Справа
№22Ц-2307/2008р.
інстанції Карпович В.Д.
інстанції Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 червня 2008 року  колегія суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого      Приходька К.П.,

суддів                 Поліщука М.А., Коцюрби О.П.,

при секретарі     Рудзінській А.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Яготинського району Київської
області в інтересах відповідачки ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду
Київської області від 15 квітня 2008 року у цивільній справі за
позовомОСОБА_2до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Яготинська
районна державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору довічного
утримання від 13 червня 2001 року, про визнання недійсним договору дарування
від 01 вересня 2006 року та поновлення права власності на квартиру,

встановила:

у червні 2006 року позивачка
звернулася до суду обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 липня 1999 року
ОСОБА_4склала на її користь заповіт, згідно якого заповідала позивачці 12
частину квартири заАДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4померла і
позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

В нотаріальній конторі їй стало
відомо про те, що ОСОБА_4 13 червня 2001 року уклала з відповідачкоюОСОБА_1. договір
довічного утримання, фактично передавши останній у власність квартиру.

Позивачка вважає, що укладений
договір довічного утримання необхідно визнати недійсним з підстав передбачених
ст.55 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) оскільки ОСОБА_4 на момент укладення
договору не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

01 вересня 2006 року відповідачка
ОСОБА_1. подарувала спірну квартиру відповідачці ОСОБА_3

У лютому 2008 року позивачка
збільшила свої позовні вимоги і остаточно просила суд визнати недійсним договір
довічного утримання, укладений між ОСОБА_4таОСОБА_1. 13 червня 2001 року,
визнати недійсним договір дарування, укладений міжОСОБА_1. та ОСОБА_3 від 01
вересня 2006 року, поновити за ОСОБА_4право власності на квартируАДРЕСА_1

Рішенням суду від 15 квітня 2008
року позовна заява задоволена, визнаний недійсним договір довічного утримання,
укладений між ОСОБА_4таОСОБА_1. 13 червня 2001 року, визнаний недійсним договір
дарування, укладений міжОСОБА_1. та ОСОБА_3 від 01 вересня 2006 року, поновлено
за ОСОБА_4право власності на квартируАДРЕСА_1

Прокурором, в інтересах
відповідачкиОСОБА_1., подана на рішення суду апеляційну скаргу в якій він
просить скасувати рішення суду і направити справу на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції посилаючись на порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним воно
вважається тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом. Обґрунтованим - у разі ухвалення його на основі повно
і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно до ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду
справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального право або
порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності на житло від 17 січня 1996 року квартира  АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5. та його дружині
ОСОБА_4. на праві спільної сумісної власності.

02 липня 1999 року ОСОБА_4склала
заповіт за яким заповідала усе своє майно, в тому числі й належну їй 12
частину квартири АДРЕСА_1 на ім'я позивачки по справі.

24 січня 2001 року ОСОБА_4отримала
свідоцтво про право на спадщину за законом на 12 частину квартири  АДРЕСА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

13 червня 2001 року ОСОБА_4уклала з
відповідачкоюОСОБА_1. договір довічного утримання згідно якого передала у
власність відповідачціОСОБА_1. спірну квартиру.

Ухвалою суду від 24 квітня 2007
року по справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Вказана експертиза була проведена
14 листопада 2007 року і ухвалою суду від 18 січня 2008 року по справі
відновлено провадження.

Відповідно з вимогами ст.74 ЦПК
України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова
повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які
викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в
судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за сум днів до судового засідання,
а судова повістка - повідомлення, завчасно.

В судові засідання на 01 лютого
2008 року, 12 лютого 2008 року, 25 лютого 2008 року, 20 березня 2008 року, 02
квітня 2008 року, 07 квітня 2008 року та 15 квітня 2008 року позивачка жодного
разу не прибула, дані про те, що вона повідомлена належним чином повідомлена
про час і місце судового засідання в матеріалах
справи відсутні.

Згідно протоколів
судового засідання у справі, в якості представника позивачки, приймала участь
ОСОБА_6

У відповідності з вимогами ч.1
ст.38 ЦПК України сторона може брати участь у цивільній справі особисто або
через представника. На порушення вимог ст.40,42 ЦПК України судом до участі у
розгляду справи допущена ОСОБА_6 повноваження якої, як представника позивачки
належним чином не підтверджені жодним документом.

Усної заяви від позивачки про
надання ОСОБА_6 повноважень, як її представника на підставі вимог ч.6 ст.42 ЦПК
України, не надходило, дані про занесення такої заяви до журналу судового
засідання відсутні.

Частиною 3 ст.169 ЦПК
України встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання позивача,
повідомленого належним чином, без поважної причини або неповідомлення ним про
причину повторної неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи
за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

На вказані вимоги
закону суд першої інстанції не звернув увагу та не застосував наслідки неявки в
судове засідання позивача передбачені ч.3 ст.169 ЦПК України.

Відповідно з ч.3 ст.222 ЦПК України
особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні,
копії судового рішення надсилаються листом протягом п'яти днів з дня
проголошення рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що суд першої інстанції у встановленому ЦПК України порядку направив
позивачці копію рішення суду.

Згідно з вимогами з п.3 ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув справу за
відсутності будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином не
повідомлених про час і місце судового засідання.

У відповідності з п.4
ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи
на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не
брали участь у справі.

Колегія суддів вважає, що за таких
обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно визначитися з складом осіб, які беруть участь у справі, повідомити
сторони належним чином про час і місце судового
засідання, зібраним по справі доказам дати належну оцінку та постановити
по справі ухвалу відповідно до вимог закону.

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.307,311,313,314,315,317,319 ЦПК України колегія,

ухвалила:

апеляційну скаргу Яготинського
районного прокурора задоволити.

Скасувати рішення Яготинського
районного суду Київської області від 15 квітня 2008 року, справу направити на
новий розгляд до того ж суду іншим складом.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -