У х в а л а

іменем  україни

20 лютого 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого        Патрюка М.В.,

суддів:
Пшонки М.П.,
Костенка А.В.,

Лященко Н.П.,                          Прокопчука Ю.В., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 5 лютого 1998 року відповідачі позичили в
нього під розписку 14 тис. доларів США, що становило за курсом Національного
банку України 26 600 грн., і зобов'язалися повернути борг до 10 січня 1999
року. Коли зазначений термін закінчився, відповідачі просили продовжити строк.
Останній термін повернення боргу - 25 грудня 2005 року, але своїх зобов'язань
відповідачі не виконали. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив
задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2006 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково. На його користь із відповідачів стягнуто
суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 34
627 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 6 384 грн. та проценти від
суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 53
014 грн., всього 94 025 грн.           05
коп., а також судовий збір у дохід держави в сумі 940 грн. 25 коп.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2007 року
рішення районного суду скасовано й ухвалено рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1

У касаційній скарзі позивач порушує
питання про скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове
рішення про відмову в позові, апеляційний суд дав належну оцінку зібраним
доказам у справі й дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 пропустив
строк позовної давності, та обставин, які б свідчили про поважність причин
пропуску цього строку, позивач ні в суді першої, ні в суді апеляційної
інстанції не навів.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого  боргу або іншого обов'язку. Після  переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Судом установлено, що 5 лютого 1998 року ОСОБА_1 позичив
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошову суму в розмірі              26 600 грн., що еквівалентна 14
тис. доларам США, про що складено відповідну розписку з терміном повернення
боргу до 10 січня 1999 року (а. с. 8).

Право на позов виникло у ОСОБА_1 10 січня 1999 року, а з
позовом про повернення боргу за договором позики він звернувся лише 29 травня
2006 року.

Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності.

Апеляційна інстанція свої висновки мотивувала в рішенні
відповідно до норм процесуального закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи про неправильне
застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права не
підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що рішення
апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а
наведені в скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст.
336, 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 29 березня
2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

М.П. Пшонка    А.В.Костенко   Н.П. Лященко   Ю.В. Прокопчук