Справа № 22ц-7222008 р.
Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В.
Доповідач: Боброва І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

05 травня 2008 року                                  місто
Чернігів

А  п
е  л  я
ц  і  й
н  и  й
с  у  д
Чернігівської області

у складі:

головуючого - судді Литвиненко І.В.,

суддів - Лазоренка М.І., Бобрової І.О.,

при секретарі -
Рябчук С.В.,

за участю:

позивачів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3,

відповідача
ОСОБА_4,

представника
відповідача ОСОБА_4 -  ОСОБА_5,

представника
відповідача ЖКП - Вороного В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду
міста Чернігова від 20 лютого 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Житлово-комунального підприємства Чернігівської
обласної корпорації агропромислового будівництва про вселення до гуртожитку та
виселення з гуртожитку та  зустрічним позовом
ОСОБА_4 до житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації
агропромислового будівництва, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання такими, що
втратили право на житло,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду від 20.02.2008
р. та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Рішенням Деснянського районного
суду  м. Чернігова від 20 лютого 2008
р.  були
частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вони були вселені
в кімнату гуртожитку АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4  було відмовлено.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_4  зводяться до
того, що рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та ухвалене з
порушенням та неправильним застосуванням норм матеріально та процесуального
права.

Суд, на думку апелянта, при винесенні свого рішення не врахував того, що
ОСОБА_8, ОСОБА_9 в 1999 році виселились з спірної кімнати добровільно і
переїхали проживати до м. Києва, де і проживають зараз. Тому відповідно до
ст.107 ЖК України вони повинні бути визнані такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням.

Йому (ОСОБА_4) спірна кімната була надана на підставі клопотання керівника
корпорації „Чернігівоблагропромбуд”. Начальник ЖЕКу дозволила йому поселитися в
кімнаті АДРЕСА_1, виписавши на нього розрахункову книжку по квартплаті та
комунальних послугах. Апелянт вважає, що він з сім'єю проживає в спірній
кімнаті на законних підставах.

Письмові пояснення чи заперечення на
апеляційну скаргу позивачі-відповідачі ОСОБА_1 та відповідач ЖКП не надавали.
Під час судового засідання просили в задоволенні скарги відмовити, надавши такі
ж пояснення як і в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін виходячи з наступного:

Суд першої інстанції у повному обсязі дослідив надані
сторонами документи, перевірив доводи сторін, правильно встановив обставини
справи, що мають значення для вирішення спору і дав їм вірну юридичну оцінку.
Висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та законі.

Суд правильно встановив, що сторони - ОСОБА_4 та ОСОБА_1
зареєстровані в гуртожитку, що знаходиться АДРЕСА_1. ОСОБА_4 зареєстрований в
кімнаті АДРЕСА_2 (а.с.37), а ОСОБА_1 в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с.11-16). Особовий
рахунок на кімнату АДРЕСА_1відкритий на ім'я ОСОБА_1 (а.с.10). Зазначений
гуртожиток перебуває на  балансі
відповідача Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації
агропромислового будівництва (а.с.61).
Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.03.2003
р. №54 зазначеному гуртожитку наданий статус сімейного (а.с.62).

Правомірність заселення сім'ї ОСОБА_1 в даний гуртожиток
ніким не оспорюється. Як було з'ясовано під час судового засідання, сім'я
ОСОБА_1 заселилася в кімнату АДРЕСА_1 гуртожитку на підставі ордеру, який був
виданий на заселення саме кімнати АДРЕСА_1.

Згідно з копією
трудової книжки (а.с.17), ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з власником
гуртожитку і 31.05.1997 р. був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України.

Після звільнення ОСОБА_1 разом с сім'єю виїхав до іншого
населеного пункту. Спірну кімнату АДРЕСА_1, де проживала сім'я ОСОБА_1 зайняв
відповідач - позивач ОСОБА_4 з сім'єю.

Твердження останнього щодо законності його вселення в цю кімнату не знайшли
свого підтвердження під час судового засідання.
За змістом ст. 129 ЖК Української РСР, єдиною підставою для вселення в
кімнату гуртожитку є ордер. Відповідно до п.19
ч.2  постанови Ради Міністрів УРСР від
03.06.1986 р. "Про затвердження Примірного положення про гуртожитки",
переселення в разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в
даному гуртожитку також провадиться за рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації та профспілкового комітету і комітету комсомолу з видачею
нового ордера. Відповідач-позивач ОСОБА_4 не надав суду доказів наявності
такого рішення та видачі йому ордеру на приміщення АДРЕСА_1.

Таким чином відповідач-позивач ОСОБА_4 не має права
позиватися з приводу визнання позивачів-відповідачів ОСОБА_1 такими що втратили
право користування житловим приміщенням. Тому суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у задоволенні його позову.

Вірним є і висновок суду щодо вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2
до кімнати гуртожитку АДРЕСА_1, оскільки, як зазначалося вище, правомірність
зайняття ОСОБА_1 приміщення АДРЕСА_1 ніким не оспорюється. Таким чином, вимоги
позивачів-відповідачів ОСОБА_1 щодо вселення є обґрунтованими і такими, що
підлягали задоволенню.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах
доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в
апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому
підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з
дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його
скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315,317,319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_4 -  відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 20 лютого 2008
року   - залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена
до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної
сили.

Головуючий:                                             Судді: