Справа № 22-ц-595/2008
Головуючий у першій інстанції- триголова В.М.
Категорія - цивільна
Доповідач - шарапова
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

Шарапової
О.Л.

суддів:

губар
В.С., Миронцова В.М.

при секретарі:

Сетченко
Н.М.

за участю:

ОСОБА_1,
ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня 2008
року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного
нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати та
постановити нове про задоволення позовних вимог.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня
2008 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що суд
неправильно послався на ст. 1179 ЦК України, згідно якої обов”язок батьків
відшкодувати  шкоду, завдану їх
неповнолітніми дітьми, припиняється , коли дитина досягла повноліття. Оскільки
відповідачі вчинили фіктивний правочин, то в разі визнання його недійсним, вона
буде мати право на відшкодування завданих збитків відповідно до ст. 216 ЦК
України. Апелянт посилається на те, що судом не було надано належної оцінки тій
обставині, що згідно з укладеним договором довічного утримання  сума матеріального забезпечення становить
лише 50 грн., що свідчить про фіктивність оспорюваного правочину. Крім того,
апелянт посилається на те, що судом не було надано належної оцінки показам
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким про укладання договору довічного
утримання нічого невідомо і які підтвердили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
будинкуАДРЕСА_1 не проживають, а відповідач ОСОБА_2лише іноді навідується до
вказаного будинку. В ході розслідування кримінальної справи ОСОБА_2 постановою
від 22.11.05 року був притягнутий в якості цивільного відповідача і вже 06
грудня 2005 року між відповідачами був укладений договір довічного утримання, а
тому оспорюваний правочин вчинений з метою уникнути матеріальної
відповідальності та не був спрямований на створення правових наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,  дослідивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході розслідування кримінальної справи по обвинуваченнюОСОБА_8
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 КК України, постановою слідчого від
22.11.05 року ОСОБА_2був притягнутий в якості цивільного відповідача по
кримінальній справі та був накладений арешт на його майно за місцем проживання.
Вироком Ніжинського міськрайонного суду від 12 квітня 2006 року, який набрав
законної сили, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджена за ст. ст. 69, 75, 185 ч. 5 КК
України до чотирьох років позбавлення волі та звільнена від відбуття покарання
з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_9 таОСОБА_8 в
солідарному порядку  на користь ОСОБА_1
39 002 грн. 12 коп., у разі відсутності уОСОБА_8 самостійного заробітку
стягнення мало проводитися  з її батьків
ОСОБА_2та ОСОБА_10  06 грудня 2005 року
між ОСОБА_2та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, згідно з
яким  ОСОБА_2передав у власність ОСОБА_3
жилий будинок АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов”язалась довічно утримувати ОСОБА_2.
Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 3394. На момент
укладання даного правочину заборона на відчудження вказаного будинку була
відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено
без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно ч. 1, 2  ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у результаті порушення  її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв”язку зі знищенням  або пошкодженням  речі, а також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення  свого
порушеного права.

За змістом  ст. 1179 ЦК України
обов”язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка
завдала шкоди, повноліття.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку, що на час укладання договору довічного утримання заборона на
відчудження будинку була відсутня, а тому у нотаріуса не було підстав відмовити
у посвідченні вказаного договору; позивачкою не надано доказів щодо фіктивності
укладеного правочину; на час розгляду справиОСОБА_8 досягла повноліття, а тому
визнання договору довічного утримання від 06.12.05 року недійсним не створить
для ОСОБА_2. обов”язку відшкодувати позивачці завдану шкоду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який
відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи.

Доводи апелянта про те, що суд неправильно послався на ст. 1179 ЦК України,
а в разі визнання укладеного правочину недійсним, вона буде мати право на
відшкодування завданих збитків відповідно до ст. 216 ЦК України, апеляційний
суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи є довільним тлумаченням
правової норми.  Посилання апелянта на
те, що згідно з укладеним договором довічного утримання  сума матеріального забезпечення становить
лише 50 грн., що свідчить про фіктивність оспорюваного правочину, апеляційний
суд вважає такими, що не грунтуються на законі, оскільки жодним законодавчим
актом не визначена мінімальна сума матеріального забезпечення по даному виду
правочинів. Доводи апелянта про те, що показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 підтверджується фіктивність оспорюваного правочину, апеляційний суд
вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки показами даних осіб не
доведена відсутність  в учасників
правочину наміру створити  юридичні
наслідки. Посилання апелянта на те, що договір довічного утримання був
укладений з метою уникнення матеріальної відповідальності, а тому вказаний
правочин є фіктивним, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в ході
розгляду справи не надано належних доказів, які б свідчили, що укладаючи
договір довічного утримання ОСОБА_3 не намагалася досягти правового результату.

Рішення суду постановлене з дотриманням вимог законодавства, а тому
відсутні підстави для його скасування.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що  апеляційна скарга підлягає відхиленню, а
рішення суду залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 209,
218, 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 січня
2008 року - залишити без зміни.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:                                        Судді: