УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

4 червня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою комунального закладу (далі - КЗ )
“Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня”, зацікавлені особи -
ОСОБА_1, орган опіки та піклування Жовтневого району м. Дніпропетровська,
прокурор Жовтневого району                                          м.
Дніпропетровська, про визнання ОСОБА_1недієздатною, за касаційною скаргою
КЗ “Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня” на рішення
Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від                    27 грудня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2004 року КЗ “Дніпропетровська обласна клінічна
психіатрична лікарня” звернулася до суду з заявою про визнання ОСОБА_1
недієздатною.

Зазначав, що після стаціонарного лікування в
психоневрологічному диспансері у 1976 році ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ПНД
під наглядом психіатра за місцем проживання з діагнозом - шизофренія.

З 28 вересня 1998 року до 5 грудня 1999 року за  направленням лікаря психіатра та за заявою
родичів про агресивні дії відносно них ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні в
обласній психіатричній лікарні.

У грудні 2002 року згідно з постановою Жовтневого
районного суду                м.
Дніпропетровська ОСОБА_1 була проведена судово-психіатрична експертиза, за
висновком якої її було визнано психічно хворою з діагнозом -шизофренія,
параноїдна форма, непереривний тип перебігу.

Посилаючись на те, що при зазначеному захворюванні
ОСОБА_1 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, КЗ
“Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня” просив визнати ОСОБА_1
недієздатною.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська
від 27 грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 квітня 2007 року, у задоволенні заяви КЗ
“Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня” відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати
постановлені судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, і справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви КЗ “Дніпропетровська обласна клінічна
психіатрична лікарня”, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для
задоволення заяви відсутні.

Проте таких висновків суд дійшов із порушенням норм матеріального та
процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо
вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно із ч. 1 ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про
психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її
психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах», судово-психіатрична експертиза обов'язково
призначається для визначення психічного стану особи в справах про визнання
громадян недієздатними.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалами Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2005 року, від 15 липня 2005
року та від              30 березня 2006
року судом призначалися у справі судово-психіатричні експертизи, проте вони так
і не були проведені.

Як убачається з листа Українського науково-дослідного інституту соціальної
і судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоров'я України
остання експертиза не була проведена, тому що, ураховуючи складність випадку,
наявність великої кількості матеріалів для дослідження, проведення такої
експертизи можливе лише за умови призначення у справі стаціонарної
судово-психіатричної експертизи (а.с. 242 - 243 том 2).

Проте суд зазначених вимог закону та рекомендації інституту не врахував і
посилався на те, що ОСОБА_1 категорично заперечує проти призначення
стаціонарної судово-психіатричної експертизи.

Суд не звернув уваги на те, що відповідно до ч. 2 ст. 239 ЦПК України у
виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження в справі про
обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно
ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю
лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної
особи на судово-психіатричну експертизу.

Указані порушення закону залишились поза увагою й суду
апеляційної інстанції.

З огляду на викладене постановлені судами рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими й вони підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального закладу “Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична
лікарня” задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2006
року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2007
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд у
суд першої інстанції.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка