УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України в складі:

Яреми А.Г.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві
26 травня 2008 р.  справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3, виконавчого комітету
Чернігівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням,
визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням та виселення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня
2006 року та ухвалу Апеляційного суду від 29 серпня 2007 р.,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду
з позовом до ОСОБА_3, виконавчого комітету Чернігівської міської ради про
визнання права користування жилим приміщенням, визнання ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовували
тим, що  23 червня 2005 році трагічно
загинув основний квартиронаймач АДРЕСА_1ОСОБА_4, який був батьком ОСОБА_1 З
жовтня 2004 року  ОСОБА_1 разом із своєю
дружиною ОСОБА_2 проживали у цій квартирі з дозволу основного квартиронаймача,
той подав до ЖЕКу заяву про надання дозволу на реєстрацію свого сина, ОСОБА_1,
у квартирі, але раптово трагічно помер. Відповідачка ОСОБА_3 є колишньою
дружиною померлого батька, з 2004 року у
квартирі не проживає.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та виселення, мотивуючи це
тим з 13 березня 2003 року  перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, проживала разом з ним, але у жовтні 2004 року
він вигнав її з квартири, а до квартири поселився його син, ОСОБА_1 24 березня
2005 року шлюб між ними було розірвано, в квартирі вона не проживала, оскільки
з померлим ОСОБА_4 у них були неприязні стосунки. Оскільки після смерті ОСОБА_4
вона залишилась зареєстрованою у цій квартирі, вважає, що має право на
проживання в ній.

Рішенням Деснянського районного суду м.
Чернігова від 17 квітня 2006 року позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задоволено: визнано за ними право користування АДРЕСА_1, визнано
ОСОБА_3 такою, що втратила право користування зазначеною квартирою; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 29
серпня 2007 р. рішення суду  першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення,
посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, і
ухвалити нове рішення про задоволення її позову та відмову у задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2

Колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для  скасування
судвоих рішень  відсутні.

Розглядаючи справу, суди дійшли правильного висновку про те, що факт
реєстрації ОСОБА_3 у квартирі не може бути підставою для визнання її права на
користування цією квартирою, оскільки встановлено, що вона у цій квартирі не
проживала понад 6 місяців. Що стосується права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
користування квартирою, що суд встановив, що вони поселились у квартиру зі
згоди основного квартиронаймача, та проживали там як члени сім'ї наймача, а
після смерті батька уклали договір найму жилого приміщення, оплачували
комунальні платежі тощо. Основний квартиронаймач висловлював свою згоду на їх
вселення, та, навпаки, за життя подавав позов до суду про визнання ОСОБА_3
такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час  розгляду
справи  в  касаційному
порядку   суд перевіряє  в
межах  касаційної  скарги
правильність застосування судом першої
або  апеляційної  інстанції
норм  матеріального  чи процесуального  права
і  не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
чи відкинуті   ним,   вирішувати
питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу,  про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом
допущено порушення або неправильне застосування норм  процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня
2006 року та ухвалу Апеляційного суду від 29 серпня 2007 р. відхилити та зазначені
судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України

Ярема А.Г.

Лихута Л.М.

Охрімчук Л.І.