У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:              Левченка
Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в м. Кривому Розі про перерахунок та стягнення страхових виплат,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2005 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з зазначеним позовом до державного управління “Кривбасгідрозахист”,
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі,
посилаючись на те, що більше 39 років пропрацював на підприємствах вугільної
промисловості, отримав професійне захворювання і за висновком МСЕК від 22
червня 1999 року йому було встановлено 15% втрати професійної працездатності.
При визначенні розміру одноразової допомоги та щомісячних виплат шахта
“Гігант-Дренажна” управління “Кривбасгідрозахист” взяла до уваги оклад механіка
управління - 380 грн., а не його заробітну плату, в результаті чого кошти йому
виплачуються не у повному обсязі.

Позивач просив стягнути
з державного управління “Кривбасгідрозахист” невиплачену йому одноразову
допомогу й заборгованість по щомісячних виплатах в сумі 5158 грн.71 коп., з
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі
-  заборгованість по щомісячних виплатах
в сумі 2866 грн. 82 коп. та щомісячно стягувати по 161 грн. 55 коп., починаючи
з 1 квітня 2005 року.

Згодом ОСОБА_1
відмовився від позову до державного управління “Кривбасгідрозахист”, така
відмова прийнята судом, а позовні вимоги до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м. Кривому Розі позивач уточнив і просив стягнути
невиплачену частину одноразової допомоги в сумі 4092 грн., заборгованість по
щомісячних виплатах в сумі 3774 грн. 56 коп. та стягувати щомісячно по 236 грн.
86 коп., починаючи з     1 травня 2006
року.

Рішенням Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 1 червня 2006 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2007 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач з
31 серпня 1959 року по 25 грудня 1989 року працював на шахті “Саксагань”
рудоуправління ім. Дзержинського, захворів на професійне захворювання і за
висновком МСЕК від 22 червня 1999 року йому було встановлено 15 % втрати
професійної працездатності, при визначенні розміру виплат на відшкодування
шкоди узято оклад механіка управління “Кривбасгідрозахист” - 380 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив із того, що позивач не надав доказів на підтвердження розміру його
середнього заробітку.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 22 Правил
відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим
ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів
України № 472 від 23 червня 1993 року, що були чинними на час визначення
позивачу сум на відшкодування шкоди, середньомісячний заробіток для обчислення
розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його
частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні
календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному
захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. Якщо працівнику
встановлено професійне захворювання після переходу (звільнення) його з роботи,
з якою пов'язане це ушкодження здоров'я, то середній заробіток береться за 12
або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці до часу
переходу (звільнення) з цієї роботи. Середньомісячний заробіток у зазначений
період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів
відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства,
де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я.

Разом з тим, абзацом 2 пункту 4
постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо виконання постанови
Верховної Ради України від 23 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних
гарантій для населення» було встановлено, що при визначенні розмірів
відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, які призначатимуться після 1 травня 1992 року, середньомісячний
заробіток обчислюється за три місяці, що передували каліцтву або встановленню
втрати працездатності. Сума заробітної плати до 1 травня 1992 року збільшується
на величину підвищення на підприємстві тарифних ставок і посадових окладів.

За змістом зазначених норм, у
випадках, коли відшкодування шкоди нараховується після 1 травня 1992 року, а
середньомісячна заробітна плата особи до 1 травня 1992 року менша за тарифні
ставки (посадові оклади), то розмір середнього заробітку визначається з розміру
тарифної ставки (посадового окладу) з урахуванням надбавок і доплат на момент
встановлення МСЕК потерпілому втрати професійної працездатності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
ОСОБА_1 безпосередньо посилався на зазначені положення постанов Кабінету
Міністрів України і зазначав, що середня заробітна плата по його професії -
головного механіка шахти «Саксагань» за січень-квітень 1992 року становить 103
грн.  81 коп., тобто менша за тарифні
ставки (посадові оклади), шахта «Саксагань» ліквідована, тому розмір середнього
заробітку для визначення суми відшкодування шкоди його здоров'ю повинен
відповідати розміру середнього заробітку головного механіка діючої шахти на
момент встановлення йому втрати професійної працездатності, такий середній
заробіток працюючого головного механіка діючої шахти «Родина» складає 652 грн.
80 коп., а суми на відшкодування шкоди йому визначено лише з окладу механіка -
380 грн., що значно менше, ніж йому належить.

На підтвердження такий своїх
вимог позивач додав до позовної заяви довідку                   ВАТ «Криворізький
залізорудний комбінат» від 14 березня 2006 року про розмір заробітку по
професії головного механіка шахти «Родина» за період із березня по липень 1999
року.

Суд у
порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув,
таких пояснень позивача та наданих ним доказів у достатньому обсязі не
перевірив, не визначився з тим, який розмір середнього заробітку та за який
період повинен бути врахований для визначення позивачу сум на відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю, з огляду на те, що з роботи на шахті ОСОБА_1
звільнився ще в 1989 році, шахта «Саксагань» ліквідована, а стійка втрата
працездатності у зв'язку із професійним захворюванням була вперше встановлена
позивачу лише 22 червня 1999 року.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303,           315 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини
і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 1 червня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 березня 2007 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:                                                                               Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін