Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 травня 2008р.
Южний міський суд Одеської області

в складі : головуючого судді - Котова  В.Г.

при
секретарі - Гнатюк Л.М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні м. Южне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ВАТ «Укртранснафта» про виконання умов трудового договору та про визнання права
власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1
звернувся до Южного міського суду з позовною заявою до ВАТ «Укртранснафта» про
виконання умов трудового договору та про визнання права власності на квартиру,
при цьому пояснивши, що з 3 лютого 2003 року по теперішній час працює в м. Южне
на морському нафтовому терміналі „Південний” ВАТ „Укртранснафта” згідно
договору №1 від 2 лютого 2003 року.

Роботодавець
зобов'язався забезпечити сім'ю працівника у складі чотирьох осіб в м. Южне
Одеської області в першочерговому порядку до 2006 року.

1 вересня 2003
року ОСОБА_1 було надано у користування, як працівнику ВАТ «Укртранснафта»,
чотирьохкімнатне помешкання - квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 49,44 м. кв.,
загальною - 79,05 м. кв., для проживання його сім'ї.

Відповідач взяв
на себе зобов'язання: укласти з ЖЕД №4 договір на обслуговування квартири;
гарантувати чинність трудового договору протягом трирічного терміну тривання
трудових відносин з „Працівником”; після закінчення трирічного терміну роботи
працівника на підприємстві закріпити вищевказану квартиру за сім'єю працівника
у встановленому законному порядку.

Згодом цей
трирічний термін роботи працівника необхідний для закріплення за ОСОБА_1
вказаної квартири було офіційно продовжено до п'яти років і це було закріплено
в пункті 5.5 Положення про порядок забезпечення житлом працівників ВАТ
«Укртранснафта», але й після спливу цих років йому не надано цю квартиру у
власність та немає ніяких гарантій щодо виконання умов договору з боку
відповідача в найближчий час.

Згідно ст. 629
Цивільного кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Ненадання
позивачу у власність квартири, в якій він постійно мешкає, є порушенням не лише
умов договору та положення про порядок забезпечення житлом працівників ВАТ
«Укртранснафта», але й пріоритетного діючого на момент його укладення
українського законодавства.

Відповідач не
надає ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на квартиру, в якій він мешкає,
посилаючись на прийняття нового Закону України про внесення змін до Закону
України «Про трубопровідний транспорт» від 06.02.2007 року № 605-V та
накладення мораторію на відчуження основних фондів державних підприємств
магістрального трубопровідного транспорту і відсутність довіреності на вчинення
дарування квартири, що знаходиться на балансі підприємства.

Квартира на
праві приватної власності юридично не закріплена за позивачем, відповідну
довіреність ВАТ «Укртранснафта» його безпосередньому керівництву не надала,
хоча він з родиною постійно проживаю в ній, досі не може в повному обсязі на
законних підставах володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю,
хоча це право закріплено за власником діючим українським законодавством. На
момент укладення договору діяв чинний Цивільний кодекс України, за яким
виконання умов договору сторонами є обов'язковим, і який є більш пріоритетним
по відношенню до прийнятих пізніше законодавчих актів.

Факт цієї
юридичної невизначеності та невпевненості у завтрашньому дні родини ОСОБА_1, за
яку він як чоловік та батько почуваюся відповідальним, змушує його з метою
визнання права власності на квартиру, в якій він як кваліфікований та
добросовісний працівник МНТ «Південний» постійно мешкає разом зі своєю родиною
з 2003 року, і захисту гарантованого ст. 47 Конституції України права людини і
громадянина на житло та гарантованого ст.386 ЦК України права на захист права
власності, та вимогою про виконання прийнятого зобов'язання звернутися з
позовом до ВАТ «Укртранснафта» про зобов'язання виконати в повному обсязі умови
укладеного між ними трудового договору від 2 лютого 2003 року та договору № 1
від 1 вересня 2003 року, положення про порядок забезпечення житлом працівників
ВАТ «Укртранснафта» та закріпити за ним
квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 49,44 м. кв., загальною - 79,05 м. кв.
і визнати його право власності на неї.

Згідно ст. 41
Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися
своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ст. 47
Конституції закріплює, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за
яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність
або взяти в оренду, ст. 55 гарантує кожному право на оскарження в суді рішень,
дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Конституційні права і свободи людини і громадянина
не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.
64 Конституції України).

Право громадян
на одержання жилого приміщення закріплює ст. 31 Житлового кодексу України.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у
користування жилого приміщення у будинках державного або громадського житлового
фонду в порядку, передбаченому законодавством. Жилі приміщення надаються зазначеним
громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у
вигляді окремої квартири на сім'ю.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що законодавством
України від 06.02.2007 року №605-V було винесено
змін до статті 7 Закону України „Про трубопровідний транспорт” від 5 травня
1996 року №192/96-ВР, а саме, заборонено відчуження основних фондів державних
підприємств магістрального трубопровідного транспорту, передача їх з балансу на
баланс, в концесію, оренду, лізинг, заставу, управління, передача до статутного
фонду інших юридичних осіб основних фондів та акцій таких підприємств, вчинення
інших правочинів, що можуть призвести до відчуження основних фондів та акцій
цих підприємств, а також основних фондів та акцій Національної акціонерної
компанії „Нафтогаз України”, дочірніх та заснованих нею підприємств і
газосховищ забороняються, крім випадків, коли результатом таких дій є створення
державних підприємств, 100 відсотків яких є у державній власності України.

Дана квартира
перебуває у власності ВАТ „Укртранснафта”, що підтверджується свідоцтвом про
право власності  №464 від 20.06.2003 року
зареєстрованого КП „Южненське міське бюро технічної інвентаризації” запис №1 ЖЮ
реєстр 119 стор. 119 від 10.07.2003 року. Квартира знаходиться на балансі МНТ
„Південний” Філії „Південні магістральні нафтопроводи” ВАТ „Укртранснафта”.

Відповідно до
пунктів 8.2.1. - 8.2.2 Закону України від 28.12.1994 року №334/94-ВР „Про
оподаткування прибутку підприємств (в редакції Закону України №283/97-ВР від
20.05.1997р.)” під терміном „основні фонди” слід розуміти матеріальні цінності,
що призначаються платником податку для використання у господарської діяльності
платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких
перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом. До групи 1 основних фондів належать будівлі, споруди, їх
структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх
частини (квартири і місця користування), вартість капітального поліпшення
землі.

Згідно із
Наказом Міністерства фінансів України „Про затвердження Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 „Основні засоби” - від 27.04.2000 №92 основні засоби -
це матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у
процесі виробництва або для здійснення адміністративних і соціально-культурних
функцій, очікувальний строк використання (експлуатації) яких більше одного
року.

Житловий фонд,
який знаходиться на балансі МНТ „Південний” Філії „Південні магістральні
нафтопроводи”, відносяться до основних фондів.

ВАТ
„Укртранснафта”, відокремленим структурним підрозділом якого є МНП „Південний”
Філії „Південні магістральні нафтопроводи” ВАТ „Укртранснафта” є підприємством
трубопровідного транспорту державної форми власності, норми статті 7 Закону
„Про трубопровідний транспорт” поширюються на його діяльність і забороняють
відчуження житла як основних фондів шляхом передачі у приватну власність
громадян.

Вислухавши
позивача, представника позивача, представника відповідача ВАТ „Укртранснафта”,
дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Судом встановлено,
що ОСОБА_1 з 3 лютого 2003 року по теперішній час працює в м. Южне на морському
нафтовому терміналі „Південний” ВАТ „Укртранснафта” згідно договору №1 від 2
лютого 2003 року.

Роботодавець
зобов'язався забезпечити сім'ю працівника у складі чотирьох осіб в м. Южне
Одеської області в першочерговому порядку до 2006 року.

1 вересня 2003
року ОСОБА_1 було надано у користування, як працівнику ВАТ «Укртранснафта»,
чотирьохкімнатне помешкання - квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 49,44 м. кв.,
загальною - 79,05 м. кв., для проживання його сім'ї.

Відповідач взяв
на себе зобов'язання: укласти з ЖЕД №4 договір на обслуговування квартири;
гарантувати чинність трудового договору протягом трирічного терміну тривання
трудових відносин з „Працівником”; після закінчення трирічного терміну роботи
працівника на підприємстві закріпити вищевказану квартиру за сім'єю працівника
у встановленому законному порядку.

Пізніше цей
трирічний термін роботи працівника необхідний для закріплення за ОСОБА_1
вказаної квартири було офіційно продовжено до п'яти років і це було закріплено
в пункті 5.5 Положення про порядок забезпечення житлом працівників ВАТ
«Укртранснафта», але й після спливу цих років йому не надано цю квартиру у
власність та немає ніяких гарантій щодо виконання умов договору з боку
відповідача в найближчий час.

Згідно ст. 629
Цивільного кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Ненадання
позивачу у власність квартири, в якій він постійно мешкає, є порушенням не лише
умов договору та положення про порядок забезпечення житлом працівників ВАТ
«Укртранснафта», але й пріоритетного діючого на момент його укладення
українського законодавства.

Відповідач не
надає ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на квартиру, в якій він мешкає,
посилаючись на прийняття нового Закону України про внесення змін до Закону
України «Про трубопровідний транспорт» від 06.02.2007 року № 605-V та
накладення мораторію на відчуження основних фондів державних підприємств
магістрального трубопровідного транспорту і відсутність довіреності на вчинення
дарування квартири, що знаходиться на балансі підприємства.

Квартира на
праві приватної власності юридично не закріплена за позивачем, відповідну
довіреність ВАТ «Укртранснафта» його безпосередньому керівництву не надала,
хоча він з родиною постійно проживаю в ній, досі не може в повному обсязі на
законних підставах володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю,
хоча це право закріплено за власником діючим українським законодавством. На
момент укладення договору діяв чинний Цивільний кодекс України, за яким
виконання умов договору сторонами є обов'язковим, і який є більш пріоритетним
по відношенню до прийнятих пізніше законодавчих актів.

Згідно ст. 41
Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися
своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ст. 47
Конституції закріплює, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за
яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність
або взяти в оренду, ст. 55 гарантує кожному право на оскарження в суді рішень,
дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Конституційні права і свободи людини і громадянина
не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Право громадян
на одержання жилого приміщення закріплює ст. 31 Житлового кодексу України.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у
користування жилого приміщення у будинках державного або громадського житлового
фонду в порядку, передбаченому законодавством. Жилі приміщення надаються
зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як
правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Суд встановив,
що посилання відповідача на прийняття нового Закону України про внесення змін
до Закону України «Про трубопровідний транспорт» від 06.02.2007 року №605-V та
накладення мораторію на відчуження основних фондів державних підприємств
магістрального трубопровідного транспорту і відсутність довіреності на вчинення
дарування квартири, що знаходиться на балансі підприємства суперечить
договірним відносинам між позивачем та відповідачем згідно  умов трудового договору №1 від 2 лютого 2003
року.

Згідно ст. 22
ч.3 Конституції України при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

При таких
обставинах суд приходить до висновку, що позов необхідно повністю задовольнити,
зобов'язавши ВАТ «Укртранснафта» виконати умови трудового договору №1 від
02.02.2003 року та договору №1 від 01.09.2003 року, укладеного між ОСОБА_1 та
МНТ «Південний» філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ВАТ «Укртранснафта»,
визнавши за  ОСОБА_1 право власності на
кв.АДРЕСА_1 з послідуючою реєстрацією права власності та виготовленням
технічної документації на квартиру в Южненському КП «ЮМБТІ»

Керуючись ст.ст.
10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.
22 ч.3, 41, 47, 55, 64 Конституції України, ст. ст. 526, 530, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 31, 34, 37 Житлового кодексу України суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до
ВАТ «Укртранснафта» про виконання умов трудового договору та про визнання права
власності на квартиру  - задовольнити.

Зобов'язати ВАТ
«Укртранснафта» виконати умови трудового договору №1 від 02.02.2003 року та
договору №1 від 01.09.2003 року, укладеного між ОСОБА_1 та МНТ «Південний»
філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ВАТ «Укртранснафта».

Визнати за  ОСОБА_1 право власності на кв. АДРЕСА_1 з
послідуючою реєстрацією права власності та виготовленням технічної документації
на квартиру в Южненському КП «ЮМБТІ»

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Южного
міського суду Одеської області заяви про апеляційне оскарження рішення суду
протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а також подання апеляційної
скарги до Южного міського суду Одеської області протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.
України.

Суддя
В.Г.Котов