Справа  № 2 - 1476
11 червня 2008 року                                                                           Ялтинський
міський суд Криму
у складі судді  :
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі   Ялтинського міського
суду цивільну справу  за  позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи: Ялтинська міська Рада про відновлення прав на
земельну ділянку, суд
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати  недійсним договір, укладений між його
дружиною - ОСОБА_4 з одного боку і ОСОБА_2, ОСОБА_3 з іншого боку про користування плодами із земельної ділянки № 31 в
садовому товаристві «Дарсанівський спуск»; зобов'язати відповідачів і інших
осіб не перешкоджати йому в користуванні вказаною земельною ділянкою і визнати
помилковою і недостовірною інформацію, вказану ОСОБА_2 в заявах до Ялтинської
міської Ради, Ялтинського міського суду, УГА міста Ялта і в
розписці від 11 серпня 2006 року про те, що він користується земельною ділянкою
№ 31 в садовому товариства «Дарсанівський спуск» більше 15 років.
Вимоги мотивує тим, що земельна ділянка № 31 в садовому товаристві
«Дарсанівський спуск» була виділена в користування його батькові в 1949 році,
після смерті батька до 2001 року земельну ділянку обробляв він (позивач), а
після 2001 року, в якому він важко захворів, вважав, що за ділянкою доглядала
його дружина.  У 2007 році йому стало
відомо, що через його хворобу в 2001 році, дружина попросила ОСОБА_2 і ОСОБА_3 тимчасово допомагати їй доглядати за земельною ділянкою в обмін на
користування плодами з даної ділянки, про що особисто йому відомо не було.
Проте відповідачі обдурили її і почали звертатися до Ялтинської міської Ради
і  Ялтинського міського суду із заявами,
в яких вказували, що сумлінно користуються спірною земельною ділянкою понад 15
років, на підставі чого просили виділити їм цю ділянку. Вважає вказану
інформацію недостовірної, а договір, укладений між його дружиною і
відповідачами - недійсним оскільки він є спадкоємцем свого батька і згоди на
користування ними земельною ділянкою не давав. В даний час земельна ділянка
обгороджена, вхід закритий на замок, і він позбавлений можливості нею
Відповідачі позов не визнали, мотивуючи заперечення тим, що ніякого
договору про користування земельною ділянкою вони ні з ким не укладали,
користуються земельною ділянкою на підставі того, що є членами садового
товариства «Дарсанівський спуск». Крім того, вважають, що у самого позивача,
який претендує на спірну земельну ділянку, ніяких прав на неї немає.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день і час
розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не
Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов
задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі ордера № 149 від 07 березня 1949 року
була виділена в тимчасове користування земельна ділянка площею 200 кв. метрів в
районі горба «Дарсан» (а.с. 9).
Позивач вважає, що оскільки його батько помер, він на правах спадкоємця є
правомірним користувачем виділеної йому ділянки, яка, згідно схемі, складеній
членами садового товариства «Дарсанівський спуск», іменується під номером 31.
Разом з тим, згідно ст. 125 ЗК України, право
власності і право користування на земельну ділянку виникає після отримання її
власником або користувачем документа, що засвідчує право власності або права
користування земельною ділянкою, і його державної реєстрації.
Як пояснили в судовому засіданні позивач і його представник, окрім ордера
на тимчасове користування земельною ділянкою, ніяких документів, що засвідчують
право власності або право користування земельною ділянкою, ні у ОСОБА_5, ні у
його сина - позивача по справі - не було і не має.
Крім того, з копії ордера, представленого позивачем, не ясно, на якій саме
строк ОСОБА_5 була надана в тимчасове користування земельна ділянка, чи
продовжувався цей строк, а також
позивачем не представлено суду ніяких доказів, що він прийняв спадщину
після смерті свого батька.
Таким чином, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що
ніяких законних підстав, а також яких-небудь речових прав на користування і
володіння земельною ділянкою у ОСОБА_1 не має, а тому в нього відсутнє і право
на витребування даної ділянки з чужого володіння.
Що стосується договору на користування ділянкою, то згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання у момент здійснення правочину сторонами вимог, встановлених ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 Кодексу.
Разом з тим, позивачем не представлено суду доказів наявності самого факту
укладення договору на користування ділянкою між його дружиною і відповідачами,
за яких істотних умов договору між ними була досягнута угода, що саме було
предметом даного договору.
Відповідачі сам факт укладення договору заперечують, допитані в судовому
засіданні свідки також не змогли дати по даній обставині яких-небудь пояснень.
Що стосується розповсюдження ОСОБА_2 відомостей про користування спірною
земельною ділянкою понад 15 років, то суд вважає, що спростування даної
інформації ніяких наслідків для прав і інтересів позивача спричинити не може.
Згідно ст. 14 Конституції України, кожному громадянину України гарантоване
його право на землю. Відповідно до ст. 118 ЗК України, кожен
громадянин, зацікавлений в отриманні безкоштовно у власність земельної ділянки,
може звернутися до місцевої Ради з відповідною заявою.
Таким чином, давність використовування ОСОБА_2 земельною ділянкою на його
право на отримання у власність земельної ділянки жодним чином не впливає, як і
не дає  ІНФОРМАЦІЯ_1 переважного права на
отримання у власність спірної земельної ділянки.
Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, до суду має право звернутися особа за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав, свобод або інтересів, а в даному випадку
ніяких порушень прав ІНФОРМАЦІЯ_1 з боку ОСОБА_2 і ОСОБА_3 судом не вбачається,
у зв'язку з чим суд вважає його вимоги необґрунтованими і не підлягаючими
підставі викладеного, керуючись  ст..
ст.. 10, 60, 212, 213, 215, 217, 218  ЦПК України, суд
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про
користування земельною ділянкою, зобов'язання не перешкоджати в користуванні
земельною ділянкою та визнання недостовірною інформації - відмовити.
Рішення
може бути оскаржене в Апеляційний суд АРК через Ялтинський міський суд у строки
та порядку, передбаченому ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя
: