РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ                  Справа
№2-89/08

24 березня
2008 року
м. Ялта

Ялтинський
міський суд Автономної Республіки Крим у складі:   головуючого судді Берещанського Ю.В., при
секретарі Бойко З.О., з участю представників, розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Ялти цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Лівадійської селищної ради, 3-я особа - Дочірнє підприємство «Зарема - Юг»
Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарема» про визнання неправомірними
дій, скасування рішень та зобов'язання розглянути питання про раціональність
використання земельної ділянки, дати дозвіл на складання проекту відводу
земельної ділянки,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1.,
уточнивши свої позовні вимоги,  просить
суд визнати неправомірними дії
Лівадійської селищної ради в частині прийняття рішень №16 та №96 від 07
березня 2007 року, скасувати рішення №96 12-ої сесії 5-го скликання
Лівадійської селищної ради від 07 березня 2007 року «Про дачу дозволу ДП
«Зарема - Юг» на складання проекту землеустрою з відводу в оренду земельної
ділянки орієнтовною площею до 0,0225 га для обслуговування та експлуатації реконструйованої
бази відпочинку за адресою: АРК м. Ялта, смт. Лівадія, АДРЕСА_1, також
скасувати рішення №16 «Про розгляд рішення Ялтинського міського суду №2-934/07
від 15.02.2007 року». Позивач просить зобов'язати Лівадійську селищну раду
розглянути питання щодо раціональності використання спірної земельної ділянки
орієнтовною площею 0,01 га за адресою: м. Ялта, смт. Лівадія, АДРЕСА_2 і дати
йому дозвіл на складання проекту відводу вказаної ділянки для передачі її у
власність  для будівництва індивідуального
гаражу.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що починаючи з 2004 року позивач добивається передачі
йому у власність земельної ділянки площею 0,01 га, необхідної для будівництва
та обслуговування збудованого ним індивідуального гаражу.

11.02.2005
року він придбав гараж та земельну ділянку площею 50 кв. метрів за адресою: м.
Ялта, смт. Лівадія, АДРЕСА_2. Отримавши дозвіл виконавчого комітету
Лівадійської селищної ради, зробив реконструкцію гаражу з надбудовою та отримав
свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Прилегла до гаражу земельна
ділянка площею 0,01 га фактично задіяна у його обслуговуванні, оскільки по ній
прокладені комунікаційні мережі, підходи та заїзд. Лівадійська селищна рада
відмовляється надати йому дозвіл на складання проекту відводу вказаної ділянки,
і прийняла рішення, яким дала такий дозвіл ДП «Зарема - Юг» ТОВ «Зарема».
Позивач вважає, що таке рішення є незаконним, оскільки прийнято на підставі
рішення суду, яке не набрало чинності. В результаті виникла ситуація, коли
існувало два однакові за змістом рішення. При цьому його заява в черговий раз
залишена без розгляду, хоча суд і прокуратура рекомендували Лівадійській
селищній раді розглядати ці два питання разом.

Представник
відповідача Нестеренко А.А., діюча на підставі довіреності, позовні вимоги
ОСОБА_1. не визнала і суду пояснила, що прийняті Лівадійською селищною радою
рішення є законними. Вважає, що спірні питання щодо користування земельною
ділянкою можливо вирішити шляхом встановлення сервітутів.

Представник
третьої особи Голіцин Д.Г. в судовому засіданні також позовні вимоги ОСОБА_1.
не визнав, просив суд припинити провадження по справі, оскільки вважає, що вже
є судове рішення, яке набрало чинності, яким вирішені всі спірні питання між
сторонами. ОСОБА_1. відмовлено визнати його право на спірну ділянку, а ДП
«Зарема - Юг» на законних підставах надано дозвіл на складання проекту
землеустрою з відведення земельної ділянки площею 0,0225 га  для передачі у оренду під реконструкцію бази
відпочинку.

Вислухавши
сторони, пояснення представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. підлягають задоволенню за наступних
підстав.

11.02.2005
року за договорами купівлі - продажу ОСОБА_1. придбав гараж та земельну ділянку
площею 0,0050 га за адресою: м. Ялта, смт. Лівадія, АДРЕСА_2,реєстрові номери
№266 та №269. 18.03.2005 року виконавчий комітет Лівадійської селищної ради
прийняв рішення №72 про дачу дозволу гр. ОСОБА_1. на проведення реконструкції з
розширенням індивідуального гаражу за вказаною адресою. Після завершення
будівельних робіт 22 червня 2007 року виконавчий комітет Лівадійської селищної
ради прийняв рішення №195 про затвердження акту Державної приймальної комісії з
прийняття до експлуатації завершеного будівництвом індивідуального гаражу гр.
ОСОБА_1., на підставі якого позивачу було видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно.

Згідно
висновку експерта, наданого по справі, експлуатація та обслуговування гаражу за
адресою: смт. Лівадія, АДРЕСА_2 неможлива без використання додаткової земельної
ділянки.

07
березня 2007 року Лівадійська селищна рада на 12-ій сесії 5-го скликання
прийняла два рішення: №96 про дачу дозволу ДП «Зарема - Юг» на складання
проекту землеустрою з відводу земельної ділянки орієнтовною площею до 0,0225 га
для обслуговування і експлуатації реконструйованої будівлі бази відпочинку за
адресою: м. Ялта, смт. Лівадія, пров. Юності, район будинку №3, а також рішення
№16 про скасування рішення №47 від 13 грудня 2006 року, яким також ДП «Зарема -
Юг» було надано дозвіл на складання проекту землеустрою з відведення в оренду
вказаної ділянки.  Вказані рішення
прийнято за результатами розгляду рішення Ялтинського міського суду АРК від 17
лютого 2007 року. Назване рішення прийнято по цивільній справі за позовом ОСОБА_1.
до Лівадійської селищної ради про скасування рішення №47 від 13.12.2006 року та
№23 від 23.01.2007 року. Як слідує з матеріалів справи, рішення Ялтинського
міського суду від 17.02.2007 року набрало чинності 19.06.2007 року, після його
розгляду  Апеляційним судом АРК. Таким
чином, на момент його розгляду Лівадійською селищною радою 07.03.2007 року воно
дійсно не набрало чинності, оскільки згідно ст.223 ЦПК України в разі подачі
апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає чинності після його
розгляду апеляційним судом.

Згідно ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування» до виключної компетенції сільської, селищної та міської рад
відноситься скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної
ради, прийнятим у межах її повноважень. Селищна рада не наділена повноваженнями
щодо скасування рішення прийнятого самою радою. Тому прийняття рішення №16 від
07.03.2007 року про скасування рішення №47, прийнятого на 9-ій сесії 5
скликання  Лівадійської селищної ради не
відповідає вимогам чинного законодавства і прийнято поза межами компетенції
ради.

З
урахуванням вище наведеного, суд приходить до висновку, що рішення №16 та №96
прийняті Лівадійською селищною радою 07 березня 2007 року на 12-ій сесії 5-го
скликання прийняті з порушенням вимог діючого законодавства і підлягають
скасуванню.

Також
суд погоджується з доводами позивача, що при розміщенні об'єкту містобудування
згідно ст.5 Закону України «Про основи містобудування» орган місцевого
самоврядування вирішуючи питання щодо будівництва такого об'єкту повинен
виходити з наданої проектно - кошторисної документації на об'єкт, і вирішувати
питання щодо раціонального використання земель та територій для містобудівних
потреб з метою підвищення ефективності забудови. Відповідачем та представником
третьої особи суду не надано будь - яких доказів на підтвердження існування
бази відпочинку за адресою: м. Ялта, смт. Лівадія, АДРЕСА_1, а також відносно
проекту її реконструкції. З відповіді начальника БТІ м. Ялти слідує, що право
власності на будівлю літер «В» за вказаною адресою ні за ким не зареєстровано і
документи на її будівництво відсутні.

Позивач
просить розглянути питання щодо раціональності використання земельної ділянки,
безпосередньо прилеглої до його гаражу площею 0,01 га та зобов'язати
Лівадійську селищну раду надати йому дозвіл на складання проекту відводу
вказаної ділянки. Оскільки суд повинен діяти лише в межах заявлених позовних
вимог, суд не ставить під сумнів можливість надання у оренду ДП «Зарема - Юг»
земельної ділянки площею 0,0125 га. Разом з тим, враховуючи висновок експерта
та інші докази, зібрані по справі, суд не бачить підстав для задоволення   вимог позивача щодо зобов'язання Лівадійської
селищної ради розглянути питання про раціональність використання земельної
ділянки площею 0,01 га за адресою: смт. Лівадія, АДРЕСА_2. На стадії складання
проекту відводу вирішується питання стосовно раціональності використання
земельних ділянок, тому дадатково покласти такий обов'язок на орган місцевого
самоврядування невірно. В задоволенні вимог позивача щодо зобов'язання
Лівадійської селищної ради розглянути питання раціональності використання
спірної ділянки слід відмовити.

Згідно
ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства являється регулювання
земельних відносин з метою забезпечення прав на землю громадян, юридичних осіб,
територіальних громад і держави, раціонального використання та охорони земель.
Зі змісту добросусідства, згідно ст.103 ЗК України випливає, що власники та
землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співробітничати при здійсненні
дій, направлених на забезпечення прав на землю кожного з них і використання цих
ділянок з провадженням заходів з охорони земель, і зокрема, раціональної
організації територій. Зі змісту ст.181 ЗК України слідує, що землеустрій - це
сукупність соціально - правових і екологічних заходів, направлених на
регулювання земельних відносин і раціональної організації території
адміністративно - територіальних утворень та суб'єктів господарювання, які
здійснюються під впливом суспільно - виробничих відносин і розвитку виробничих
сил. Таким чином, землеустрій включає в себе також і роботи, пов'язані з
перерозподілом земельних ділянок між окремими суб'єктами земельних
правовідносин. Відмовляючи ОСОБА_1. в дачі дозволу на складання проекту
землеустрою з відводу земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва
індивідуального гаражу, Лівадійська селищна рада не прийняла до уваги вимоги
будівельних норм та правил щодо необхідності обслуговування об'єкту
містобудування, щодо обслуговування та користування комунікаційними мережами,
які забезпечують цей об'єкт водою, електропостачанням, каналізацією. Разом з
тим, це суттєвим чином впливає на обсяг права власності щодо об'єкту
нерухомого майна - гараж, який належить позивачу.

Згідно
ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема,
визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого
самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,
що встановлений договором або законом.

Згідно
ст.118 ЗК України громадянин, заінтересований в отриманні безоплатно у
власність земельної ділянки з земель державної чи комунальної власності для
будівництва індивідуального гаражу у межах норм безоплатної приватизації, подає
заяву до відповідного органу місцевого самоврядування за місцем знаходження
земельної ділянки. Відповідна рада розглядає заяву і дає дозвіл на розробку
проекту  відводу земельної ділянки.  Як слідує з матеріалів справи, Лівадійська
селищна рада неодноразово відмовляла ОСОБА_1. надати такий дозвіл з різних
приводів (проходить дорога загального користування, розташована прибудинкова
територія, ін.). Але вказані обставини не стали перешкодою для прийняття рішення
щодо передачі у оренду спірної ділянки ДП «Зарема - Юг». За таких підстав, суд
вважає обґрунтованими вимогами позивача щодо зобов'язання Лівадійської селищної
ради дати йому дозвіл на розробку проекту відводу земельної ділянки орієнтовною
площею 0,01 га за адресою: м. Ялта, смт. Лівадія, АДРЕСА_2.

Керуючись ст.ст.10,11,14,15, 212-216, 218 ЦПК
України,  ст.26 Закону України «Про
місцеве самоврядування», ст.ст.4, 103, 116,118, 152,181 ЗК України,

В и р і ш и в:

Позовні
вимоги ОСОБА_1задовольнити частково.

Визнати
протиправними дії  Лівадійської селищної
ради в частині прийняття рішень №96 та №16 від 07 березня 2007 року.

Скасувати
рішення №96, прийняте на 12-ій сесії 5-го скликання Лівадійської селищної ради
07 березня 2007 року «Про дачу дозволу ДП «Зарема - Юг» на складання проекту
землеустрою з відводу в оренду земельної ділянки орієнтовною площею до 0,0225
га для обслуговування та експлуатації реконструйованої бази відпочинку за
адресою: АРК м. Ялта, смт. Лівадія, АДРЕСА_1.

Скасувати
рішення №16, прийняте на 12-ій сесії 5-го скликання Лівадійської селищної ради
07 березня 2007 року «Про розгляд рішення Ялтинського міського суду №2-934/07
від 17.02.2007 року».

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення
суду може бути оскаржене в Апеляційному суді Автономної Республіки Крим  шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
впродовж десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення
суду подається впродовж двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне
оскарження у відповідності з положеннями ст.294 ЦПК України.

Суддя

ОСОБА_2
звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати
неправомірними дії Республіканського комітету з охорони культурної спадщини
Ради Міністрів АРК щодо відмови у погодженні відведення їй земельної ділянки
площею 0,04 га за адресою: м. Алупка, АДРЕСА_3 для будівництва та
обслуговування жилого будинку і господарчих споруд. Також просить суд зобов'язати
відповідача надати їй висновок про можливість відведення вказаної земельної
ділянки.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що 05 серпня 2005 року 34-ою сесією 4 скликання
Алупкінської міської ради прийнято рішенням №75/10 «Про дачу дозволу на
розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки гр. ОСОБА_2. для
будівництва і обслуговування жилого будинку і господарчих споруд», згідно з
яким позивачці було дозволено складати проект відводу земельної ділянки
орієнтовною площею 0,04 га за адресою: м. Алупка, АДРЕСА_3.

29.11.2005
року Головний архітектор Алупкінського міськвиконкому надав висновок
№240/11-2005 про можливість закріплення вказаної земельної ділянки і надання її
у власність ОСОБА_2.

24.01.2006
року Алупкінська міська СЕС надала позивачці висновок №42 щодо можливості будівництва
жилого будинку і господарчих споруд на земельній ділянці площею 0,04 га
розташованій за адресою: м. Алупка, АДРЕСА_3.

Також
позитивний висновок було надано Управлінням екологічної інспекції Південно -
Кримського регіону від 30.01.2006 року.

Проте,
згідно з висновком Комітету з охорони культурної спадщини Ради Міністрів АРК
№7009 від 29.12.05 року позивачці було відмовлено в погодженні проекту відводу
земельної ділянки площею 0,04 га у м. Алупці по АДРЕСА_3 для будівництва та
обслуговування жилого будинку і господарчих споруд з тієї підстави, що вказана
земельна ділянка входить у зону ландшафту, що охороняється (зона №12).

Позивачка
вказала, що Республіканський комітет з охорони культурної спадщини, відмовляючи
в дачі позитивного висновку щодо можливості відведення земельної ділянки,
керувався застарілими нормативними актами, з яких не слідує, що межі охоронних
зон винесені в натурі на місцевості, картографовані і описані, у зв'язку з чим,
вважає дії відповідача неправомірними, а відмову в погодженні проекту відводу
земельної ділянки - безпідставною.

В
судовому засіданні позивачка та її адвокат підтримали заявлені позовні вимоги і
пояснили, що з Постанови Уряду АРК №330 від 16.11.1995 року «Про затвердження
історико - архітектурного опорного плану і комплексного охоронного зонування
пам'ятників історії, культури і природи адміністративного району Великої Ялти»,
на яку посилається відповідач, не слідує, що зона ландшафту, який охороняється
має конкретні границі, і що земельна ділянка, яка відводиться позивачці
розташована саме в зоні охороняємого ландшафту №12, як зазначено у
висновку.  До того ж, в Постанові взагалі
відсутня зона №12, а описані лише зони охороняємих ландшафтів №12а, 12б і 12в.

Представник
відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами ОСОБА_2. не погодився і
пояснив, що земельна ділянка, яку вона просить передати їй у власність,
знаходиться в межах зони ландшафту, який охороняється (зона №12). Дана
обставина встановлена на підставі
Постанови Уряду АРК №330 від 16.11.1995 року, якою затверджені опорний
історико - архітектурний план і комплексне охоронне зонування пам'ятників
історії, культури і природи адміністративного району Великої Ялти. Том №3 цього
Плану містить опис меж і режимів використання охоронних зон. Разом з тим,
представник відповідача погодився з тим, що зона №12, на яку посилається
Комітет з охорони культурної спадщини Ради Міністрів АРК у своєму висновку,
наданому ОСОБА_2., не описана і чітко межі вказаної зони не встановлені.
Картографічний матеріал відсутній, а є лише схема зонування району м. Алупки,
яку він надав суду, у зв'язку з чим неможливо достовірно стверджувати, що
земельна ділянка, яку просить надати ОСОБА_2. їй у власність знаходиться в
межах зони ландшафту, який охороняється.

Заслухавши
позивачку, її адвоката, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та
оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2. підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно
з рішенням №75/1  34-ої сесії 4 скликання
Алупкінської міської ради  «Про дачу
дозволу на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки гр.
ОСОБА_2. для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарчих споруд»
від 05.08.2005 року ОСОБА_2. дано дозвіл на розробку проекту відводу земельної
ділянки орієнтовною площею 0,04 га за адресою: м. Алупка, АДРЕСА_3 з наступною
передачею вказаної ділянки у власність.

Позивачкою
були отримані погодження на відвід земельної ділянки Головного Архітектора
Алупкінського міськвиконкому, Алупкінської міської СЕС та Управління
екологічної інспекції Південно - Кримського регіону. Були складені акт вибору
та обстеження земельної ділянки в натурі (на місцевості) і акт про передачу
позивачці на відповідальне зберігання зелених насаджень.

Згідно з висновком Комітету з охорони
культурної спадщини Ради Міністрів АРК №7012 від 29.12.05 року ОСОБА_2. було
відмовлено в погодженні проекту відводу земельної ділянки площею 0,04 га у м.
Алупці по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку і
господарчих споруд з тієї підстави, що вказана земельна ділянка входить у зону
ландшафту, що охороняється (зона №12).

Суд
вважає, що даний висновок є необгрунтованим, суперечить фактичним обставинам і
перешкоджає позивачці в реалізації права на отримання земельної ділянки у
власність у встановленому порядку.

Постановою
Уряду АРК №330 від 16.11.1995 року «Про затвердження історико - архітектурного
опорного плану і комплексного охоронного зонування пам'ятників історії,
культури і природи адміністративного району Великої Ялти» затверджені історико
- архітектурний опорний план і схеми комплексного охоронного зонування
пам'ятників історії, культури  і природи
адміністративного району Великої Ялти, який було розроблено інститутом КИЇВНІІТАГ.
Також у Постанові було зазначено, що Уряд АРК постановляє: Державному комітету
з питань архітектури та містобудування АРК, Державному комітету з охорони і
використання пам'ятників історії і культури АРК, Державному комітету з охорони
навколишнього природного середовища і природних ресурсів АРК разом з інститутом
КИЇВНІІТАГ і КИЇВНІІП містобудування розробити програми проведення наукової
інвентаризації, розробки локальних зон охорони пам'ятників і регенерації
історичної забудови адміністративного району Великої Ялти у відповідності з
історико - архітектурним опорним планом і Генеральним планом Великої Ялти,
затвердженим Постановою Ради Міністрів АРК від 15 червня 1993 року, №136 «Про
затвердження генерального плану Великої Ялти».

У
томі №3 цієї Постанови вказано, що з метою охорони природних утворень, які
суттєво впливають на містобудівну ситуацію та образне сприйняття міста в цілому
і його історичних частин, встановлюються три зони ландшафту, що охороняється,
це зони №12а, 12б і 12в. Ніяких відомостей щодо зони №12 вказаний план
взагалі  не містить. Опис меж і режим
використання вказаних зон фактично відсутній, як і картографічний чи
топографічний матеріал щодо визначення місця розташування зони охороняємого
ландшафту №12. Інших нормативних документів, пов'язаних з визначенням
вказаної зони, що охороняється, не має.

При
зазначених обставинах у відповідача не було підстав для категоричного висновку
про те, що земельна ділянка, яку просить надати у власність ОСОБА_2. входить до
зони охороняємого ландшафту №12. Такий висновок не підтверджується нормативними
актами, на які посилається відповідач.

Також
суд вважає, що відповідач безпідставно робить висновок про те, що нове
будівництво  в межах ділянки, що
відводиться, не  передбачене Законом
України «Про охорону культурної спадщини». Земельним Кодексом України не
встановлено прямої заборони на здійснення нового будівництва на території
ландшафтів, що охороняються. Так, ст.37 Закону України «Про охорону культурної
спадщини» встановлено обмеження у проведенні будівельних і інших робіт, які
можуть привести до руйнування, знищення або пошкодження об'єктів культурної
спадщини. Можливість проведення даних робіт вирішується тільки після повного
дослідження об'єкту культурної спадщини. Комітет з охорони культурної спадщини
не обґрунтував причин можливого пошкодження об'єкту культурної спадщини у
зв'язку з відведенням земельної ділянки ОСОБА_2. для будівництва та
обслуговування жилого будинку і господарчих споруд за адресою: м. Алупка,
АДРЕСА_3.

Враховуючи,
що відсутні будь - які картографічні чи топографічні матеріали щодо визначення
меж зони охоняємого ландшафту №12, границі її не винесені у натурі на
місцевості, а також відсутні фактичні обставини, що встановлюють заборону на
будівництво житлових будинків, господарчих споруд на земельній ділянці за
адресою: м. Алупка, АДРЕСА_3,  суд
приходить до висновку, що висновок Республіканського комітету з охорони
культурної спадщини №7012 від 29.12.2005 року є необґрунтованим, не підтверджується
фактичними обставинами, суперечить вимогам законодавства і створює незаконні
перешкоди позивачці в реалізації своїх прав, встановлених ст.ст.116,118,121
Земельного Кодексу  України.

Суд
вважає, що права ОСОБА_2. підлягають судовому захисту, у зв'язку з чим
необхідно визнати незаконним висновок Комітету з охорони культурної спадщини
Ради Міністрів АРК №7012 від 29.12.05 року і зобов'язати відповідача виконати
дії, пов'язані з узгодженням можливості відведення позивачці земельної ділянки
за адресою: м. Алупка, АДРЕСА_3, площею 0,04 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку і господарчих споруд.

На
підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 41, 55, 124 Конституції
України, ст.ст. 5,40, 78-81,116,118, 121 Земельного Кодексу України, ст.ст.
9,11,70,71,86,159,161,п.7 Перехідних положень КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати
неправомірними дії Республіканського комітету з охорони культурної спадщини
Ради Міністрів АРК пов'язані з наданням ОСОБА_2висновку про неможливість відведення
земельної ділянки площею 0,04 га за адресою: м. Алупка, АДРЕСА_3 для
будівництва та обслуговування жилого будинку і господарчих споруд.

Зобов'язати
Комітет з охорони культурної спадщини Ради Міністрів АРК видати ОСОБА_2висновок
про можливість відведення земельної ділянки площею 0,04 га, розташованої за
адресою: м. Алупка, АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку і
господарчих споруд.

Стягнути
з Комітету з охорони культурної спадщини Ради Міністрів АРК на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 8 гривень 50 копійок.

Постанова
може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня
складання постанови в повному обсязі шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя