Апеляційний суд Запорізької
Справа №22-1055/08
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Гончар О.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2008 року                                                                м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді       Бондаря
М.С.

суддів                          Гончара
О.С., Ломейко В.О.

при секретарі               Тахтаул
О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства - “Страхова компанія “Оранта січ”
(надалі ВАТ СК Оранта-січ) на рішення Розівського районного суду Запорізької
області від 01 жовтня 2004 року в справі за позовом ОСОБА_1до ВАТ СК Оранта-січ
про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2003 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ВАТ СК Оранта-січ про поновлення її на посаді директора Куйбишевської філії ВАТ
СК Оранта-січ. Зазначала, що рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької
області від 27 листопада 2002 року її було поновлено на зазначеній посаді.
Однак, не допустивши її до виконання своїх трудових обов'язків наказом №74-Л
від 18 грудня 2002 року її знову було звільнено за п.3 ст. 40 КЗпП України. Із
зазначеним наказом її не було ознайомлено, трудову книжку їй не видали. Про
своє звільнення ОСОБА_1 дізналась лише в серпні 2003 року, тому вважає, що нею
не було пропущено передбачений законом місячний термін для звернення до суду по
справам даної категорії.

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області
від 01 жовтня 2004 року позов ОСОБА_1 задоволено, її поновлено на посаді
директора Куйбишевської філії ВАТ СК Оранта-січ. З відповідача на її користь
стягнуто 6019 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та
15000 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Із зазначеним рішенням ВАТ СК Оранта-січ не згодне, в
зв'язку з чим звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права,
просило рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Вислухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право
змінити рішення суду першої інстанції.

Встановлено, що наказом №51 від 01 жовтня 2002 року
голови правління ВАТ СК Оранта-січ позивача було звільнено з посади директора
Куйбишевської філії ВАТ Оранта-січ за ч.3 ст. 40 КЗпП України - систематичне
невиконання робітником без поважних причин покладених на нього обов'язків.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області
від 27 листопада 2002 року ОСОБА_1 поновлено на посаді директора Куйбишевської
філії ВАТ Оранта-січ.

Наказом №73-л від 17 грудня 2002 року голови правління
ВАТ СК Оранта-січ позивача було поновлено на посаді директора Куйбишевської
філії ВАТ Оранта-січ, а наступним наказом №74-л від 18 грудня 2002 року знову
звільнено за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання робітником без
поважних причин покладених на нього обов'язків.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої
інстанції про незаконність повторного звільнення ОСОБА_1 із займаної посади,
оскільки її поновлення на роботі за рішенням суду від 27 листопада 2002 року
носило формальний характер. ОСОБА_1 фактично не приступила до виконання своїх
посадових обов'язків. Про дані обставини свідчить відсутність підпису позивача
в наказі про поновлення на роботі, відсутність наказу про звільнення ОСОБА_2,
яка станом на 17 грудня 2002 року була директором філії.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази
сповіщення ОСОБА_1 про її поновлення і, фактично, одночасне звільнення з посади
директора Куйбишевської філії ВАТ Оранта-січ.

Погоджуючись із заявою позивача про те, що діями
відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, разом з тим, судова колегія
приходить до переконання, що позивачем не надано достатніх доказів, які
свідчили б про її розмір в сумі 15000 грн. Суд першої інстанції не мотивував це
і в своєму рішення. В зв'язку з чим, розмір відшкодування моральної шкоди
підлягає зменшенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства - “Страхова компанія
“Оранта січ” задовольнити частково.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2004
року у цій справі в частині стягнення відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства - “Страхова компанія “Оранта
січ” на користь ОСОБА_1моральної шкоди 1000 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення,
проте воно може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

суддя

суддя

Бондар М.С.

Ломейко В.О.

Гончар О.С.