Справа № 22ц-464 /2008 р.
Головуючий у I інстанції -  Ковальова
Категорія -  цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2008 року

Апеляційний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого - судді

Квача М.О.

суддів:

Лакізи Г.П., Шемець Н.В.

при секретарі:

Вареник О.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_3.,
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за                         апеляційною скаргою
ОСОБА_1  на рішення Ніжинського  міськрайонного суду  Чернігівської області від 28  грудня
2007 року по справі за позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_1 про  визнання
додаткового строку для прийняття спадщини ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з позовом  доОСОБА_1 про визначення  додаткового строку терміном на три місяці для
подання заяви про прийняття спадщини  після
смерті  його батька ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він своєчасно
не зміг прийняти спадщину  з поважних
причин, оскільки з 1986 року він проживає за межами України - в Росії, і через
злиденне життя та військові  події у
Ставропольському краї протягом 15 років не мав можливості приїхати до України.

Рішенням  Ніжинського міськрайонного
суду від 28 грудня 2007 року  позовні
вимоги задоволені, ОСОБА_2 визначено додатковий строк для  подання ним заяви про прийняття спадщини
після смерті батька - ОСОБА_4, тривалістю
три місяці з дня набрання рішенням
суду законної сили.

В апеляційній скарзіОСОБА_1просить
скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи,
які суд вважає встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам
справи. За доводами апеляційної скарги, позивачу стало  відомо про смерть батька  своєчасно; саме по собі проживання  позивача
в Росії не можна вважати підставою для визначення додаткового строку на
прийняття спадщини, і позивачем не надано ніяких  доказів на підтвердження його  скрутного матеріального становища.

В судовому засіданні відповідачОСОБА_1
наполягав на задоволенні апеляційної скарги, а
представник позивача заперечувала проти задоволення  апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали  справи, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

По  справі встановлено, що позивач
ОСОБА_2 і відповідачОСОБА_1 є рідними братами, що підтверджується копіями
свідоцтв про їх народження (а.с.10-11). Їх рідній бабі ОСОБА_6 на праві
власності належало домоволодіння, розташоване поАДРЕСА_1 (а.с.14). ОСОБА_6
заповіла все належне їй майно в рівних частках ОСОБА_2 (позивачу по справі),
ОСОБА_4і ОСОБА_7 (його батькам) - (а.с.12), і вказані спадкоємці фактично
прийняли спадщину (а.с.13, 32-33, 39-42).ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати сторін
-ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_1року - їх батько ОСОБА_4. (а.с.9-8).

Відповідачем ОСОБА_1 2 грудня 2002 року була подана до Ніжинської міської
державної нотаріальної контори заява про прийняття спадщини після смерті батька
ОСОБА_4, однак свідоцтво про право на спадщину за законом видано не було
(а.с.72-73).

ПозивачОСОБА_1заяву  про прийняття
спадщини до Ніжинської  міської державної
нотаріальної контори у визначений законом строк
не подав.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що відповідно до вимог ч.
3 ст. 1272 ЦК України  суд може визначити
спадкоємцю додатковий строк для  подання  ним заяви про прийняття спадщини у разі
пропуску ним такого строку з поважних причин.

Апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про
те, що позивач ОСОБА_2 пропустив шестимісячний строк подання  заяви про прийняття спадщини з поважних
причин. Та обставина, що з  1986
року  ОСОБА_2 проживає за межами України,
в Будьновському районі Ставропольського краю Росії, де в певні періоди часу
відбувались озброєні конфлікти, сама по собі не дає підстав для висновку про
пропуск ним строку звернення із заявою про прийняття спадщини з поважних
причин. Спадкодавець ОСОБА_4. помер 02.12.2002 року, про що спадкоємець ОСОБА_2
був своєчасно повідомлений його рідним братом ОСОБА_1Доказів того, що протягом
шести місяців після смерті батька ОСОБА_2 звернутись із заявою про прийняття
спадщини перешкоджали обставини, які є поважними, судам першої та апеляційної
інстанції позивачем та його представником не надано. Посилання позивача на
скрутне матеріальне становище письмовими доказами не підтверджені, а показання
свідка ОСОБА_8про скрутний матеріальний стан позивача, відсутність в нього
коштів і засобів для існування, про що їй відомо зі слів позивача (а.с.102), є
недопустимим доказом. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до
висновку про те, що висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем
шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних
причин, не відповідають встановленим обставинам справи та наявним в справі
доказам.

Крім того, відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень
Цивільного кодексу України, чинного з 1 січня 2004 року, правила книги шостої
цього Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята
ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до положень
ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, відповідачОСОБА_1вчинив дії, які свідчать про
прийняття ним спадщини, оскільки 02.12.2002 р. він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Враховуючи
наведене, до спірних правовідносин належить застосовувати положення Цивільного
кодексу УРСР 1963 року.

Згідно ст. 550 Цивільного кодексу УРСР, шестимісячний строк для прийняття
спадщини міг бути продовжений судом, якщо останній визнає причини пропуску
строку поважними.  Відповідно до ст. 549
Цивільного кодексу УРСР, заява про прийняття спадщини повинна була подаватись
спадкоємцем державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини
протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктом 110 чинної на
той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, заява про
прийняття спадщини, оформлена в письмовій формі із нотаріально засвідченою
справжністю підпису спадкоємця, могла бути направлена до нотаріальної контори поштою.
Тобто чинне на той час законодавство не вимагало особистої явки спадкоємця до
нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини.

Оскільки причини, на які посилається позивач як на підставу пропуску строку
звернення із заявою про прийняття спадщини, за висновком суду апеляційної
інстанції не можна визнати поважними, в задоволенні  позовних вимог ОСОБА_2 належить відмовити.

Керуючись, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 307, 313, 314, 316,
317, 319  ЦПК України , ст. 1272 ЦК
України, суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області  від  28
грудня 2007 року  скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до
ОСОБА_1 про  визначення
додаткового строку для прийняття спадщини-
відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але воно може
бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Судді :