Справа № 2-208
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

10 квітня 2008 року
Рівненський районний суд Рівненської області

в особі
судді
Остапчук Л.В.

при
секретарі
Захарук Г.Л.

за
участю: позивача                                            ОСОБА_1

відповідача                                         ОСОБА_2

представника відповідача -

адвоката                                          ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 14 грудня 2004 року
приблизно о 07 годині 30 хвилин на 149 кілометрі автодороги
Городище-Рівне-Старокостянтинів мала місце дорожньо-транспортна пригода,
зокрема, ОСОБА_2, керуючи автомобілем “ГАЗ-310221” державний номерний знак
НОМЕР_1, допустив виїзд на праве узбіччя дороги і зіткнувся з його автомобілем
“Рено-Трафік” державний номерний знак НОМЕР_2, який стояв на узбіччі,  в результаті ДТП обидва автомобілі отримали
механічні пошкодження. Відповідно до угоди, укладеної 28 грудня 2004 року між
ним і відповідачем ОСОБА_2, вони домовилися, що матеріальна шкода, завдана в
результаті аварії становить 1100 гривень і ОСОБА_2 зобов'язувався сплатити йому
цю суму до 25 січня 2005 року, але своє зобов'язання не виконав. Діями
відповідачів йому спричинено і моральну шкоду, яку оцінює в 1700 гривень і
просить стягнути.

В суді позивач позов підтримав, пославшись на обставини, викладені в
позовній заяві. Крім того, пояснив, що ОСОБА_2 зобов'язувався відремонтувати
йому автомобіль, що він і робив, але ремонт був неякісний, забравши автомобіль
з ремонту і до цього часу він в неробочому стані, їздити ним неможливо, тому
він вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди,
визначеної ними в угоді. В зв'язку з тим, що автомобіль не працює, він не зміг
своєчасно провести будівництво магазину, ціни на будівельна матеріали і роботи
виросли і він на будівництво затратив значно більші кошти, ніж би це зробив
взимку, тобто поніс додаткові матеріальні затрати, тривалий час його автомобіль
перебував в ремонті, він за це все переживав, порушився звичайний ритм його
життя, тобто діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює
в 1700 гривень і просить стягнути. В останньому судовому засіданні позивач
пояснив, що завдана йому матеріальна шкода значно більша і становить 15500
гривень, тому він збільшує заявлені вимоги в цій частині. Просить позов
задоволити, стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 15500 гривень з
тим, щоб він міг відремонтувати свій автомобіль і повернути борги, стягнути
судові витрати по справі і витрати на проїзд до суду, а також стягнути 1700
гривень моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і суду пояснив, що ДТП мала місце із-за
раптово виниклих технічних несправностей в автомобілі (“ГАЗ-310221”), а саме
раптово “вистрелило” праве переднє колесо і автомобіль став некерований. Тобто
його вини у вчиненні даного ДТП немає. Однак він зобов'язувався відремонтувати
автомобіль позивача, що і зробив. За ремонт заплатив приблизно 5000 гривень, що
значно більше, ніж вони визначили в угоді. Після ремонту позивач забрав свій
автомобіль і претензій у нього по ремонту не було. Так само не було у нього претензій
на протязі майже останніх трьох років. Вважає, що його вини у спричиненні
моральної шкоди також немає, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні
його позову.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав і суду пояснив, що він не є власником
автомобіля “ГАЗ-310221”, він на ньому лише працював, автомобіль належить
ОСОБА_6. Маючи право на керування вказаним автомобілем, він передав управління
автомобілем ОСОБА_2, а сам сидів поруч. ДТП мало місце в зв'язку з тим, що
раптово “вистрелило” праве переднє колесо і машину “понесло” на узбіччя дороги,
де і відбулося зіткнення зі стоячим автомобілем позивача. Ремонт автомобіля
“Рено-Трафік”, який належить позивачу проводив ОСОБА_2 і саме він сплачував за
ремонт автомобіля. Вважає, що його вини в даному ДТП немає, він не є власником
джерела підвищеної небезпеки, а тому позовні вимоги до нього є безпідставними і
просить в позові відмовити.

Свідки ОСОБА_7,ОСОБА_8 суду показали, що на прохання ОСОБА_2 вони проводили
ремонт автомобіля “Рено-Трафік” після автоаварії. Всі необхідні запчастини і
матеріали їм привозив ОСОБА_2 і розраховувався за ремонт також він. Ремонт
автомобіля приблизно коштував до 5000 гривень Після ремонту, автомобіль забирав
позивач і будь-яких претензій у нього до роботи автомобіля не було.

Судом встановлено, 14
грудня 2004 року приблизно о 07 годині 30 хвилин на 149 кілометрі автодороги
Городище-Рівне-Старокостянтинів мала місце дорожньо-транспортна пригода,
зокрема, ОСОБА_2, керуючи автомобілем “ГАЗ-310221” державний номерний знак
НОМЕР_1, допустив виїзд на праве узбіччя дороги і зіткнувся з автомобілем
“Рено-Трафік” державний номерний знак НОМЕР_2, який стояв на узбіччі дороги.
Автомобіль “ГАЗ-310221” на праві власності належить ОСОБА_6., відповідно до
шляхового листа ним мав право керувати відповідач ОСОБА_5, який тимчасово
передав управління автомобілем відповідачу ОСОБА_2 В момент зіткнення
автомобілів за кермом “ГАЗ-310221” перебував саме ОСОБА_2 Автомобіль
“Рено-Трафік” на праві власності належить позивачу ОСОБА_1. Експертиза
автомобіля не проводилася, сума матеріальних збитків експертом не визначалася,
відповідно до угоди між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 яка 28.12.2004 року була посвідчена
нотаріально, сторони домовилися, що матеріальна шкода, завдана в результаті
аварії становить 1100 гривень, яку відповідач ОСОБА_2 повинен був відшкодувати
до 25.01.2005 року.  Ремонт автомобіля
“Рено-Трафік”, що належить позивачу, повністю проводив відповідач ОСОБА_2 за
свої кошти і за ремонт затратив до 5000 гривень. Постановою ст.слідчого СВ УМВС
України в Рівненській області від 21.03.2005 року в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_2 відмовлено із-за відсутності в його діях складу
злочинів, передбачених ч.2 ст.286 і ч.3 ст.279 КК України. Цією ж постановою
відмовлено і в порушенні кримінальної справи відносно позивача ОСОБА_1 за
відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Однак в мотивувальній частині постанови зазначено, що зі сторони водіїв ОСОБА_2
і ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху не встановлено. Причиною ДТП було зниження
тиску в передньому правому колесі автомобіля “ГАЗ-310221”, що рухався
прямолінійно, яке призвело до зміни напрямку руху і “веденню” автомобіля вправо
від напрямку руху. Це пошкодження в автомобілі виникло безпосередньо перед ДТП
і носить характер несподіваного. Водій ОСОБА_2 не міг передбачити виникнення
даного пошкодження під час руху і не міг завчасно вжити заходів по керуванню
транспортного засобу і уникнути некерованого руху автомобіля. Ця постанова не
оскаржувалась, не скасована і на даний час є чинною.

Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не
з її вини. А ст.1187 цього ж Кодексу передбачає, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, зобов'язана відшкодувати завдану шкоду на загальних
підставах.

Оскільки судом встановлено, що за кермом автомобіля “ГАЗ-310221” в момент
ДТП перебував ОСОБА_2, якому керування автомобілем передав ОСОБА_3, який в свою
чергу не є власником вказаного автомобіля, то суд вважає, що шкода, завдана
внаслідок ДТП повинна була б бути стягнута лише з відповідача ОСОБА_2

Однак, враховуючи те, що вини ОСОБА_2 у даному ДТП не вбачається,
автоаварія мала місце через раптово виниклі несправності в автомобілі, в
результаті чого автомобіль “ГАЗ-310221” став не керований, а також беручи до
уваги те, що ОСОБА_2 відремонтував автомобіль, який належить позивача, за
власні кошти, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позовні
вимоги є безпідставними.

Не може суд прийняти до уваги посилання позивача на те, що ремонт його
автомобіля був проведений неякісно, сума матеріальних збитків становить 15500
гривень, оскільки ці його доводи не підтверджуються жодним доказом і таких
доказів у позивача немає. Не добуто таких доказів і судом.

А відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичної особи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Що
стосується стягнення моральної шкоди, то суд також не вбачає підстав для
задоволення цієї вимоги, оскільки згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. А як було
встановлено судом, вини ОСОБА_2 у вчиненні даного ДТП немає. Крім того, він
відразу після ДТП відремонтував автомобіль позивача і останній не мав до нього
ніяких претензій майже три роки. Доказів того, що через дану автоаварію позивач
не міг завершити будівництво магазину, позивач суду не надав.

Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає порушення права позивача, за
захистом якого спрямоване його звернення до суду, а тому позов до задоволення
не підлягає.

В зв'язку з відмовою у
задоволенні позову не підлягають до стягнення і судові витрати по справі та
витрати на проїзд позивача до суду.

Керуючись  ст.ст.11, 57, 59, 81, 88,
213-215, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України, суд,  -

в и р і ш и в :

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП за безпідставністю і недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений
строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне
оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано до Рівненського
районного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через
Рівненський районний суд протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: