Справа №2-93
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18
квітня 2008 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючого судді Марчука В.Т.

при секретарі Вольській О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом Управління
Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3,
Чернівецького прикордонного загону, третя особа без самостійних вимог на стороні
відповідачів Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про виселення без
надання іншого жилого приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

УМВС України в Чернівецькій області звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітнього
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про виселення їх з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Позивач посилався на те, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі УМВС
України в Чернівецькій області і має юридичний статус будинку для малосімейних.

За рішенням керівництва УМВС України в Чернівецькій області цей будинок
використовується як гуртожиток для надання житла особам, що потребують
покращення житлових умов, до підходу черги на отримання житла.

15.05.2007 року під час перевірки умов проживання в даному будинку комісією
УМВС України в Чернівецькій області було виявлено, що в квартиру НОМЕР_1 цього
будинку без належних правових підстав, тобто без рішення житлово-побутової
комісії УМВС України в Чернівецькій області та ордеру на вселення самоправно
вселились відповідачі, місце постійного проживання яких зареєстровано у
військовій частині АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачів народився син ОСОБА_3, який разом з батьками
без правових підстав проживає у спірному житловому приміщенні.

Позивач просив виселити відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх малолітнього
сина ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення.

Ухвалою суду від 06.02.2008 року до участі в розгляді справи залучено в
якості співвідповідача Чернівецький прикордонний загін та в якості третьої
особи без самостійних вимог на стороні відповідачів Службу у справах дітей
Чернівецької міської ради.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та підтвердив
обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, однак суду
пояснив, що дійсно вселився з дружиною у спірну квартиру без ордера на
вселення. Підставою вселення було рішення житлової комісії Чернівецького
прикордонного загону від 19.12.2006 року.

Квартири №№86,87,88,90 будинку АДРЕСА_1 за погодженням з керівництвом УМВС
України в Чернівецькій області використовувались для тимчасового проживання
військовослужбовців Чернівецького прикордонного загону.

Оскільки іншого житла його сім′я не має і самоправно у спірне
приміщення вони не вселялись, просив відмовити у задоволенні позову.

Аналогічні пояснення дав суду представник відповідачів ОСОБА_4

Справа слухалась у відсутність відповідачки ОСОБА_2, яка в судові засідання
не з′являлась незважаючи на те, що належним чином повідомлялась судом про
день і час розгляду справи.

Представник відповідача - Чернівецького прикордонного загону Бурлаков М.В.
позов не визнав і суду пояснив, що між Чернівецьким прикордонним загоном та
УМВС України в Чернівецькій області існував договір про використання житлових
приміщень в будинку АДРЕСА_1 для проживання сімей військової частини 2195.

Сім′ю ОСОБА_1 було вселено у спірне житлове приміщення на підставі
його рапорта та рішення житлової комісії Чернівецького прикордонного загону.
Рішення комісія винесла згідно виробленого роками існуючого механізму
забезпечення житлом військовослужбовців. Спірна квартира військовій частині
2195 не належить.

Представник третьої особи на стороні відповідачів - Служби у справах дітей
Чернівецької міської ради Гаврилець І.Б. в судовому засіданні не заперечував
позовні вимоги щодо виселення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а вирішення
питання щодо виселення їх малолітнього сина ОСОБА_3 залишив на погляд суду.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі,
вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Так, судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 має статус житлового
будинку для малосімейних і знаходиться на балансі та в оперативному управлінні
УМВС України в Чернівецькій області (а.с.2,33,34).

Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання
житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської
ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення.

В травні 2007 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, без прийняття власником
житлового будинку АДРЕСА_1 рішення про надання їм житлового приміщення в цьому
будинку, не маючи ордера на вселення, самоправно по відношенню до позивача, як
власника будинку, вселились в житлову кімнату №87 зазначеного вище будинку, де
по даний час проживають без правових підстав разом з їх малолітнім сином
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Місце проживання їх зареєстровано АДРЕСА_2 (а.с.3,4).

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що внаслідок
самоправно зайнятого відповідачами спірного житлового приміщення порушуються
права позивача, як власника, щодо забезпечення житлом діючих працівників та
пенсіонерів УМВС України в Чернівецькій області відповідно до черги на
отримання житла (а.с.7), суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими і
підлягають задоволенню.

Посилання відповідачів та їх представників, а також покази свідків в
судовому засіданні на ніби-то існуючий договір між Чернівецьким прикордонним
загоном та УМВС України в Чернівецькій області щодо розпреділення 4-х квартир в
будинку АДРЕСА_1 для проживання сімей військовослужбовців військової частини
2195 не підтверджені належними доказами, оскільки відповідачі такого договору
суду не надали, а представник позивача категорично заперечував про його
існування.

Крім того, суд вважає, що незалежно від того, мав місце чи ні такий
договір, відповідачами не був дотриманий встановлений законом порядок вселення
у житлове приміщення, оскільки, як вище зазначено, єдиною підставою вселення є
ордер, якого відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не отримували.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 58 ч.1, 116 ч.3 ЖК України,
ст.ст.317, 319, 321 ч.1, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 58, 60, 64, 79, 81, 88,
208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 разом із їхнім малолітнім сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Чернівецькій області судові витрати в розмірі 16
грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути
подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя  Першотравневого

районного суду м.Чернівці                                                                     В.Т.МАРЧУК