Справа № 22ц - 880/08                            Головуючий у 1
інст. -Зацерковний  М.М.
Доповідач  - Лазоренко М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

5 червня 2008 року апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого - судді
Литвиненко І.В.

Суддів - Лазоренка
М.І., Редьки А.Г.

при секретарі - Рябчук
С.В.

за
участю ОСОБА_1, ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові  цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 та  ОСОБА_4 на рішення
Бахмацького  районного  суду
Чернігівської  області   від 2 квітня   2008 року в справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, треті  особи:  Бахмацької
міська  рада  та
комунальне підприємство
„Бахмацька  дільниця  Прилуцького МБТІ”,   про визнання свідоцтва  на
право  власності  на
гараж  недійсним  та
визнання  права  власності
на  гараж

в с т а н о в и в :

В  грудні
2007 року позивач  ОСОБА_2  звернувся
до суду з позовом  до   ОСОБА_1та
ОСОБА_4про  визнання  свідоцтва №54 від 29.04.2002 року про  право
власності  на  гараж,
який розташований  за  адресою:
АДРЕСА_1,  видане Бахмацькою
міською  радою  на
підставі  рішення  міськвиконкому  №108
від  27.03.2002 року  на
ім”я ОСОБА_4недійсним  та  визнання
за  ним  права
власності  на  зазначений
гараж.

Свої
позовні вимоги позивач  мотивував тим,
що   зазначене рішення  видане
незаконно, без  відповідних  правових
підстав,  оскільки  зазначений гараж самовільно збудували
він  та
колишня дружина -ОСОБА_1,  у
період їхнього шлюбу, який  розірваний  у  2001
році., а у жовтні 2007 року йому стало
відомо, що  їхня спільна  дочка - ОСОБА_4 у 2002 році отримала   на своє ім”я
свідоцтво  про право  власності на спірний гараж.

Рішенням
Бахмацького  районного  суду
від 2 квітня   2008 року   позовні вимоги  ОСОБА_2задоволені.  Визнано недійсним  свідоцтво №54 про  право
власності  на  гараж,
що розташований  за  адресою:
АДРЕСА_1 від 29.04.2002 року,  яке
видане  на  ім”я ОСОБА_4та визнано за ОСОБА_2  право
власності   на  зазначений
гараж.  З відповідачів  на користь позивача  стягнуті понесені  судові
витрати.

Непогоджуючись
з наведеним  рішенням суду відповідачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_4  подали   апеляційну
скаргу, в якій    просять
скасувати рішення  суду  та постановити  нове рішення
про  відмову  ОСОБА_2 у задоволені  позову. Апелянти вважають  рішення
суду  незаконним та
необґрунтованим,   так  як  суд
не  врахував, що у позивача  не виникло і не виникало  право
на спірний  гараж, оскільки   гараж
збудований самовільно, що
суд  визнав  за позивачем
право власності на  гараж,
проте  залишилось не  скасованими
відповідні рішення  виконкому
міської ради  на підставі яких
ОСОБА_4отримала свідоцтво про  право  власності, а також, що   суд
безпідставно  поновив позивачу
строки позовної давності.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
підлягає   задоволенню з
наступних  підстав.

По справі встановлено, що позивач  з
відповідачкою ОСОБА_1 з 1975   по  18.06.2001 р. перебували  у
зареєстрованому  шлюбі, від
якого  мають  двох повнолітніх дітей:   ОСОБА_5 та ОСОБА_4.  В період шлюбу  подружжя
самовільно  побудувало  гараж,
який знаходиться за  адресою:
АДРЕСА_1

15.01.2002
року  між
Бахмацькою міською радою  та
ОСОБА_4  був  укладений
договір  оренди земельної  ділянки, відповідно  до
якого  ОСОБА_4 надана у
довгострокове  користування, строком на 5
років, для розташування гаража,
земельна  ділянка  площею 26,7 кв.м., яка  знаходиться
за  адресою: АДРЕСА_1

30.01.2002
року  Бахмацькою дільницею
Прилуцьким  МБТІ   ОСОБА_4 виданий   технічний
паспорт на гараж.

У
березні 2002 року відповідна  комісія,
від забудовника ОСОБА_4,  прийняла  в експлуатацію  закінчений
будівництвом гараж, що
підтверджується актом, який
затверджений  рішення  Бахмацького
виконкому  № 108 від 27.03. 2007
року. / а.с.12/

29.04.
2002 року виконкомом  Бахмацької міської
ради,    ОСОБА_4видано  свідоцтво № 54 про право  власності
на  зазначений вище  гараж.

У
грудні 2007 року  ОСОБА_1 звернувся
до  суду
з наведеним   позовом, зазначаючи,
що  тільки  у жовтні
2007 року  він  дізнався, що
його донька  ОСОБА_4 у 2002 році,
без його згоди,    оформила на своє ім”я
свідоцтво  про  право
власності  на  гараж . Він вважає, що його право на гараж,
як фактичного  власника, порушено, а тому  на
підставі ст.  392 ЦК України  просить задовольнити його  позовні
вимоги.

Задовольняючи   позов  суд виходив з того, що  самовільно
збудований  гараж є спільною
сумісною власністю  позивача  та
відповідачки  - ОСОБА_1, що
позивач  постійно і відкрито  користується гаражем.  Бахмацька
міська  рада, відповідно до   ст. 105 ЦК УРСР /1963р/ рішення  щодо
знесення  самовільно  збудованого
гаража не  приймала, а в разі  прийняття такого  рішення
подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 мало б
право  на будівельні  матеріали.

Також  приймаючи рішення по  справі суд
виходив з того, що  відповідачка
ОСОБА_4  узаконюючи  за
собою  гараж діяла
недобросовісно.     Комісія  приймаючи
в експлуатацію  закінчений  будівництвом
гараж  не встановила особу, яка
фактично  здійснила  будівництво
гаража, не встановила   дані
про  початок  і закінчення його будівництва,  а
виконком  міської ради  прийняв
рішення про  затвердження акту про
закінчене будівництво та введення в експлуатацію гаража  ОСОБА_4,
та   видав  свідоцтво
про право  власності  на
гараж, яке  є незаконним.

Проте
з таким висновками суду 1 інстанції
погодитись  не  можна, оскільки  вони не ґрунтуються  на
вимогах закону та  не  відповідають
матеріалам  справи.

Так,
відповідно  до  ч.1
ст. 376 ЦК   житловий будинок,
будівля, споруда  інше  нерухоме
майно  вважаються  самочинним
будівництвом, якщо  вони
збудовані  на земельній  ділянці, що не  була
відведена  для цієї мети, або  без
належного  дозволу чи належно
затвердженого  проекту, або з
істотним  порушенням  будівельних
норм  та  правил.

Цією
нормою передбачене  загальне  правило про те, що  особа, яка здійснила  самочинне
будівництво  нерухомого  майна, не
набуває права  власності  на
нього. ( ч.2 ст. 376 ЦК )

Право  власності
на  самочинно  збудоване
нерухоме   майно може  бути за
рішенням  суду  визнано
за  особою, яка  здійснила
самочинне  будівництво на  земельній ділянці, що  не
була  їй  відведена
для  цієї  мети, за умови  надання
земельної ділянки  у  встановленому
порядку  особі  під
уже  збудоване  нерухоме
майно .( ч.3 ст. 376ЦК).

Виходячи
з наведених  норм  закону
та  матеріалів  справи апеляційний  суд
дійшов  висновку, що  позивач не
набув  права  власності
на  самовільно збудований  гараж, йому
також не  надавалась  в установленому  законом
порядку  земельна  ділянка
під  уже  збудований
гараж. В той час, як
відповідачка   ОСОБА_4,  в
установленому   порядку,  отримала
земельну  ділянку  у довгострокове  користування
для розташування гаража та
отримала свідоцтво  про  право
власності на гараж

Відповідно
до ст. 392 ЦК,  на яку посилається  позивач, як на  підставу
задоволення  його  позовних
вимог,   власник  майна
може  пред'явити  позов
про  визнання його права  власності, якщо  це
право  оспорюється  або не
визнається  іншою особою, а  також
втрати  ним  документа, який  засвідчує
право  власності.

Оскільки   встановлено, що  позивач
не є  власником  зазначеного
гаража та  право  власності
на  нього  ніколи
не набував,  апеляційний  суд, враховуючи  вище викладене,   дійшов
висновку, що   підстави  для
визнання за позивачем  право  власності
на  зазначений  гараж
та  визнання  недійсним свідоцтва про   право
власності  на  гараж, яке
видане  на  ім”я ОСОБА_4,
відсутні.

Інших позовних  вимог  позивач не
заявляв.

За   таких  обставин апеляційний  суд вважає, що апеляційна  скарга
ОСОБА_1та ОСОБА_4  підлягає  задоволенню,
а рішення суду є таким, що  не
відповідає обставинам справи,  прийняте з
порушенням норм матеріального  права, що
призвело до постановлення  незаконного
рішення, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову  у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача
на  користь відповідачів
ОСОБА_4та  ОСОБА_1   підлягають стягненню судові витрати у
розмірі  по  44 грн.76 коп..

Керуючись ст.ст.  392 ЦК України ст.ст.  209, 218, 303, 307, 309 -  314,
316, 317, 319 ЦПК України,
апеляційний суд,-

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_4”
-  задовольнити.

Рішення
Бахмацького  районного  суду
Чернігівської  області   від 2 квітня   2008 року -
скасувати.

ОСОБА_2     у задоволенні  позову про визнання свідоцтва  на
право  власності  на
гараж  недійсним  та
визнання  права  власності
на  гараж - відмовити.

Стягнути зОСОБА_2  на  користь ОСОБА_4 у відшкодування  судових
витрат     44 грн.76 коп.

Стягнути
зОСОБА_2  на  користь ОСОБА_1  у відшкодування  судових
витрат     44 грн.76 коп.

Рішення  набирає чинності негайно, але може бути
оскаржено до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня його  проголошення.

Головуючий:
Судді: