Справа № 22ц-555/2008
Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - губар в.с.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

страшного
м.м.,

суддів:

губар
в.с., шарапової о.л.,

при секретарі: за участю

Сетченко
Н.М., ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ВАТ „Банк „Демарк” на рішення Бахмацького
районного суду Чернігівської області від 15 січня 2008 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ВАТ „Банк „Демарк” про визнання договору застави
недійсним, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ВАТ „Банк „Демарк” просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 січня 2008
року позов задоволено. Визнано недійсним договір застави № 95/4 від 28.02.2006
р., укладений між ВАТ „Банк „Демарк” та ОСОБА_2 Стягнуто з ВАТ „Банк „Демарк”
на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 800 грн. і витрати на ІТЗ розгляду справи
в сумі 15 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 800
грн. і витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 15 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є
необгрунтованим, упередженим і таким, що суперечить нормам матеріального та
процесуального права. Апелянт посилається на те, що 31.01.2006 р. спірний
автомобіль було знято з реєстрації і на момент укладення договору застави  28.02.3006 р. автомобіль вже не належав
подружжю ОСОБА_2. Також вказують на те, що позивачкою не надано доказів на
підтвердження того, що автомобіль було придбано подружжям за спільні кошти
подружжя та не доведено, що цей автомобіль є спільною сумісною  власністю подружжя. Судом не було
встановлено, в який спосіб ОСОБА_2 став власником автомобіля. Вказують на те,
що відповідно до ст.65 СК України, при укладенні договорів одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.  Крім того апелянт вважає, що при винесенні
рішення судом невірно визначено розмір державного мита, що підлягає стягненню з
відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до слідуючого висновку.

По справі встановлено, що 28.02.2006
року між ВАТ „Банк Демарк” як заставодержателем з однієї сторони, та ОСОБА_2 як
заставодавцем, з другої сторони був укладений договір застави № 95/4.

Відповідно до  укладеного договору заставодавець з метою
забезпечення викладених в Кредитному договорі зобов”язань заставляє майно, яке
є предметом застави за цим договором: автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT 2001 року
випуску, НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2, виданого МРЕВ ДАІ в м.Бахмач 16.08.2003 р.

Відповідно до п.1.3. зазначеного договору, заставодавець підтверджує, що
предмет застави не знаходиться у спільній сумісній або спільній частковій
власності, не є часткою, паєм.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 07 травня 1977 року.

Частиною 1 ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до вимог ст.65 СК України, позивачка ОСОБА_1 мала рівні права, як і
ОСОБА_2, на володіння, користування і розпорядження сумісно придбаним
автомобілем. Таким чином заставодавець ОСОБА_2 при укладенні договору застави
діяв недобросовісно, так як не виконав вимоги, викладені в п.1.3. договору
застави, які наведені вище.

Сукупність досліджених матеріалів справи та наявні в ній докази
приводять  апеляційний суд до
переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між
сторонами і їм дана вірна юридична оцінка на підставі повно і всебічно
досліджених обставин справи.

Крім того, згідно ч.1 ст.6 Закону України „Про заставу” (із наступними
змінами та доповненнями), майно, що перебуває у спільній власності, може бути
передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників.

Як було встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 не надавала згоди на заставу
автомобіля MITSUBISHI PAJERO SPORT, який на час укладення оскаржуваного договору застави
належав подружжю ОСОБА_2,  а зняття автомобілю
з обліку в МРЕВ ще не є переходом права власності на автомобіль до іншої особи.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги є необгрунтованими і надуманими,
не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять
передбачених законом підстав для скасування
вірного по суті рішення суду.

Апеляційним судом не встановлено таких порушень судом норм матеріального і
процесуального права, що призвели або могли б призвести до неправильного
вирішення спору між сторонами.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню без зміни по суті. Разом з тим, відповідно
до  п. „д” ст.3 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про державне мито” №43-93 від 30.04.93., з наступними
змінами і доповненнями,    необхідно
зменшити суму судових витрат, які стягнуті з ВАТ „Банк „Демарк” на користь
ОСОБА_1 з 800 грн. до 4 грн. 25 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,  313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В
:

Апеляційну скаргу ВАТ „Банк
„Демарк” - відхилити.

Рішення Бахмацького  районного суду
Чернігівської області від 15 січня 2008 року по суті залишити без зміни, зменшивши
суму судових витрат, які стягнуті з ВАТ „Банк „Демарк” на користь ОСОБА_1 з 800
грн. до 4 (чотирьох) грн. 25 коп.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання  законної сили.

Головуючий:                                                 Судді: