У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 червня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка Є.Ф., Охрімчук
Л.І.,

Романюка Я.М., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2(третя особа - ОСОБА_3) про розірвання
договору купівлі-продажу квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1,
ОСОБА_2про визнання правочинів недійсними та визнання права спільної власності
на квартиру,

в с т а н о в и л а :

У липні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 березня 2006 року вона
уклала з відповідачем договір купівлі-продажу АДРЕСА_1з розстрочкою платежу,
згідно умов договору квартира продана нею за 72100 грн., що еквівалентно            14000 доларів США. Фактично до
підписання договору вона грошей від покупця не отримувала, згодом ОСОБА_2
передав їй лише 5000 доларів США та видав розписку про те, що 9000 доларів США
зобов'язується сплатити до 1 липня 2007 року, однак в подальшому повідомив, що
не має змоги виплатити кошти за квартиру, тому вона повернула ОСОБА_2 5000
доларів США і він згоден на розірвання договору купівлі-продажу квартири.

Позивачка ОСОБА_1
просила розірвати договір купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_3 пред'явила зустрічний
позов, в якому зазначила, що АДРЕСА_1є її та ОСОБА_2 спільною сумісною
власністю як подружжя, згідно умов укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу квартири (з розстрочкою платежу) від 27 березня 2006 року
продавець до оформлення договору вже отримала 7000 доларів США, крім того,
залишок платежу в сумі 7000 доларів США ОСОБА_1 також отримала від ОСОБА_2, що
особисто підтвердила нотаріально посвідченою заявою від 4 травня 2006 року,
тому відсутні підстави для розірвання договору, натомість оформлені ОСОБА_2 на
ім'я ОСОБА_1 розписки про його обов'язок сплатити продавцю кошти та про
повернення йому            ОСОБА_1 5000
доларів США не можуть змінювати умови основного нотаріально посвідченого договору
й такі правочини є недійсними.

ОСОБА_3 просила визнати недійсними
правочини, оформлені як розписки
ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 від 27 березня 2006 року та 16 грудня 2006 року,
визнати за нею право спільної власності на АДРЕСА_1

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду від 12 вересня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено, в задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного
суду Волинської області від 28 листопада 2007 року рішення суду першої
інстанції скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову, постановлено визнати недійсними
договори позики від 27 березня 2006 року та від 16 грудня 2006 року, укладені
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Судом встановлено, що 27 березня
2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено та нотаріально посвідчено
договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, за умовами якого ціна квартири становить
72100 грн., що еквівалентно 14000 доларів США. Договором було встановлено
порядок розрахунків за квартиру й визначено, що 36050 грн., еквівалент 7000
доларів США, покупець сплатив продавцю до оформлення договору й сторони
підтверджують факт сплати такого платежу; залишок суми, що становить 36050
грн., еквівалент 7000 доларів США, покупець зобов'язався сплатити продавцю
одним платежем в строк до 27 квітня 2006 року з одночасним підтвердженням цього
факту письмовою нотаріально посвідченою заявою продавця.

Також встановлено, що 4 травня
2006 року ОСОБА_1 написала заяву про те, що вона, як продавець квартири,
підтверджує отримання від ОСОБА_2 одноразового платежу в розмірі 36050 грн.
Така заява посвідчена нотаріально.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції
та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 й задовольняючи зустрічний позов у
частині визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, апеляційний суд
виходив із того, що встановлені факти підтверджують належне виконання покупцем
умов договору купівлі-продажу й свідчать про повну оплату ОСОБА_2 вартості
квартири ОСОБА_1, відсутні підстави для розірвання договору й АДРЕСА_1є
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, так як придбана ними під час шлюбу.

Згідно з частиною 1 статті 335
ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів визнає, що висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову про визнання квартири спільною
сумісною власністю подружжя є обґрунтованими, рішення в цій частині ухвалене з
додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його
скасування, передбачених частиною 3 статті 335 ЦПК України, не вбачається.

Проте з висновками апеляційного
суду про задоволення зустрічного позову
ОСОБА_3 в частині визнання недійсними правочинів погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Судом
першої інстанції встановлено, що 27 березня 2006 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1
розписку, згідно якої зобов'язався сплатити їй до 1 липня 2007 року                 9000 доларів США. 16 грудня 2006 року
він же видав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 5000 доларів США, раніше
оплачених ним за квартиру.

Підстави та наслідки недійсності правочинів
визначені статтями 215-235 ЦК України.

А пеляційний суд у порушення вимог
статей 303, 316 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився з характером
спірних правовідносин за зустрічним позовом про визнання недійсними правочинів,
не дав належної оцінки змісту розписок, не з'ясував суті та виду правочинів,
оформлених такими розписками, не встановив та не зазначив у рішенні підстав і
наслідків визнання недійсними правочинів та не вмотивував свого висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині.

За таких обставин рішення
апеляційного суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання
недійсними правочинів підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених                   частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтею 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду
Волинської області від 28 листопада 2007 року в частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3до ОСОБА_1, ОСОБА_2про визнання правочинів недійсними скасувати,
справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті зазначене  судове рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк

Ю.Л.Сенін