У х в а л а

Іменем України

6 лютого 2008 року                                                                                                   м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Гнатенка А.В.,

суддів:                                  Косенка
В.Й.,                                 Григор'євої
Л.І.,

Балюка М.І.,                                   Барсукової
В.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до приватного підприємства “Плазма” про визнання інформації
недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію,
відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_1 та заступника
прокурора Донецької області на рішення Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 19 червня 2007 року й ухвалу апеляційного суду Донецької області
від 28 серпня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2003 року ОСОБА_1, який був на той час депутатом
Верховної Ради України, лідером фракції “Наша Україна”, прибув до міста
Донецька для проведення партійного з'їзду. Проїжджаючи вулицею Артема, а саме
біля будинку № 142 у Київському районі м. Донецька, він побачив консольну
конструкцію стаціонарної установки, на якій було розміщено зображення у вигляді
чоловічого силуету у військовій формі з фотографією обличчя, який стоїть за
трибуною із зображенням Державного Герба України.

У листопаді 2003 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом
до приватного підприємства (далі - ПП) “Плазма” про відшкодування моральної
шкоди в сумі 500 грн. мотивуючи тим, що в договірних відносинах із ПП “Плазма”
щодо розповсюдження в будь-якій формі й будь-якими засобами реклами відносно
нього він не перебуває, а встановлена відповідачем реклама не відповідає
дійсності, порочить його честь, гідність і ділову репутацію.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив визнати
недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію,
інформацію, розповсюджену ПП “Плазма” 31 жовтня 2003 року на рекламній
конструкції стаціонарної установи біля будинку № 142 по вул. Артема в м.
Донецьку в вигляді фотографії із зображенням його обличчя у формі військових
фашиської армії. Також позивач просив відповідача спростувати зазначену
інформацію шляхом розміщення на зазначеній конструкції за власні кошти
інформації, змістом якої є пропаганда положень Універсалу Національної Єдності
від 3 серпня 2006 року, та стягнення з ПП “Плазма” 500 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від
19 червня           2007 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 серпня 2007 року, у
позові відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,
ОСОБА_1  та заступник прокурора Донецької
області подали до Верховного Суду України касаційні скарги, в яких, посилаючись
на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, з
таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, з чим погодився
й апеляційний суд, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів,
що розповсюджувачем недостовірної інформації, яка була розміщена 31 жовтня 2003
року на консольній конструкції стаціонарної установи на вулиці Артема, біля
будинку № 142, у м. Донецьку, є ПП “Плазма”.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна,
оскільки суди дійшли їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування
обставин справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах, неправильно
застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 202 ЦПК України (1963 року) рішення
суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення суду є
обґрунтованим тоді, коли суд, виконавши всі вимоги Цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до
норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 7 ЦК України (1963 року) громадянин
або організація вправі вимагати в судовому порядку спростування відомостей, що
не відповідають дійсності або викладені неправдиво, які порочать їх честь,
гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди їх інтересам, якщо той, хто
поширив такі відомості, не доведе, що вони відповідають дійсності.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від         28 вересня 1990 року
№ 7 “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і
ділової репутації громадян та організацій” відповідач повинен довести, що
поширені ним відомості відповідають дійсності. Позивач має право подати докази
невідповідності дійсності таких відомостей.

Відповідно до ст. 7, п.1 ст. 8, ст. 10 Закону України від
11 липня 2003 року  № 1121-IV “Про рекламу”
реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні,
гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності.

У рекламі забороняється вміщувати зображення фізичної
особи або використовувати її ім'я без згоди цієї особи.

Недобросовісна реклама забороняється.

Як убачається з матеріалів справи інформація, що
розміщена 31 жовтня 2003 року на рекламній конструкції, що розташована на
вулиці Артема, 142 у      м. Донецьку, є
порушенням указаних вимог закону, образливою, такою, що не відповідає
дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Дозвіл на розміщення зовнішньої реклами за вказаною
адресою розпорядженням Донецького міського голови від 13 січня 2003 року № 25/2
надавався ПП “Ідеал”.

Згідно договору № 10 від 1 травня 2002 року, укладеного
між ПП “Ідеал” та       ПП “Плазма”;
останнє розміщувало рекламу на консольних конструкціях, які належать ПП
“Ідеал”, у тому числі конструкції, що розташована на вул. Артема навпроти
будинку № 142, які по договору-специфікації № 32 від 31 серпня 2003 року
передані ПП “Ідеал”, за що ПП “Плазма” останньому 10 вересня 2003 року
здійснило оплату.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України “Про рекламу”
відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть: рекламодавці,
винні у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для
виробництва реклами; у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом;
виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами;
розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку
розповсюдження та розміщення реклами.

Згідно п. 2 ст. 26 Закону України “Про рекламу”  відповідальність за дотримання законодавства
покладено на органи виконавчої влади.

У порушення вимог цього Закону та ст. ст. 15, 31, 60, 62,
202 ЦПК України (1963 року) суд не з'ясував, хто є відповідальним за порушення
законодавства про рекламу, зокрема, ПП “Плазма” чи ПП “Ідеал”, чи робочий орган
по зовнішній рекламі виконавчої влади в особі комунального підприємства
управління генерального плану м. Донецька. Усупереч вимогам ст. 105 ЦПК України
(1963 року) не притягнув їх до участі у справі, тоді як даний спір стосується
їх інтересів.

Указані порушення процесуального закону пройшли поза
увагою апеляційного суду, що призвело до неправильного прийняття рішення.

Відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України судове рішення
підлягає обов'язковому скасуванню з передачею справи на новий розгляд, якщо суд
вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

За таких обставин судові рішення не можуть вважатися
законними та обґрунтованими, підлягають скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора Донецької області
та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 19
червня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 серпня
2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий                                                            А.В. Гнатенко

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

М.І. Балюк

Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова