УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Гірницькому районі м. Макіївки  Донецької області (далі - Відділення) про
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 пред'явив у суді позов до  Відділення про відшкодування моральної шкоди
на підставі ст. ст. 1, 5, 6, 13, 21, 28, ч. 3 ст. 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
(далі - Закону № 1105-ХІV від 23 вересня 1999 року).

Позивач зазначав, що під час роботи на підприємствах вугільної
промисловості він отримав професійне захворювання -  антракосилікатоз.

Висновком МСЕК від 1 березня 2005 року йому вперше встановлено 30% втрати
професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи зі строком
переосвідчення 1 березня 2006 року.

Висновком МСЕК від 22 березня 2006
року ОСОБА_1 було встановлено 40 % втрати професійної працездатності
безстроково.

Посилаючись на те, що професійне захворювання спричиняє фізичні та моральні
страждання, призвело до серйозних порушень здоров'я зі стійким розладом функцій
організму, до обмеження життєдіяльності, до втрати роботи та до неможливості
продовження активного особистого життя, ОСОБА_1 просив про задоволення його
позову в розмірі 30 000 грн.

Рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 26 лютого
2007 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 14 травня 2007 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і постановити
нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач не має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки
відповідно до п. 22 ст. 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007
рік”, який набрав чинності з 1 січня 2007 року, з метою приведення окремих норм
законів відповідно до цього Закону на 2007 рік зупинено дію абзацу четвертого
статті 1 (у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх
сімей), підпункту “е” пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті
28 та частини третьої статті 34 Закону
від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі - Закону).

Проте погодитись із такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Так,
норми ст. ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону №
1105-ХІV від 23 вересня 1999 року передбачають
обов'язок Фонду відшкодувати моральну шкоду в разі настання страхового випадку.

Відповідно
до ст. 13 Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у цьому Законі, з настанням
яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення
та/або соціальних послуг.

Судом установлено, що позивач довгий час працював на підприємствах
вугільної промисловості й отримав професійне захворювання -  антракосилікатоз.

Висновком МСЕК від 1 березня 2005 року йому вперше встановлено 30% втрати
професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи зі строком
переосвідчення 1 березня 2006 року.

Висновком МСЕК від 22 березня 2006
року ОСОБА_1 було встановлено 40 % втрати професійної працездатності
безстроково.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,
суд не врахував, що страховий
випадок із позивачем настав
1 березня 2005 року, коли йому вперше було встановлено стійку втрату
працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, і з цього часу в нього
виникло право на відшкодування моральної шкоди, тобто до набрання
чинності Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Указані порушення закону залишились поза
увагою суду апеляційної  інстанції.

З огляду на викладене судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 26
лютого 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від                   14 травня 2007 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд у суд
першої інстанції.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка