Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2008 р.                           Тисменипький районний суд Івано-Франківської
області

в складі:

головуючого - судді                 Струтинського Р. Р.

секретаря                                    Бар дюк Л. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Прикарпаттяобленерго" про
відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд  із позовною
заявою до ВАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії «Лисецького РЕМ» про
відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди.

У судовому
засіданні представник позивача, ОСОБА_2, позовні вимоги його довірителя
підтримав в повному обсязі та пояснив суду, що 02.03.2007 р. ВАТ
«Прикарпаттяобленерго» звернуло у ДВС Тисменицького району до стягнення судовий
наказ по справі № 2-Н-155 про стягнення з ОСОБА_1 869,73 грн. - заборгованості за спожиту електроенергію та 15
грн. судових витрат.

15.03.2007 р. на
адресу позивача надійшло Розпорядження ДВС Тисменицького району, яким
зобов'язано його 16.03.2007 р. з'явитись у ДВС в Тисменицькому районі з метою
сплати 869,73 грн. - боргу, 15 грн. - судових витрат, 25,50 грн. - судового
збору, 91,47 грн. - виконавчого збору та
15,85 грн. - витрат на проведення виконавчих дій, а в сумі 1017,55 грн.
Зважаючи на це, позивач взяв відпустку за власний рахунок та виїхав 16.03.07 р. у ДВС Тисменицького району. Позивач
відшукав квитанції про сплату спожитої електроенергії на суму 280,13 грн.,
419,46 грн. та 450 грн. Отже, на його думку, відповідач завищив суму
стягнення у заяві на видачу судового наказу; виставив йому невірний рахунок в
сумі 71,73 грн.; не повідомив суд про факт погашення заборгованості, чим дав
можливості набути 30.12.2006 р. судовому наказу законної сили. Так, позивач, виконуючи вимоги державного виконавця, перебуваючи
у відпустці за власний рахунок, втратив прибуток в сумі 10000,01 грн. Також позивач
вважає, що відповідач намагався незаконно
стягнути 869,73 грн., і як наслідок в ДВС Тисменицького району поширено
інформацію про те, що позивач - боржник. У свою чергу, невірна інформація,
призвела до того, що про факт заборгованості та про майбутній арешт майна
повідомлено голову сільської ради та правоохоронні органи, чим позивачу
завдано моральну шкоду. Тому просив стягнути з філії ВАТ «Прикарпаттяобленерго»
«Лисецького РЕМ»: 10000,01 грн. - упущеної вигоди; 1017,55 грн. -
моральної шкоди; 151,17 грн. - судових витрат; 1100 грн. - витрат на правову
допомогу та зобов'язати відповідача відкликати та спростувати всі документи,
які були видані на підставі судового наказу
№ 2-н-155/06 р. Тисменицького районного суду від 07.12.2006 р. та
спростувати інформацію, яка була поширена з цього приводу відповідачем.

Представник ВАТ
«Прикарпаттяобленерго» позов не визнав і просить в його задоволенні відмовити,
оскільки він безпідставний та
пояснив суду, що відповідач надавав електричну енергію  у відповідності до чинного законодавства України

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши
докази, які надані у розпорядження суду сторонами на обґрунтування
(заперечення) вимог, і які сторони самі вважають достатніми для такого,
з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, оцінивши їх в сукупності, суд
прийшов до висновку щодо необґрунтованості заявленого позову. При цьому суд
виходить з наступного.

Правовідносини, що
склалися між сторонами, регулюються Законом України “Про
електроенергетику”, Правилами користування електричною
енергією для населення, затверджені постановою КМУ від 26.07.1999 р. № 1357
(надалі «Правила»), іншими нормативними актами. Як видно з матеріалів справи,
протягом 2003-2006 р.р. відповідач надавав позивачу електричну енергію за
особовим рахунком № 13/1084, згідно чого він як споживач електричної енергії
зобов”язаний сплачувати за електроенергію згідно тарифів. За таких обставин, між позивачем та відповідачем виникли
цивільно-правові відносини відповідно до ст. 4 ЦК України, внаслідок  чого у позивача виникло грошове зобов'язання з
оплати вартості спожитої електроенргії. Про
фактичне надання та відповідне використання електроенергії засвідчує прилад
обліку  електроенергії, що постачалась до
будинку АДРЕСА_1.

Правилами
встановлений порядок розрахунків населення за використану електроенергію,
згідно з яким :

-     Розрахунки
населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами
(цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку (п.19.).

-     Розрахунковим
періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є
календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну
енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не
встановлено іншого терміну (п.20.).

Незважаючи,
на наведені вимоги Правил відповідач не проводив своєчасно та в повному обсязі
розрахунки за спожиту електроенергію. Станом на 01.11.2006 р. склалася
заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 869,73 грн., оскільки
абонентом з 10.10.2003 р. по 13.09.2006 р. спожито 2411 кВт/год. на суму
1175,71 грн., а загалом оплачено 306,02 грн. (остання оплата 01.03.2006 р.). На
вимоги «Лисецького РЕМ» відповідач в добровільному порядку не оплачував боргу,
чим систематично порушував вимогу п. 20 Правил.

ВАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі «Лисецького РЕМ» 05.12.2006 р. звернулося
до Тисменицького районного
суду із заявою на видачу судового наказу, тобто, на момент звернення
відповідача до суду у позивача існувала заборгованість, так як повне погашення
даної заборгованості здійснено 14.12.2006 р., що підтверджується квитанцією про
оплату від 14.12.2006 р. та рахунком № 3-1/13/1084, де вказано що
заборгованість виникла станом ще на 27.09.2006 р., строк оплати якого вже
минув. Даний факт підтвердив позивач та надав суду
докази її сплати відповідачу, з яких вбачається, що погашення відповідачем
всієї заборгованості мало місце після звернення позивача з позовом до суду.

На виконання ст. 104 Цивільного
процесуального кодексу України, копія наказу та документи на підставі яких
даний наказ виданий, були надіслані боржникові, про що свідчить підпис на
повідомленні про вручення поштового
відправлення. Проте, це не позбавляє права боржника в разі заперечення
проти вимог стягувача протягом десяти днів з дня отримання судового наказу
подати заяву про його скасування.

Як вбачається
з позовної заяви ОСОБА_1 дізнався про наявність даного судового наказу тільки
15.03.2007 р. із розпорядження ДВС в Тисменицькому районі. Відповідно,
у позивача з цього моменту виникли такі права:

-      звернутись
до суду з заявою про скасування судового наказу № 2-н-155/06 р. від 07.12.2006
р. на підставі ст. 104-106 ЦПК України;

-      звернутись до ДВС із заявою про
закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст. 37 Закону України «Про
виконавче провадження», так як завершене виконавче провадження не може бути
розпочате знову.

Під час розгляду справи
з'ясовано, що позивач скористався правом на звернення до суду про скасування
судового наказу, що підтверджується ухвалою Тисменицького районного суду по справі № 2-с-6/2007 р. від 29.03.2007 р.
про скасування наказу. Проте, мав можливість і звернутись у ДВС, чим би сприяв зменшенню
розміру збитків.

Позивач обґрунтовує
свої вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі           10 000,01 грн. упущеної вигоди
посиланнями щодо перебування у відпустці за власний рахунок з 16.03.07 р. по
26.03.2007 р.

Звертаючись з даним
позовом, позивач не врахував, що доказове право України виступає як право і
обов'язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази,
брати участь в їх дослідженні, подавати клопотання, свої доводи, міркування та
заперечення, тобто мають право на доказування.

Сторони, подаючи
докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов'язок по
доказуванню, оскільки норми ст. 129 Конституції України та цивільного права
України встановлюють правило, за яким кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Це правило
випливає з обов'язку по доказуванню і сприяє суду у встановленні у справі
об'єктивної істини, як необхідної умови для захисту спірних прав.

Обов'язок
доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того,
хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.
Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких
пред'явлено позов, довести наявність суб'єктивного права, за захистом якого він
звернувся, довести, що воно дійсно порушено, подати докази, що стверджують
позов.

У ході судовому розгляду
з'ясовано, що ОСОБА_1 залишив на своїй посаді з посадовим окладом відповідно до
штатного розпису виконуючого обов”язки ОСОБА_3, підтвердженням чого є довідка
про доходи та наказ № 29-к від 16.03.2007 р.

Згідно з
приписами ст. 22 Цивільного кодексу України під збитками розуміються витрати,
втрата або пошкодження його майна, а також не одержані доходи, які позивач
одержав би, якби його право не було порушено (упущена вигода). Неодержаний
прибуток     (втрачена вигода)- це
розрахункова величина втрати очікуваного приросту, що базується на даних
податкового обліку, які беззастережно підтверджують реальну можливість
отримання потерпілим певних грошових сум. За загальним правилом збитки - це
об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ, яке пов'язане з утиском його
інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених
ним витратах тощо. Так, притягнення до цивільно-правової відповідальності
можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність
утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової
відповідальності. Одним з елементів складу цивільного правопорушення, який
вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування
збитків, є об'єктивна сторона, яку утворюють: наявність збитків у майновій
сфері, протиправні дії та причинний зв'язок між протиправними діями боржника та
збитками. При цьому важливим елементом об'єктивної сторони правопорушення є
причинний зв'язок між збитками, які виникли у позивача та протиправними діями
відповідача. Тобто, протиправна дія є причиною, а збитки - наслідком
протиправної дії. Такої необхідної умови, як протиправність поведінки
енергопостачальної організації, яка полягала б у незаконному зверненні до суду
та вини немає. Так, заявлена позивачем до стягнення грошова сума у розмірі
10000,01 грн., визначена ним у зв'язку з перебуванням у відпустці без
збереження заробітної плати, не підтверджені належними доказами та не може
розглядатись як завдані йому (позивачу) відповідачем збитки, оскільки такі
витрати не знаходяться у необхідному причинно-наслідковому зв'язку з
протиправними діями відповідача.

Щодо посилання
позивача на відшкодування моральної шкоди в розмірі 1017,55 грн. завданої
бажанням незаконно заволодіти коштами в розмірі 884,73 грн та 132,83 грн.
виконавчого збору, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №
4 від 31.03.1995 р. “Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода, викладено обставини, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві

Відповідно до
загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Зокрема, ст. 1167 Цивільного кодексу України
встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка
її завдала, за наявності її вини. Під час розгляду справи з'ясовано, що
відповідачем не вчинено неправомірних дій щодо звернення до суду про оплату
спожитої електроенергії, тобто, у діях філії ВАТ «Прикарпаттяобленерго»
«Лисецький РЕМ» відсутні ознаки порушення вимог чинного законодавства, а тому
вина підприємства у заподіянні позивачу моральної шкоди - відсутня. Суд,
оцінюючи в сукупності  здобуті докази по
справі, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач
не довів про наявність причинного зв'язку між неправомірними, на думку
позивача, діями працівників ВАТ «Прикарпаттяобленерго» та заподіяння йому
шкоди.

Щодо поширення
відповідачем інформації, яка зазначена в судовому наказі та інших документах,
які були видані на підставі наказу, то під поширенням відомостей слід розуміти
опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, використання інших
засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах листах,
адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій
формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Поширення відомостей є також вивішування (демонстрація) в громадських
місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а так само розповсюдження серед
людей листівок, які за своїм змістом або формою порочать честь і гідність
громадянина чи організації. Звернення до
правоохоронних чи судових органів про захист порушених прав, не може вважатися поширенням
неправдивих відомостей. Слід зазначити, що в діях вДВС Тисменицького району не вбачається протиправності, оскільки такі дії
передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Позивачем на
підтвердження надання правової допомоги надано фотокопію довіреності від
13.04.2007 р. Відповідно до вимог ст.ст. 76, 84 ЦПК України, суд присуджує
витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі
прав, що підтверджується договором про надання послуг адвоката, ордером,
виданим адвокатським об”єднанням, документу, що підтверджує т.д. Вартість
залежить від задоволеної частини позову,
а у випадку безкоштовності надання послуг витрати відшкодовуються на
користь юридичної консультації або в доход держави.

На підставі
наведеного, у відповідності зі ст. 22, 526, 612, 623, 1166, 1167 ЦК України,
керуючись ст. ст. 76, 84, 202, 202-1, 203, 208-218 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1
до філії ВАТ «Прикарпаттяобленерго» «Лисецького РЕМ» про відшкодування упущеної
вигоди та моральної шкоди - відмовити, в зв'язку з безпаідставністю та
недоведеністю позовних вимог.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської
області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга
подаються через Тисменицький районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. У разі подання заяви про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана в строк, рішення набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Головуючий

Р. Р. Струтинський