У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 червня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Романюка Я.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Іллічівської міської ради,
рибосільськогосподарського приватно-орендного підприємства “Мрія”, ОСОБА_2 про
визнання незаконними рішення виконавчого комітету Іллічівськом міської ради та
свідоцтва про право власності на жилий будинок, а також про визнання недійсним
договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іллічівського міського суду від 10 серпня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 27 лютого 2008 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Іллічівської
міської ради, рибосільськогосподарського приватно-орендного підприємства
“Мрія”, ОСОБА_3 про визнання незаконними рішення виконавчого комітету
Іллічівськом міської ради та свідоцтва про право власності на жилий будинок, а
також про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позивач зазначав, що в
1990 році разом з сім'єю на підставі ордеру вселився у службове жиле приміщення
в будинку по АДРЕСА_1, де і мешкає до теперішнього часу як наймач 7/10 частин
вказаного будинку. Відповідно до рішення виконкому Іллічівської міської ради
від 25 вересня 2003 року № 651 рибосільськогосподарському приватно-орендному
підприємству “Мрія” видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий
будинок, а те 17 квітня 2007 року 7/10 часток вказаного будинку продало ОСОБА_3
Оскільки, на думку позивача, спірний будинок не передавався у власність
приватного підприємства, а відтак, і ОСОБА_3 належним чином, позивач просив
визнати незаконними рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради та
видане на його підставі на ім'я рибосільськогосподарського приватно-орендного
підприємства “Мрія” свідоцтво про право приватної власності на жилий будинок, а
також визнати недійсним укладений 17 квітня 2007 року рибосільськогосподарським
приватно-орендним підприємством “Мрія” з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 7/10
часток зазначеного будинку, в яких він з сім'єю проживає.

Рішенням Іллічівського міського суду від 10 серпня 2007 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2008 року, у
позові відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції
та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, та ухватити нове рішення, яким його позов
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що згідно з п.
8      ст. 31 Закону України “Про колективне сільськогосподарське підприємство” об'єкти
соціальної сфери, житлового фонду, що не підлягали паюванню в процесі
реорганізації цих підприємств та передані на баланс
підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної
власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до визначеного п. 1
постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2001 року № 1060 “Про поетапну передачу у комунальну власність об'єктів
соціальної сфери, житлового фонду сільськогосподарських, переробних та
обслуговуючих підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу,
заснованих на колективній та інших формах недержавної власності” порядку така
передача проводиться тільки за згодою підприємстив-балансоутримувачів. Крім
того, відповідно до п. 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України для
такої передачі житлового будинку у комунальну власність потрібна згода і органу
місцевого самоврядування. Оскільки такої згоди не було, суд дійшов висновку, що
з боку виконкому Іллічівської міської ради при прийнятті оскаржуваного
рішення виконкому від 25 вересня 2003 року № 651 порушень закону не допущено,
рішення відповідає встановленому Кабінетом Міністрів України порядку та
прийняте відповідно до повноважень, наданих йому Законом України “Про місцеве
самоврядування в Україні”.

Однак з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно з ч. 2 ст. 12 Закону України “Про власність”,
який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, однією з підстав
виникнення права приватної власності є укладення угод, не заборонених законом.

Судом встановлено, що в процесі реформування аграрного
сектора економіки рибосільськогосподарське колективне підприємство “Мрія” було
реорганізоване шляхом перетворення в рибосільськогосподарське приватно-орендне
підприємство “Мрія”.

Об'єкти соціальної сфери та житлового фонду, в тому числі
і спірний жилий будинок, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації
рибосільськогосподарського колективного підприємства “Мрія”, 31 березня 2000
року за актом прийому-передачі були передані підприємству-правонаступнику -
рибосільськогогосподарському приватно-орендному підприємству “Мрія”.

За таких обставин суду слід було з'ясувати, чи є підстави
вважати, що власником переданого йому в процесі реорганізації
рибосільськогосподарського колективного підприємства “Мрія” жилого будинку стало
рибосільськогосподарське приватно-орендне підприємство “Мрія”, чи будинок
передано йому лише на баланс; чи ґрунтується на законі такий спосіб зміни форми
власності з колективної на приватну як передача за актом прийому-передачі,
відтак, чи були у виконкому Іллічівської міської ради, до відання якого на
підставі п. 10 ч. б) ст. 30 Закону України “Про місцеве самоврядування в
Україні” делеговано повноваження по обліку та реєстрації відповідно до закону
об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, правові підстави для
видачі свідоцтва про право власності рибосільськогосподарського
приватно-орендного підприємства “Мрія” на спірний жилий будинок.

Зазначене має визначальне значення для правильного
вирішення справи по суті, а тому ухвалення судом рішення без з'ясування цих
обставин було передчасним.

Крім того, судом не взято до уваги, що позивачем
оспорюються акт та дія виконавчого комітету Іллічівської міської ради, вчинені
ним при виконанні делегованих йому державою повноважень, а тому відповідачем за
такими вимогами повинен бути сам виконавчий комітет, який також має права
юридичної особи, а не Іллічівська міська рада.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування рішення суду з передачею справи на новий
розгляд. Оскільки зазначене порушення допущено судом першої інстанції і не було
усунено апеляційним судом справу слід передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду від 10 серпня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2008 року скасувати і передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                          А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін