Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-1723/08
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 року                                                                                         м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі :

головуючого судді            Бондаря
М.С.

суддів                                    Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі                      Волчановій
І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу ОСОБА_1на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької
області від 28 лютого 2008 року в справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, третя
особаОСОБА_3, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1і ОСОБА_3про
відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2007 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана
йому 07 вересня 2006 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася на 293 км. автошляху Дніпропетровськ-Мелітополь на перехресті з вул.
Краснофлотською за участю водіїв ОСОБА_3, який керував автомобілем ВАЗ-21043
дн НОМЕР_1 та ОСОБА_2, який керував автомобілем ВАЗ-2107 дн НОМЕР_2.
Автомобіль ВАЗ-21043 дн НОМЕР_1 належить позивачеві на праві власності.
ОСОБА_1вважає, що хоча лише ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної
відповідальності за скоєння ДТП, в скоєнні ДТП має місце й провина відповідача.
А тому ОСОБА_1просив стягнути на його користь 4065 грн. на відшкодування
матеріальної шкоди та 2000 грн. - моральної.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3, в якому зазначав, що в результаті
вищезазначеного ДТП було пошкоджено його автомобіль. Вартість відновлювального
ремонту його авта складає 3719 грн.. Відшкодування моральної шкоди складає 1700
грн. Крім того, він поніс витрати на оплату юридичних послуг в сумі 1200 грн.
200 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження. Завдану шкоду та інші
витрати ОСОБА_2 просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 і ОСОБА_3.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької
області від 28 лютого 2008 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 3719 грн. на відшкодування матеріальної шкоди , 1000 грн. - моральної,
200 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, вирішено питання про
судові витрати. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив
рішення скасувати і направити справу на новий судових розгляд.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд
має право залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлено, що 07 вересня 2006 року на 293 км. автошляху
Дніпропетровськ-Мелітополь на перехресті з вул. Краснофлотською за участю
водіїв ОСОБА_3, який керував автомобілем ВАЗ-21043 дн НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_1, та ОСОБА_2, який керував автомобілем ВАЗ-2107 дн НОМЕР_2 сталася
дорожньо-транспортна пригода, якої зазначені автомобілі пошкоджено.

Постановою судді Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 19 жовтня 2006 року ОСОБА_3 було визнано винним в
скоєнні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності. Щодо ОСОБА_2
протокол про адміністративне правопорушення не складався, а отже до
адміністративної відповідальності за наслідками ДТП він не притягався.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає, що суд припустився
порушення процесуального законодавства не призначивши судової авто-технічної
експертизи. ОСОБА_4 вважає, що відповідач порушив п.10.1 “Правил дорожнього
руху” затверджених Постановою №1306 від 10.10.2001 року Кабінету Міністрів
України (надалі Правил) , де зазначено, що перед початком руху, перестроюванням
та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде
безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. На
переконання ОСОБА_4. ОСОБА_2, здійснюючи поворот ліворуч, не переконався в
безпеці цього маневру, оскільки в цей час ОСОБА_3 здійснював його обгін зліва.
Отже саме експертиза повинна була надати такий висновок суду. Такими чином,
непроведення експертизи явилось порушенням норм процесуального права істотно
вплинуло на рішення суду, а тому воно з цих причин повинно бути скасовано з
направленням справи на новий судовий розгляд.

Проте судова колегія критично ставиться до даної заяви з
наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 143 ЦПК України суд призначає експертизу
для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних
знань в галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо.

Отже судова експертиза повинна призначатись лише для
встановлення даних, які входять до предмету доказування у справі, і не може
стосуватися тлумачення і застосування правових норм.

Разом з тим, на переконання судової колегії, позивач в
клопотанні про проведення експертизи ставив питання, які стосувались тлумачення
і застосування правових норм, зазначених в нормативно правовому акті, а саме
“Правилах дорожнього руху” затверджених Постановою №1306 від 10.10.2001 року
Кабінету Міністрів України.

В обставинах, що склалися під час ДТП спеціальних знань в
галузі науки не потребується, оскільки дії водіїв ОСОБА_3 і ОСОБА_2 підлягають
оцінці лише на предмет відповідності вимогам нормативно-правового акту, що є
прерогативою суду, а не експерта.

Суд критично ставиться до заяви ОСОБА_1 про винність дій
ОСОБА_2 з наступних підстав.

Зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_2 і ОСОБА_3
сталося на зустрічній смузі напрямку руху ОСОБА_3 на перехресті під час обгону
ним автомобіля ОСОБА_2, який здійснював на зазначеному перехресті поворот
ліворуч з крайнього лівого положення проїзної частини.

Згідно Правил дорожнього руху

п.10.4 перед поворотом ліворуч водій має завчасно зайняти відповідне крайнє
ліве положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, дати
дорогу зустрічним транспортним засобам.

п.16.13. перед поворотом ліворуч водій нерейкового
транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а
також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в
зустрічному напрямку прямо чи праворуч

п. 14.6. на перехресті, крім випадків, коли обганяються двоколісні
транспортні засоби без бокового причепа, обгін заборонено

Отже аналіз дій ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на момент ДТП вказує на
те, що ОСОБА_2 при здійсненні повороту ліворуч на перехресті діяв у повній
відповідності до п.п. 10.4 і 16.13 Правил. І навпаки, ОСОБА_3, здійснюючи обгін
на перехресті, грубо порушив п.14.6 Правил. За таких обставин, судова колегія
приходить до переконання, що саме протиправні дії ОСОБА_3 явились причиною ДТП
і перебувають з нею у прямому причинному зв'язку. Про що також зазначено в
постанові судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19
жовтня 2006 року, якою ОСОБА_3 було визнано винним в скоєнні ДТП і притягнуто
до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив
правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову
оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд
першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених
законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж направлення
справи на новий розгляд.

Приймаючи до уваги наведене і керуючись ст. 307, 308,
314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької
області від 28 лютого 2008 року залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо
до Верховного Суду України в двохмісячний термін з дня набрання сили ухвали
апеляційного суду.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.