Апеляційний суд
Кіровоградської  області
Справа № 22 -895-2008                                        Головуючий
у 1 інстанції -  Шевцова Н.В.
Категорія 19, 20                                                   Доповідач -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ,

21 травня   2008   року
колегія   суддів   судової
палати   в   цивільних
справах  апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді -   Авраменко Т.М.

суддів                      -   Гайсюка
О.В., Суровицької Л.В.

при секретарі                 -   Слюсаренко Н.Л.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської області від 4 березня 2008 року у справі за
позовом Закритого акціонерного товариства спільне українсько-англійське
підприємство з іноземними інвестиціями «Регіональний агропромисловий центр» до
Приватного підприємства «Ареал», ОСОБА_1про визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення  представника
позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді
2007 року ЗАТ спільне українсько-англійське підприємство з іноземними
інвестиціями «Регіональний агропромисловий центр» в особі ліквідатора ОСОБА_2.
звернулось в суд з позовом до приватного підприємства «Ареал», ОСОБА_1про
визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Посилалось на
те, що 30 жовтня 2007 року відповідачами було укладено нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - майстерні (автодорога
Львів-Кіровоград-Знам'янка АДРЕСА_1, згідно якого ПП «Ареал» продало, а
ОСОБА_1. купила вказане приміщення майстерні.

Позивач
просив визнати даний договір купівлі-продажу недійсним,  оскільки на момент укладення договору ПП
«Ареал» не було власником відчужуваного майна.

Рішенням
Знам'янського міськрайонного суду від 4 березня 2008 року позов задоволено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення суду першої інстанції скасувати з
підстав порушення норм матеріального і процесуального права і направити справу
на новий судовий розгляд.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1. підтримав доводи
апеляційної скарги, а представник ЗАТ заперечила проти них.

Колегія
суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,
вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних
підстав.

Судом
встановлено, що 23 січня 2007 року Спільне українсько-англійське підприємство з
іноземними інвестиціями «Регіональний агропромисловий центр» та Приватне
підприємство «Ареал» уклали нотаріально посвідчений договір, зареєстрований в
реєстрі за № 31, згідно якого ЗАТ продало, а ПП «Ареал» прийняло у власність
нежитлову будівлю - приміщення майстерні, що знаходиться на території
Суботцівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, АДРЕСА_1,загальною
площею 1456,5 кв.м, складається з майстерні, яка зазначена на плані під літерою
«А» (а.с.9).

Рішенням
господарського суду Кіровоградської області від 18.07. 2007 року вказаний
договір купівлі-продажу від 23 січня 2007 року визнано недійсним з тих підстав,
що повноваження директора ЗАТ  на
укладення спірного договору, на момент підписання договору були відсутні,
оскільки всупереч вимог ч.3 ст.13 Закону України «Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 р.,  укладення угоди не було погоджено з
розпорядником майна (а.с.14-16).

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.2007 року рішення
господарського суду Кіровоградської області від 18.07.2007 року залишено без
змін  (а.с.17-20).

Постановою
Вищого господарського суду України від 5.02.2008 року рішення господарського
суду Кіровоградської області від 18.07.2007 року та постанова
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.2007 року  залишені без змін (а.с.68-69).

Частина
третя статті 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим
рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

30 жовтня
2007 року Приватне підприємство «Ареал» та
Цилюрик Людмила Миколаївна, як фізична особа, уклали нотаріально
посвідчений, зареєстрований в реєстрі за № 1369
договір купівлі-продажу спірного приміщення майстерні (а.с.53).

Відповідно
до ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Згідно ст.
658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших
випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його повернення.

Суд першої
інстанції встановив, що ПП «Ареал» на момент укладення договору-купівлі продажу
30 жовтня 2007 року не було власником спірного приміщення майстерні і  прийшов до правильного висновку про те, що
укладений між ПП «Ареал» та ОСОБА_1. договір купівлі-продажу є недійсним.

Однак
вирішуючи спір, суд допустив порушення норм матеріального права, а саме до
спірних правовідносин не застосував положення
ч.1 , 2 ст. 388 ЦК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК є
підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

Відповідно
до ч.1 та ч.2  ст.388 ЦК   якщо майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг
знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно:

1)  було загублене власником або особою, якій він
передав майно у володіння;

2)  було викрадене у власника або особи, якій він
передав майно у володіння;

3)  вибуло з володіння власника або особи, якій
він  передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Майно не
можу бути витребувано  у добросовісного
набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових
рішень.

Суд не
дав оцінки та не визначився з наявністю
передбачених ст.388 ЦК  підстав
для витребування у відповідачки ОСОБА_1. спірного приміщення.

З
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1. не знала і не могла знати про те, що
продавець не  є власником майна,
відчуження майна на її користь відбулось за відплатним договором, тому вона є
добросовісним набувачем.

Однак,
оскільки спірне майно було продано ПП «Ареал» від імені ЗАТ особою, яка  на укладення угоди і її підписання не мала
відповідних, передбачених законодавством повноважень, спірне майно вибуло з
володіння власника  не з його волі.

За
таких обставин, власник має право витребувати спірне майно у набувача -
ОСОБА_1., а  відповідач не набуває права
власності на це майно, оскільки власник має право вимагати його повернення.

Суд не
застосовує наслідки визнання договору недійсним, передбачені ст.216 ЦК,
оскільки позивач не є стороною в договорі, який визнано недійсним.

Крім
порушення норм матеріального права, суд першої інстанції допустив також
порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення
справи, що відповідно до п.4  ч.1 ст.309
ЦПК також є підставою для скасування рішення та ухвалення нового.

Так, в
порушення вимог ст.ст. 80 та 88 ЦПК неправильно визначив ціну позову, розмір
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та відповідно
неправильно розподілив судові витрати між сторонами.

Згідно
п. 22 розділу У Інструкції  про порядок
обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом № 15 від
22.04.1993 р. Головної державної податкової інспекції України (із змінами) з
поданих до суду заяв мито справляється в розмірах, встановлених пунктом 1
статті 3 Декрету «Про державне мито».  До
позовних заяв, за які справляється державне мито, відносяться, зокрема, позови
про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, що подаються особами для
захисту свого порушеного права чи інтересу, який охороняється законом, хоч і не
пов'язаного зі стягненням на користь цих осіб грошових сум або майна.

Пункт 32
інструкції передбачає, що  з позовних
заяв про визнання недійсними договорів відчуження майна державне мито  сплачується виходячи із вартості
розшукуваного майна.

Відповідно до п.2.1 договору купівлі-продажу нежилого приміщення,
укладеного відповідачами 30 жовтня 2007 року, продаж приміщення майстерні
вчинено за 51584 грн.

Згідно
підпункту «а» пункту 1 статті 3 Декрету
КМУ «Про  державне мито»  ставка державного мита із позовних заяв
встановлюється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 3
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних
мінімумів  доходів громадян.

Отже
розмір державного мита, яке підлягало сплаті при подачі позову, складає 515
грн.

Позивачем було сплачено державне мито в
сумі 8 грн. 50 коп (а.с.1).

Також
згідно постанови КМУ від 21 грудня 2005 р. № 1258 «Про затвердження Порядку
оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ
та їх розмірів, витрати оплачують фізичні та юридичні особи, що звертаються до
суду, зокрема, з позовними заявами. Розмір витрат з інформаційно-технічного
забезпечення розгляду  справи позовного
провадження з розгляду спору майнового характеру складає 30 грн.

Позивачем при подачі позову сплачено
ІТЗ  із розгляду справи в сумі 7 грн.50
коп. (а.с.2).

Відповідно до ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Тому з
Приватного підприємства «Ареал» та ОСОБА_1. на користь позивача підлягають до
стягнення судові витрати в сумі по 8 грн. з кожного, а також на користь держави
державне мито в сумі 257 грн.50 коп. з кожного та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 11 грн.25 коп. з
кожного.

На
підставі ст.ст.11, 203, 215, ч.1 ст.236, ч.1, ч.2 ст.388, ст.658 ЦК України,
керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст..ст.313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 4
березня 2008 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ЗАТ спільне українсько-англійське підприємство з іноземними
інвестиціями «Регіональний агропромисловий центр» до Приватного підприємства
«Ареал», ОСОБА_1про визнання недійсним договору купівлі-продажу, задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення -
приміщення майстерні, що знаходиться на території Суботцівської сільської Ради
Знам'янського району Кіровоградської області, АДРЕСА_1, загальною площею 1456,5
кв.м, зазначене на плані під літерою «А», укладений 30 жовтня 2007 року
Приватним підприємством «Ареал» та ОСОБА_1, нотаріально посвідчений,
зареєстрований в реєстрі за № 1369.

Стягнути з Приватного підприємства «Ареал» та ОСОБА_1 на користь ЗАТ
спільне українсько-англійське підприємство з іноземними інвестиціями
«Регіональний агропромисловий центр» судові витрати в сумі по 8 грн. з кожного,
а також на користь держави державне мито в сумі 257 грн.50 коп. з кожного та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 11 грн.25
коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: