УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 квітня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Берднік І.С.,

Лященко  Н.П.,

Данчука В.Г.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ) “Анар” про зупинення дій, що порушують право, та
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним і визнання права
власності, за касаційною скаргою Харківського державного університету ім. І.П.
Котляревського на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 серпня
2004 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2006
року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2004 року ОСОБА_3. звернувся в суд із позовом до ТОВ “Анар”
про зупинення дій, які порушують право. Зазначав, що він здійснив забудову арки
у будинку АДРЕСА_1 в м. Харкові на підставі рішення 18 сесії 24 скликання Харківської міської ради від 24 грудня
2003 року № 273/03, але не може отримати правовстановлюючі документи, оскільки орендар не допускає
в указане приміщення працівників відповідних служб для його огляду та надання висновку.
Просив заборонити відповідачу дії, що перешкоджають в реалізації його права
власності на зазначену забудову.

У липні 2004 року від ОСОБА_1. надійшло клопотання про
заміну позивача ОСОБА_3. ним, оскільки згідно з договором купівлі-продажу від
14 травня 2004 року, укладеним між ним і ОСОБА_3., він є власником спірного
нежитлового приміщення, яке ухвалою суду від 25 серпня 2004 року задоволено.

У червні 2004 року ОСОБА_2. пред'явила позов до ОСОБА_1. про визнання дійсним договору
застави та визнання за нею права власності на спірне нежитлове приміщення.
Зазначала, що 17 лютого
2004 року між нею та ОСОБА_1. було укладено договір позики й у забезпечення його виконання 14 травня укладено договір застави нежилих приміщеньАДРЕСА_1 у м. Харкові, які він придбав у власність на
підставі договору купівлі-продажу в ОСОБА_3., проте ОСОБА_1. в обумовлений строк
позики не повернув і ухилився від нотаріального посвідчення
договору застави, тому позивачка просила суд визнати дійсним договір застави нерухомості
та визнати за нею право власності на заставлене майно.

Судом цей позов об'єднано в одне провадження з позовом
ОСОБА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2004 року в задоволенні позову ОСОБА_1. відмовлено, зустрічний
позов ОСОБА_2. задоволено: визнано договір застави
нерухомості дійсним, за ОСОБА_2. визнано право власності на нежитлові приміщення              АДРЕСА_1 у                м. Харкові.

Апеляційну скаргу подав Харківський державний університет
ім. І.П. Котляревського, який не брав участі у справі, вважаючи, що ухваленим
рішенням вирішено питання про його права та обов'язки, хоча не було залучено
університет до участі у справі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 28
березня 2006 року апеляційну скаргу Харківського державного університету ім.
І.П. Котляревського відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі Харківський державний
університет ім. І.П. Котляревського просить
скасувати постановлені рішення судів, посилаючись на порушення судами норм процесуального
права, і справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, за рішенням
виконавчого комітету Харківської міської ради від 13 травня 2004 року № 84/2
видано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення 1-го
поверхуАДРЕСА_1 м. Харкові ОСОБА_3. (а.с. 104). 14 травня 2004 року відбулась
відповідна реєстрація права власності ОСОБА_3. у КП “Харківське МБТІ” та цього
дня на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу власником цих
приміщень став ОСОБА_1. (а.с. 109, 101).

Предметом розгляду суду першої інстанції були позов ОСОБА_1. до ТОВ “Анар”
про усунення перешкод у користуванні власністю та зустрічний позов ОСОБА_2. про
визнання дійсним договору застави й визнання права власності на вказані
нежитлові приміщення. Таким чином, суд розглядав спірні правовідносини, що
виникли з виконання останніх угод між ОСОБА_1. і ОСОБА_2., а Харківський
державний університет ім. І.П. Котляревського не був стороною в цих договорах.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги та залишаючи без змін рішення
суду першої інстанції, суд виходив із того, що судом не вирішувалося питання
про права та обов'язки університету, прийняте рішення прав університету не
порушує, проте при цьому апеляційний суд не врахував вимоги ст. 292 ЦПК
України, відповідно до якої сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або частково, та не навів правових підстав, за яких
він перевіряв законність і обґрунтованість прийнятого судом рішення.

За цих обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню
з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст.
336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківського державного університету ім. І.П.Котляревського задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2006 року скасувати.

Справу передати на новий апеляційний
розгляд.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

І.С. Берднік

В.Г. Данчук

Н.П. Лященко

М.П. Пшонка