У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

28 травня 2008 року                                                                                                м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Григор'євої
Л.І.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                                 Барсукової
В.М.,

Балюка М.І.,                                   Данчука В.Г., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до фермерського господарства “ООКОР”, Немішаєвського державного аграрного коледжу,
Микулицької сільської ради Бородянського району Київської області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу в
частині покупця та переведення прав покупців за договором купівлі-продажу,
визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання
за позивачами права власності на майно, за
касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Київської
області від 3 грудня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним
позовом до фермерського господарства “ООКОР” та Немішаєвського державного
аграрного коледжу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що за усною домовленістю
з головою селянського фермерського господарства “ООКОР” ОСОБА_3 указані
приміщення фактично були придбані за її кошти та для неї, оскільки в
майбутньому фермерське господарство повинно було реорганізуватися в КСП, членом
якого вона мала бути. Проте відповідач обманув її, після добудови приміщень
зареєстрував їх на фермерське господарство, до якого включив трьох членів своєї
сім'ї, відмовившись створювати колективне підприємство. Посилаючись на те, що
добудова вказаних приміщень також відбувалася за її власні кошти, а свідоцтво
про право власності на добудовані приміщення 9 квітня 2004 року було видано
відповідачеві, позивачка просила визнати за нею право власності на нерухоме
майно, що розташоване за АДРЕСА_1.

У січні 2007 року ОСОБА_2, звернулись у суд із позовом,
просив ухвалити рішення, яким визнати договір купівлі-продажу від 11 грудня
2001 року, укладений між Немішаєвським ДАК та ФГ “ООКОР”, частково недійсним із
підстав, передбачених ст. 58 ЦК УРСР, і визнати його покупцем за цим договором,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що про купівлю недобудованих будівель у
Немішаєвському державному аграрному коледжі домовлявся саме він, особисто вніс
свої власні кошти та кошти дружини, ОСОБА_1, до каси коледжу від імені
фермерського господарства.

Уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_2 просив: спірний договір купівлі-продажу від 11 грудня
2001 року визнати частково недійсним в частині, що стосується покупця, визнати його
покупцем за вказаним договором.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14 червня 2007 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Визнано
частково недійсним у частині покупця укладений 11 грудня 2001 року між фермерським
господарством “ООКОР” і Немішаєвським державним аграрним коледжем договір купівлі-продажу
недобудованих приміщень складу та контори норкової ферми, що розташовані на території
господарського двору аграрного коледжу, по вул. Кар'єрній, 3 у с. Микуличі Бородянського
району Київської області, перевівши права покупця за вказаним договором на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках.

Визнано недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно, розташоване АДРЕСА_1, видане 9 квітня 2004 року фермерському
господарству “ООКОР”.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на
нерухоме майно, розташоване АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку, складу, колодязя, огорожі, замощення,
скважини, зливної ями, сараю “В”, сараю “Г”, накриття “Д”.

Рішенням апеляційного суду Київської області
від 3 грудня 2007 року рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14 червня 2007 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким  у задоволенні позову   ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу
в частині покупця та переведення прав покупців за договором купівлі-продажу, визнання
недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання за позивачами
права власності на майно відмовлено.

Не погодившись з указаним рішенням суду апеляційної
інстанції, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга   ОСОБА_1,
ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення, яким відмовлено позивачці в задоволенні позову, апеляційний суд
виходив із того, що саме фермерське
господарство “ООКОР” було покупцем указаних нежитлових приміщень і ОСОБА_3 як
голова цього фермерського господарства підписував договір купівлі-продажу від
11 грудня 2001 року. З квитанції до прибуткового касового ордера № 290 від 12
грудня 2001 року вбачається, що ОСОБА_3 вніс у касу Немішаєвського державного
аграрного коледжу 2 500 грн. як оплату згідно із договором купівлі-продажу.
Позивачі не довели в суді, що вони є покупцями.

Крім того, судом першої інстанції
неправильно застосовані норми матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 58 та ст.
60 ЦК УРСР.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна, оскільки
суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин
справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах із неправильним
застосуванням норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих  обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,  підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення  позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив, що насправді покупцями
є інші особи, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2 - і
фактично майно було придбане за їхні кошти та для них, і відповідно до ст. 58
ЦК УРСР правильно визнав  недійним
договір купівлі-продажу із цих підстав лише в частині, що стосується покупця, і
покупцями за цим договором визнав ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за рахунок коштів яких і для яких фактично укладався
цей договір.

Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена
лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

За правилами ст. 60 цього ж Кодексу недійсні частини
угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна
припустити, що угода була б укладена й без включення недійсної її частини.

За правилами вказаних норм закону, якщо при вирішенні
спору про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що покупцем є
інша особа, суд встановить, що фактично майно було передбачено за її кошти і
для неї та що інших підстав для визнання даної угоди недійсною немає, указаний
договір відповідно до ст. 58, 60  ЦК УРСР
визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим
договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався
цей договір.

За таких
обставин  апеляційний суд скасовуючи
законне й обґрунтоване рішення, помилково дійшов висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального права, передбаченого ч.
1 ст. 58 та ст. 60 ЦК УРСР.

Оскільки
обставини справи встановлені судом із порушенням норм матеріального й
процесуального права, то рішення апеляційного суду не може вважатися законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, встановивши, що
апеляційним судом  скасовано судове
рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове
рішення апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

За викладених обставин рішення  апеляційного суду підлягає скасуванню, а
рішення суду   першої інстанції -
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 339 п. 4 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 3 грудня
2007 року  скасувати.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14 червня 2007 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                               Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

В.М. Барсукова

В.Г.
Данчук