У х в а л а

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

23 січня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гуменюка В.І.,  суддів:
Данчука В.Г.,                                                                       Косенка В.Й.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Дніпропетровського
нотаріального округу ОСОБА_3, треті особи: товарна біржа “Міська біржа
нерухомості”, КП “Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації” про
визнання договору купівлі-продажу та дарування недійсними, стягнення моральної
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, товарна біржа “Міська біржа нерухомості” про
визнання договору дарування дійсним, вселення та усунення перешкод у здійсненні
права власності і користування приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2002 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом посилаючись на
те, що на початку 1997 року до неї у трьохкімнатну квартиру          АДРЕСА_1 переїхала проживати ОСОБА_4.
Вони з ОСОБА_4 оформили мниму угоду у вигляді договору купівлі-продажу однієї з
кімнат її квартири, а згодом вона прописала ОСОБА_4 в своїй квартирі з метою
більш зручного отримання пенсії та виклику лікаря за місцем її знаходження.
Ванна кімната, туалет, коридор, комора та кухня зазначеної квартири, згідно
умов цього ж договору купівлі-продажу, були надані позивачкою ОСОБА_4 в спільне
користування. 11 листопада 1997 року ОСОБА_4 склала на ім'я позивачки заповіт
відносно всього свого майна, яке після її смерті повинно було перейти в установленому
законом порядку до позивачки і який, за твердженням позивачки, був єдиною
запорукою для надання нею згоди на відчуження кімнати в належній їй на праві
особистої власності трьохкімнатній квартирі. У вересні 1999 року під час
відсутності позивачки, ОСОБА_4 поїхала разом зі своїм майно по путівці до
Могілевського пансіонату для пристарілих Царичанського району Дніпропетровської
області, де і вмерла 2 жовтня 2001 року. Коли позивачка звернулася до
нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 їй
стало відомо, що ОСОБА_4 16 лютого 1999 року скасувала складений нею на ім'я
ОСОБА_1 заповіт відносно всього свого майна, а потім по договору дарування від
11 травня 2000 року подарувала спірну кімнату сторонній особі ОСОБА_2. В уточнюючому
позові ОСОБА_1 просила визнати договір купівлі-продажу кімнати жилою площею
17,7 кв.м., складений між нею та ОСОБА_4. 6 листопада 1997 року та послідуючий
договір дарування тієї ж кімнати відповідачці від 11 травня 2000 року,
складений ОСОБА_4. на користь ОСОБА_2. недійсними та стягнути на її користь
моральну шкоду, спричинену незаконними діями відповідачки та приватного
нотаріуса ОСОБА_3, яка допустила порушення ст. 27 Закону України “Про
нотаріат”, посвідчивши договір дарування спірної кімнати на підставі складеного
на біржі, але нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу спірної
кімнати.

ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом, який
неодноразово змінювала та уточнювала і росила визнати посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 договір
дарування від 11 травня 2000 року спірної кімнати, складений ОСОБА_4, на її
користь на підставі зареєстрованого товарною біржею “Міська біржа нерухомості”
договору купівлі-продажу нерухомого майна від 6 листопада 1997 року дійсним,
зобов'язати ОСОБА_1 припинити порушення її права власності на зазначену
кімнату, не перешкоджати їй у здійсненні нею права володіння, користування та
розпорядження належною їй власністю, вселити її до спірної жилої площі, де вона
зареєстрована з 15 березня 2002 року, та в зв'язку з чим в послідуючому і був
розділений особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_1, по якому вона
сплачує комунальні послуги за виданою їй 21 травня 2002 року муніципальною
карткою.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 березня 2007 року у задоволенні первісного позову
відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано дійсним договір дарування від
11 травня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського
нотаріального округу ОСОБА_3, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, згідно якого
ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла у дар частину квартири НОМЕР_1 у жилому
будинку А-9, що складається з: 4 - житлова кімната та в загальному
користуванні: 1 - коридор, 3 - кухня, 6 - ванна, 7 - туалет; жила площа 17,7
кв.м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-прммммммодажу, посвідченого 6 листопада 1997 року ТБ “Міська
біржа нерухомості” за реєстром № 168, зареєстрованого КП “ДМБТІ” 22 грудня
19997 року. Зобов'язано ОСОБА_1 припинити порушення нею прав власності ОСОБА_2
та не перешкоджати ОСОБА_2 у здійсненні нею права володіння, користування та
розпорядження належною їй за договором дарування від 11 травня 2000 року
власністю. Вселено ОСОБА_2 на належну їй житлову площу: 4 - житлова кімната
площею 17,7 кв.м. у квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 98
грн. 07 коп. судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 серпня 2007 року та рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 березня 2007 року та ухвалу Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 12 квітня про виправлення помилок у вказаному рішенні
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові
рішення та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення  норм процесуального права.

Згідно вимог частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального права.

За правилами статті 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення судів постановлені з додержанням норм матеріального та
процесуального права. Доводи скарги висновків суду не спростовують. Підстав для
їх скасування не встановлено.

Керуючись статтями 332, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 22 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 серпня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Гуменюк

Судді:
В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко