Справа № 2-736/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008року Світловодський
міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:  головуючого-судді Регеші В.О.

при секретарі Фадєєвій О.О.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Світловодську цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4  про повернення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Світловодського
міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про повернення грошових коштів, в
якому просить стягнути з відповідача на його користь 15180,00 грн. основного
боргу та 3187,80 грн. відсотків, всього - 18367,80 грн.

У судовому засіданні  позивач та його представник  позовні вимоги підтримали  та
пояснили  суду, що 19.12.2004 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір позики, за яким позивач передав відповідачу
грошові кошти в сумі 3000,00 дол. США, що в національній валюті складає
15180,00 грн. (за курсом 1 дол. США = 5,06 грн.).

Договір
був укладений у вигляді письмової розписки, зміст якої містить істотні
умови договору, а саме: розмір позиченої суми коштів, проценти від суми позики
в розмірі 7%, порядок повернення коштів. Договором був установлений строк
повернення позики, який визначений моментом пред'явлення вимоги.

27
грудня 2007 року  позивач  направив на адресу відповідача письмову
вимогу про повернення йому позичених коштів. У зв'язку з невиконанням вимоги відповідачем позивач вимушений
був звернутися до суду.

Представник позивача в обґрунтування
позовних вимог посилається на ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо
позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу та три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Позивач та його представник просять
стягнути з відповідача 15180,00 грн. основного боргу та відсотки в розмірі
3187,80 грн. із розрахунку 7% річних, всього - 18367,80 грн.

Відповідач та її представник позовні
вимоги не визнали та пояснили суду, що ОСОБА_4

не вступала ні в які
правовідносини з ОСОБА_3  Грошові кошти в
сумі 3000,00 дол. США вона позичала у дружини позивача, ОСОБА_5,  в середині липня 2000 року.

На ім'я
ОСОБА_5 відповідач написала письмову розписку, в якій було зазначено суму
позики (3000,00 дол. США) та розмір відсотків
(10%), які підлягали щомісячній оплаті.
Строк повернення позики в розписці не був указаний.

Відповідач
приблизно один раз на два місяці виплачувала ОСОБА_5 600,00 дол. США,
починаючи із серпня 2000 року.

19 грудня 2004 року, коли відповідач
принесла  ОСОБА_5 грошові кошти в сумі
300 дол. США, остання, посилаючись на погіршення стану здоров'я та неможливістю
самостійно контролювати виплату відповідачем боргу, звернулася до ОСОБА_4 з
проханням написати розписку на ім'я
ОСОБА_3.

Посилаючись на великий розмір
відсотків, які необхідно щомісячно сплачувати, ОСОБА_4 просила ОСОБА_5 зменшити
розмір відсотків, і остання погодилася на 7%.

ОСОБА_4
написала розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в
сумі 3000,00 дол. США  під 7-м відсотків,
але фактично ніяких коштів від позивача вона не отримувала. При написанні
розписки  була присутня ОСОБА_6.

Розписку, яку відповідач писала на ім'я ОСОБА_5 у липні 2000 року, остання їй повернула.

Цю розписку відповідач не може надати
суду в зв'язку з тим, що цей
документ разом з іншими був знищений під час пожежі в автобусі ПАЗ 07.02.2005
року, про що суду надаються довідки.

За серпень 2000 року - листопад 2004
року   відповідач  сплатила ОСОБА_5  15900,00 дол. США, які  остання отримувала як від самої ОСОБА_4, так
і від  ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Відповідач вважає, що сума позики
повністю повернута ОСОБА_5, підстави для задоволення позову ОСОБА_3 відсутні.

Представник відповідача, в
обгрунтування заперечень на позовну заяву, зазначила, що         правовідносини, які виникли між  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 2000 році, підлягали
врегулюванню нормами Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на момент
передачі ОСОБА_5 грошових коштів ОСОБА_4.

За змістом ст. 169 ЦК УРСР грошове
зобов'язання  відповідача повинно бути
виражено і підлягало оплаті в національній валюті.

Відповідно до ст. 170 ЦК УРСР проценти
по грошових та інших зобов'язаннях
не допускалися, за винятком операцій кредитних установ, зобов'язань по зовнішній торгівлі та інших випадків, зазначених
у законі.

В порушення ст.ст. 169, 170 ЦК
УРСР,  відповідач отримала в позику
грошові кошти не в національній валюті, а в доларах США та зобов'язана була
сплачувати щомісячні відсотки, які взагалі не були передбачені чинним
законодавством.

ОСОБА_4 отримала  від ОСОБА_5 позику в розмірі 16316,1 грн.
(станом на 17.07.2000 року офіційний курс долара США до української гривні
становив 5,4387 грн., з врахуванням чого сума позики склала 16316,1 грн.
(5,4387 х  3000,00)).

Саме цю суму, без сплати відсотків,
відповідач повинна була повернути
позикодавцеві (ОСОБА_5).

Станом на 19.12.2004 року відповідач сплатила ОСОБА_5 15900,00 дол. США,
що становить  84365,4 грн., якщо для
розрахунку брати офіційний курс долара США до української гривні станом на
19.12.2004 року: 1 дол. США=5,306 грн.

Сума коштів, яка без достатніх правових
підстав була отримана ОСОБА_5 від ОСОБА_4, становить 68049,3 грн.  (84365,4 - 16316,1).

Від позивача відповідач не отримувала
ніяких грошових коштів у позику.

19.12.2004 року фактично мала місце
заміна кредитора у зобов'язанні, але зроблено це було всупереч вимогам ст. 512
ЦК України 2003 року, яка визначає підстави для заміни кредитора у
зобов'язанні, та ст. 513 ЦК, яка містить вимоги до форми правочину щодо заміни
кредитора у зобов'язанні.

У зв'язку з повною сплатою відповідачем
суми позики ОСОБА_5,  у позивача відсутні
підстави для стягнення цієї ж суми позики та відсотків з відповідача.

Свідок
ОСОБА_8 пояснила суду, що вона особисто, на прохання ОСОБА_4, приблизно
чотири рази передавала грошові кошти в іноземній валюті ОСОБА_3, який разом зі
своєю дружиною, ОСОБА_5, приїжджав за місцем роботи ОСОБА_8  Розмір грошових коштів, які передавала
відповідачу ОСОБА_8, кожного разу становив 600 дол. США.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона не
знайома з відповідачем, ніколи його не бачила. На прохання ОСОБА_4 вона  протягом 2000-2004рр.  приносила грошові кошти на квартиру ОСОБА_5 і
їй передавала особисто в руки. Кожного разу, приблизно разів шість,  кошти передавалися в сумі 600 дол. США.

19 грудня 2004 року ОСОБА_6 була присутня
при написанні розписки ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3 Вона разом з відповідачем
прийшла на квартиру ОСОБА_5 для передачі останній грошових коштів в сумі 300
дол. США. На прохання ОСОБА_5, яка посилалася на погіршення стану здоров'я, ОСОБА_4
переписала розписку на ім'я ОСОБА_3 Ніяких грошових коштів ОСОБА_5 не
передавала при цьому ОСОБА_4 При написанні розписки були присутні ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та сама свідок..   ОСОБА_3 при
написанні розписки був відсутній.

Після написання розписки 19 грудня
2004 року ніякі грошові кошти відповідач не сплачувала ні позивачу, ні його
дружині.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона
особисто разів шість передавала грошові кошти позивачу протягом 2000-2004рр.
Кожного разу  вона передавала йому по 600
дол. США.

Свідок  ОСОБА_9 пояснила суду, що їй відомо про те,
що відповідач позичала гроші у ОСОБА_5 в розмірі 3000 дол. США приблизно в
липні 2000 року. Декілька разів протягом 2003 - 2004 рр. вона разом  з
ОСОБА_4  їздила до ОСОБА_5 додому
(вул.. Калініна) для передачі останній грошових коштів. При передачі грошей
свідок не була присутньою, оскільки залишалася в машині чекати відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх
представників, свідків, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов  висновку, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Договір позики було укладено ОСОБА_5
та ОСОБА_4  до набрання чинності
Цивільним кодексом України 2003 року, який діє з 1 січня 2004 року.

Правовідносини, які виникли,
підлягають врегулюванню Цивільним кодексом УРСР 1963 року (ст.ст. 374 -
375),  який був чинним на момент
укладення договору позики ОСОБА_5 та відповідачем.

Позивач та відповідач підтвердили,
що позика надавалася в іноземній валюті (доларах США) зі сплатою 10% щомісячно.

Відповідно до ст. 169 ЦК УРСР
грошові зобов'язання повинні бути виражені і підлягають оплаті в національній
валюті.

Проценти по грошових та інших зобов'язаннях
не допускаються, за винятком операцій
кредитних установ, зобов'язань по зовнішній
торгівлі та інших випадків, зазначених у законі.

В порушення вказаних правових норм,
грошове зобов'язання відповідача виражено і підлягало оплаті в іноземній
валюті, відповідач сплачувала проценти за користування позикою в розмірі 300
дол. США  щомісячно, сплата яких не
допускається.

Позивач не заперечив, що він та його
дружина протягом 2000-2004рр. отримували відсотки за користування позикою від
ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Враховуючи, що протягом 2000 -
2004рр. ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7  не
менше двох разів кожна на прохання відповідача передавали ОСОБА_5 та ОСОБА_3
грошові кошти в розмірі 600 дол. США  при
кожній виплаті, сума виплачених коштів становить не менше  3600,00 дол. США. З врахуванням 300 дол. США,
які ОСОБА_5 отримала від відповідача 19 грудня 2004 року,  що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_6,
загальна сума виплачених коштів становить 3900,00 дол. США.

Суд не приймає доводи позивача про те, що 19
грудня 2004 року відповідач отримала від його дружини, ОСОБА_5, позику в сумі
3000,00 дол. США, оскільки це спростовується поясненнями свідка ОСОБА_6, яка
підтвердила пояснення відповідача, що 19 грудня 2004 року ніякі грошові кошти
ОСОБА_4 від ОСОБА_5 не отримувала, позивач не був присутній під час зустрічі
своєї дружини з відповідачем та при написанні розписки.

Суд вважає, що 19 грудня 2004 року
мала місце заміна кредитора у зобов'язанні.
Оскільки відповідач вважала, що сплачуючи відсотки за користування позикою,
вона  не повернула суму позики, нею була
написана розписка на ім'я
ОСОБА_3

Разом з тим,  суд вважає встановленим факт, що вказана
розписка є безгрошевою, і  відхиляє
доводи представника позивача, з посиланням його на ч.2 ст. 1051 ЦК України 2003
року, відносно того, що рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків
для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані
позичальником від позикодавця.

Свідки
підтвердили, що відповідач отримала позику в сумі 3000 дол. США, але не
від позивача, а від іншої особи, якою є ОСОБА_5

Суд позбавлений можливості витребувати
відповідні пояснення у ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтвердив позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана  довести ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів, що 19 грудня 2004 року
він надав відповідачу позику в розмірі 3000,00 дол. США, що в національній
валюті України становить 15180,00 грн.

Керуючись ст.ст. 169, 170, 374, 375 ЦК
УРСР 1963 року, ст.ст. 625, 1050,1051 ЦК України 2003 року, ст.ст. 88, 209,
213, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
15180,00 грн. основного боргу та 3187,80 грн. відсотків, всього - 18367,80 грн.
відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

У зв'язку зі сплатою позивачем судового
збору у розмірі меншому, ніж передбачено підп. "а" п. 1 ст. 3 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про державне мито" (замість 183,68грн.
при поданні позовної заяви сплачено 51,00 грн.) , стягнути з ОСОБА_3 судовий
збір  у
розмірі 132,68 грн. в дохід
держави.

Заяву про апеляційне оскарження рішення
суду першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Світловодського

міськрайонного
суду
В.О.Регеша