Справа № 22-70-2008р.
Головуючий в 1 інстанції: Гладюк Г.Л.
21 лютого  2008 року
суддів судової палати  в цивільних
справах апеляційного суду Рівненської області у складі:
Головуючого судді: Буцяка З.І.
суддів: Демянчук С.В., Григоренка
при секретарі:Колесовій Л.В.
позивачки, її представника ОСОБА_2, представників відповідача, розглянула у
відкритому судовому засіданні  цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1до ЗАТ
„Рівненський ливарний завод” про поновлення на роботі, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-
Рішенням
Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2007 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ЗАТ „Рівненський ливарний завод” про
поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду ОСОБА_1подала апеляційну скаргу. Вважає, що при розгляді справи судом
першої інстанції неповно з”ясовані обставини, що мають значення для справи, а
вказане рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права України.

Вказує, що надані відповідачем в
обгрунтування своїх заперечень документи не дають підстави зробити висновок, що
звільнення позивачки за п. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено відповідно до
вимог чинного законодавства.

Крім того зазначає, що суд першої
інстанції безпідставно надав перевагу одним доказам і неповно дослідив докази,
які були надані позивачкою в обгрунтування позовних вимог.

Надані відповідачем матеріали
жодним чином не дають підстав стверджувати, що ОСОБА_3. мала перевагу при
звільненніОСОБА_1..

Тому вважає, що такий висновок
суду є помилковим. Просила скасувати рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 червня 2007 року та ухвалити нове рішення, яким  поновити її на посаді головного бухгалтера з
26 липня 2006 року та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток
за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 50000 гривень, судові
витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні ОСОБА_1,
представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представники відповідача
апеляційну скаргу не визнали, вважають висновки суду першої інстанції
правильними. Просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову
у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те,
що у відповідача мало місце скорочення штату працівників у зв"язку із
змінами у виробництві в зв"язку з чим позивачка була звільнена з роботи з
дотриманням норм трудового законодавства.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується апеляційний
суд.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те, що мало місце скорочення штату та
чисельності працівників на підприємстві відповідача, що і було підставою для
звільнення позивачки. З цього приводу, як судом першої інстанції, так і
апеляційним судом,   досліджено штатні
розклади / станом на 27.07.2005 року, 01.02.2006 року, 26.07.2006 року,
01.11.2006 року/, з яких вбачається, що станом на 27.07.2005 року на
підприємстві в службі генерального директора була посада головного бухгалтера,
підпорядкованого генеральному директору. В результаті реорганізації /
відповідно до наказу №  307-а від
03.10.2005 року /, крім зазначеної посади, в службі першого заступника
генерального директора - фінансового директора, була введена посада заступника
фінансового директора - головного бухгалтера, на яку була переведена з 17.10.
2005 року ОСОБА_3., з посади заступника головного бухгалтера. Зазначені посади
на підприємстві були за штатними розкладами 26.07.2006 року та 01.11.2006 року.

ОСОБА_1, яка була звільнена з
посади головного бухгалтера 27.07.2005 року, відповідно до рішення суду від
13.04.2006 року була поновлена на роботі на попередній посаді з 27.07.2005
року.

Наказом за № 150 від 26.05.2006
року " Про скорочення штату та чисельності працівників" в числі інших
посад передбачено скорочення посади головного бухгалтера, підпорядкованого
генеральному директору.

26 травня 2006 року позивачку у
встановленому порядку було попереджено про майбутнє вивільнення у зв"язку
із скороченням чисельності штату працівників . У зв"язку з відсутністю
вакантних посад, останні їй не пропонувалися.

При звільненні ОСОБА_1
відповідачем було перевірені обставини передбачені ст. 42 КЗпП України і
правильно враховано, що ОСОБА_3., яка, як і позивачка, працює на підприємстві
заступником фінансового директора-головним бухгалтером , має більшу
продуктивність праці та вищу кваліфікацію внаслідок виконання заходів щодо
впровадження нової техніки та технологій, удосконалення організації праці й
виробництва, дисципліни праці та якості виконання трудових обов"язкі.
Таким чином , доводи апелянта про те, що вона має переваги над останньою,
оскільки ОСОБА_3. працює менше  часу на
підприємстві, а інші заначені судом переваги є необгрунтованими, не можуть бути
взяті до уваги апеляційним судом, оскільки такі преваги враховуються лише
при  рівних умовах продуктивності праці і
кваліфікації. Інші ж доводи позивачки жодними доказами не спростовують
висновків суду.

Колегія суддів вважає
безпідставними і посилання апелянта на недоцільність проведення відповідачем
скорочення штату та чисельності працівників. Право власника або уповноваженого
ним органу визначити штат і чисельність працівників нормативно закріплено щодо
підприємств та їх об"єднань у п.1 ст.14 Закону "Про підприємства в
Україні".Таким чином , право визначити чисельність і штат працівників
належить тільки власникові  або
уповноваженому ним органу на власний розсуд. За вказаних обставин, суд при
розгляді спору про поновлення працівника на роботі не вправі обговорювати
питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а лише
зобов"язаний перевірити наявність підстав для звільнення / чи мало місце
скорочення штату  або чисельності
працівників/, що і було предметом ретельної перевірки судами при розгляді даної
справи.

Відповідно
до норм  процесуального права
передбачається, що
обставини цивільних справ з”ясовуються судом
на засадах змагальності; в
межах заявлених вимог і на підставі  наданих сторонами доказів. Щодо
обов”язку доказування і подання доказів, то
кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак,  будь-яких доказів заслуговуючих  на увагу і спростовуючих висновки суду
позивачка
суду не надала.

За вказаних обставин апеляційним
судом порушень діючого  трудового
законодавства при звільненні позивачки
не встановлено.

Статтею 308 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням
вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
можуть вплинути на законність прийнятого судового рішення, оскільки вони не
спростовують зазначених висновків суду.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні
обставини справи, з"ясував характер взаємовідносин сторін, постановив
рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав
для його скасування не вбачається.

На
підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 11 червня 2007 року залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання нею чинності.

Головуючий
суддя:                                                     Буцяк
З.І.

Судді
:
Демянчук С.В.

Григоренко М.П.