РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12
березня 2008 року
м.Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі :

головуючого                 Гнатенка А.В.,

суддів:                            Барсукової
В.М.,         Данчука В.Г.,

Григор'євої Л.І.,         Косенка
В.Й.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства
“Артемвугілля” (далі - ДП “Артемвугілля”)
про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2007 року ОСОБА_1 звернувся
в суд із позовом до ДП “Артемвугілля” про відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що протягом тривалого часу працював на шахті “Комсомолець”
(ДП “Артемвугілля”) і під час виконання трудових обов'язків із ним сталися
нещасні випадки у 1995 та 1999 роках.

Утрату професійної працездатності
йому вперше встановлено висновком МСЕК від 12 грудня 1995 року в розмірі 20 %.
При повторному огляді висновком МСЕК від 23 грудня 1998 року розмір утрати професійної працездатності зменшено до 10 % . Висновком МСЕК від 30 серпня 2006 року була
встановлена втрата працездатності 20 % безстроково. Посилаючись на те, що у
зв'язку з ушкодженням здоров'я йому спричинено й моральні страждання, ОСОБА_1
просив стягнути з відповідача на його користь 15 тис. грн. моральної шкоди.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 10 квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2007 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У поданій до Верховного Суду
України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення
рішення суд серед іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З набуттям чинності з 1 квітня 2001
року Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV “Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності”
(далі - Закон № 1105-ХІV) у разі
стійкої,  часткової  чи
повної втрати професійної працездатності працівника страхова  виплата за моральну шкоду відповідно до ст.
21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону виплачувалася потерпілому Фондом
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань до внесення 23 лютого 2007 року відповідних змін до цього Закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 1-2 постанови
від  27 березня 1992 року № 6 “Про
практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди”
(зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 року, від 30 вересня 1994
року, від 25 травня 1998 року та від 24 жовтня 2003 року) роз'яснив, що на
підставі Закону № 1105-ХІV у вигляді страхових виплат відшкодовується
шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього
Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм
унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних
із виконанням ними трудових обов'язків, було встановлено раніше згідно з
відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України.

У порушення вказаних
роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України районний суд наведені вимоги закону залишив поза увагою.

Висновок суду про пропуск позивачем передбаченого ст. 233
КЗпП України строку на звернення до суду є безпідставним,  тому що між сторонами виник спір щодо
стягнення виплат відповідно до норм Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” і з огляду на
характер спірних правовідносин  норми ст.
233 КЗпП України застосуванню до цих правовідносин не підлягають.

Оскільки з набуттям
чинності з 1 квітня 2001 року Закону № 1105-XIV підприємства не відповідають за
спричинення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, суд повинен був
відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог, а не за спливом строку
давності.

За таких обставин, коли суди повно
з'ясували обставини справи, але при вирішенні справи
застосували матеріальний закон, який не поширюється на ці правовідносини,
судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 336, 341, ЦПК
України, колегія суддів   Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

в и р і ш и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Горлівки
Донецької області від 10 квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 29 серпня 2007 року скасувати.

ОСОБА_1 в задоволенні позову до
державного підприємства “Артемвугілля” про відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      А.В.
Гнатенко

Судді:
В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко