У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

2 квітня 2008 року                                                                                       м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Сеніна
Ю.Л.,

суддів:                       Косенка
В.Й.,                     Охрімчук  Л.І.,

Лихути Л.М.,                          Романюка Я.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угод недійсними,

в с т а н о в и л а:

У липні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання угод недійсними мотивуючи тим, що 7 квітня 2003
року він надав на ім'я своєї дружини ОСОБА_3 генеральну довіреність строком на
три роки, на підставі якої вона уклала вищевказані договори зі своїм батьком
ОСОБА_2, однак, при укладанні цих договорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 діяли на свою
користь, так як угоди укладалися без згоди позивача, та кошти за зазначені
квартири ним не одержувались.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 липня
2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3
жовтня 2007 року, позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної
нотаріальної контори Драло Г.Л., (реєстр. № 8-1935) 29 червня 2005 року між
ОСОБА_3, яка діяла від імені
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - недійсним.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2
посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори
Драло Г.Л. (реєстр. № 8-1931) 29 червня 2005 року між ОСОБА_3, яка діяла від
імені               ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
недійсним.

Не погодившись з указаними судовими рішеннями, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 подали до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Касаційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає  задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, та визнаючи
договори купівлі-продажу спірних квартир недійсними, із чим погодилась і
апеляційний суд, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3, яка діяла за
довіреністю від імені останнього при укладенні угод купівлі-продажу,
зобов'язана була здійснювати юридичні дії в інтересах того, кого представляла,
але вона всупереч вимогам ч. 3 ст. 238 ЦК України діяла на свою користь, а
також на шкоду довірителя.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який
вчинено внаслідок зловмисної домовленості представником однієї сторони з другою
стороною, визнається судом недійсним.

Встановлено, що в 2003 році позивач тяжко захворів.
Незнаючи наслідків від хвороби ОСОБА_1 за домовленістю із ОСОБА_3, з якою
знаходився у зареєстрованому шлюбі, видав останній нотаріально посвідчену
довіреність, на продаж належного йому майна.

В порушення  ст. 213 ЦПК України районний суд не встановив
у чому полягала зловмисна домовленість представника однієї сторони з другою.

Не перевіривши
зазначених обставин суд також не врахував, що відповідно до вимог ч. II ст. 232, ч. 1,2,3 ст. 216 ЦК України необхідно визначити правові наслідки, та вирішити питання про
зобов'язання повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Крім того,
судом не встановлено, кому належать спірні жилі приміщення, оскільки в матеріалах
справи відсутні правоустановчі документи, тоді як із договору  дарування від 2 березня 2001 року (а.с.
8)  ОСОБА_1 подаровано лише
1/2 частину (спірної) квартири АДРЕСА_1.

Суд апеляційної
інстанції на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив належним чином доводів апеляційної
скарги залишив рішення без змін.

За таких
обставин судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених           ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 липня
2007 року та ухвалу  апеляційного суду
Одеської області від 3 жовтня 2007 року скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            Ю.Л. Сенін

Судді:                                                        В.Й. Косенко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк