Справа № 2-17/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

_28 січня_ 2008 року

Рубіжанський міський
суд Луганської області у складі:

головуючого - судді
Новікова О.І.,

при секретарі -
Шестопаловій Т.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної
злочином

встановив:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначає, що
відповідач є власником транспортного засобу. 10 квітня 2005 року відповідач
скоїв аварію. Відповідач був визнаний винним у скоєні злочину. У зв'язку з
аварією він став інвалідом та потребує періодичного лікування. Лікування він
проходив у періоди з 29.01.2007 року по 09.02.2007 року, з 21.06.2007 року по
05.07.2007 року, а також з 20.04.2007 року по 04.05.2007 року.

Крім того, він проходив
платне обстеження у м. Луганську 13.09.2007 року та 17.09.2007 року. 12.09.2007
року він був на консультації у лікаря м. Луганська. 4.102007 року МСЕК м.
Луганська встановила йому інвалідність 3 групи. Медикаменти він покупає за свої
кошти. Загальна сума витрат на лікування становить 704 грн. Оскільки відповідач
йому добровільно не оказує допомоги він просить стягнути з відповідача на його
користь витрати на лікування.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував,
що МСЕК не є експертною установою і лікарі не мають права вказувати причинний
зв'язок.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 10 квітня 2005 року
відповідач скоїв аварію. Відповідач був визнаний винним у скоєні злочину -
постановою Рубіжанського міського суду від 22 липня 2005 року справа була
закрита на підставі амністії, що є не реабілітуючою обставиною.      У зв'язку з аварією позивач став
інвалідом.

Ці обставини не заперечувались відповідачем
та підтверджуються матеріалами справи.

Позивач
потребує періодичного лікування. Лікування він проходив у періоди з 29.01.2007
року по 09.02.2007 року, з 21.06.2007 року по 05.07.2007 року, а також з
20.04.2007 року по 04.05.2007 року. Крім того, він проходив платне обстеження у
м. Луганську 13.09.2007 року та 17.09.2007 року. 12.09.2007 року він був на
консультації у лікаря м. Луганська. 4.102007 року МСЕК м. Луганська встановила
йому інвалідність 3 групи. Медикаменти він покупає за свої кошти. Загальна сума
витрат на лікування становить 704 грн.

Відповідно до ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.61 ЦПК України
підставами звільнення від доказування є: обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду
у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Відповідно до ст.1187 ЦК України Джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням,
зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших
речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід
тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо
його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на
загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її
власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання,
зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка
визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не
доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ст.1195 ЦК України фізична
або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я
фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід),
втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків,
протезування, стороннього догляду тощо.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної
у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також
інших доходів.

Договором або законом може бути збільшений
обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст.1202 ЦК України відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого,
здійснюється щомісячними платежами.

За наявності обставин, які мають істотне
значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала
шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за
три роки наперед.

Стягнення додаткових витрат, передбачених
частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах
строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а
також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки,
оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Позивачем понесені витрати на лікування у
сумі 704 грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Заперечення відповідача про те, що МСЕК не є експертною установою, суд
не може взяти до уваги, оскільки відповідно до Положення про медико - соціальну експертизу, затвердженого
Постановою Кабінету Мінистрів України від 22 лютого 1992 року N 83, медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження
життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє
проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації
інвалідів, пристосування їх до суспільного життя.

Медико-соціальній експертизі підлягають
особи, які втратили здоров'я внаслідок захворювання, травм та уроджених
дефектів, що обмежує їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним
законодавством мають право на соціальну допомогу, компенсацію втраченого
заробітку обо звільнення від виконання відповідних обов'язків тощо.

Медико-соціальна експертиза виявляє
компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприятиме
функціональній, психологічній, соціальній, професійній реабілітації та
адаптації інваліда.

З метою об'єктивної оцінки стану здоров'я і
ступеня обмеження життєдіяльності при огляді у МСЕК в кожному випадку
проводиться комплексне обстеження хворого: опитування, вивчення необхідних
документів, комісійний огляд усіма членами МСЕК та оцінка стану всіх систем
організму, вивчення всіх необхідних даних лабораторних та функціональних
методів дослідження.

Після прийняття експертного рішення про
групу інвалідності, визначення реабілітаційного потенціалу та реабілітаційного
прогнозу складається індивідуальна програма реабілітації, де зазначаються
конкретні заходи щодо реабілітації інваліда, передбачається їх послідовність,
комплексність і терміни виконання, очікувані результати та критерії оцінки
ефективності реабілітаційних заходів.

Залежно від ступеня обмеження
життєдіяльності встановлюють I, II, III групу інвалідності, а також причини
інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; трудове
каліцтво; професійне захворювання; поранення, контузія, травма, каліцтво,
захворювання, пов'язані із захистом Батьківщини; поранення, контузія, травма,
каліцтво, захворювання, пов'язані з перебуванням у партизанському загоні;
поранення, контузії або каліцтва, пов'язані з бойовими діями у період Великої
Вітчизняної війни (або з наслідками бойових дій); поранення, контузія, травма,
каліцтво, захворювання, отримані при виконанні обов'язків військової служби;
захворювання, отримане в період проходження військової служби; поранення,
контузія, травма, каліцтво, захворювання, отримані при виконанні
інтернаціонального обов'язку; поранення, контузія, травма, каліцтво,
захворювання, отримані при виконанні обов'язків військової служби під час
ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних об'єктах та
випробуваннях ядерної зброї; захворювання, травма, каліцтво, пов'язані з
роботами під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та інших ядерних
об'єктах; захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Також, відповідно п.4 Положення про
медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів
України від 22 лютого 1992 року N 83, залежно
від ступеня втрати здоров'я інвалідність поділяється на три групи. Причинами
інвалідності є: загальне захворювання, трудове каліцтво, професійне
захворювання, інвалідність з дитинства; для військовослужбовців - поранення,
контузія, каліцтво, одержані при захисті Батьківщини або при виконанні інших
обов'язків військової служби, чи захворювання, пов'язане з перебуванням на
фронті, або каліцтво, одержане внаслідок нещасного випадку, не пов'язаного з
виконанням обов'язків військової служби, чи захворювання, не пов'язане з
перебуванням на фронті, а в спеціально передбачених законодавством випадках -
захворювання, одержане при виконанні обов'язків військової служби.
Законодавством України можуть бути встановлені й інші причини інвалідності.

Згідно довідки МСЕК позивачу 4.10.2007 року встановлена 3 група
інвалідності. Матеріали справи (епікризи та довідки) свідчать про те, що
позивач проходив лікування у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою 2005
року.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК
України, ст.ст.1187, 1195, 1202, 1206 Цивільним Кодексом України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 у доход держави судовий збір у сумі 51 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення
у сумі 30 грн.

Заяву про апеляційне оскарження може бути подано протягом десяти днів з
дня оголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду
Луганської області через Рубіжанський міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк двадцяти днів, рішення
суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
(О.І.Новіков).