Справа 2-53  2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К
Р А Ї Н И

23 січня 2008 року                                     Ніжинський
міськрайонний суд

Чернігівської області

В складі:  головуючої судді Хандоги В.В.

при
секретарі  Гордієць В. та
Яловському О.В.

за участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина цивільну
справу за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ фірма
“Етюд” про стягнення заборгованості по зарплаті ,

в с т а н о в и в :

позивачка звернулася до суду з
позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по зарплаті в сумі
17968 грн. за період роботи з лютого 2003 року по серпень  2007 року та стягнення грошової компенсації
за невикористану відпустку в розмірі 1537 грн. 79 коп.

Позивачка в судовому засідання уточнила свої вимоги і просить стягнути з
відповідача 10648 грн. заборгованості по заробітній платі за період з лютого
2003 року по 23 квітня 2007 року та компенсацію за несвоєчасну виплату
зарплати  в розмірі 3535 грн.. Вимоги в
частині стягнення компенсації за невикористану відпустку просить залишити без
розгляду.

Кривець у судовому засіданні пояснила суду, що  вона
працювала у відповідача фотографом, а з лютого 2003 року по лютий 2007
року директором товариства на підставі рішення зборів членів товариства.
Одночасно з зайняттям даної посади виконувала робуту бухгалтера, касира та
фотографа тому, що крім неї інших працівників на фірмі не було. За виконання
зазначених робіт вона мала  нараховувати
собі заробітну плату  директора в розмірі
100 грн. щомісячно згідно з штатникм розписом, бухгалтера 200 грн. та  фотографа в розмірі мінімума, встановленого
державою на відповідний період. Із-за відсутності коштів у товаристві вона
нараховувала зарплату за зазначений період тільки за роботу фотографа і
отримувала її не повністю.Не виплачена заробітна плата в зазначеному періоді
склала 14183 гривні, включаючи
компенсацію за затримку виплати зарплати.

Крім невиплаченої зарплати за
період з 05 травня 2003 року по 31 серпня 2007 року вона невикористовувала
відпустку і їй мали заплатити компенсацію за 104 календарних дні відпустки.
Вомоги в цій частині позову позивачка просить залишити без розгляду оскільки
вона  розрахунок компенсації за
невикористану відпустку робила із інших нарахувань чим вимагає зараз. Уточнити
в даному судовому засіданні вона не має змоги. Позивачка стверджує, що в
добровільному порядку  відповідач
відмовляється виплатити їй заборгованість, а тому вона змушена була звернутися
до суду.

Представник відповідача позовні вимоги
позивачки не  визнав,  пояснивши, що відповідачка отримала  всю заробітну плату, яку нараховувала собі
оскільки була сама розпорядником коштів. В спірному періоді відповідачка
працювала на фірмі одна, більше працюючих не було і тому мала можливість
розпоряджатися коштами на свій розсуд. В даний час фірма не може надати суду
первинні документи про нарахування та отримання заробітної плати за спірний
період, тому, що відомості про нарахування заробітної плати та її виплату разом
з іншими фінансовими документами  були
викрадені з фірми у серпні 2007 року.

Представник
вважає, що доказом відсутності заборгованості по зарплаті  перед відповідачкою є звітні документи, які
вона подавала, як керівник, у центр зайнятості, фонд страхування від нещасних
випадків,  державну податкову інспекцію,
пенсійний фонд, відділ статистики. За відповідями зазначених установ
заборгованості по заробітній платі перед найманими працівниками станом на
квітень 2007 року немає Відомостями з центральної бази даних Державного реєстру
фізичних осіб ДПА України про суми
виплачених доходів підтверджуються нараховані та виплачені позивачці
суми  у звітні поквартальні  періоди 2003-2007 років за якими
заборгованість відсутня.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку
про необхідність відмови у задоволенні вимог позивачки  за таких підстав.

Судом
встановлено, що позивачка працювала у відповідача з квітня 1996 року по 23
квітня 2007 року на посаді фотографа та з лютого 2003 року по 16 лютого 2007
року перебувала одночасно директором
фірми і виконувала обов”язки бухгалтера-касира. Нараховувала собі
заробітну плату, вела фінансові розрахунки, надавала звіти у відповідні
установи державних органів. З 2003 по 2007 рік була єдиним працівником на
фірмі.

Судом
не надалося можливим перевірити первинні документи про нарахування та виплату
заробітної плати із-за їх зникнення, що підтверджується крім пояснень відповідача
постановою про відмову в порушенні кримінальнох справи  по факту зникненняя документів/а.с.32/.

З”ясовуючи  розмір нарахувань та виплати заробітної плати
за спірний період шляхом витребуванням звітних даних фірми “Етюд” з установ,
куди здавалися звіти, суд отримав протиречиві дані про наявність
заборгованості. Зокрема повідомленнями Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві /а.с. 71-74/, центу зайнятості /а.с.76-80,
Фонду соціального страхування  з
тимчасової втрати непрацездатності / а.с.82-96/,  державної податкової інспекції
/а.с.123/,  підтверджується відсутність
забогованості по заробітній платі  за
спірній період, тобто станом на 23 квітня 2007 року,   на момент звільнення  позивачки з роботи.

Копіями розрахунків страхових
внесків на загальнообов”язкове  державне
пенсійне страхування та  додатком
№23  до розрахунку /а.с.135-142/, які  фірмою “Етюд” здавалися до пенсійного Фонду
підтверджується наявність заборгованості по зарплаті. Заборгованість по
зарплаті станом на початок січня 2007 року становлила 8531 гривну. Станом на
кінець березня 2007 року заборгованість збільшилася до  9896 гривень., а на початокок та кінець
квітня 2007 року заборгованості по зарплаті за зазначеним звітом взагалі не
існувало.

З
пояснень позивачки відомості по наявність заборгованості по зарплаті нею
подавалися вірні тільки до Пенсійного форду. В інші установи  вона не показувала розміру заборгованості
тому, що цього не вимагали від неї.

Судом
встановлено, що достовірність звітів жодною установою куди вони подавалися  в спірному періоді не перевірялася, а тому
брати   їх, як основу наявності
заборгованості суд вважає неможливим. Крім того позивачка сама надавала такі дані
у всі установи до січня 2007 року.

Суд, аналізуючи звіт про фінансову діяльність фірми “Етюд”, наданий
відділом статистики, вбачається, що фірма у 2005 році мала прибутки в розмірі
61 тис 400грн./а.с.170/, що давало можливість самій позивачці погасити всі
борги по зарплаті. Даний висновок суду підтверджується  відомостями про отримані доходи позивачкою
/а.с.123/ в 2005 році, які вона сама за своїм підписом надавала податковій
інспекції  і які підтверджують отримання
нею заробітку.

Суд відноситься критично до наданого
позивачкою акту  перевірки дотримання
законодавства про працю від 14 квітня 2006 року/ а.с.147/ в якому зазначається,
що на 1 березня 2006 року борг по зарплаті
позивачки становив 5064 грн. 90 коп.. Суд розцінює це, як надання
позивачкою інспектору праці недостовірних даних про  фактичне становище фінансового стану фірми та
зарплати зокрема і вважає нелогічною існування заборгованості по зарплаті
єдиного працючого працівника, тим більше виконуючого обов”язки директора, при
наявнисті прибутку фірми на кінець 2005 року в розмірі більш 60 тисяч гривень.

Судом
досліджені  звіти до Пенсійного Фонду,
які подавалися фірмою в січні-квітні 2007 року, як позивачкою так і
відповідачем. / а.с. 133-143/ в яких протягом січня, лютого та березня
показувалася наявність заборгованості по зарплаті. Відповідач стверджує, що
дані про наявність заборгованості по зарплаті були занесені до  дотатку №23 звітності  на підставі даних, які подавалися
позивачкою  за попередніми звітами тому,
що  первинних документів фірма на той ча
не мала,   Суд приймає ці пояснення  тому, що
передача  позивачкою
відповідачу  документації мала місце
тільки 1 березня 2007 року, що підтверджується актом передачі /а.с.48/. За
таких підстав суд не визнає заявлених вимог про стягнення боргу по зарплаті за
даними Пенсійного Фонду, зазначеними у продовженні додатку №23 за березень 2007
року /а.с.138/.

Керуючись
ст. 213-215 ЦПК України, ст 115,116 КЗпП України , суд

в и р і ш и в :

відмовити ОСОБА_1
у задовленні позовних вимог про стягнення  заборгованості по зарплаті та індексіції
зарплати у зв”язку з несвоєчасною виплатою.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження

Заява про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга подані після
закінчення строків, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка  її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку  подання заяви про апеляційнне оскарження якщо
її не було подано Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана в строк, рішення суду набирає законної сили
після  закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
В.М. Хандога