено на
аукціон. Переможцем аукціону стало ПСП “Відродження”, тим самим набуло право
власності на вагову. Враховуючи викладене, Вознесенська ОДПІ вважає, що договір
купівлі-продажу вагової та зернотоку, укладений 4 березня 2004 року є дійсним,
а договори іпотеки № 594 від 25 червня 2004 року і № 617 від 1 липня 2004 року,
а також договір про припинення зобов'язань, шляхом задоволення вимог іпотеко
держателів за домовленістю сторін № 643 від 8 липня 2004 року є фіктивними,
оскільки вчинені без наміру правових наслідків.

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ПСП
“Відродження” про визнання права власності на майно та усунення перешкод у
користувані власністю. Зазначав, що на підставі договору про припинення
зобов'язань шляхом задоволення вимог іпотеко держателів за домовленістю сторін
від 8 липня 2004 року йому передано у власність нерухоме майно, а саме:
комплекс “зерновий тік”, до складу якого входить і вагова. Крім ОСОБА_4 право
користування спірним майном має ОСОБА_1 на підставі довіреності.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської
області від 6 грудня 2004 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 21 липня 2005 року, позови ПСП “Відродження”
Вознесенського району та Вознесенської ОДПІ задоволено. Визнано частково
недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 4 березня 2004 року між
ОСОБА_2, ОСОБА_3. та ОСОБА_1 у частині продажу вагової. Договір іпотеки від 25
червня 2004 року № 594 та договір іпотеки від 1 липня 2004 року № 617 визнані
недійсними. Договір про припинення зобов'язання шляхом задоволення вимог
іпотеко держателів за домовленістю сторін від 8 липня 2004 року визнано
частково недійсним у частині відчуження вагової. Визнано недійсною реєстрацію
Вознесенським МБТІ: права власності на комплекс “зерновий тік” за ОСОБА_4 від
13 липня 2004 року в частині вагової; права власності на комплекс “зерновий
тік” за ОСОБА_1. від 24 червня 2004 року в частині вагової; права власності на
нерухоме майно за ОСОБА_2 від 2 березня 2004 року. У задоволенні позову ОСОБА_1
та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 17 вересня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Миколаївської області від 5 грудня 2007 року, за ПСП
“Відродження” визнано право власності на вагову з навісом, позначену на плані
під літ. А-1, площею 63,2 кв.м., що складає 11/50 часток комплексу “зерновий
тік”.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у
справі судові рішення та ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення судом норм процесуального права.

Зі змісту статті 325 ЦПК України убачається, що касаційна скарга може бути
подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою)
апеляційного суду. У разі пропущення цього строку, з причин, визнаних
поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може
поновити цей строк.

Встановлено, що ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21
липня 2005 року залишено без зміни рішення Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 6 грудня 2004 року.

Касаційну скаргу на ці рішення ОСОБА_2 подав 9 лютого 2008 року, тобто з
пропуском процесуального строку. Заявник питання про поновлення пропущеного
строку на касаційне оскарження не порушував.

Ураховуючи викладене, провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в частині
оскарження рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від
6 грудня 2004 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 21
липня 2005 року необхідно закрити.

Касаційна скарга ОСОБА_2 в частині оскарження додаткового
рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня
2007 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 5 грудня 2007
року задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального
права. Доводи скарги висновків суду не спростовують. Підстав для їх скасування
не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в частині
оскарження рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від
6 грудня 2004 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 21
липня 2005 року закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження додаткового
рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня
2007 року та ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 5 грудня 2007
року відхилити.

Додаткове рішення
Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 5 грудня 2007
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
М.І. Балюк

В.Г. Данчук