РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-250/2008 рік

12 травня 2008 року. Першотравенський міський суд
Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Бондарьової Г. М.

при секретарі Кобка Т. В.

з участю представника відповідача Голуб О.М.,
представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.
Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2007 року позивачкаОСОБА_1 заявила позов до
відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті
Першотравенську про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона
працювала протягом  тривалого часу в
тяжких та шкідливих умовах вугільної промисловості (підприємство
„Павлоградвугілля”) більше 19-ти років за різним фахом. Під час виконання
професійних обов'язків вона захворіла на професійне захворювання-
антрокосилікоз 1 ст., хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень 1 ст.,
нейросенсорна туговухість, 1 ст., двусторонній плече-лопатковий періартроз НФС
1-2 ст., дефартроз ліктьових суглобів 2 ст., підтвердженням є Акт П-4 від
07.11.2003 року.

Висновком первинної МСЄК від 08.12.2003  року їй було встановлено 60% стійкої втрати
професійної працездатності та 3 групу інвалідності - безстроково.

Фондом соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в місті Першотравенську їй була
призначена одноразова допомога та щомісячні грошові суми в зв'язку з втратою
працездатності згідно довідки МСЄК. Моральна шкода їй не відшкодована.

Таким чином у 59 років свого життя вона в значній мірі
втратила професійну працездатність, став не здатною до фізичної праці. Виявлене
захворювання спричиняє їй фізичні та моральні страждання.

В зв'язку з втратою професійної працездатності вважає, що
їй спричинена моральна шкода, оскільки: фізичний біль, душевні страждання,
переживання викликані професійним захворюванням стали невід'ємною частиною її
існування, вона втратила професійну працездатність, втратив можливість повністю
реалізувати свої можливості, постійно змушена приймати лікарські препарати.
Вона постійно відчуває наслідки професійної хвороби. Протягом хвороби вона
систематично лікується в лікарнях, санаторіях здебільшого за свій рахунок. Стан
здоров'я її став незадовільний.  На даний
час вона почуває сильну задуху та загальне недомагання. Сон став неспокійним,
вона стала дратівливою та нервовою. Не може займатися домашніми справами, які
потребують навіть незначних фізичних зусиль, вона втратила впевненість у майбутнє,
відчуває постійно депресивний стан.

Особливі страждання спричиняють у свідомість в наслідках
її захворювання, емфізема легень приводить до більш тяжкого захворювання - рак.
Постійна нестача кисню в легенях змушує її користуватись особливими ліками, які
не лікують, а лише на якийсь час поліпшує її дихання.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь в
рахунок відшкодування моральної шкоди 92 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ВВД ФССНВУ в місті
Першотравенську позовні вимогиОСОБА_1. не визнала, так як вони не законі,
необґрунтовані та не підлягають незадоволенню, надала суду заперечення, в
судовому засіданні пояснила, що по-перше, 1 січня 2008 року набрав чинності
Закон України „Про Державний бюджет України на 2008 рік” від 28.12.2007 року
№107-VI, в якому на підставі п.44 розділ 2 „Внесення змін до
деяких законодавчих актів України” у Законі України „Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності” у п.3 розділ ХІ
„При кінцеві положення”: після абзацу 3 доповнено новим абзацом такого змісту:
„відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної
(не майнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання
страхового випадку припиняється с 1 січня 2008 року” тобто з 1.01.2008 року у
Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві відсутній обов'язок,
що до відшкодування моральної шкоди всім застрахованих і членів їх сімей
незалежно від часу настання страхового випадку.

По друге 20 березня 2007 року набрав чинності Закон
України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату працездатності”, яким були виключенні статті
Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Крім того позивачка звернулася до суду з пропуском строку
позовної давності, тобто позивачка пропустила строк у межах якого вона мала
право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України не відшкодовує шкоду завдану
каліцтвом, а здійснює страхування від нещасного випадку, за допомогою якого
здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх
трудової діяльності чинне законодавства не передбачає обов'язкову виплату
моральної шкоди Фондом, моральна шкода повинна відшкодовуватися відповідно до
ст.1167 ЦК України.

Крім того потерпілою не надано жодних доказів про стрес,
якого вона зазнала в результаті отриманого профзахворювання чи його наслідків,
про депресію, чи інші негативні вияви стану потерпілої. Відповідно до п.5
Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року зі змінами та
повідомленнями „Про судову практику у справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди” обов'язкову з'ясуванню при вирішенні спору підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Оскільки для вирішення питання що до наявності
факту спричинення моральної шкоди ушкодження здоров'я при виконанні трудових
обов'язків, необхідні спеціальні медичні знання, якими суд не володіє для
об'єктивного вирішення справи по суті одним із основних доказів являється
медичний висновок про встановлення факту наявності моральної шкоди. Який на
нашу думку і являється єдиним документом, який може підтвердити факт
спричинення потерпілому - моральної шкоди.

Згідно Порядку встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових
обов'язків, затвердженого наказом Міністерством охорони здоров'я України від
22.11.1995 року №212Ю, саме на органи МСЄК покладений обов'язок встановлення
факту заподіяння моральної шкоди потерпілим на виробництві.

Вимоги позивачки обґрунтовуються тільки симптомами
ушкодження здоров'я та фактом встановлення у зв'язку з цим стійкої втрати
професійної працездатності. Але відповідно до вимог п.2 ст.34 Закону позивач
отримав одноразову допомогу, яка відповідно до п.Б частина 1 ст. 21 Закону
зветься як „одноразова допомога у разі стійкої втрати професійної
працездатності”.

Позивачка втратила професійну працездатність у професії,
яка призвела до професійного захворювання, але не втратив здатність вести
звичайний спосіб життя, що підтверджуються висновкам ЛКК про наявність
протипоказань, які види робіт позивачка не може виконувати. З огляду на
викладене, наявність протипоказань у роботі ні як не можуть позбавити позивача
можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Документи, на які посилається позивачка, як на підставу
заподіяння моральної шкоди, це довідка МСЄК і акт розслідування професійного
захворювання є документи, що підтверджують виявлення професійного захворювання
і встановлення зв'язку з цим стійко втрати працездатності для відшкодування
частини втраченого заробітку, і ніяким образом не можуть бути незаперечним
доказом заподіяння моральної шкоди.

Посилання на ці документи, як на єдину підставу для
відшкодування моральної шкоди вважаємо безпідставним.

Позивачка не вказала у чому саме полягає вина відділення
ВД ФССНВУ в м. Першотравенську у заподіянні йому моральної шкоди, а також немає
причинного зв'язку між шкодою (втратою працездатності) та неправомірними діями
відділення, не зазначено за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) ця
шкода заподіяна.

Відділення ВД ФССНВУ в м. Першотравенську позивачці
виплачено одноразову допомогу, провадиться виплата щомісячних страхових сум,
також відшкодовують витрати на медикаментозне та санаторно - курортне
лікування.

Відповідно до ст.34 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”
ст. 128 ЦПК України просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27 січня
2004 року в аспекті конституційного звернення положення частини 3 статті 34
Закони України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності” слід розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів
відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умови виробництва, в окремому випадку - тільки
в випадку відсутності втрати потерпілим професійної працездатності.

Вказане положення не виключає обов'язку Фонду
відшкодовувати моральну шкоду, спричинену умовами виробництва, в інших
випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, спричиненої умовами виробництва, повинно забезпечуватись
Фондом на підставі ст.ст. 1,5,6,13,21 та частини 3 ст.28 цього Закону всім
потерпілим, в тому числі в випадку тимчасової, стійкої або повної втрати
професійної працездатності.

Поясненнями представника відповідача, матеріалами справи
встановлено, що позивачка тривалий час працювала в тяжких та шкідливих
підземних умовах вугільної промисловості на підприємстві ВАТ„Павлоградвугілля”
на різних посадах.

За час роботи вона захворіла на професійне захворювання -
антрокосилікоз 1 ст., хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень 1 ст.,
нейросенсорна туговухість, 1 ст., двусторонній плече-лопатковий періартроз НФС
1-2 ст., дефартроз ліктьових суглобів 2 ст.,згідно акту розслідування
професійного захворювання форми П-4 від 07.11.2003 року. Висновком первинної
МСЄК від 08.12.2003 року їй встановлено безстроково 60% стійкої втрати
професійної працездатності.

Відділенням ВД ФССНВУ в місті ПершотравенськуОСОБА_1
призначені страхові виплати, але моральна шкода їй не відшкодована.

Оскільки вона є застрахованою особою відповідно до Закону
України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності”, згідно з п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28 вказаного Закону в обов'язки
відповідача входить своєчасне та в повному обсязі відшкодування шкоди,
заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров я в вигляді страхової
виплати в відшкодування моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї
шкоди потерпілому.

Суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивачки в
зв'язку з одержаним профзахворюванням, встановленням стійкої втрати 60%
професійної працездатності та необхідність лікування, встановленою, оскільки
вищевказані обставини свідчать про отриманняОСОБА_1 профзахворювання та його
наслідками моральних страждань та переживань (хвилювань), оскільки ці обставини
привели її до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагають від неї
додаткових зусиль для організації її подальшого життя. Обговорюючи розмір
відшкодуванняОСОБА_1 моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм її
фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання,
тривалість лікування, втрату можливості її повної трудової та соціальної
реабілітації, що призвело до значних тяжких змін її життєвих зв'язків, що
потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що
в відшкодування моральної шкодиОСОБА_1
потрібно стягнути з відповідача в межах заявлених ним позовних вимог в
розмірі 50 000 грн. за встановлені 60% втрати професійної працездатності від
профзахворювання. При цьому суд враховує, що максимальний розмір у
відшкодуванні моральної шкоди у розміру 200 мінімальних заробітних плат
(200х525=105 000 грн.) при умові відсутності стійкої втрати працездатності на
день постановлення рішення суду (у відповідність п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику справа
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” в випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди визначаються в кратній відповідності з
мінімальним розміром заробітної плати чи не оподаткованого мінімум доходів
громадян, суд при вирішенні цього питання повинен виходити із такого
мінімального розміру заробітної плати чи не оподаткованого мінімум доходів
громадян, які діють на момент розгляду справи.

ОскількиОСОБА_1. втрачено 60% профпрацездатності по
профзахворюванню, згідно Акту П-4 від 07.11.2003 року та висновку МСЄК від
08.12.2003    року про стійку втрату
профпрацездатності первинно 60% безстроково, тобто висновок МСЄК з приводу
профзахворювання дата якого є датою страхового випадку, настає вже після 1
квітня 2001 року, тобто вже після введення в дію Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”,
з урахуванням вказаних позивачкою та встановлених судом обставин характеру
спричиненої моральної шкоди позивачці, та виходячи з міркувань розумності,
виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 50
000 грн.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку
звернення до суду за захистом свого цивільного права суд вважає безпідставним,
так як у відповідність п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від
2003року, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких встановлений законодавством, що діяв раніше, не сплив
до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи той факт, що ЦК України набрав
чинності 1.01.2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень), а право щодо
сплати відповідачем шкоди (у тому числі моральної) виникло у позивачки
08.12.2003  року (дата встановлення професійного
захворювання, згідно ст. 40 Закону України №1105 - XIV),
необхідно керуватися нормою ЦК України від 16.01.2003 року  „Про позовну давність”, відповідно до п.3 ч.1
ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я,  або смертю.

Виходячи з того, що право на відшкодування моральної
шкоди у позивача виникло з 08.12.2003
року, дія Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності” ,
яким були виключені статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом
моральної шкоди, який набрав чинності з 20 березня 2007 року та Закону України
„Про державний бюджет на 2008 рік”, яким внесені зміни в Закон України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”
що до припинення відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних
випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно
від часу настання страхового випадку з 1 січня 2008 року» на підставу відмови у
задоволенні позовних вимог суд вважає необґрунтованими.

Крім того, згідно ст.8 Конституції України в Україні
визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії Звернення
до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч.3 ст.22 Конституції України - при прийнятті
нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З врахуванням викладених
обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди
незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЄК, яку повинен відшкодувати
позивачці відповідач як одну із передбачених Законом України „Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності”
страхових виплат.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215 ЦПК України, ст.8
ч.3 ст.22 Конституції України, ст.ст. 1,5,6,13,21, ч.3 ст.28 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату
працездатності”, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську на користь ОСОБА_1 в відшкодування
моральної шкоди 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті Першотравенську витрати на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу, пов'язаного з розглядом цивільної справи у
розмірі 1(однієї) гривні 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду в
апеляційний суд Дніпропетровської області може бути подано через
Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до
апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенським міський суд
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк,
встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Бондарьова Г.М