Справа
№ 22ц-1028/2008
у першій інстанції ільченко о.і.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 червня 2008 року

м.
Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

страшного
м.м.,

суддів:

губар
в.с., шарапової о.л.,

при
секретарі:

сетченко
н.м.,

з
участю:

ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1на
рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 квітня
2008 року у справі за позовомОСОБА_4до ОСОБА_1про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому
просив визнати гараж АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 Виділити йому &frac12; частку гаражу АДРЕСА_1. Стягнути з ОСОБА_1 понесені по
справі судові витрати та витрати на правову допомогу.

Під час розгляду справи, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на
весь гараж, а він зобов”язується виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості
половини гаража.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 08 квітня 2008 року  позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано гараж АДРЕСА_1 об”єктом права сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_4 право власності на гараж АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 10354 грн. 17 коп. грошової
компенсації в рахунок вартості &frac12; частини гаража АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 81 грн. в рахунок відшкодування
судового збору і витрат на ІТЗ розгляду справи, 100 грн. за правову допомогу,
205 грн. витрат, пов”язаних з проведенням судової експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, ухваливши нове по
суті, залишивши за нею право власності на гараж.

Доводи
апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним і
необгрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи. Посилається
на те, що суд застосував ст.ст. 74 СК України, хоча позов був заявлений з інших
підстав, застосував ст.71 СК України, проте ним не було враховано інтереси двох
неповнолітніх дітей, вказуючи на те,що гараж потрібний їй з дітьми для
життєво-необхідних потреб. Крім того, апелянт зазначає, що в судовому засіданні
було доведено факт наявності у позивача іншого гаража, що апелянт підтверджує
наданою до апеляційної скарги довідкою виконкому Ладанської селищної ради №251
від 15.04.2008 року. Також апелянт вважає, що судом безпідставно було стягнуто
з неї на користь позивача витрати на правову допомогу, порушивши ч.1 ст.84 ЦПК
України.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з
постановленням  нового рішення через
невірне застосування судом  норм матеріального
права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, в силу
ст. 60, 61, 74  Сімейного кодексу
України, 368 ЦК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, а також майно
набуте ними  за час спільного  проживання належить їм на праві  спільної сумісної власності.Таким чином  суд першої інстанції  дійшов до висновку, що гараж є об”єктом
спільної сумісної   власності.  Оскільки відповідно до положень  ч.2 ст.183 ЦК України спірний гараж є неподільною
річчю, його не можна поділити без втрати цільового призначення, відповідачка не
має у власності автомобіля і використовує гараж не за  призначенням, то  визнав право власності на гараж за позивачем,
а з його на користь ОСОБА_1 стягнув грошову компенсацію.

Проте, з таким висновком суду апеляційний суд погодитись не може враховуючи
наступне.

Як вбачається з матеріалів
справи,  сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 08.05.1993 року по 1995 рік та з 2003 року по
25.01.2006 рік. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей.

Рішенням виконавчого комітету Прилуцького району від 28 липня 1999 року,
ОСОБА_1, яка проживає в АДРЕСА_2 була надана земельна ділянка розміром 5 х
6  метрів
для будівництва  та обслуговування
гаража в АДРЕСА_3/5./ а.с. 72/.

З пояснень сторін  вбачається, що
після надання земельної ділянки , сторони з лютого-березня 2000 року перебували
у фактичних шлюбних стосунках і за час спільного проживання  за спільні кошти  розпочали будівництво  гаража, який
влітку 2001 року повністю збудували.

Згідно  свідоцтва про право власності
від 13.04.2006 року/ а.с. 81/, власником гаража є ОСОБА_1

За змістом ст. 17  Закону  України „ Про власність”, / в редакції 1992
року/, який діяв на час  виникнення
спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім”ї, є
їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між
ними.

Враховуючи обставини справи, пояснення
сторін, апеляційний суд ввважає, що спірний гараж був збудований
сторонами в результаті  спільної праці у
період фактичних шлюбних відносин між ними, а тому його слід визнати  виходячи з положень Закону України „ Про
власність”, об”єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1
і  визнати за кожним право власності на &frac12; частину гаража.

Судові витрати слід розподілити між сторонами пропорційно задовленим
вимогам та стягнути з  ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 90 грн. 50 коп.

Керуючись ст.17 Закону України „Про власність”, ст.ст. 303, 307, 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 квітня
2008 року - скасувати.

Позовні вимогиОСОБА_4до ОСОБА_1задовольнити частково.

Визнати гараж АДРЕСА_1 об”єктом права спільної сумісної власностіОСОБА_4та
ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_4, право власності на &frac12; частину гаражуАДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1, право власності на &frac12; частину гаражу АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1на користьОСОБА_4 90 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування
судових витрат.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: