УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 березня 2008 року                                                                                       м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого               Гнатенка А.В.,

суддів:                       Барсукової В.М.,      Данчука В.Г.,

Косенка
В.Й.,            Григор'євої Л.І., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, дочірнє підприємство державного
підприємства МВС України “Донецьк-ресурси”, про визнання угоди недійсною,

в с т а н о
в и л а:

У серпні 2004 року акціонерний поштово-пенсійний банк
(далі - АППБ) «Аваль», правонаступником якого є ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
звернувшись до суду з указаним позовом, зазначав, що 6 квітня 2004 року між
АППБ «Аваль» та ОСОБА_3. було укладено кредитний договір на суму 294 250 грн.
строком до     6 червня 2004 року зі
сплатою 21% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним
договором           7 квітня 2004 року
між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3. було укладено договір застави, предметом якого був
автомобіль марки «Вольво». У цей же день у Державний реєстр обтяжень рухомого
майна було внесено запис про заставу.

Однак 28 квітня 2004 року ОСОБА_3. продав указаний
автомобіль ОСОБА_2, що суперечить вимогам п. 2.10 договору застави, оскільки
банк згоди на продаж автомобіля не давав.

1 травня 2004 року ОСОБА_2. продав спірний автомобіль
ОСОБА_1.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між ОСОБА_2. та
ОСОБА_1.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Красноармійського міськрайонного
суду  Донецької області від 14 листопада
2006 року позов задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу
автомобіля, укладений 21 травня 2004 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_1.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 20
лютого 2007 року зазначене рішення суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права, і залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Районний суд, задовольняючи позов, виходив із того, що продавець та
покупець при укладанні договору повинні були з'ясувати факт знаходження
спірного автомобіля під арештом або під заставою. Оскільки вони цього не
зробили, договір суперечить вимогам закону й повинен бути визнаний недійсним.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення та відмовляючи в позові, посилався на
те, що ОСОБА_1. придбав автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, що не
заборонено законом, а тому він є добросовісним набувачем права власності на
автомобіль, тому, що не знав і не міг знати про те, що автомобіль знаходиться в
заставі. Автомобіль зареєстрований на його ім'я 22 травня 2004 року (а.с. 172,
173).

Факт придбання автомобіля у власника ОСОБА_2, а не в ОСОБА_3. підтверджений
рішенням Київського районного суду м. Донецька від 9 червня 2006 року, яким
визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 28 квітня 2004 року між
ОСОБА_2. та ОСОБА_3.

Оскільки це рішення ухвалене більш ніж через два роки після укладення
угоди, апеляційний суд дійшов висновку, що на час відчуження автомобіля
ОСОБА_2. був його власником.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається,
що 6 квітня 2004 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3. був
укладений кредитний договір на суму 294 250 грн. строком до    6 червня 2004 року (а.с. 5).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим
договором 7 квітня 2004 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3. укладено договір
застави, предметом якого був автомобіль марки «Вольво» (а.с. 9). У той же день
у Державний реєстр обтяжень рухомого майна було внесено запис про заставу.

Пунктом 2.10 договору застави передбачено, що відчуження
заставленого майна допускається за згодою заставодержателя за умови переходу до
нового заставодавця боргу, забезпеченого заставою.

Не зважаючи на вказане, ОСОБА_3. 28 квітня 2004 року
продав автомобіль ОСОБА_2, а останній 1 травня 2004 року продав автомобіль
ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
заставу» заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою
заставодержателя.

Зазначені вимоги цього Закону не були виконані.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може
суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною,
зокрема, вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про
забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (набрав чинності з 1
січня 2004 року) з метою виконання зобов'язання 7 квітня 2004 року до
Державного реєстру застав рухомого майна було внесено запис про реєстрацію
обтяжень предмета застави - автомобіля.

Статтею 10 указаного Закону передбачено, що особа, яка придбала рухоме
майно у боржника, який не мав права на його відчуження, вважається
добросовісним набувачем за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

Оскільки автомобіль був придбаний як ОСОБА_2., так і ОСОБА_1. у період,
коли знаходився у заставі, висновок апеляційного суду про те, що останній є
добросовісним набувачем, є помилковим.

З урахуванням наведеного відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України  рішення апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и
л а :

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 20 лютого 2007 року
скасувати, залишивши в силі рішення Красноармійського міськрайонного суду  Донецької області від 14 листопада 2006 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                     В.М.
Барсукова

Л.І.
Григор'єва

В.Г.
Данчук

В.Й.
Косенко