Справа № 2-40/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

19 травня 2008 року Чернігівський
районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої
- судді Шитченко Н.В.,

при
секретарі - Борисенко О.І.,

за участю
представника позивачки -ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про стягнення коштів у повернення позики,  -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду
з  позовом, в якому просила стягнути з
відповідачів 264075 грн., що були нею надані ОСОБА_2, як позика на купівлю
чотирьохкімнатної квартири в м. Чернігові, право власності на &frac12; частину
якої в даний час зареєстровано за кожним з відповідачів. Заявлені вимоги
мотивуються тим, що позивачка надала в борг за розписками ОСОБА_2 кошти 1
травня 1989 року в сумі 5200 рублів та 4 жовтня 1991 року 4049 рублів на
придбання чотирьохкімнатної кооперативної квартири АДРЕСА_1. Вважає, що розмір
внесених нею коштів становить 7/10 вартості вказаної квартири і пропорційно до
цієї частки просила стягнути з відповідачів 264075 грн. В ході розгляду справи
заявлені вимоги уточнила і просила стягнути з кожного  відповідача 132043 грн.

В судовому засіданні представник
позивачки  заявлені вимоги підтримала і
просила їх задовольнити, посилаючись на обставини позову.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення
позову не заперечував, пояснивши, що дійсно брав у матері в борг кошти в сумі
5200 рублів та 4049 рублів і підтвердив справжність наданих позивачкою боргових
розписок, вказавши, що розбіжності в датах складання та посвідчення першої
розписки, що датована 1989 роком, на отримання коштів в сумі 5200 рублів
зумовлено тим, що ні він, ні мати не знали порядку їх оформлення, тому
справжність підпису посвідчили пізніше. Вважав, що відповідачка ОСОБА_5 також
має сплатити на користь позивачки свою частину боргу, оскільки є співвласницею
квартири, на яку він брав кошти в борг.

Представник відповідачки ОСОБА_5
проти задоволення позову заперечував, вважаючи, що вимоги до його довірительки
заявлені необґрунтовано, оскільки вона особисто з позивачкою договір позики не
укладала, про наявність боргових зобов'язань обізнана не була. Договору на
створення сумісної власності з відповідачкою ОСОБА_4 не мала, як і права на
частину спірної кооперативної квартири, що підтверджується рішенням
Новозаводського районного суду м. Чернігова від 8 грудня 2000 року, а тому
стягнення суми коштів пропорційно 7/10 частин вартості квартири  є безпідставним.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази у справі, розглядаючи справу в межах заявлених
вимог, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_4
надала своєму сину відповідачу по справі ОСОБА_2 за борговими розписками (а.с.
9-10) кошти 1 травня 1989 року в сумі 5200 рублів та 4 жовтня 1991 року 4049
рублів на придбання кооперативної квартири з умовою їх повернення за першою
вимогою. На час розгляду справи гроші позивачці не повернуті, чого не
заперечував ОСОБА_2 під час розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047,
1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві отриману за договором позики таку ж суму грошових коштів у
порядку та строки, що встановлені зазначеним договором. Разом з тим, суд
вважає, що розрахунок суми боргу, яка підлягає поверненню, має бути проведений
у відповідності до листа Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року, №
62-97р, в якому наведено рекомендації відносно порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ, де необхідно визначити розмір коштів за
певний період з урахуванням інфляції, оскільки з часу надання коштів у борг
пройшло кілька років. Розрахунок проводиться шляхом множення індексів інфляції
за відповідні періоди до часу звернення до суду на суму боргу. Таким чином,
надана ОСОБА_4 в 1989 році позика в 5200 рублів на час розгляду даної цивільної
справи складає :

390,0х2100,0/100х10256,0/100х501,0/100х281,7/100х139,7/100х110,1/100х120,0/100х119,2/100х125,8/100х106,1/100х99,4/100х108,2/100х112,3/100х110,3/100х111,6/100х116,6/100х102,9/100х102,7/100х
103,8/100х103,1/100 = 68249148% х 5200/100 = крб. До вересня 1996
року в обігу були українські карбованці, тому отримана сума повинна бути
переведена в гривні шляхом ділення на 100000. Отже, сума боргу становить 35489,56
грн.

Розмір суми коштів, що надавалась
ОСОБА_4 відповідачу 4 жовтня 1991 року розміром 4049 рублів відповідно
розраховується :

105,9х116,5/100х124,6/100х2100,0/100х10256,0/100х501,0/100х281,7/100х139,7/100х110,1/100х120,0/100х119,2/100х125,8/100х106,1/100х99,4/100х108,2/100х112,3/100х110,3/100х111,6/100х116,6/100х102,9/100х102,7/100х103,8/100х103,1/100
= 26901255,9% х 4049/100 = ,4/100000 = 10892,32 грн.

Отже, загальна сума боргу, що була
надана позивачкою ОСОБА_2, на час розгляду даної справи становить 35489,56 +
10892,32 = 46381,88 грн. З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_2
визнаються, факт отримання коштів, а також час звернення позивачки з вимогою
про їх повернення не заперечуються, суд вважає, що вказану суму слід стягнути з
нього на користь ОСОБА_4

Разом з тим, не підлягають
задоволенню вимоги позову про стягнення коштів з ОСОБА_5, оскільки суду не
надано доказів на підтвердження того, що вона особисто брала у позивачки кошти
в борг. Суд погоджується з твердженнями представника відповідачки про те, що
договору на створення сумісної власності з відповідачкою ОСОБА_4 не укладала,
права на частину спірної кооперативної квартири не має, що підтверджується
рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 8 грудня 2000 року, а
тому стягнення суми коштів пропорційно 7/10 частин вартості квартири є
безпідставним.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215 ЦПК
України,  ст.ст. 1046, 1047, 1049
Цивільного кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про стягнення коштів у повернення позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 кошти за договорами позики від 1 травня 1989 року та 4 жовтня 1991 року
в сумі  46381 грн 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30
грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в сумі 463,82 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано до апеляційного суду Чернігівської області через
Чернігівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернігівської області
через Чернігівський районний суд протягом 20 днів після подання заяви на апеляційне оскарження.

Суддя
Н.В. Шитченко