Справа № 2-15/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

05
лютого 2008 року                                                                         м.
Новомиргород

Новомиргородський
районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві ТАРАН С.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката
ОСОБА_2, представника відповідачів: юрисконсульта штабу УМВС України в
Кіровоградській області К., прокурора ЛЮБЧЕНКО В.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного казначейства
України, УМВС України в Кіровоградській області, Новомиргородського РВ УМВС
України в Кіровоградській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними
рішеннями та діями органу дізнання і досудового слідства,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2007 р.
у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного
казначейства України, УМВС України в Кіровоградській області,
Новомиргородського РВ УМВС про відшкодування шкоди, завданої незаконними
рішеннями та діями органу дізнання і досудового слідства.

Заявник вказав,
що 26.08.2005 р. слідчий СВ Новомиргородського РВ УМВС П. порушив відносно
позивача кримінальну справу за фактом викрадення зерна ячменю урожаю 2005 року
з поля № 7 ТОВ “А.” за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

05.10.2005 р.
цей же слідчий обрав щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді підписки про
невиїзд з постійного місця проживання і призначив амбулаторну
судово-психіатричну експертизу, а 12.10.2005 р. - пред'явив обвинувачення за ч.
1 ст. 185 КК України.

З 18 по 28
квітня 2006 р. позивач утримувався в ІТТ Новомиргородського РВ УМВС.

За постановою
судді Новомиргородського районного суду від 29.08.2006 р. вище згадана
постанова слідчого про порушення кримінальної справи скасована.

Посилаючись на
ст. ст. 1166-1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 13 Закону України “Про
порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”, просить суд стягнути його
користь з:

Новомиргородського
РВ УМВС України в Кіровоградській області 3.270 кг зерна ячменю на загальну
суму 2.289 грн.;

Державного
бюджету України моральну шкоду у розмірі 7 тис. грн.

У січні 2008 р.
позивач звернувся до суду із заявою про залишення позову у частині стягнення з
Новомиргородського РВ УМВС 3.270 кг зерна ячменю на загальну суму 2.289 грн.
без розгляду та вніс зміни до власних вимог щодо стягнення моральної шкоди:

Посилаючись на
ст. 59 Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік” та п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. “Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” (з
подальшими змінами і доповненнями), просить суд стягнути на його користь 6.180
грн. моральної шкоди.

За ухвалою суду
від 05.02.2008 р. позовні вимоги у частині стягнення на користь позивача з
Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області 3.270 кг зерна
ячменю на загальну суму 2.289 грн. залишені без розгляду.

У судовому
засіданні ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позов, посилаючись
на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник
відповідачів - Новомиргородського РВ УМВС і УМВС України в Кіровоградській
області - К. не визнав позов повністю і пояснив, що згадані відповідачі не є
належними відповідачами у справі.

Окрім цього,
позивачем та його представником не надано доказів завдання моральної шкоди
незаконними рішеннями та діями органу дізнання і досудового слідства.

Оповіщений у
встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник відповідача -
Державного казначейства України тричі у судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

Як вбачається з
письмового пояснення на позовну заяву, Державне казначейство України  вважає, що вимоги позивача є занадто
завищеними та не підлягають задоволенню.

Окрім цього,
просить суд розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Суд вважає
можливим розглянути справу у відсутність вказаного представника на підставі
наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та
взаємовідносини сторін.

Прокурор
ЛЮБЧЕНКО В.В. вважає, що позивач не довів власних вимог і тому у позові
потрібно відмовити.

Заслухавши
згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши
письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити
позов із таких міркувань.

Як витікає із
вимог:

Ст. 1176 ЦК
України:

Шкода,  завдана
фізичній  особі  внаслідок її незаконного засудження,
незаконного     притягнення до
кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу
тримання  під  вартою
або  підписки  про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного  накладення
адміністративного стягнення у вигляді арешту чи
виправних  робіт,  відшкодовується  державою
у повному  обсязі  незалежно
від  вини  посадових
і службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду (ч. 1).

Право  на
відшкодування  шкоди,  завданої фізичній особі незаконними   діями
органів   дізнання,   досудового
слідства, прокуратури або суду,
виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2).

Фізична   особа,
яка  у  процесі
дізнання,  попереднього
(досудового) слідства  або  судового
розгляду  шляхом  само обмови перешкоджала   з'ясуванню
істини   і   цим  сприяла  незаконному засудженню,    незаконному     притягненню     до
кримінальної відповідальності,
незаконному  застосуванню як
запобіжного заходу тримання  під  вартою
або  підписки  про
невиїзд,   незаконному затриманню,  незаконному
накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних
робіт,  не має права на  відшкодування шкоди (ч. 4).

Шкода,  завдана фізичній  або
юридичній  особі  внаслідок іншої  незаконної
дії  або  бездіяльності
чи незаконного рішення органу дізнання,  попереднього (досудового) слідства,  прокуратури або суду, відшкодовується на
загальних підставах (ч. 6).

Порядок    відшкодування   шкоди,
завданої   незаконними
рішеннями,  діями чи бездіяльністю
органу  дізнання,  попереднього (досудового)   слідства,
прокуратури  або  суду,
встановлюється законом (ч. 7).

Закону України
“Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”:

Відповідно  до
положень  цього Закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження,
незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і  тримання під вартою, незаконного проведення в
ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи
(посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п. 1 ч. 1 ст.
1).

Право на
відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у
випадках:

закриття
кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні
складу  злочину або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину (п. 2 ч. 1 ст. 2);

відмови в
порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав,
зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті (п. 3 ч. 1 ст. 2);

У наведених в
статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п.
5 ст. 3).

Відшкодування  моральної
шкоди  провадиться у разі, коли незаконні
дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і  суду завдали моральної втрати громадянинові,
призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від  нього додаткових зусиль для організації свого
життя.

Моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей
реалізації  ним своїх звичок і бажань,
погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального
характеру (ч. 5, ч. 6 ст. 4).

Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи
з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13).

Згідно
зазначеним поясненням і наданим для дослідження документам, 26.08.2005 р.
слідчий СВ Новомиргородського РВ УМВС П. порушив відносно позивача кримінальну
справу за фактом викрадення зерна ячменю урожаю 2005 року з поля № 7 ТОВ “А.”
за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (кримінальна справа
№ 16-5417 (далі - КС), а. с. 1).

05.10.2005 р.
цей же слідчий обрав щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді підписки про
невиїзд з постійного місця проживання і призначив амбулаторну судово-психіатричну
експертизу, 08.10.2005 р. - допитав в якості підозрюваного, а 12.10.2005 р. -
пред'явив обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України (КС, а. с. 69-71, 74-75,
79-82, 103-120, 177, 185-186).

За поданням
слідчих органів про зміну запобіжного заходу з підписки про невиїзд з
постійного місця проживання на взяття під варту постановою судді від 18.11.2005
р. було надано дозвіл Новомиргородському РВ УМВС на затримання та доставку в
суд позивача, а 19.04.2006 р. - продовжено затримання ОСОБА_1 до 8 діб (КС, а.
с. 142-144, 183).

Тому з 18 по 28
квітня 2006 р. позивач утримувався в ІТТ Новомиргородського РВ УМВС (КС, а. с.
172-173).

За постановою
судді Новомиргородського районного суду від 29.08.2006 р. вище згадана
постанова слідчого про порушення кримінальної справи скасована (КС, а. с.
208-209).

Вище згадані
обставини підтверджуються матеріалами кримінальної справи № 16-5417: постановою
про порушення кримінальної справи стосовно позивача за фактом викрадення зерна
ячменю урожаю 2005 року з поля № 7 ТОВ “А.” за ознаками злочину, передбаченого
ч. 1 ст. 185 КК України; постановами від 03.10.2005 р. про привід підозрюваного
та від 24.10.2005 р. про привід обвинуваченого; постановами від 05.10.2005 р.
про обрання щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з
постійного місця проживання і призначення амбулаторної судово-психіатричної
експертизи, постановою від 12.10.2005 р. про пред'явлення обвинувачення за ч. 1
ст. 185 КК України і протоколом допиту в якості обвинуваченого, постановою від
18.11.2005 р. про надання дозволу на затримання заявника, протоколом його
затримання 18.04.2006 р., постановою від 19.04.2006 р. про продовження терміну
затримання, постановою від 29.08.2006 р. про скасування постанови слідчого про
порушення кримінальної справи (а. с. 1, 66, 70-71, 74-75, 79, 82, 103, 121,
143-144, 172, 183-184, 208-209).

Як вбачається з
матеріалів кримінальної справи та наданих позивачем оригіналів медичних
документів, під час досудового слідства у ОСОБА_1 неодноразово загострювалися
хронічні захворювання, що спонукало його проходити відповідні медичні
обстеження та проводити лікування.

До того ж у
процесі перевірки та досудового слідства
позивач не обмовив себе і не перешкоджав іншим шляхом  з'ясуванню істини у справі, а навпаки
категорично заперечував скоєння злочину і тому не сприяв незаконному
притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню як
запобіжного заходу тримання під
вартою  або  підписки
про   невиїзд, незаконному
затриманню.

Таким чином, у
суді безспірно з'ясовано, що позивачеві була заподіяна моральна шкода внаслідок
незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, притягнення як
обвинуваченого, призначення і проведення амбулаторної судово-психіатричної
експертизи, обрання запобіжних заходів, що обмежували його конституційні права.

За правилами п.
9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. “Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” (з
подальшими змінами і доповненнями) розмір
відшкодування  моральної  (немайнової) шкоди суд визначає  залежно
від  характеру  та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних  тощо),  яких
зазнав   позивач,   характеру немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема,  враховуються стан  здоров'я потерпілого,  тяжкість вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках,  ступінь зниження
престижу,  ділової репутації,  час та зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану, добровільне - за власною
ініціативою  чи  за
зверненням потерпілого -спростування інформації редакцією засобу масової
інформації.

При цьому  суд
має  виходити  із
засад  розумності,  виваженості
та справедливості.

У
випадках,   коли   межі
відшкодування   моральної   шкоди
визначаються  у  кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів  громадян, суд
при  вирішенні  цього
питання  має виходити з такого
розміру мінімальної  заробітної  плати
чи   неоподатковуваного   мінімуму доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

У даному випадку
суд визначає  розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу душевних та
психічних  страждань, яких   зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин: стану здоров'я потерпілого,
тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках,  ступінь зниження престижу,  ділової репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

Оскільки із
26.08.2005 р. до 29.08.2006 р. термін перебування під слідством становить 1 рік
3 дні, а заявник виходить з розміру мінімальної заробітної плати на час
розгляду справи у суді і розраховує його за 12 місяців, то суд вважає, що його
вимоги відповідають засадам  розумності,
виваженості  та справедливості.

Тому потрібно
стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 6.180 грн. (515 грн. х 12
(місяців)).

Ураховуючи
наведене, керуючись ст. ст. 56, 62 Конституції України, ст. ст. 1-5, 13-14
Закону України “Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”,
ст. ст. 16, 23, 270, 275, 280, 297, 1166-1167, 1176 ЦК України, ст. 59 Закону
України “Про державний бюджет України на 2008 рік”, ст. ст. 3, 8, 10, 208-215,
223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов
ОСОБА_1 до Державного казначейства України, УМВС України в Кіровоградській
області, Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними рішеннями та
діями органу дізнання і досудового слідства, задовольнити повністю.

Стягнути з
Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 6.180 (шість тисяч сто
вісімдесят) гривень у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди,
завданої незаконними рішеннями та діями органу дізнання і досудового слідства,
шляхом зобов'язання Державного казначейства України списати зазначену суму з
відповідного рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Заяву
про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.  Апеляційна скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в
порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Заява про
апеляційне оскарження   та апеляційна
скарга подаються апеляційному суду Кіровоградської області через
Новомиргородський районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

суддя                                                                                                   С.ЩЕНЮЧЕНКО