Справа № 22-ц-1400/2008
Головуючий у першій інстанції  Шаповал З.О.
Доповідач - Шарапова
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

05 вересня 2008 року

місто
Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

Головуючого-судді:

квача
М.О.

суддів:

Шарапової
О.Л., Страшного М.М.

при
секретарі:

Сетченко
Н.М.

за участю

ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2007 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В березні 2006 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в
якому просила встановити порядок користування її земельною ділянкою та
земельною ділянкою відповідачки, зобов”язати відповідачку перенести огорожу з
її земельної ділянки на межу земельних ділянок та стягнути у відшкодування
моральної шкоди 1000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в 1982 році їй для будівництва житлового
будинку була надана земельна ділянка площею 0. 06 га по АДРЕСА_1. Відповідачці
для будівництва житлового будинку була надана
суміжна земельна ділянка площею 0. 054 га по АДРЕСА_2.  Тривалий час вони за взаємною згодою
користувалися спільним заїздом до господарських споруд та не ставили паркан по
межі земельних ділянок.  В жовтні 2003
року відповідачка самовільно поставила паркан на її земельній ділянці на
відстані 2.2 метра від межі земельних ділянок. Незважаючи на її вимоги,
відповідачка не має наміру переносити паркан, чим порушує її права як
землекористувача та спричиняє моральні страждання.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2007
року позовні вимоги задоволені частково: встановлений порядок користування
земельними ділянками ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та виділено ОСОБА_2 існуючий заїзд з
встановленням воріт та огорожі; ОСОБА_1зобов”язано розібрати існуючу огорожу,
перенести огорожу на відстань 1.5 - 2 метра в бік своєї земельної ділянки;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 50 грн.
та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Щорського районного суду від
20 липня 2007 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції
необґрунтовано надавши перевагу висновку судової будівельно-технічної
експертизи  № С -79 від 25.05.07 року,
дійшов неправильного висновку щодо порушень нею прав іншого землекористувача.
Апелянт вказує на те, що висновок судової будівельно-технічної експертизи №
С-79 від 25.05.07 року не є обґрунтованим, оскільки конфігурація та фактичні
межі земельних ділянок не відповідають планам забудови, а тому не можливо
виявити дійсні межі земельних ділянок і з урахуванням положень ст. 107 ЗК
України межі земельних ділянок мають бути встановлені за їх фактичним
використанням. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував даних
земельно-кадастрових книг
Великощимельської сільської ради, згідно з якими розмір земельної
ділянки, яка перебуває в її користуванні, становить 1.29 га. Апелянт
посилається на те, що відповідно до ст. ст. 184, 185 ЗК України встановлення
меж земельних ділянок є компетенцією землевпорядних органів, а тому суд не міг
розглядати дані позовні вимоги. Крім того, апелянт вказує на те, що  суд першої інстанції необґрунтовано стягнув у
відшкодування моральної шкоди 50 грн. і що позивачкою пропущений трирічний
строк позовної давності. Також апелянт зазначає, що до участі у справі  не були залучені Великощимелівська сільська
рада та землевпорядні організації.

Вислухавши
суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду - скасуванню з
постановленням нового рішення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в 1980 році відповідачці була виділена земельна
ділянка площею 0.054 га по вул. Щорса  в
с. Велий Щимель для будівництва житлового будинку. В 1982 році позивачці була
виділена суміжна земельна ділянка по вул. Щорса в с. Великий Щимель площею 0.06
га для будівництва житлового будинку.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов
висновку, що з 1983 року сторони користувалися спільним заїздом до господарських
споруд свого домоволодіння,  а в 2003
році відповідачка самовільно встановила паркан, закривши заїзд у двір
позивачки, чим спричинила останній моральні страждання.

Проте
з такими висновками не може погодитися апеляційний суд, виходячи з наступного.

За
змістом ст. ст. 184, 185 Земельного кодексу України складання проектів
відведення земельних ділянок, встановлення в натурі ( на місцевості) меж земельних ділянок здійснюється державними та іншими землевпорядними
організаціями.

Як вбачається з матеріалів справи  в
1980 році відповідачці була надана земельна ділянка площею 0.054 га для
будівництва житлового будинку, а в 1982 році позивачці була надана суміжна
земельна ділянка площею 0.06 га для будівництва житлового будинку; межі цих
земельних ділянок в натурі були встановлені. Генеральними планами забудов
земельних ділянок сторін спільний заїзд не передбачений.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні
позовних вимог про встановлення порядку користування земельними ділянками слід
відмовити.

За
змістом ст. 152 Земельного кодексу України
власник земельної ділянки або землекористувач можуть вимагати усунення
будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов”язані з
позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих
збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до
порушення прав.

Як
вбачається з матеріалів справи згідно з висновком судової будівельно-технічної
експертизи № 204ц від 31.08.06 року паркан між земельними ділянками ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 проходить по межі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; в
паспортах забудови домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 спільний заїзд не передбачений.
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи  № С-79 від 25.05.07 року має місце самовільне
зайняття  земельної ділянки площею 62
кв.м.  по АДРЕСА_2, власником якої є
ОСОБА_3, власником домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ; паркан між земельними
ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який споруджений від внутрішніх воріт до гаражу,
знаходиться на земельній ділянці, яка по паспорту забудовника належить ОСОБА_2;
у паспортах на генеральну забудову домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 місце
розташування  заїзду в домоволодіння не
позначене.

Розглядаючи
позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельно ділянкою, а саме
щодо перенесення паркану, апеляційний суд вважає, що висновок судової
будівельно-технічної експертизи  № С-79
від 25.05.07 року є обґрунтованим, оскільки експертами визначені межі земельних
ділянок сторін відповідно до планів забудов земельних ділянок, вказаний
висновок узгоджується з іншими матеріалами справи. В той же час апеляційний суд
вважає, що висновок   судової будівельно-технічної
експертизи № 204ц від 31.08.06 року викликає сумніви щодо його правильності,
оскільки експертом не була чітко визначена межа земельних ділянок сторін.

За
таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою слід задовольнити,
зобов”язавши ОСОБА_1перенести паркан на межу земельних ділянок сторін, яка
позначена синьо-зеленим кольором у додатку № 2 до висновку судової
будівельно-технічної експертизи  № С-79
від 25.05.07 року ( а. с. 91). Апеляційний суд не приймає до уваги доповнення №
1 до висновку експертів від 13.07.07 року, оскільки перед експертами не
ставилося відповідне питання  у порядку,
передбаченому ст. 144 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що висновок судової будівельно-технічної
експертизи № С-79 від 25.05.07 року не є обґрунтованим, оскільки конфігурація
та фактичні межі земельних ділянок не відповідають планам забудови, а
метод  співставлення планів земельних
ділянок  по архітектурному плану не може
бути застосований, апеляційний суд вважає таким, що не грунтуються на
положеннях будь-якого нормативного акту.

Доводи апелянта про те, що  не
можливо виявити дійсні межі земельних ділянок і з урахуванням положень ст. 107
ЗК України межі земельних ділянок мають бути встановлені за їх фактичним
використанням, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у висновку
судової будівельно-технічної експертизи
№ С-79 від 25.05.07 року чітко визначені межі земельних ділянок сторін
відповідно до генеральних планів забудов.

Посилання апелянта на те, що не враховані дані земельно-кадастрових
книг  Великощимельської сільської ради,
згідно з якими розмір земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні,
становить 1.29 га., апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки для
будівництва житлового будинку
відповідачці була виділена земельна ділянка площею 0.054 га  і в
ході розгляду справи відповідачкою не надано належних доказів, які б
підтверджували, що повноваженим органом приймалося рішення про збільшення
розміру даної земельної ділянки.

Доводи апелянта про те, що позивачкою пропущений строк звернення до суду,
апеляційний суд вважає такими, що не грунтуються на законі, оскільки порушення
ОСОБА_1 прав ОСОБА_2 як землекористувача суміжною земельно ділянки носить
триваючий характер. Крім того, в ході апеляційного розгляду справи відповідачка
підтвердила, що паркан був нею встановлений в жовтні 2003 року.

Посилання апелянта на те, що фактично у користуванні сторін перебувають
земельні ділянки значно більшою площею, ніж зазначено у планах забудови, а тому
до участі в справі мали бути залучені Великощимельська сільська рада і
землевпорядні організації, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки межі
земельних ділянок сторін були визначені при наданні земельних ділянок, заявлені
позовні вимоги про зобов”язання перенести паркан на межу між земельними
ділянками  і судове рішення  на права та обов”язки сільської ради та
землевпорядних організацій не вплине.

Статтею 152 Земельного кодексу України не передбачено відшкодування
моральної шкоди у разі порушення прав власників земельної ділянки або
землекористувачів.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що у задоволенні
позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Позивачкою понесені судові витрати на загальну суму 1720 грн. 76 коп. , в
тому числі судовий збір в сумі 25 грн. 50 коп., витрати на правову допомогу в
сумі 775 грн., витрати на проведення судової експертизи в сумі 920 грн. 26 коп.
З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки
слід стягнути у відшкодування судових витрат 860 грн. 38 коп.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а
рішення суду  скасуванню з постановленням
нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у зв”язку з порушенням
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 152, 158 Земельного кодексу України, ст.ст. 209, 218,
303, 307,  309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити
частково.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області
від 20 липня 2007 року - скасувати.

Позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною
ділянкою та стягнення моральної шкоди  -
задовольнити частково.

Зобов”язати
ОСОБА_1 перенести паркан на межу земельних ділянок , розташованих  по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, що позначена
синьо-зеленим кольором у додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної
експертизи  № С-79 від 25.05.07 року.

В
іншій частині заявлених вимог відмовити.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 860 грн. 38 коп.

Рішення набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути
оскаржено до Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:                                       Судді