У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2008 року                                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Берднік І.С.,

Гнатенка А.В.,

Григор'євої Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Данчука В.Г.,

Косенка В.Й.,

Костенка А.В.,

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.І.,

Охрімчук Л.І.,

Патрюка М.В.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

Шабуніна В.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 про перегляд у
зв'язку з винятковими обставинами рішення Печерського районного суду м. Києва
від 17 липня 2006 року, ухвали апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2006
року та ухвали апеляційного Донецької області від 16 серпня 2007 року в справі
за позовом представництва компанії Хавако Трейдінг Лімітед (HAVACO Trading Limited) до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року представництво компанії Хавако
Трейдінг Лімітед (HAVACO Trading Limited) (далі - Представництво) звернулось до
суду з указаним позовом, посилаючись на те, що компанія Хавако Трейдінг Лімітед
(HAVACO Trading Limited) в особі Представництва виступила майновим поручителем
ТОВ “Константа-груп” при укладенні останнім 24 вересня 2004 року з АКБ
“Райффайзенбанк Україна” (далі - Банк) договору про надання кредитної лінії
№19/1-095/2004. Між позивачем та Банком 29 вересня 2004 року був укладений
договір застави майнових прав вимоги (майнова порука), згідно до умов якого
позивач передав Банку в заставу майнові права за депозитним сертифікатом №
АБ/001506, придбаним відповідно до Договору від 29 вересня 2004 року про
розміщення строкового депозиту із видачею ощадного сертифікату.

У зв'язку з тим, що ТОВ “Константа-груп” грошові кошти
Банку не повернуло, останнім 18 квітня 2005 року було здійснено списання
грошових коштів з позивача.

Оскільки відповідно до договору поруки від 29 вересня
2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взяли на себе зобов'язання солідарно з ТОВ
“Константа-груп” відповідати за виконання зобов'язань, що виникли за договором
майнової поруки № PL/SR- 2004/229 та договором про надання кредитної лінії
№19/1-095/2004, Представництво просило стягнути з відповідачів 1244143 грн. 25
коп. заборгованості, проценти за несвоєчасне виконання зобов'язання в сумі
36630 грн., 57570 грн. збитків та сплачений судовий збір.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 липня
2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня
2006 року, позов задоволено. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь
позивача 1244143 грн. 25 коп. заборгованості, 36630 грн. процентів за
прострочення виконання зобов'язання, 57570 грн. збитків, 1700 грн. судового
збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічного забезпечення розгляду
справи, а всього 1339803 грн. 25 коп.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було прийнято до розгляду апеляційним судом Донецької області.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 16 серпня
2007 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, а зазначені судові
рішення залишені без змін.

Не погоджуючись з указаними рішеннями, ОСОБА_1 звернувся
до Верховного Суду України зі скаргою про перегляд ухвали апеляційного суду Донецької
області від 16 серпня 2007 року у зв'язку з
винятковими обставинами, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної
інстанції одного і того самого положення закону.

Як на підставу такого перегляду ОСОБА_1 послався на рішення Верховного Суду
України від 28 квітня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики.

Скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 354 ЦПК України підставою оскарження у зв'язку
з винятковими обставинами судових рішень у цивільних справах після їх перегляду
у касаційному порядку є неоднакове застосування судом касаційної інстанції
одного і того ж положення закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суди виходили із того, що
відповідачі порушили умови укладених договорів, своєчасно не повернули взяті за
кредитним договором кошти, а ураховуючи, що позивач повністю сплатив суму
боргу, відповідно до ст.ст. 553,556 ЦК України, повинні повернути йому
витрачені кошти.

Висновки судів про задоволення позовних вимог є законними та
обґрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи термін дії договору поруки № 29/09-2004
від 29 вересня 2004 року збігається з терміном дії кредитного договору №
19/1-095/2004 від 24 вересня 2004 року, який був укладений між ТОВ “Константа-груп” та Банком і договором застави майнових прав № PL/SR-2004/229 від 29
вересня 2004 року. Пункт 7.7 останнього договору застави майнових прав
встановлює термін дії договору до повного виконання боргових зобов'язань.

Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Таким чином, договір поруки № 29/09-2004 від 29 вересня 2004 року діє до
повного виконання сторонами зобов'язання.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Як убачається з п. 2 Зобов'язання (а.с. 25) воно повинно бути виконано в
повному обсязі протягом трьох банківських днів з дня порушення ТОВ “Константа-груп” своїх зобов'язань перед Банком за кредитним договором. 18 квітня 2005 року
Банк листом повідомив позивача про невиконання ТОВ “Константа-груп” своїх зобов'язань. ОСОБА_1 був засновником і директором ТОВ “Константа-груп” і знав про невиконання товариством зобов'язання перед Банком. Оскільки
порука була пред'явлена до виконання, відповідач повинен був виконати своє
зобов'язання до 21 квітня 2005 року, однак не виконав.

Позивач дізнався про порушення свого права саме 21 квітня 2005 року та
заявив позов у межах строку, передбаченого ст. 257 ЦК України.

До даного виду правовідносин застосовується загальний строк позовної
давності.

З урахуванням наведеного посилання в скарзі на рішення Верховного Суду
України від 28 квітня 2005 року в справі за позовом ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу за договором позики як на неоднакове застосування судом касаційної
інстанції одного і того самого закону (ст. 194 ЦК України 1963 року) не можна
вважати обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 358 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Печерського
районного суду м. Києва від 17 липня 2006 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від
10 жовтня 2006 року та ухвалу апеляційного Донецької області від 16 серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                      А.Г.
Ярема

Судді:                                   В.М.
Барсукова                                         Л.М.
Лихута

І.С.
Берднік                                               Л.І.
Охрімчук

А.В. Гнатенко                                           Ю.В.
Прокопчук

Л.І.
Григор'єва                                          М.П.
Пшонка

В.І. Гуменюк                                             М.В.
Патрюк

В.Г. Данчук                                               Я.М.
Романюк

В.Й. Косенко                                             Ю.Л.
Сенін

А.В. Костенко                                           В.М.
Шабунін

Є.Ф.
Левченко