У Х В А Л А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

6
лютого 2008 року                                                                          м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                          Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,
Данчука В.Г.,

Балюка М.І.,                 Косенка
В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю (далі
- ТОВ) “А.Т.К.” про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 липня 2007 року,

встановила:

У грудні 2006 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом,
мотивуючи його тим, що після смерті матері отримав у спадщину земельну ділянку площею
7,05 га, якою протягом 2005 - 2007 років самовільно користувався відповідач, вирощуючи
на ній озимий ріпак.

Просив стягнути з відповідача 26 739 грн. матеріальних збитків
та                 1 700 грн. моральної шкоди.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від             25
квітня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ “А.Т.К.” на
користь ОСОБА_1 1 224 грн. 53 грн. матеріальної шкоди, 100 грн. моральної шкоди
та 15 грн. 07 коп. судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від                                 25 липня 2007
року рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 25 квітня
2007 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено за безпідставністю вимог.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі           ОСОБА_1 просить скасувати рішення
апеляційного суду Житомирської області від 25 липня 2007 року, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а судові рішення -
скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з
таких підстав.

Убачається, що позивач звернувся в суд із вимогами про
стягнення з ТОВ “А.Т.К.” доходів, які воно одержало за час незаконного
володіння належною позивачу земельною ділянкою (ст. 390 ЦК України), та
заподіяної йому в зв'язку з цим моральної шкоди (ст. 1167 ЦК України).

Судом першої інстанції установлено, що ТОВ “А.Т.К.”
користується належною позивачу земельною ділянкою, не перебуваючи в договірних
правовідносинах, оскільки договір оренди землі ними не укладався.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та стягуючи на його
користь з ТОВ “А.Т.К.” матеріальну шкоду відповідно до встановлених розмірів
орендної плати, суд першої інстанції помилково виходив з положень Указу
Президента України “Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян -
власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)” від                                   2 лютого
2002 року № 92/2002.

Відмовляючи позивачу в позові до ТОВ “А.Т.К.” про відшкодування доходів, отриманих цим
підприємством від використання належної йому земельної ділянки, апеляційний суд
виходив із відсутності передбачених                                  ст. ст. 1166, 1167 ЦК України підстав
для стягнення матеріальної і моральної шкоди.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку про
недоведеність ОСОБА_1 факту заподіяння йому шкоди, відсутність доказів на
підтвердження обставин, що відповідач чинив перешкоди позивачу в користуванні
належною йому земельною ділянкою та на підтвердження заходів, які позивач
вживав для одержання упущеної вигоди.

Крім того, одним із мотивів відмови в позові апеляційний
суд зазначив те, що земельна ділянка, яка використовувалась відповідачем, у
встановленому законом порядку не була виділена йому в натурі (на
місцевості).

Однак суди не врахували норми Закону України “Про порядок
виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток
(паїв)”, відповідно до ст. ст. 9, 11 12 якого виділення земельних часток (паїв)
у натурі (на місцевості) передує оформленню і видачі державних актів на право
власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв).

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна
ділянка належить позивачу на праві власності на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку, отриманого ним у грудні 2005 року (а.с.
5).

Таким
чином, суди не застосували
положення Закону України “Про порядок
виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток
(паїв)” і
не дали оцінки доводам позивача
щодо неправомірності використання відповідачем належної йому на
праві власності земельної ділянки
з точки зору цього Закону.

Ураховуючи, що судами неправильно застосовані норми матеріального
права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно
до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від                   25 квітня 2007 року та
рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 липня 2007 року
скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.В. Гнатенко

судді:
Л.І. Григор'єва

М.І. Балюк

В.Г. Данчук

В.Й.
Косенко