РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2008р.
Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді                                                               Колєсніченко
Т.Є.

при секретарі                                                                                   Бірюковій
І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Херсоні цивільну справу за позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ЖБК-92
про розподіл майна  та ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа відділ обліку і реєстрації Суворовського райвідділу УМВС
України в Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1  звернулася  до суду з вказаним позовом,  мотивуючи тим, що з 14.07.1989р. перебувала у
шлюбі з ОСОБА_2, який як член ЖБК-92 в 1985р. отримав квартиру АДРЕСА_1. Після
укладення шлюбу позивачка прописалась в спірній квартирі та також сплачувала за
неї внески. Вважає, що дана квартира являється їх спільною власністю та просить
визнати за нею право власності на 55/100 частки квартири, оскільки за
розрахунками, вона сплатила більшу частину її вартості.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
визнанняОСОБА_1 втратившою право користування житловим приміщенням квартири
АДРЕСА_1, посилюючись на те, що в травні 2002р. шлюб зОСОБА_1 фактично
розпався, остання покинула спірну
квартиру, більше в ній не проживала та не з”являлась. Просить
визнатиОСОБА_1 втратившою право на користування житловим приміщенням, як такої
що не проживає у вказаній квартирі понад п'яти років.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримав та уточнив, зазначивши, щоОСОБА_1 підлягає визнанню втратившою
право на користування житловим приміщенням спірної квартири, оскільки,
26.03.2003р. остання ,залишивши квартиру, переїхала в інше жиле приміщення в
тому ж населеному пункту, яке придбала та оформила на себе ще в 24.01.2002р.,
тому  договір найму житлового приміщення
вважається розірваним з дня вибуття. Позовні вимогиОСОБА_1 не визнав та  пояснив, що в 2003р., коли колишня дружина
покинула сім'ю, між ними фактично відбувся поділ майна, остання виїхала з
квартири, забравши окрім своїх речей холодильник, швейну машинку, частину
домашньої бібліотеки та п'ять  його
художніх творів, вартість яких становить значну суму. Вважає, що свою частину
від спільно нажитого майна позивачка вже отримала. Просив в задоволенні її
позовних вимог відмовити.

Представник ОСОБА_2 за дорученням ОСОБА_3 в
судовому засіданні  уточнені  позовні вимоги підтримала, позовОСОБА_1 не
визнала та пояснила, що ОСОБА_2 з 1989р. по 1997р. працював за кордоном, до
нього неодноразово приїздила дружина, який він передавав зароблені ним гроші, з
яких вона сплачувала комунальні платежі за квартиру та виплачувала пай за
кооператив. Крім того,ОСОБА_1 під час шлюбу
без відома чоловіка придбала іншу квартиру АДРЕСА_2, в яку переїхала на
постійне проживання після того, як покинула чоловіка, тому не має права на
спірну квартиру взагалі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні
вимоги підтримала на підставах зазначених в позові. Пояснила, що ОСОБА_2
самостійно вніс лише перші 30%  в пай за
квартиру, частину вартості квартири сплачували разом, а в 1992р. вона внесла
залишок вартості квартири за власні кошти, які отримала в дар від доньки. Просила
задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, визнавши за нею право
власності на 55/100 частин квартири АДРЕСА_1. Позовну заяву ОСОБА_2 не визнала,
пояснила, що останній створив неможливі умови для сумісного проживання в сім”ї,
в результаті чого вона змушена була покинути квартиру. Просила відмовити в
задоволенні його позовних вимог за необґрунтованістю, т.я. шлюб розірваний лише
у лютому 2008р. та вона вважає, що не втратила право користування житловою
площею бо є співвласником.

ПредставникОСОБА_1 за усним клопотанням
ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, щоОСОБА_1 являється співвласником
спірної квартири, оскільки внесла залишок паю, який отримала за договором
дарування від доньки. Дані кошти не являються спільною власністю подружжя.
Просила позовні вимогиОСОБА_1 задовольнити, в позові ОСОБА_2 відмовити.

Голова ЖБК-92
Пудікова М.І. в судовому засіданні пояснила, що їй не відомо хто і коли вносив
пай за кооператив, знає лише, що в
1992р. був сплачений залишок позики в сумі 5630р.При вирішенні позову
покладалась на розсуд суду.

Представник
відділу обліку і реєстрації Суворовського райвідділу УМВС України в Херсонській
області в судове засідання не з”явився, причини неявки суду не відомі, був
повідомлен належним чином.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що
позовОСОБА_1  підлягає задоволенню, а
зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлені такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

14.07.1989р. міжОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1, актовий запис №441.

Відповідно довідки ЖБК №92 від 15.04.2002р. за №44, ОСОБА_2 являється
членом даного кооперативу. Повна вартість квартири АДРЕСА_1 становить 10964р..
З них в 1985р. сплачено перший внесок в розмірі 3303р.Станом на 01.08.1989р.
залишок позики складав 6543р. Повністю сплачено позику 13.08.1992р., внісши
залишок  в розмірі 5630р.

На
підставі квитанції № 450171 від 13.08.1992р. вбачається, що ОСОБА_1 в рахунок
погашення позики перед ЖБК-92 перерахувала на їх рахунок 5630р. Дані гроші були
отриманні нею 12.08.1992р. в дар від доньки, ОСОБА_5, про що свідчить договір
дарування, посвідчений Другою Херсонської державною нотаріальною конторою за
реєстровим №3-3610 на суму 6000р. та пояснення самої ОСОБА_5, допитаної в
судовому засіданні в якості свідка, яка пояснила, що отримала дані гроші від
дідуся як дарунок на 16-річчя, після чого подарувала їх матері, перерахувавши
на її рахунок,ОСОБА_1 перевела на рахунок ЖБК -92 залишок паю в розмірі 5630р.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_2 з власних кошт  вніс перший внесок позики в розмірі
3303р.,ОСОБА_1 внесла залишок позики в розмірі 5630р., які також були її приватною
власністю,  оскільки за ст.. 57 ч.1 п.2
СК України - особистою приватною власністю дружини(чоловіка) є майно набуте за
час шлюбу на підставі договору дарування. Приймаючи до уваги повну вартість
квартири, яка становить 10964р., з спільних сімейних коштів  в рахунок позики за квартиру сплачено лише
913р.,що складає по 456,50р. на кожного, тоб то
сума внесена ОСОБА_2 в рахунок позики становить  4877,5р., сума внесена  ОСОБА_1- 6086р.

Таким чином, відповідно до ст.. 60 СК України, яка зазначає, що майно
набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної
власності, суд приходить до висновку, що спірна квартира, являється спільною
сумісною власністю подружжя. А тому, суд не може визнатиОСОБА_1 втратившою
право на користування житловим приміщенням, оскільки вона фактично являється
співвласником даної квартири.

Шлюб міжОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 01.02.2008р., що підтверджується
рішенням Суворовського районного суду м.Херсон від за №153/08,  строк позовної давності, передбачений ст.. 72
СК України, не пропущено.

В
судовому засіданні встановлено, що сторони не домовились між собою про порядок
поділу майна.

Згідно ст.. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Ст.. 357 ч.2 ЦК України вказує
-  якщо розмір часток у праві спільної
власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він
визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання. На
підставі викладеного, з урахуванням розміру внесків кожного з подружжя та
загальної вартості квартири, суд вважає за необхідне визнати заОСОБА_1 право
власності на 55/100 частин квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_2 відповідно 45/100 частин
вказаної квартири.

Керуючись ст. 57.60,71,72 СК
України, ст..355,357,372 ЦК України, ст.
57,58,213,215  ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна   -
задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на 55/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнати за
ОСОБА_2 право власності на 45/100 частин квартири АДРЕСА_1.

В позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання втратившою право на користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та скасування її державної реєстрації -
відмовити за необґрунтованістю.

Заяву про
апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження в апеляційний
суд Херсонської області через Суворовський райсуд м. Херсона з одночасним
надсиланням копії апеляції до апеляційного суду Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не була подана у строк, зазначений вище, рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом

Суддя:                                                                               Т.Є.Колєсніченко