АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

КОПІЯ

“ 03 ”
червня  2008 року                                                                   м. Хмельницький

Колегія  суддів  судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн
О.Ю.

суддів: Карпусь С.А., Баса О.Г.

при секретарі  Дідик А.

з участю: сторін

розглянула    у
відкритому    судовому    засіданні
справу   № 22ц - 946  за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Хмельницького міськрайонного суду
від 26 лютого 2008 року за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
виконкому Хмельницької міської ради про визнання права власності на частину
будинковолодіння, визнання частково недійсним заповіту, визнання незаконним і
скасування свідоцтва про право власності на будинок, про визнання частково
недійсними рішень виконкому.

Заслухавши
доповідача,  пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2003 року ОСОБА_2
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1,ОСОБА_3, ОСОБА_4 про  визнання права власності на частину будинку,
визнання частково недійсним заповіту, посилаючись на те, що будинок
АДРЕСА_1було побудовано в 1986 році ним, його дружиною ОСОБА_5 та матір'ю
дружини - ОСОБА_6 за рахунок спільної праці та коштів. Тому вважає, що має
право власності на частину цього будинку, однак ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя склала заповіт на весь будинок на користь відповідачів,
які є її онуками, а його дітьми. Тому просив визнати частково недійсним заповіт
ОСОБА_6 та визнати за ним право власності на частину будинку.

В січні 2004 року позивач уточнив
позовні вимоги і просив визнати за ним право власності на 6/15  частин будинку АДРЕСА_1, оскільки 1/3 цього
будинку йому належить як учаснику спільної сумісної власності, а 1/15 частини
будинку як частка в спадковому майні після смерті дружини - ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2. В зв'язку з цим просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6
від 21.05.2003 року в частині 6/15 частини будинку, а також встановити порядок
користування будинком між ним та відповідачами.

В листопаді 2007 року ОСОБА_2 в доповнення до
заявлених вимог подав заяву (а.с. 25 т.2), в якій просив також визнати
незаконним та скасувати рішення виконкому Хмельницької міської ради № 46 від
20.02.1986 року в частині оформлення права власності на житловий будинок
ОСОБА_6 по АДРЕСА_1

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції
- Фанда В.П.
Справа №22ц-946

Доповідач -Кізюн
О.Ю.
Категорія № 2,5

та визнати недійсним
свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по АДРЕСА_1від
14.03.1986 року, видане на ім'я ОСОБА_6.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 26 лютого 2008 року позов ОСОБА_2задоволено та визнано
частково недійсним заповіт ОСОБА_6 від 21.05.2003 року, посвідчений приватним
нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 1536.

Встановлено, що ОСОБА_6 заповіла
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 6/15 частин належного їй житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1, в рівних частинах кожному.

Визнано недійсним та скасовано
рішення №46 виконкому Хмельницької міської ради від 20.02.1986 року в частині
надання згоди ОСОБА_6 на видачу свідоцтва про право особистої власності на
житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Визнано недійсним видане 14.03.1986
року свідоцтво про право особистої власності ОСОБА_6на житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Цим же рішенням визнано право
спільної власності за ОСОБА_2 у розмірі 6/15 частин у будинковолодінні по
АДРЕСА_1. Решту будинковолодіння залишено у спільній власності ОСОБА_4 - 3/15
частин, ОСОБА_1 - 3/15 частин,ОСОБА_3 - 3/15 частин.

Встановлено порядок користування
кімнатами будинку по АДРЕСА_1 та виділено у користування ОСОБА_1 кімнату 1-4
(згідно плану будови до техпаспорту від 22.01.1987 року) площею 14,3 кв.м,
ОСОБА_3 - кімнату 1-3 площею 18,3 кв.м, ОСОБА_4
- кімнату 1-2 площею 12,6 кв.м, ОСОБА_2 - кімнату 1-5 площею 18,6 кв.м.
Місця загального користування, у тому числі: кухню 1-6, коридор 1-7, ванну
кімнату 1-8, опалювальне приміщення 1-9 та туалет 1-10 (згідно плану будови до
техпаспорту від 22.01.1987 року) залишено у спільному користуванні
співвласників.

Стягнуто з ОСОБА_1 1047 грн.
державного мита, з яких 51 грн. - на користь ОСОБА_2 та 996 грн. - на користь
держави.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати з
підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - частковому
скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення з
наступних мотивів.

Як видно з матеріалів справи і ці
обставини ніким не оспорюються, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 19.04.1980
року позивач разом з дружиною та своїми дітьми - відповідачами у даній справі
став проживати у будинку АДРЕСА_1, забудовником і власником якого згідно
договору на право побудови будинку і безтермінового користування земельною
ділянкою від 17.06.1950 року  являлась
мати дружини - ОСОБА_6

В серпні 1981 року рішенням Хмельницького
міськвиконкому № 178 від 13.08.1981 року ОСОБА_6  було надано дозвіл на будівництво нового
житлового будинку на тій же земельній ділянці. 04.10.1985 року новозбудований
будинок приймальною комісією було прийнято в експлуатацію і акт приймання
затверджено рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів  м. Хмельницького від 20.02.1986 року № 46.  На підставі цього рішення 14.03.1986 року на
ім'я ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий
будинок з належними йому будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції об'єктивно
встановлено, що даний будинок будувався за рахунок спільних коштів подружжя
ОСОБА_1  та ОСОБА_6 з метою створення
спільної власності на житловий будинок, оскільки іншого житла у ОСОБА_1 не
було.

З огляду
на ці обставини та відповідно до положень ст.112 ЦК України 1963 року,
роз'яснень Пленуму Верховного  Суду СРСР,
даних в абз.2 п.5 постанови від 31.07.1981 року № 4, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний будинок належав  ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на праві спільної
сумісної власності, а тому їх частки на вказане будинковолодіння є рівними.

Разом з
тим, встановлення цих обставин та визнання за ОСОБА_2 права власності на 6/15
частини у будинковолодінні по АДРЕСА_1не давало суду першої інстанції правової
підстави для висновку про те, що рішення №46 виконкому Хмельницької міської
ради від 20.02.1986 року про затвердження акта комісії про прийняття в
експлуатацію спірного будинковолодіння є незаконним, а видане 14.03.1986 року
на підставі цього рішення на ім'я ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на
спірне будинковолодіння є недійсним з моменту його видачі. Тому в цій частині
рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову
ОСОБА_2 в цій частині позовних вимог.

Доводи
апеляційної скарги про недотримання ОСОБА_2 строку позовної давності
спростовуються наступним.

Відповідно
до положень ст.76 ЦК України 1963 року перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли
особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Обговорюючи
дане питання, суд першої інстанції вірно виходив з того, що право на позов у
позивача виникло у 2003 році, коли після смерті ОСОБА_6, що настала
ІНФОРМАЦІЯ_1, йому стало відомо про наявність складеного нею заповіту від
21.05.2003 року на користь відповідачів щодо усього спірного будинковолодіння.
З позовом про визнання частково недійсним заповіту та визнання за ним права
власності на частину спірного будинковолодіння ОСОБА_2 звернувся в суд
28.11.2003 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст.71 ЦК
України 1963 року. З доводами апелянта про те, що строк позовної давності у
даному випадку слід обраховувати з 14.03.1986 року, коли було видано свідоцтво
про право власності на спірний будинок ОСОБА_6, колегія суддів погодитись не
може, оскільки ОСОБА_2 постійно проживав в спірному будинку, вважав себе одним
із  співвласників цього будинку,
утримував його і до 2003 року право ОСОБА_2 на дане будинковолодіння ніким не
оспорювалося.

Керуючись
ст. ст.  303, 307, 309, 313, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

в
и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задоволити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 26 лютого 2008 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
часткове визнання недійсним, скасування рішення №46 виконкому Хмельницької
міської ради від 20.02.1986 року та визнання недійсним свідоцтва про право
особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1,
виданого 14.03.1986 року на ім'я ОСОБА_6, скасувати і в задоволенні цих
позовних вимог ОСОБА_2відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:

Судді: