Справа 2-80   2008рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

13 лютого 2008 року                             Ніжинський
міськрайонний суд

Чернігівської
області

В складі:  головуючої судді Хандоги В.М.

при  секретарі
Калюжній Ю.О.

За участю сторін

Розглянувши у
відкритому   судовому засіданні в залі
суду м. Ніжина цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ЗАТ “Промінвестбанк” про зміну підстав розірвання трудового
договору та
стягнення моральної  шкоди

в с т а н о в и в :

позивачка звернулася до суду з
позовною заявою про  неправильність її
звільнення відповідачем  з посади
старшого касира-контролера за ст. 41ч.2 КЗпП України та стягнення моральної
шкоди в розмірі 5000 гривень.

В
судовому засіданні позивачка уточнила свої вимоги і просить зобов”язати
відповідача змінити підстави розірвання з нею трудового договору зі ст. 41 ч.2
КЗпП на ст. 38  зазначеного кодексу та
стягнути моральну шкоду в розмірі 5000гривень.

Позивачка
пояснила суду, що вона  з 21 жовтня 2003
року працювала у відповідача на посаді касира-контролера, а  23 серпня 2007 року на посаді старшого
контролера касира Ніжинського відділення банку. 12 листопада 2007 року її було
звільнено з займаної посади за недовіру. Вона вважає, що звільнення  за зазначеною статтею є безпідставним
оскільки вона  12 листопада звернулася до
керуючого відділенням з проханням звільнити її з займаної посади за власним
бажанням.  Незважаючи на це він її
звільнив за недовірою. Причиною тому з”явилася нестача коштів у касі банку, а
саме 37 тисяч доларів США, яка могла виникнути під час  здійснення валютно-обмінної операції. В тому,
що вона викрала чи привласнила зазначену суму не доведено ні органами слідства
ні судом.

В
тому, що під час видачі клієнту гривень в обмін на долари вона допустила
неуважність, яка виразилася  у тому, що
прийняла від клієнта квитанцію про здачу валюти без  підпису касира, який приймав валюту та штампу
банка, і видала йому в обмін 185тисяч 185 гривень, ОСОБА_1 визнає, але  вважає, що це не може служити підставою
недовіри до неї.

Позивачка
стверджує, що відповідач перед звільненням її з займаної посади за ст. 41 ч.2
КЗпП не отримував згоди профспілкового комітету тому, що  про існування   такого рішення профкому   вона дізналася тільки в суді. На засідання
профкому її ніхто не запрошував, що є порушенням її прав.

Позивачка
пояснила, що із-за  такого формулювання
причин звільнення її з роботи їй завдано образу як особистості. Вона морально
страждає тому, що не вважає себе винною у зникненні  валюти. Із-за такого запису в трудовій книжці
вона не може працевлаштуватися на роботу. Свої моральні страждання вона оцінює
в розмірі 5000 гривень і просить моральну шкоду стягнути  з відповідача.

Представник
відповідача позовні вимоги позивачки не визнала та не погодилася на заміну
формулювання причини звільнення і пояснила суду, що позивачка працювала на
посаді старшого контролера-касира банку і з нею був укладений договір про повну
матеріальну відповідальність. Її робота була пов”язана безпосередньо з обігом
грошей.

Причиною
виявлення до неї недовіри з”явився випадок в банку коли  03 жовтня 2007 року банком проводилася
операція про обміну валюти з доларів США на гривні. Громадянину  ОСОБА_2
контролером валютного відділу банка була виписана квитанція на обмін
валюти з 37 тисяч доларів США на гривню. Долари ним після їх перевірки   контролером повинні були бути здані в
валютну касу. Після цього касир, який приймає валюту, в квитанції мав зробити
відмітку про прийняття валюти, підписатися, поставити штамп та видати клієнту
два примірники квитанції з зазначеними відмітками для отримання гривень у
видатковій касі в якій працювала позивачка. Позивачка грубо порушила порядок здійснення
валютно-обмінних операцій і прийняла від
громадянина ОСОБА_2 квитанцію без відмітки  валютної каси про прийняття від нього валюти
та видала йому гривнами еквіваленту суму обміну тобто 185 тисяч185 гривень і
сама розписалася в квитанції, фактично підтвердивши обмінну операцію. Ця
операція була зроблена біля 11-ї години, а про відсутність доларів в касі банку
виявлено о 15-й годині. Банк звертався до міліції з цього приводу, але
встановити факт викрадення чи привласнення коштів винною особою не вдалося.
Банк   потерпів збитки і вважає, що такі
дії позивачки дали всі підстави виразити їй недовіру та звільнити  після закінчення  лікарняного, на якому вона перебувала з 22
жовтня до 09 листопада, за ст. 41 ч.2 КЗпП України, але не за власним бажанням,
як цього хотіла вона.

Представник
відповідача пояснила, що керуючий звертався з поданням до профкому за
отриманням згоди на звільнення ОСОБА_1 за ст. 41 ч.2 КЗпП і така згода була
надана 12 листопада, тобто в день звільнення.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи,   приходить до
висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог позивачки на підставі
наступного.

Відповідно
до частини першої ст. 41 п.2 КЗпП України власник, або уповноважений ним орган
може розірвати трудовий договір з працівником у випадку винних дій працівника,
який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір”я до нього з боку власника або уповноваженого ним
органу.

Судом
встановлено, що позивачка безпосередньо обслуговувала матеріальні цінності.
Підставою для її звільнення   з посади
старшого  контролера-касира банку стали
винні її дії   під час здійснення
валютно- обмінної операції, які мали місце 03 жовтня 2007 року, а саме, що вона
під час видачі готівки в гривнах клієнту не впевнилася, що від нього отримана
валютною касою  готівка - 37 тисяч
доларів США, як цього вимагає Порядок
здійснення валютно-обмінних операцій в філії “Промінвестбанку”
/а.с.38/.. Про отримання валюти валютна каса в квитанції про обмін валюти мала
поставити штамп про прийняття валюти та поставити свій підпис   касир. Цього в квитанції не було / а.с. 33/,
але  позивачка не звернула на це увагу і
видала гривні клієнту. Цей факт позивачка не заперечує. Внаслідок цього у банку
утворилася нестача 37 тисяч доларів.

Суд
вважає, що зазначений факт є законною підставою для виявлення  недовіри позивачці і підставою для звільнення
за  ст. 41 п.2 КЗпП України.

Судом
встановлено, що при звільненні позивачки відповідачем не були допущені
порушення трудового законодавства. Матеріалами справи підтверджується, що перед
звільненням відповідачем проводилося службове з”ясування  обставин нестачі і дій позивачки, відповідач
звертався до міліції за фактом нестачі,
отримана  згода профспілкового
комітету на звільнення. Згода профкому на звільнення підтверджена повторно 11
лютого 2007 року, запрошення на яке позивачка проігнорувала, що підтверджується
її зверненням до суду про безпідставність проведення засідання профкому.

Суд
не знаходить підстав для зміни формулювання причин звільнення та стягнення
моральної шкоди.

Керуючись ст. 209,213-215 ЦПК України, ст. 41, 235 КЗпП України, суд

в и р і ш и в :

відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її
позовних вимог.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження

Заява про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга подані після
закінчення строків, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка  її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку  подання заяви
про апеляційне оскарження якщо її не було подано Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, рішення
суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення суду,
якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним
судом. .

.

Суддя                                 В.М. Хандога