Справа № 22ц-1439/2008
Головуючий у першій інстанції - Білий
Категорія - цивільна
Доповідач - Страшний М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

іваненко
л.в.,

суддів:

страшного
м.м., КВАЧА М. О.

при секретарі:

сетченко
н.м.,

за участю:

ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною
скаргою військової частини А-0197 на ухвалу Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 червня 2008 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до військової
частини А-0197 про прийняття рішення по наданню житлового приміщення для
постійного проживання,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду з
вищевказаним позовом до військової частини А-0197, в якому просив зобов'язати
військову частину А-0197 прийняти рішення про надання йому належного житлового
приміщення для постійного проживання.

Позивачем ОСОБА_1. неодноразово
уточнювалися позовні вимоги.

В квітні 2008 року та травні 2008
року  ОСОБА_1. подав до суду заяви про
вжиття заходів забезпечення позову, в яких просив заборонити житловій комісії
військової частини А-0197 приймати будь-які рішення щодо розподілу чи надання
житла.

Оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 червня
2008 року заява ОСОБА_1 до військової частини А-0197 про прийняття рішення по
наданню житлового приміщення для постійного проживання задоволена і заборонено
житловій комісії військової частини А-0197 приймати будь-які рішення щодо
розподілу чи наданню житла.

В апеляційній скарзі військова частина А-0197 просить скасувати ухвалу суду
першої інстанції і передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвалу суду першої
інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує, що рішення суду в даному випадку є лише заходом впливу та
примусу, а не заходом забезпечення і за своїм змістом забезпечення позову
безпосередньо пов'язане з вимогами сторін спору щодо дій, накладається заборона
їх вчинення. На думку апелянта, постановляючи ухвалу про забезпечення позову,
суд не врахував, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо
обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у
майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В письмових запереченнях на дану апеляційну скаргу ОСОБА_1. просить
відхилити апеляційну скаргу військової частини А-0197, а ухвалу суду першої
інстанції залишити без зміни, оскільки вона винесена у відповідності до норм
чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги, суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу
суду першої інстанції і постановляє нову ухвалу з цього питання, якщо воно
вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Згідно  ч. 3 ст. 151, ч. 3 ст. 152
ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду
справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду, види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України в
своїй постанові „Про практику застосування судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ про забезпечення позову” в п. 4 зазначив, що
суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду  про задоволення позову, з'ясувати обсяг
позовних вимог та особу відповідача.

Проте, ні в заяві про забезпечення позову, ні в судовому засіданні не було
з'ясовано та встановлено ті обставини, з якими ч. 3 ст. 151 ЦПК України
пов'язує можливість вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до Інструкції про організацію забезпечення і надання
військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень
військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного
проживання за рішенням квартирно-експлуатаційного орагну, погодженим з
гарнізонною житловою комісії, житловою комісією військової частини.

Виходячи з наведеного, житлова комісія військової частини А-0197 не може
приймати рішення щодо надання житла, оскільки це не входить до її компетенції.

Крім того в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження того, що комісією приймались  будь-які рішення стосовно  надання
житла військовослужбовцям військової частини.

Таким чином ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вимог
закону.

Виходячи з вимог ст. ст. 151-153 ЦПК України, апеляційний суд не знаходить
підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки
позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що існує реальна
загроза неможливості виконання судового рішення в разі задоволення позову.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з винесенням ухвали про
відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, п. 2 ст. 312, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу військової частини А-0197 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20 червня 2008 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: