Справа № 2-197/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26
травня 2008 року                                                                           м.
Запоріжжя

Орджонікідзевський
районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді                                                                             Гончар
М.С.

при секретарі                                                                                     Соловйовій
А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2007 року ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2., в якому
зазначав наступне. 08.07.2001 року о 01 годині 20 хвилин ОСОБА_2., керуючи
автомобілем «Ніссан-Премєра», н/з НОМЕР_1, рухаючись по вул. Набережна у м.
Запоріжжі зі швидкістю 82,7 км/год, не вживши заходів щодо зниження швидкості,
допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3. В результаті дорожньо-транспортної
пригоди (надалі - ДТП) велосипедисту ОСОБА_3. були нанесені тілесні ушкодження,
що спричинили смерть. ОСОБА_2. пред'явлено обвинувачення у скоєні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. ОСОБА_2. свою вину у скоєні
вищезазначеного злочину визнав. Постановою Орджонікідзевського районного суду
м. Запоріжжя від 21.02.2005 року по справі № 1п-8/05 ОСОБА_2. звільнено від
кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії. Злочином ОСОБА_2.
позивачу та його дружині, як батькам загиблого ОСОБА_3., завдано майнову та
моральну шкоду. Витрати на юридичну допомогу ТОВ «Юридичний центр «ІСК» по
кримінальній справі склали 1700 грн. (на думку позивача, майнова шкода). Крім
майнової шкоди йому та його дружині, як батькам загиблого ОСОБА_3., завдано
моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн. Зазначена шкода позивача полягає у
душевних переживаннях, пов'язаних зі смертю сина внаслідок неправомірних дій
відповідача та написанням численних скарг в правоохоронні органи, щоб винна у
смерті його сина особа була покарана; погіршився стан їх здоров'я, нормальні
життєві стосунки з оточуючими людьми. В зв'язку із чим, просив стягнути  з відповідача ОСОБА_2. на його користь, як
позивача, майнову шкоду у розмірі 1700 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000
грн.

У судовому засіданні 30.11.2007 року позивач ОСОБА_1. подав уточнений
позов, яким збільшив свої позовні вимоги в частині розміру майнової шкоди з 1
700 грн. до 2 700 грн. за рахунок 1 000 грн. - витрат на правову допомогу ТОВ
«Юридичний центр «ІСК» по даній цивільній справі.

Позивач ОСОБА_1. в судовому засіданні 26.05.2008 року зазначив, що згодний
розглядати справу без свого представника, підтримав викладене у своїй уточненій
позовній заяві, просив стягнути з ОСОБА_2. на його користь, як позивача,  завдану ним майнову шкоду у розмірі 2 700
грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Додаткових пояснень позивач не
мав. На запит суду відповів, що на досудовому слідстві та в суді по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2. за звинуваченням його у скоєні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України працівники ТОВ «Юридичний центр «ІСК»
(адвокат ОСОБА_4 та інш.) участі, як його представники, не приймали, оплати їх
послуг по цій кримінальній справі він не здійснював, і, відповідно, в
матеріалах зазначеної вище кримінальної справи будь-які докази в підтвердження
протилежного відсутні, оскільки ним не надавались.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2. та його представник за усною
заявою ОСОБА_4 уточнений позов позивача ОСОБА_1 не визнали в повному обсязі,
посилаючись на те, що ОСОБА_2. не є винним у смерті ОСОБА_3., який порушував
правила дорожнього руху. Але вони згодні оплатити похорони загиблого та
спорудження для нього пам'ятника. Крім того, за матеріальним становищем
ОСОБА_2. не здатний відшкодувати позивачу заявлений розмір шкоди, оскільки він
не має на теперішній час постійного доходу, офіційно не працює, має
неповнолітню дитину.

Заслухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши
матеріали цієї справи, справи № 1п-8/2005 та кримінальної справи № 1160302
відносно ОСОБА_2. по ст. 286 ч. 2 КК України, суд приходить до переконання, що
позов підлягає частковому задоволенню в зв'язку з наступним.

Встановлено, що 08.07.2001 року о 01 годині 20 хвилин ОСОБА_2., керуючи
автомобілем «Ніссан-Премєра», н/з НОМЕР_1, рухаючись по вул. Набережна у м.
Запоріжжі зі швидкістю 82,7 км/год, не вживши заходів щодо зниження швидкості,
допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3. В результаті дорожньо-транспортної
пригоди велосипедисту ОСОБА_3. були нанесені тілесні ушкодження, що спричинили
смерть.

Відносно ОСОБА_2. було порушено кримінальну справу № 1160302 за
звинуваченням його у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
оскільки в його діях є невідповідність вимогам п.п. 12.1, 12.3, 12.4 Правил
дорожнього руху України.

Однак, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від
21.02.2005 року ОСОБА_2. звільнено від кримінальної відповідальності,
передбаченої ст. 286 ч. 2 КК України внаслідок застосування акту амністії
(справа № 1п-8/05). Зазначена постанова суду набрала законної сили.

Зазначеною постановою в кримінальній справі цивільний позов  ОСОБА_1 на суму 50 000 грн. (моральна шкода)
залишено без розгляду. Будь-яких вимог в кримінальній справі про відшкодування
понесених ним судових витрат на правову допомогу позивач ОСОБА_1. не заявляв
взагалі.

Встановлено, що ОСОБА_2. звільнено від кримінальної відповідальності,
передбаченої ст. 286 ч. 2 КК України внаслідок застосування акту амністії
постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2005 року саме
на підставі заяви ОСОБА_2. про застосування до нього акту амністії.

ОСОБА_2. вищезазначену постанову
суду не оскаржував, з нею погодився, тобто вину у скоєному злочині визнав.

Ч. 2 ст. 28 КПК України, ст. 15 Закону України «Про амністію» від
11.07.2003 року (на підставі якого було звільнено ОСОБА_2.) передбачено, що
амністія не позбавляє від обов'язку відшкодувати завдану злочином шкоду.

На час ДТП (08.07.2001 року), коли у ОСОБА_2. виник обов'язок
відшкодувати завдану шкоду,  діяв ЦК УРСР
1963 року, тому саме його нормами слід керуватись при вирішенні цієї справи.

Оскільки, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України
2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які
виникли після вступу його в законну силу (01.01.2004 року). Відносно
цивільних відносин, які виникли до вступу в силу ЦК України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, які виникли і продовжують
існувати після вступу його в силу.

Хоча норми ст. ст. 22, 23, 1167-1168, 1187, 1193 ЦК України 2003 року (щодо
правового режиму відшкодування майнової та моральної шкоди) практично є
аналогічними за змістом.

В силу ст. 450 ЦК УРСР 1963 року громадяни, діяльність яких пов'язана з
підвищеною небезпекою для оточення (власники автомобілів та інш.), зобов'язані
відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть,
що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Саме діяльністю ОСОБА_2. 08.07.2001 року під час ДТП, була пов'язана
підвищеною небезпекою для оточення (керування автомобілем «Ніссан-Премєра», н/з
НОМЕР_1 на правовій підставі) було завдано, хоча і необережно, шкоду - тілесні
ушкодження ОСОБА_3., що спричинили його смерть.

Відповідач ОСОБА_2. та його представник за усною заявою ОСОБА_4 не надали
суду належних доказів в спростування факту, що смерть  ОСОБА_3. не є наслідком ДТП (08.07.2001
року), подія якого знаходиться в причинному зв'язку з неправомірними діями
водія ОСОБА_2.

Крім того, відповідач та його представник не довели, що шкода виникла
внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_3.

В силу ст. 456-457 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого ОСОБА_3. право на
відшкодування шкоди має один із батьків або подружжя.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1. є батьком загиблого в ДТП з вини
ОСОБА_2.  ОСОБА_3. В зв'язку із чим,
ОСОБА_1 слідчим було визнано потерпілим та цивільним відповідачем по
кримінальній справі № 1160302 відносно ОСОБА_2. по ст. 286 ч. 2 КК України (а.с.136,
139).

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними позовних вимог.

Встановлено, що позов по цій справі подано лише однією фізичною особою -
батьком потерпілого ОСОБА_3. - ОСОБА_1.; мати загиблого будь-яких позовних
вимог до ОСОБА_2. не заявляла. Тому, суд знаходить неприпустимим обґрунтування
позивачем ОСОБА_1. своїх вимог в частині моральної шкоди як завдання моральної
шкоди також матері загиблого.

При цьому, суд зауважує, що позивачем ОСОБА_1. не заявлялись позовні вимоги
по цій справі щодо відшкодування витрат на поховання ОСОБА_3. та спорудження
для нього надгробного пам'ятника, які визнали в судовому засіданні відповідач
та його представник. Тому, ці витрати не можуть бути і не є предметом
дослідження по цій справі.

В силу ст. 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна
громадянинові діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права,
відшкодовується особою, яка заподіла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна
шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій формі
за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 протиправними діями ОСОБА_2. відносно його
сина - ОСОБА_3. завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних переживаннях позивача,
пов'язаних із цими діями, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_3.(свідоцтво про
смерть НОМЕР_1). Внаслідок зазначених неправомірних дій відповідача ОСОБА_2.
погіршився стан здоров'я позивача (довідка лікарні від 26.11.2007 року,
а.с.25).

В силу ч. 1 ст. 454 ЦК УРСР, якщо груба необережність самого потерпілого
сприяла виникненню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а при вині
заподіювача шкоди - і залежно від ступеня його вини) розмір відшкодування
повинен бути зменшений.

Суд  вважає за необхідне зменшити
розмір відшкодування моральної шкоди з боку відповідача ОСОБА_2. на користь
позивача ОСОБА_1, оскільки дії потерпілого - велосипедиста ОСОБА_3. підчас ДТП
не відповідали вимогам п. 6.3, 6.7 а, 11, 14, 19.1б Правил дорожнього руху
України (надалі - ПДД України) та знаходяться в причинному зв'язку із подією
ДТП (п. 5.1, 5.2 висновків судової автотехнічної експертизи № 2809 від
26.03.2003 року, в кримінальній справі а.с. 172-180, в цивільній справі
а.с.54).

Крім того,   в силу п. 5.4. зазначених
вище висновків експертизи водій ОСОБА_2. не мав технічної можливості попередити
зіткнення ні шляхом технічної можливості, ні шляхом маневру «зміна полоси
руху».

Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, заподіяної громадянином,
залежно від його майнового стану (ч. 2 ст. 454 ЦК
УРСР).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2. на теперішній час офіційно не працює,
що підтверджується відсутністю відповідних записів в його трудовій книжці (а.с.
52); має неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження
НОМЕР_2, а.с.49).

При вищевикладених обставинах, суд вважає обґрунтованими і доказаними
позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди з відповідача
ОСОБА_2. в розмірі 10 000 грн.

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2. про стягнення
майнової шкоди у сумі 2700 грн., суд знаходить ці вимоги необґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Сума 2700 грн., яку просить стягнути
позивач ОСОБА_1., мала б бути не майновою шкодою, як помилково вважає позивач,
а витратами позивача на правову допомогу по кримінальній (1700 грн.) та по цій
цивільній (1000 грн.) справах.

Однак, суд не може погодитись із тим, що позивач ОСОБА_1., поніс витрати на
правову допомогу ТОВ «Юридичний центр «ІСК» у сумі 1700 грн. по кримінальній
справі № 1160302 відносно ОСОБА_2. по ст. 286 ч. 2 КК України, оскільки на запит суду позивач ОСОБА_1., в судовому засіданні відповів,
що на досудовому слідстві та в суді по зазначеній кримінальній справі працівники
ТОВ «Юридичний центр «ІСК» (адвокат ОСОБА_4 та інш.) участі, як його
представники, не приймали. Цей факт також підтверджується дослідженими судом в
судовому засіданні матеріалами
кримінальної справи № 1160302 та справи № 1п-8/2005.

Позивач ОСОБА_1. також не надав суду належних доказів в підтвердження цих
витрат.

При цьому, суд не приймає до уваги, як належний доказ, в підтвердження
зазначених вище витрат додані позивачем ОСОБА_1. лише до матеріалів цієї
цивільної справи копію його договору із
ТОВ «Юридичний центр «ІСК» № 02-10/2003 від 21.03.2003 року (а.с.8) та
копії квитанцій до прибуткового касового ордеру ТОВ «Юридичний центр «ІСК» № 41
від 20.11.2006 року на суму 300 грн., № 29 від 26.10.2007 року на суму 1400
грн. (а.с.26). Оскільки, в зазначених вище копіях документів (договорі та
квитанціях) не зазначено саме по якій справі (кримінальній, цивільній, її
номер, назва тощо) надано юридичні послуги ОСОБА_1. Товариством з ОВ «Юридичний
центр «ІСК»; до договору не надані акти виконаних робіт (чи надавались взагалі
будь-які юридичні послуги); не додано до договору копій рахунків, на які є
посилання в п. 3.3. зазначеного вище договору. Як пояснив раніше в судовому
засіданні представник позивача за усною заявою ОСОБА_5 такі рахунки взагалі не
виставлялись ТОВ «Юридичний центр «ІСК».

Також суд не може погодитись із тим, що позивач ОСОБА_1., поніс витрати на
правову допомогу ТОВ «Юридичний центр «ІСК» у сумі 1000 грн. по даній цивільній
справі, в підтвердження чого позивач надав суду копію квитанціюїдо прибуткового касового ордеру ТОВ «Юридичний центр «ІСК»
№ 31 від 02.11.2007 року на суму 1000 грн. (а.с.26).

В якості представника ОСОБА_1 по даній цивільній справі, який надавав
допомогу позивачеві,  раніше був за
усною заявою ОСОБА_5 Чи була ця допомога моральною чи юридичною і яка її
вартість незрозуміло, оскільки  ОСОБА_5
не надав суду доказів того, що він має будь-яку юридичну освіту, чи є
працівником ТОВ «Юридичний центр «ІСК» та квитанції в підтвердження вартості
його послуг.

В силу Граничних розмірів компенсації витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, затверджених постановою Кабінету міністрів
України № 590 від 27 квітня 2006 року, граничний розмір витрат, пов'язаних з
правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо
компенсація сплачується іншою стороною, не може перевищувати суму, що
обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків
розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Адвокат ОСОБА_4  участі у судових
засіданнях по розгляду цієї цивільної справи жодного разу не приймав.

Також не було надано позивачем суду належного доказу того, що позовну заяву
(первинну чи уточнену) по цій справі складав ТОВ «Юридичний центр «ІСК»,
адвокат ОСОБА_4, ОСОБА_5 або інша особа і скільки годин він чи вона витратили
на цю роботу.

Саму по собі квитанцію до прибуткового касового ордеру ТОВ «Юридичний центр
«ІСК» № 31 від 02.11.2007 року на суму оплати юридичних послуг ОСОБА_1. в сумі
1000 грн. суд також не може прийняти до уваги, так як в ній не зазначено, що
саме по цій цивільній справі надавались юридичні послуги, які саме і скільки
часу було витрачено на їх надання.

При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2.
на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,0 грн., в решті позовних
вимог - відмовити.

Крім того, в силу ч. 1, 3 ст. 88 ЦК
України оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при подачі позову по цій справі,  з ОСОБА_2. в дохід держави судовий збір у
сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
цивільної справи у сумі 7,50 грн.

Керуючись
ч. 2 ст. 28 КПК України, ст. 15 Закону України «Про амністію» від 11.07.2003
року, ст. ст. 440-440-1, 450, 454 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 22, 23, 1167-1168,
1187, 1193, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, ст.
59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" від 28
грудня 2007 року № 107-УІ, Граничними розмірами компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та адміністративних справ, затверджених постановою
Кабінету міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року, ст. ст. 10, 11, 81,
ч. 1 ст. 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2, моральну шкоду
у розмірі 10 000,0 грн. (десять тисяч гривень).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, в дохід
держави судовий збір у сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 7,50 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення  заяви про апеляційне оскарження і поданням
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або шляхом безпосередньої
подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя                                                                                                            М.С.
Гончар