У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

6
лютого 2008 року                                                                          м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                          Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,
Данчука В.Г.,

Балюка М.І.,                 Косенка
В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до дочірнього
підприємства (далі - ДП) “Нафком-Агро” про стягнення неодержаного доходу за
безпідставне користування земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду
Полтавської області від 20 лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 14 травня 2007 року,

встановила:

У квітні 2006 року позивачі звернулися в суд із зазначеним
позовом, мотивуючи його тим, що ДП
“Нафком-Агро” незаконно використовувало належні їм земельні ділянки площею
18,85 га - посіяло та зібрало урожай кукурудзи, яка значно виснажує родючий шар
землі, чим спричинило їм значні збитки та завдало моральної шкоди.

Просило стягнути з ДП “Нафком-Агро” 45 240 грн. неотриманого доходу, 6 077
грн. 50 коп. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від                    20 лютого 2007 року,
залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 травня
2007 року, у задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі             ОСОБА_1 просить скасувати рішення
Семенівського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2007 року,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й
порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а судові
рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з таких підстав.

Убачається, що позивачі звернулись до суду з вимогами про
стягнення з ДП “Нафком-Агро” доходів, які вони могли одержати від використання
належних їм земельних ділянок, якими відповідач заволодів без достатніх
правових підстав (ст. 1214 ЦК України), відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання (ст. 623 ЦК України), відшкодування шкоди, завданої
їхньому майну (ст. 1192 ЦК України) та заподіяної їм у зв'язку з цим моральної
шкоди (ст. 1167 ЦК України).

Судом першої інстанції установлено, що ДП “Нафком-Агро”
користується належними позивачам земельними ділянками, не перебуваючи в
договірних правовідносинах, оскільки договори оренди землі ними не укладались.

Відмовляючи позивачам у позові до ДП “Нафком-Агро” про відшкодування доходів, отриманих цим
підприємством від використання належних їм земельних ділянок, суд виходив із
відсутності передбачених
ст. 1214 ЦК України підстав для такого стягнення.

При цьому суд дійшов висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача суми неотриманого
позивачами доходу в зв'язку з самовільним використанням їхніх земельних ділянок
у 2005 році та стягнення моральної шкоди, вважаючи, що між сторонами виникли
правовідносини щодо користування земельними ділянками на умовах оренди землі та
спір про стягнення плати за таке користування.

Такого висновку суд дійшов з порушенням норм
матеріального права.

Основним мотивом відмови в позові суд зазначив те, що
земельні ділянки, які використовувались відповідачем, у встановленому законом
порядку не були виділені позивачам у натурі та перебували серед земель, які
єдиним масивом орендує відповідач згідно з рішенням Василівської сільської ради
Семенівського району від 1 лютого 2004 року.

Однак суд не врахував норми Закону України “Про порядок
виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток
(паїв)”, відповідно до ст. ст. 9, 11 12 якого виділення земельних часток (паїв)
у натурі (на місцевості) передує оформленню і видачі державних актів на право
власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв).

З матеріалів справи вбачається, що спірні земельні
ділянки належать позивачам на праві власності на підставі державних актів на
право власності на земельні ділянки, отриманих ними в січні 2004 року (а.с. 20
- 24).

Таким чином, суд не застосував положення Закону України
“Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам
земельних часток (паїв)” і не дав оцінки доводам позивачів щодо неправомірності
використання відповідачем належних їм на праві власності земельних ділянок з
точки зору цього Закону.

Апеляційний суд, акцентуючи увагу на відсутності
встановлених меж спірних земельних ділянок у натурі (на місцевості) при
одержанні позивачами державних актів на право власності на ці земельні ділянки,
відсутності звернень позивачів із заявами про виділення їм у натурі зазначених
у державних актах земельних ділянок, також не врахував вимоги вказаного Закону
та дійшов помилкового висновку про правомірність використання ДП “Нафком-Агро”
належних позивачам земельних ділянок і недоведеність завдання їм збитків.

Ураховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовано
норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, і ці порушення
не були усунені апеляційним судом, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від              20 лютого 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області від           14 травня 2007 року скасувати, передати
справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

судді:
Л.І. Григор'єва

М.І. Балюк

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко