Справа № 22-ц-486
2008р.             Головуючий у 1-й
інстанції     Свиненко М.Д.
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

20 травня 2008 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого
- Смирнової Т.В.

суддів
- Ільченко О.Ю., Лузан Л.В.

з
участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

та
осіб, які беруть участь у справі - апелянта, його представника

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на
ухвалу Шосткинського міськрайонного суду від 20 лютого 2008 року

у
справі за скаргоюОСОБА_1 на дії державного виконавця державної виконавчої
служби у Шосткинському районі,

заінтересовані
особи: старший державний виконавець державної виконавчої служби у Шосткинському
районі Бондарська Н.Г., ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И Л А:

23
липня 2007 рокуОСОБА_1. звернувся до суду зі скаргою на дії державного
виконавця під час виконання судового рішення.

Він
посилався на те, що за рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 11 грудня
2006 року він був зобов'язаний повернути стягувачу ОСОБА_2. 525 грн. за
проданий неякісний товар, сплатити 300 грн. на відшкодування моральної шкоди,
30 грн. витрат на ІТЗ, 150 грн. за правову допомогу, а на користь держави
сплатити 59 грн. 50 коп. судового збору.

Визнаючи
судове рішення, він почав добровільно виконувати його, та з березня 2007 року
щомісяця перераховував ДВС у Шосткинському районі для стягувача ОСОБА_2. певні
суми, а саме: 52 грн. 50 коп., 48 грн., 52 грн. 40 коп., 57 грн. 40 коп.

Не
зважаючи на це, держаний виконавець Шосткинського ВДВС розпочав процедуру
примусового виконання зазначеного судового рішення, шляхом накладення
арешту  на кошти ОСОБА_1, які зберігалися
на банківському рахунку.

При
цьому йому, як боржнику у виконавчому провадженні, не надсилались відповідні
постанови про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту,
виконавець не встановив факт добровільного виконання боржником судового
рішення.

Внаслідок
таких дій державного виконавця були безпідставно списані кошти з банківського
рахунку боржника.

На
підставі зазначеного,ОСОБА_1. просив визнати незаконними дії державного
виконавця, зобов'язати його скасувати постанову про накладення арешту на кошти,
що зберігалися на банківському рахунку та просив захистити його права шляхом
повернення стягнутих з банківського рахунку коштів. Про накладення арешту на
кошти в сумі 1005 грн. 50 коп. він дізнався 12 липня 2007 року з повідомлення банку.

Вважає,
що не можна було виконувати рішення таким чином, оскільки на банківському
рахунку зберігались кошти як доход від його підприємницької діяльності, а тому
такі дії порушували ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглядаючи
справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що з боку державного виконавця
були допущені окремі порушення вимог Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: із запізненням направлені боржнику постанова про
відкриття виконавчого провадження та постанова про накладення арешту, не
роз'яснені боржнику його права та обов'язки, державний виконавець не
пересвідчився перед початком виконання рішення, чи була отримана боржником
постанова про відкриття виконавчого провадження.

Проте
дії державного виконавця по накладенню арешту суд першої інстанції визнав
правомірними, так як державний виконавець діяв у відповідності із ст.ст. 5, 50
Закону України «Про виконавче провадження» як накладення арешту на грошові
кошти боржника, а не за ст. 70 цього Закону, як вважає скаржник.

При
цьому суд першої інстанції зазначив, що боржник сам у порушення вимог Закону не
виконав свої обов'язки про повідомлення виконавця про виникнення обставин, що
зумовлюють виконання рішення, а тому суд не прийняв до уваги ствердження скаржника
про добровільне виконання рішення, яке він став виконувати вже після закінчення
строку на добровільне виконання.

Крім
того, суд визнав, що по оскарженню певних дій виконавця боржник пропустив 10-ти
денний строк, але скаргу суд розглянув по суті, відмовивши в її задоволенні.

В апеляційній
скарзіОСОБА_1. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити
нову ухвалу про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця,
визнати дії держаного виконавця неправомірними та зобов'язати його усунути
допущені порушення, тобто повернути гроші.

При
цьому апелянт посилається на ті ж самі порушення, допущені  державним виконавцем, які він зазначав у
скарзі на дії державного виконавця.

Дослідивши
матеріали справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта та його представника, які
підтримали доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду -залишенню без зміни з наступних
підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Шосткинського міськрайонного
суду від 11 грудня 2006 року зі ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2. стягнуто грошову
суму у розмірі 525 грн., моральну шкоду у розмірі 300 грн., витрати на ІТЗ у
розмірі 30 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 150 грн., а всього 480
грн., та судовий збір на користь держави у розмірі 59 грн. 50 коп. (а.с.62).

З
рішеннямОСОБА_1. був ознайомлений, не оскаржував дане рішення.

17
січня 2007 року до Шосткинського ВДВС надійшли заяви стягувача ОСОБА_2. про
прийняття на виконання виконавчих документів № 2-2139 про стягнення боргу в
розмірі 525 грн. та виконавчого документу № 2-2139 про стягнення боргу в сумі
480 грн. (а.с.63, 64).

22
січня 2007 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження по примусовому виконанню в/листа № 2-2139 про стягнення
боргу, що була надіслана боржнику ОСОБА_1. 12 лютого 2007 року (а.с.49, 60).

31
травня 2007 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів
боржника на рахунках у Шосткинському відділенні «ПриватБанку» (а.с.51), копія
направлена в банк та боржнику (а.с.61), однак Шосткинське  відділення «ПриватБанку» повідомило про
відсутність рахунку ОСОБА_1. (а.с.52).

21
червня 2007 року вдруге державним виконавцем була винесена постанова про арешт
коштів боржника на рахунках у відділеннях «ПриватБанку» в м. Суми на суму
1005,5 грн. (а.с.56), дані про отримання постанови банком в матеріалах справи
маються (а.с.57).

В
матеріалах справи також маються відомості з Шосткинського центру поштового
зв'язку про те, щоОСОБА_1. 11 липня 2007 року відправляв 2 грошові перекази на
ім'я ОСОБА_2., однак адресатОСОБА_2за отриманням переказів не з'явився і в
усній форму відмовився від їх отримання, а відправникОСОБА_1. також не з'явився
для їх одержання, тому дані перекази знаходяться на зберіганні в центрі.
(а.с.59)

Таким
чином, з наведених матеріалів справи вбачається, що звернення стягувача
ОСОБА_2. за примусовим стягнення зі ОСОБА_1грошових сум  мало місце в січні 2007 року, державний
виконавець відкрив виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого
документу (а.с.49) та надіслав постанову боржнику ОСОБА_1. до відома.

ХочаОСОБА_1.
заперечує факт отримання постанови, але своїми діями цей факт підтверджує.

Так,
у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено, що при невиконанні
боржником рішення суду в 7-ми денний строк, воно буде виконане в примусовому
порядку зі стягненням з боржника 48 грн. виконавчого збору (а.с.49). Також
зазначено, що буде застосовано арешт майна.

5
квітня 2007 рокуОСОБА_1. добровільно перерахував саме 48 грн. Шосткинській ДВС,
зазначивши, що це є виконавчий збір (квитанція № 77 установи банку).

В
засіданні апеляційного судуОСОБА_1. надав іншу постанову державного виконавця
від 10 січня 2007 року по виконанню цього ж рішення в частині стягнення мита,
підтвердив, що одержав цю постанову.

Таким
чином, йому було відомо про відкриття примусового виконання  рішення суду на користь ОСОБА_2., але він не
вживав заходів щодо сплати коштів тривалий час.

ОСОБА_1
посилався на те. що не було підстав для звернення стягнення на його грошові
кошти в установі банку, оскільки він нібито почав добровільне виконання
рішення, при цьому посилався на 2 квитанції про поштовий переказ стягувачу
ОСОБА_2. по 50 грн. кожна.

Але
ці дії він провів лише 11 червня 2007 року та 11 липня 2007 року, гроші
перераховувались в таких сумах, які він обрав для себе сам, тобто значно
менших, ніж сума боргу, не узгоджуючи ці питання зі стягувачем та ДВС, також
він допустив майже 6 місяців прострочення сплати присуджених коштів.

За
таких підстав, державний виконавець обґрунтовано вживав заходи для виконання
судового рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника і в першу чергу
звернув стягнення на кошти боржника в установах банку, що прямо передбачено ст.
50 Закону України «Про виконавче провадження».

Не
можна погодитися з посиланням апелянта на ст. 70 Закону України «Про виконавче
провадження», як на підставу для повернення знятих з його банківського рахунку
коштів, оскільки 17 серпня 2007 року кошти у сумі 1005 грн. були перераховані з
банківського рахунку боржника на депозитний рахунок Шосткинської ДВС, а 18
вересня 2007 року ці кошти виплачені стягувачу ОСОБА_2. шляхом перерахування на
його банківський рахунок, і таким чином рішення суду було виконане задовго до
розгляду скарги ОСОБА_1. судом першої інстанції, що взагалі унеможливлює
повернення ОСОБА_1. грошей в даній справі, що розглядається.

При
розгляді справи було встановлено, що боржникОСОБА_1. достовірно знав про
відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення, навіть
сплатив двічі по двом виконавчим провадженням виконавчий збір, потім почав
незначними сумами перераховувати гроші стягувачу і таким чином він ухилявся від
повного виконання рішення, що і потягло застосування арешту грошових коштів.

При
цьому колегія суддів звертає увагу на той факт. щоОСОБА_1. займається
підприємницькою торгівельною діяльністю, має магазин, має найманих працівників,
а тому мав реальну можливість для виконання судового рішення, не порушуючи
права стягувача ОСОБА_2.

Таким
чином, матеріалами справи підтверджується, що судове рішення виконане повністю
за рахунок коштів, належних боржнику ОСОБА_1., гроші в розмірі присудженої
судом суми сплачені належному стягувачу ОСОБА_2.

Тому
задоволення прохання апелянта про повернення коштів в даній розглянутій справі
по оскарженню дій державного виконавця є неможливим, так як кошти не
знаходяться на рахунку ДВС.

В
мотивувальній частині ухвали суду є посилання на пропуск ОСОБА_1 10-ти денного
строку на оскарження окремих дій державного виконавця, але сама скарга
розглянута по суті, з аналізом доказів, наведенням мотивів і в резолютивній
частині ухвали суду першої інстанції зазначено про відмову в задоволенні
скарги.

Колегія
суддів вважає, що скарга ОСОБА_1. на неправомірні дії державного виконавця по
арешту коштів на банківському рахунку подана своєчасно, строк для звернення до
суду не був пропущений.

Так,
він лише з повідомлення установи банку дізнався про накладення арешту на вклад
12 липня 2007 року і після цього в 10-ти денний строк звернувся до суду зі
скаргою саме про скасування постанови про накладення арешту та повернення
коштів, як захист порушеного права.

Інші
доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 303, ст.307, ст. 312, ст.ст. 313-315, 317,
319  ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну
скаргуОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу
Шосткинського міськрайонного суду від 20 лютого 2008 року в даній справі
залишити без зміни.

Ухвала  набирає законної сили з моменту її
проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий
-

Судді
-