У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

2 квітня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Косенка В.Й., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., ,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до селянського
(фермерського) господарства “ОСОБА_2”, третя особа - мале приватне підприємство
“Зустріч”, про стягнення заборгованості, визнання договору купівлі-продажу
дійсним,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до селянського
(фермерського) господарства “ОСОБА_2” (далі
- СФГ “ОСОБА_2”) про стягнення заборгованості, визнання договору
купівлі-продажу дійсним.

Зазначав, що 25 квітня 2003 року
між ним та СФГ “ОСОБА_2” був укладений договір купівлі-продажу автомобіля
ВАЗ-21093. Відповідно до умов зазначеного договору він зобов'язався передати у власність
відповідачу автомобіль ВАЗ-21093, а
останній зобов'язався сплатити 37 500 грн.

Посилаючись на те, що він свої зобов'язання за договором виконав, а
відповідач ухиляється від сплати зазначеної суми, просив визнати договір
купівлі-продажу автомобіля укладеним та стягнути на його користь 37 500 грн.
вартості автомобіля, 3% річних за прострочку виконання зобов'язання у розмірі  3 375 грн.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 30
січня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 22 березня 2007 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: визнано договір купівлі-продажу
автомобіля укладеним, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове про
задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)
чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового
рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним та
відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості автомобіля, суд
першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що, при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля, сторонами по
справі досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, а тому такий договір є
дійсним.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль ВАЗ 21093.

25 квітня 2003 року між ОСОБА_1 та СФГ “ОСОБА_2” був
укладений договір купівлі-продажу автомобіля за умовами якого ОСОБА_1 зобов'язався передати автомобіль у власність СФГ “ОСОБА_2”, а останній
зобов'язався сплатити за нього 37 500
грн. у строк до 31 жовтня 2003 року.

30 квітня 2003 року Гайсинським
МРЕВ на підставі заяви
ОСОБА_1, на ім'я ОСОБА_2 був виданий тимчасовий
реєстраційний талон на право керування зазначеним автомобілем.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР
(діючої на час виникнення спірних правовідносин) та п. 4 постанови № 3 Пленуму
Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року “Про судову практику в справах
про визнання угод недійсними”, якщо угода, що потребує нотаріального
посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона
ухиляється від її нотаріального оформлення, суд за вимогою сторони, яка
виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Однак це правило не може бути
застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або
для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Вирішуючи спір суд на ці положення
закону уваги не звернув, та не з'ясував чи підлягала укладена сторонами угода
нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена та чи
дійсно вона була виконана сторонами.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Судами встановлено, що між
сторонами виник спір щодо договору, який був укладений у 2003 році.

За таких обставин суд безпідставно
застосував до спірних правовідносин норми ЦК України.

Апеляційний суд на зазначене уваги
не звернув, на порушення статей 303, 315 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретних обставин
і фактів, що спростовують такі доводи і залишив рішення суду першої інстанції
без зміни.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 30
січня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 березня
2007 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

В.Й. Косенко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк