Справа №2-141/08
З А О Ч Н Е Р I Ш Е Н Н Я
04 вересня 2008р. Днiпровський районний суд м. Києва в складi :
головуючого – суддi Горбань Т.I.,
при секретарях Бiлоноженко М.А., Почижевськiй Ю.I., Савчуку О.Г.,Шукшиній Є.Ю.,
розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залi суду в м. Києвi цивiльну справу за позовом
до Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
, 3-тя особа – ЖБК «Локомотив-2» про визнання наказу, свідоцтва частково недійсними, визнання права власностi на частину квартири,
Позивач в заявi до суду від 21.09.06р. просила визнати свідоцтво про право власності на
від 21 листопада 2005р., де власником є померлий
10.12.07р. нею була подана заява про зміну та доповнення позовних вимог, де позивач просила визнати частково недійсними наказ Головного управління житлового забезпечення
від 15.11.2005р. та свідоцтво про право власності на
від 21 листопада 2005р., де власником є померлий
, а також визнати за нею право власності на 66,08% квартири
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.09.1977 р. вона уклала з
. шлюб. Від шлюбу мають дочку
був прийнятий в члени ЖБК «Локомотив-2» на підставі рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 15.02.1982 р. №231.
17.03.1982р. йому виконкомом Київської міської Ради народних депутатів був виданий ордер на житлове приміщення в будинку ЖБК «Локомотив-2»
на сім»ю із чотирьох осіб:
15.11.1991 р. шлюб між нею та
був розірваний. Після розірвання шлюбу розподілу майна не було, бо причини, внаслідок яких шлюб було розірвано, між ними були усунуті, розлучення фактично мало лише формальний характер. Вони і надалі продовжували проживати в квартирі, виховувати дітей та вести спільне господарство.
За період спільного проживання ними було в повному обсязі сплачено пайовий внесок за
. Перший внесок за квартиру був сплачений 10.02.1981 р., останній – 15.03.1992 р.
Перший пайовий внесок за вищевказану квартиру в розмірі 3000 крб було сплачено з її особистих дошлюбних коштів, які подарувала їй її мати, що підтверджується доданою до матеріалів справи довідкою.
Після розірвання шлюбу її колишнім чоловіком самостійно було сплачено пайовий внесок в розмірі 158,58 крб.
Її доля паєнакопичення складає 3000 + (5675,65:2)= 5837,83 крб, де 3000 крб – подарована матір»ю сума, 5675,65 крб - сума пайового внеску, яка була ними сплачена в період шлюбу.
Доля паєнакопичення її колишнього чоловіка
, яку повинна прийняти в спадщину
158,58 +(5675,65:2)= 2996,12 крб.
помер. Після смерті колишнього чоловіка вона разом з дітьми продовжувала користуватися даною квартирою та сплачувати комунальні послуги. Вона перевела особовий рахунок на своє ім»я та вважала, що є власником цієї квартири.
12.05.2006р. вона звернулася до правління ЖБК із заявою про прийняття її в члени кооперативу замість померлого
, проте їй було відмовлено з підстав, що дочка
також подала заяву для вступу в члени кооперативу і надала для цього всі необхідні документи. У такий спосіб вона дізналася, що
приватизувала спірну квартиру та отримала в Головному управлінні житлового забезпечення свідоцтво про право власності за
від 21.11.2005 р. на ім»я померлого
Її згоду на це ніхто не запитував, незважаючи на те, що вона була власником особового рахунку.
У судовому засiданнi позивач та її представник позовнi вимоги пiдтримали, пiдтвердили обставини, викладенi в позовi.
Представник вiдповiдача -Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Пономаренко М.М. надала письмові пояснення , де просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнала та пояснила, що оформлення набутого права власності на квартиру на ім”я
здійснене уповноваженим органом - Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) правомірно. Посилання позивача на той факт, що відповідачем не було витребувано від позивача та членів сім”ї відмови від належної їм частки квартири та погодження на видачу спірного свідоцтва лише на ім”я
. є безпідставним, виходячи з того, що свідоцтво на право власності видавалося на кооперативну квартиру, а тому в даному випадку надання письмової згоди всіх повнолітніх мешканців квартири діючим законодавством не передбачено. Письмова згода всіх наймачів квартири необхідна при здійсненні приватизації державного житлового фонду, як це передбачено Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду” та Положенням про порядок передачі квартири (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56.
. та її представник у судове засідання не з”явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить розписка представника відповідача, про причини неявки суд не повідомили.
Представник відповідача-2 у судовому засіданні 06.02.08р. позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що довідка про передачу грошей не може бути належним доказом, крім того, не підтверджується нічим, що ці гроші потрачені на квартиру.
Представник 3-ої особи у судовому засіданні пояснила, що вимоги позивача, викладені в заяві, є справедливими. Знає, що мати позивача допомагала сплачувати за квартиру, про що говорив сам покійний
Знає з його слів, що він здійснив оплату за квартиру за останні 3 місяці. У кооперативі було відомо про розірвання шлюбу позивача з
, так як останній зловживав спиртними напоями, однак після розірвання шлюбу сторони продовжували вести спільне господарство та проживати разом.
Позивач та її представник згодні на заочний розгляд справи.
Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника 3-ої особи, дослiдивши матерiали справи, суд встановив наступне.
Вiдповiдно до копiї свiдоцтва про право власностi на житло вiд 21.11.05р., виданого на пiдставi наказу Головного управління житлового забезпечення від 15.11.05р.
, що складається з 3-х кімнат, жилою площею 41,8 кв.м., загальною площею 69,70 кв.м., дійсно належить
на праві приватної власності.
Відповідно до довідки ЖБК „Локомотив-2” №151 від 10.10.05р.
є членом ЖБК „Локомотив-2” з 15.02.1982 р. на підставі рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 15.02.1982 р. №231.
17.03.1982р. йому виконкомом Київської міської Ради народних депутатів був виданий ордер на житлове приміщення в будинку ЖБК «Локомотив-2»
на сім»ю із чотирьох осіб:
Згідно з вищевказаною довідкою ЖБК „Локомотив-2” №151 від 10.10.05р. та довідкою №137 від 14.09.05р.
, повністю сплатив пайовий внесок 15.03.1992 р. в розмірі 8834 крб 23 коп. Перший внесок за квартиру був оплачений 10.02.1981 р.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу
зареєстрували шлюб 22.09.1977р.,
, чоловікові та дружині після укладення шлюбу присвоєно прізвище
. у подружжя народилася дочка
, якій після одруження 23.10.2003 р. присвоєно прізвище
свідоцтво про одруження
Шлюб між позивачем та
був розірваний 15.11.1991р.(
), що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
) згідно із свідоцтвом про смерть серії
На пiдставi вищевикладеного,ст.22,24,29 КпШС України, ст.15,16 Закону України „Про власність”,ст.321,325, ч.3 ст.368,ст.392 ЦК України позовнi вимоги позивача пiдлягають задоволенню частково.
З урахуванням того, що судом довідка від 27.10.05р. про те, що
. у вересні 1989 р. її мати
. подарувала 3000 крб на побудову кооперативної квартири, яка підписана сусідами
, підпис яких удостовірений сільським головою, розцінена як неналежний доказ, оскільки відповідно до вимог ст.244 ЦК України в редакції 1963 р. договір дарування на суму понад 500 крб повинен бути нотаріально посвідчений, а такий доказ суду не надано, суд прийшов до висновку, що пайовий внесок за спірну квартиру в сумі 8675,75 грн (в цінах 1981 р.) є спільною сумісною власністю подружжя, при цьому пайовий внесок в сумі 158,58 грн є приватною власністю померлого
, оскільки саме цю суму, з пояснень позивача, що не заперечувала представник 3-ої особи, ним особисто було сплачено після розірвання шлюбу. Відповідач-2 доказів зворотнього суду не надав.
При таких обставинах за позивачем слід визнати право власності на 49,10% або 491/1000 частину квартири
(4337,825 крбх100%:8834,23крб).
У цій частині необхідно визнати недійсними наказ Головного управління житлового забезпечення
від 15.11.2005р. та свідоцтво про право власності на
від 21 листопада 2005р., де власником є померлий
58, 60,209, 212, 213, 215,226 ЦПК України, на пiдставi ст.22,24,29 КпШС України, ст.15,16 Закону України „Про власність”,ст.321,325, ч.3 ст.368,ст.392 ЦК України , суд
до Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
задовольнити частково.
право власностi на 491/1000 частину квартири
Визнати частково недiйсним наказ Головного управління житлового забезпечення від 15.11.05р.
про право приватної власності
, в частинi права власностi
на 491/1000 частину квартири
Визнати частково недiйсним свiдоцтво про право власностi на житло вiд 21.11.05р., видане на пiдставi наказу Головного управління житлового забезпечення від 15.11.05р.
про право приватної власності
, в частинi права власностi
на 491/1000 частину квартири
Вiдповiдачі протягом десяти днiв з дня отримання копiї даного рiшення можуть подати заяву про перегляд заочного рiшення до Днiпровського районного суду м. Києва.
Позивач має право оскаржити дане рiшення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобто подати заяву про апеляцiйне оскарження рiшення суду протягом 10 днiв з дня проголошення рiшення та апеляцiйну скаргу на рiшення суду протягом 20 днiв пiсля подання заяви про апеляцiйне оскарження до Апеляцiйного суду м. Києва через Днiпровський районний суд м. Києва.
Суддя
До Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради
(Київської міської державної адміністрації)
Дніпровський районний суд м. Києва надсилає копію рішення суду від 04.09.08р. до відома.
Додаток: на 2 арк. кожному адресату.
Суддя Дніпровського
районного суду м. Києва