Справа
№ 2-24/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н
И

13 лютого 2008 року

Тячівський
районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Кошілко Н.М.,
з участю позивача
ОСОБА_1, його представника ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні  в м. Тячів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про усунення перешкод,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2про усунення перешкод
посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 10.05.1965 року,
посвідченого виконкомом Грушевської сільської ради за реєстровим № 12, він
набув право власності на житловий АДРЕСА_1. З 1990 року в даному
дворогосподарстві тимчасово став проживати його син з відповідачкою, які за
період з 1994-1995 року самовільно побудували прибудову до його житлового
будинку. В результаті стихійного лиха (зсуву) 1998 року вказане
дворогосподарство зазнало найбільших пошкоджень, визнане непридатним для
проживання і рекомендоване для відселення. Дане стверджується і результатами
оперативно-геологічного обстеження екзогенних геологічних процесів на території
Тячівського району від 25.05.1999 року № 5/412. Рішенням виконкому Грушевської
сільської ради № 52 від 31.10.2001 року, самовільно збудовану літню кухню в АДРЕСА_1,
яке належить йому на прав приватної власності, узаконено за гр. ОСОБА_5та гр.
ОСОБА_2. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області по цивільній справі №
22-418/03 від 09.04.2003 року вище згадане рішення Грушевської сільської ради
скасоване як незаконне. Таким чином він являється єдиним повноправним власником
дворогосподарства по справі. Однак, не дивлячись на наведене, відповідачка і
зараз безпідставно продовжує проживати в аварійному будинку по справі, чим
робить йому перешкоди в розпорядженні правом власності. Оскільки, дане
дворогосподарство стало непридатним для проживання в ньому, то він має намір
розібрати його і повторно використати уцілівши будівельні матеріали. Вжиті ним
заходи з метою добровільного звільнення відповідачкою безпідставно зайнятої
відповідачкою земельної ділянки бажаного результату не дали, а тому він просить
суд зобов”язати відповідачку мельник ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні
та розпорядженні належним йому на праві власності АДРЕСА_1, Закарпатської
області шляхом знесення самочинно збудованої прибудови та звільнити земельну
ділянку.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні
вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позивній заяві.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти заявлених
позовних вимог заперечили та пояснили, що в 1990 році вона зареєструвала шлюб з
сином позивача і десь приблизно з 1994
по 1995 роки вони побудували прибудову до житлового будинку ОСОБА_1 з його
дозволу. Їх сімейне життя з сином позивача не склалося і в 2001 році вони
розірвали шлюб, і з того часу батько її колишнього чоловіка всякими методами
намагається виселити її з будинку. ЇЇ колишній чоловік не претендує на вказаний
будинок, оскільки в ньому крім неї проживають їх діти. Хоча рішенням
апеляційного суду і скасовано рішення Грушевської сільської ради про узаконення
за ними вказаної прибудови, в даний час під цей же будинок сесією цієї ж ради
виділено їй земельну ділянку і вона має намір узаконити його в порядку,
встановленого законом. Про те, що дійсно вони збудували вказану прибудову разом
з чоловіком, можуть ствердити свідки, а тому просять суд в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, відповідачки, її представника, свідків, та дослідивши матеріали
справи, суд приходить висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В
судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування від 10.05.1965
року , посвідченого виконкомом Грушевської сільської ради за реєстром №12 , позивач
ОСОБА_1  набув права власності на
житловийАДРЕСА_1

Рішенням виконкому Грушевської сільської
ради визнано право власності на нерухоме майно житловий будинок , яке
знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_11/2
частина та ОСОБА_61/2 частина.

Відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу в1д 17 лютого 1990 року син позивача ОСОБА_5уклав шлюб з відповідачкою.

25.06.2001 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ФМ №
НОМЕР_1 від 17.12.2001 року.

В період з 1994 року по 1995 рік з дозволу
позивача його син та невістка збудували прибудову до житлового АДРЕСА_1. Цей
факт підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду Закарпатської
області від 9 квітня 2003 року скасовано рішення виконкому Грушевської
сільської ради № 52 від 31.10.2001 року, про узаконення  за гр. ОСОБА_5та гр. ОСОБА_2 будівлі літньої
кухні , яка знаходиться в АДРЕСА_1з мотивів не наділення повноважень виконавчих
комітетів  місцевих рад , щодо визнання
визнання права власності на об'єкти нерухомого майна.

Разом з цим в судовому засіданні
встановлено, що рішенням 12сесії 5 скликання Грушевської сільської ради від
29.01.2008 року відповідачці передано у приватну власність земельну
ділянку  для обслуговування житлового
АДРЕСА_1розміром 0,18 га.

Матеріалами справи не стверджено, що
земельна ділянка, виділена відповідачці на території дворогосподарства
відповідача.

Згідно ч.3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинне збудоване нерухоме майно може бути за рішенням визнане
за особою , яка  здійснила самочинне
будівництво  на земельній ділянці , що не
була  їй відведена  для цієї мити , за умов надання земельної
ділянки  у  встановленому порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Поясненням залученого до участі в справі
спеціаліста головного архітектора Тячівського району стверджено, що прибудова
до житлового будинку може являти собою
як окреме житло (будівлю) в разі виділення під нього земельну ділянку.

Згідно до ст.41 Конституції України кожен
має право володіти , користуватися  і
розпоряджатися своєю власністю, а згідно ст. 47 Конституції кожен має
право  на житло.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу  до Конвеції
про захист прав і основних свобод людини кожна  фізична
або юридична особа  має право мирно
володіти своїм майном.

Європейський суд з прав людини  при вирішенні конкретних  справ тлумачить поняття житло  як приміщення, де особа має намір проживати (
справа  "Гіллоу проти Сполученого
Королівства"), яку особа займає щороку протягом значного часу (справа
Ментес проти Туреччини).

Суд вважає, що саме вище наведені обставини спростовують твердження
позивача, що  він являється єдиним
повноправним власником дворогосподарства по справі, який може користуватися та
розпоряджатися   аварійним будинком та земельною
ділянкою біля нього, а тому суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1 слід
відмовити.

Керуючись
ст. 10, 213-215 ЦПК
України,  ст. 41, 47 Конституції   України,
ч. 3 ст. 376  Цивільного
кодексу України, суд-

В И Р І Ш  И В:

В
задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_2усунути перешкоди
в користуванні  та розпорядженні  належним
ОСОБА_1н а праві приватної власності
АДРЕСА_1шляхом  знесення самочинно
збудованої прибудови та звільнення земельної ділянки -відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської
області  через Тячівський районний
суд  шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з подальшим поданням апеляційної скарги протягом 20
днів .

Суддя                                                                                                                      В.В.
Чопик