Справа № 22-ц-773/2008 р.                                                   Головуючий у 1-й інстанції -
категорія  -  27                                                              Суддя-доповідач   -
року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:
головуючого - Шевченка В.А.
суддів - Білецького О.М.,
з участю секретаря судового
засідання - Назарової О.М.
та осіб, які приймають участь у
справі - представника позивача ОСОБА_3.
у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської
області, від 7 травня 2008 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу з урахуванням інфляції, процентів за користування коштами, -
в с т а н о в и л а:
звертаючись до суду уточнивши свої позовні вимоги просив стягнути із
відповідача 4000 доларів США, неповерненні ОСОБА_1. за розпискою, у гривнях в
коштами та повернення судових витрат.
Рішенням
Тростянецького районного суду Сумської області, від 7 травня 2008 року позовні
вимоги задоволені.

Стягнуто
з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. 25501 грн. 29 коп. боргу з урахуванням індексу
інфляції, 606 грн. відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання,
600 грн. судових витрат за правову допомогу адвоката, 250 грн. повернення
судового збору, 30 грн. повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Стягнуто
з ОСОБА_1. на користь держави 11 грн. судового збору.

Вказане рішення ОСОБА_1. оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповноту з'ясування
обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати
та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задовленні позову, стягнути з
позивача на його користь судові витрати.

Апелянт вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги той
факт, що позивач пропустив строк позовної давності оскільки про порушення своїх
прав дізнався 29 червня 2002 року.

Судом встановлено, що 5 грудня 2000 року ОСОБА_1. взяв у
ОСОБА_4. гроші у борг на суму еквівалентну 4400 доларів США та зобов'язався
віддати на протязі місяця після вимоги про повернення, про що дав розписку. У
розписці також мається напис олівцем під основним текстом про повернення 400
доларів 31 грудня 2000 року, залишок 4000.

Дійсність вказаної розписки не заперечувалась
відповідачем, який підтвердив, що він власноручно написав вказану розписку, а
дописка олівцем під основним текстом здійснена ОСОБА_4.

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний актовий запис № 164 (а.с. 35), після
смерті якого згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 52)
спадкоємцем майна є його син ОСОБА_2.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині вимог про стягнення
боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення його виконання, суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання за укладеним з
позивачем договором позики, на вимогу останнього збов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Однак погодитись з таким висновком не можна.

Відповідно до змісту ст.169 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинний
на час укладення угоди, грошове зобов'язання має бути виражене  і підлягає оплаті у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті,
сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної
валюти на день платежу.

Аналогічні положення передбачені і в ст.533 ЦК України, що набрав чиності
з 1 січня 2004 року.

Судом встановлено, що 5 грудня 2000 року між сторонами було укладено
договір позики, за яким батько позивача передав відповідачу суму еквівалентну
4400 доларів США, а той зобов'язаний повернути таку ж суму на протязі місяця
після вимоги про повернення, однак свого зобов'язання не виконав. Під час
розгляду справи як сам ОСОБА_4. так і відповідач ОСОБА_1. не заперечували, що
за даним договором передавалися саме долари США і часткове повернення коштів
також проведено в доларах США.

Навіть місцевий суд рахуючи розмір заборгованості за даним договором
виходив з курсу Національного банку України щодо долара США.

Згідно зі ст.214 ЦК Української РСР 1963 року боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних
з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший
розмір процентів.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що
характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує
населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в
національній валюті - гривні, то норми ст.214 ЦК Української РСР 1963 року щодо
сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на
випадки виплати прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором
у гривні.

Тому у місцевого суду не було підстав для задоволення позовних вимог
позивача щодо стягнення заборгованості з врахуванням індексу інфляції. Рішення
місцевого суду підлягає скасуванню в цій частині відповідно до п.4 ст.309 ЦПК
України з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні даної вимоги
за необґрунтованістю.

В решті задоволених позовних вимог, щодо стягнення основного боргу і
відсотків, рішення необхідно залишити без зміни.

Доводи апелянта про те, що позивач пропустив строк позовної давності для
пред'явлення позову були предметом розгляду в суді першої інстанції проте
не  знайшли свого підтвердження. Місцевий
суд на підставі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження
наявних у справі доказів обґрунтовано дійшов висновку, що позивач цей строк не
пропустив оскільки до 2007 року з вимогою про повернення боргу до відповідача
не звертався.

У зв'язку з частковим задоволенням позову рішення місцевого суду, щодо
розподілу судових витрат підлягає скасуванню з постановленням у даній частині
нового рішення.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у
задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем сплачено 250 грн. судового збору та 30
грн. витрат на ІТЗ розгляду справи, також він поніс 600 грн. витрат на правову
допомогу.

Апелянт ОСОБА_1. при зверненні до апеляційного суду сплатив 130 грн.
судового збору та 30 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог та відповідно до
вказаних вище вимог ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_2. 478 грн. 14 коп. витрат з надання правової допомоги та 225
грн. 62 коп. сплачених судового збору та витрат на ІТЗ розгляду справи.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1.
та відповідно до принципу пропорційності останньому підлягають відшкодуванню
позивачем понесенні судові витрати в розмірі 23 грн. 49 коп.

Провівши взаємозалік зобов'язань сторін по відшкодуванню понесених витрат
остаточно підлягають стягненню з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. 202 грн. 13 коп.
щодо витрат по сплаті судового збору та витрат на ІТЗ розгляду справи.

Крім того при зверненні до суду з позовом позивач не доплатив 11 грн.
судового збору, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог дану суму
необхідно стягнути з нього на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.81, 88, 303, п.2 ч.1 ст.307,
п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
Тростянецького районного суду Сумської області від 7 травня 2008 року в частині
вирішення вимог щодо стягнення інфляційних сум і вирішення питання про судові
витрати скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних сум відмовити.

Стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 202 грн. 13 коп. судових витрат та 478 грн. 14 коп.
на компенсацію витрат з надання правової допомоги.

Стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави 11 грн. судового збору.

В частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20200 грн. основного боргу та 606 грн.
відсотків за користування коштами це рішення залишити без зміни.

Рішення набрало
законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено
безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців.

Головуючий -
Шевченко В.А.

Судді -
Білецький О.М., Криворотенко В.І.