Справа № 2-115/08
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Нововолинськ                                                                    03 квітня 2008  року

Нововолинський міський суд Волинської області під головуванням

судді                                                           Свередюка А.В.

за
участю секретаря                             Гнатюк К.В.

позивача
ОСОБА_1.

представника
відповідача                     ОСОБА_2.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1до
ОСОБА_3про визнання втрати права на жиле приміщення за адресоюАДРЕСА_1

встановив:

21 грудня 2005 року ОСОБА_1.
звернулася з позовом до ОСОБА_3. про визнання втрати права на жиле приміщення
за адресоюАДРЕСА_1. Свою вимогу мотивує тим, що ОСОБА_3. перестала бути членом
її сім'ї і більше одного року без поважної причини не проживає в
жилому приміщенні за адресоюАДРЕСА_1.

ОСОБА_1. позов підтримала і пояснила,
що вона є одним із співвласників жилого приміщення за адресоюАДРЕСА_1. ОСОБА_3.
ще в 2001 році забрала свої речі і виїхала з квартири. Її внук ОСОБА_4.
розірвав шлюб з ОСОБА_3. ОСОБА_3. не проживає в квартирі без поважної причини.

Представник відповідачки ОСОБА_2.
позов не визнала і пояснила, що ОСОБА_3. виїхала на заробітки в м.Москва, а
коли повернулася, то її в спірне жиле приміщення не впустили.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши докази суд прийшов до висновку, що позов
підлягає до задоволення.

Стаття 405 ЦК України передбачає член
сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Власниками жилого приміщення за
адресоюАДРЕСА_1 у відповідності до свідоцтва про право власності (а.с.28) від
27 грудня 1995 року є ОСОБА_1., ОСОБА_5., ОСОБА_6. На час розгляду справи
співвласник ОСОБА_7. помер.

З цивільної справи 2-50/05 яка була
оглянута в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_4(внук позивачки) уклав 22
листопада 1998 року шлюб з ОСОБА_3.

В особовому рахунку НОМЕР_1(а.с.6) в
довідці з місця проживання про склад сім'ї (а.с.7) вказано що в жилому
приміщенні за адресоюАДРЕСА_1 з грудня 2000 року зареєстрована одна з
співвласників ОСОБА_1., з листопада 1999 року відповідачка ОСОБА_3, з лютого
1997 року внук ОСОБА_1., чоловік ОСОБА_3. ОСОБА_4.

З цивільної справи 2-50/05 вбачається,
що ОСОБА_4. в листопаді 2004 року звернувся з позовом до ОСОБА_3. про
розірвання шлюбу, мотивувавши позов тим, що він та ОСОБА_3. припинили
подружньо-шлюбні стосунки, ведення спільного господарства з 2001 року. 18 січня
2005 року Нововолинський міський суд виніс рішення яким розірвав шлюб між
ОСОБА_4. та ОСОБА_3.

2 березня 2005 року ОСОБА_4. отримав
свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.10).

Твердження представника відповідача
ОСОБА_2. свідків ОСОБА_8., ОСОБА_9. про те, що ОСОБА_3. виїхала на заробітки у
зв'язку з тим, що необхідно було платити борги за квартиру спростовуються
слідуючим.

З повідомлення комунального
підприємства «Нововолинськтеплокомуненерго» (а.с.84) вбачається, що з січня
1999 року по 11 лютого 2003 року був борг за використану теплову енергію в
розмірі 2104,44 грн., який був 11 лютого 2003 року погашений ОСОБА_5., як це
вбачається з показів ОСОБА_4. Батьки ОСОБА_3. ОСОБА_8., ОСОБА_9. показали, що
їх дочка не вносила плати за жиле приміщення за адресоюАДРЕСА_1.

З повідомлень КП
«Нововолинськтеплокомуненерго», підприємства «Нововолинськводоканал»,
Нововолинського управління по газифікації та газопостачанню
житлово-експлуатаційної контори № 3 (а.с.84-101) вбачається, плата за
комунальні послуги за жиле приміщення за адресоюАДРЕСА_1 проводилася
нерегулярно, але в повному обсязі.

В суді не знайшло підтвердження
обставини перешкоджання ОСОБА_3. проживати в жилому приміщенні за
адресоюАДРЕСА_1. Так представник відповідача ОСОБА_2., свідки ОСОБА_8.,
ОСОБА_9. не заперечили, що ОСОБА_3. виїхала на заробітки в 2001 році.
Відповідач ОСОБА_3. та ї представник не надали жодних доказів про те, як саме і
хто перешкоджав ОСОБА_3. в період з 2001 року по грудень 2005 року проживати у
спірному жилому приміщенні.

Житлово-експлуатаційна контора № 3
(а.с.9) Нововолинський МВ УМВС у своїх повідомленнях вказали, що ОСОБА_3. не
зверталася із заявами про перешкоджання їй проживати в жилому приміщенні за
адресою АДРЕСА_1

Свідки ОСОБА_10., ОСОБА_11. показали,
що приблизно з 2001 року ОСОБА_3. не бачили ні в дворі, ні в самому жилому
приміщенні за адресоюАДРЕСА_1.

13 лютого 2006 року Нововолинським
міським судом було винесено заочне рішення за яким ОСОБА_3. було визнано
втратившою право користування жилим приміщенням за адресоюАДРЕСА_1.

28 грудня 2007 року ОСОБА_3.
звернулася із заявою про скасування заочного рішення, мотивуючи її тим, що не
була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що працює на
заробітках в Москві.

Ухвалою Нововолинського міського суду
від 14 січня 2008 року заочне рішення Нововолинського міського суду від 13
лютого 2006 року було скасоване, так як при подачі позову позивач ОСОБА_1.
невірно вказала адресу за якою проживає ОСОБА_3. і тому повідомити її про час і
місце розгляду справи у законному порядку (через пошту, газету Нова Волинь)
було неможливо.

Що стосується твердження відповідачки
ОСОБА_3. про те, що вона з поважної причини не проживала в жилому приміщенні за
адресоюАДРЕСА_1, так як перебувала на заробітках в Москві, то воно не знайшло
свого підтвердження в суді.

Свідки ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_4.
показали, що в 2001 році ОСОБА_3. поїхала в Москву, але вказати де і ким вона
працювала з 2001 року по грудень 2005 року не можуть.

Відмітка в закордонному паспорті
ОСОБА_3. (а.с.68, 69) від 18 листопада 2003 року не може свідчити, що ОСОБА_3.
поїхала в Москву, а свідчить про те, що 18 листопада 2003 року в'їхала в Республіку Бєларусь.

Довідка ТзОВ «Ламбін» (а.с.46) про те,
що ОСОБА_3. працює в товаристві продавцем, копії міграційної картки (а.с.70)
копії документа про реєстрацію в Москві з 18 січня 2006 року по 16 квітня 2006
року судом не приймаються як доказ роботи в Москві, так як ст. 13 Конвенції СНД
ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року передбачає, що
документи які на території однієї із Сторін які Домовилися виготовлені або
посвідчені установою або спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції
і по встановленій формі і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території
інших Сторін які Домовилися без будь-якого спеціального посвідчення.

Відповідачем не надано жодного доказу
про те, що з моменту подачі заяви про скасування заочного рішення тобто з 28
грудня 2007 року по день розгляду справи в суді про бажання вселитися у спірне
жиле приміщення та проживати в ньому.

Таким чином в суді встановлено, що
ОСОБА_3. на законних підставах стала з листопада 1999 року проживати, як член
сім'ї ОСОБА_1., в жилому приміщенні за адресоюАДРЕСА_1, що вона з 2001 року
залишила вищевказане жиле приміщення, що ОСОБА_3. ніхто не перешкоджав в
користуванні жилим приміщенням, що вона без поважної причини не проживала в
ньому більше ніж один рік.

Керуючись ст.212-126 ЦПК України,
ст.156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила
право на користування жилим приміщенням за адресоюАДРЕСА_1.

Рішення суду набуває законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею
294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий    підпис

Згідно
з оригіналом

Суддя                                                                                     А.В.Свередюк