У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

28 травня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та Акціонерного
комерційного банку “Промінвестбанк” до Кримського республіканського
науково-дослідного Інституту фізичних методів лікування ім. І.М. Сєченова, Ліквідаційної комісії науково-медичної акціонерної
компанії “Інститут реабілітації ім. І.М. Сєченова. Ко”, Фонду майна Автономної
Республіки Крим, Міністерства охорони здоров'я Автономної Республіки Крим про
виділ в натурі частки майна у спільну власність, за касаційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та Акціонерного
комерційного банку “Промінвестбанк”  на
рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 8 вересня 2006
року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 5 лютого 2007
року,

в с т а н о в и л а:

Позивачі звернулися в суд із названим позовом.

Зазначали, що були акціонерами ліквідованого у 1993 році Акціонерного товариства
"Науково-медична компанія "Інститут реабілітації ім. І.М. Сеченова.
Ко" (далі - АТ НМК "Інститут реабілітації"), на балансі якого
був корпус № 12, до 1917 року побудови, зі зносом 83 % та залишковою вартістю
112562 крб. На місці старого зруйнованого корпусу товариством було розпочато
будівництво нового корпусу, затрати на яке на момент ліквідації склали 8924045
крб. Цей об'єкт незавершеного будівництва є власністю АТ НМК "Інститут
реабілітації". Рішенням Арбітражного суду Автономної Республіки Крим від
14 квітня 1993 року були визнані недійсними рішення виконавчого комітету
Ялтинської міської Ради про реєстрацію та наступне рішення про перереєстрацію
цього товариства.

При проведенні процедури ліквідації АТ НМК "Інститут
реабілітації" ліквідаційна     комісія
виконала    частину    зобов'язань    товариства,
в   тому числі   розрахувалась   зі всіма кредиторами та передала на баланс
знов створеного підприємства - Кримського республіканського науково-дослідного
Інституту фізичних  методів  лікування
ім. І.М. Сєченова   (далі  -
Кримський  НДІ ім. І.М. Сєченова)
все майно, вказане у акті звірки від 7 квітня 1993 року.

Оскільки майно, яке залишилось після розрахунків з кредиторами, мало бути
розподілене між акціонерами товариства, а не передане на баланс Кримського НДІ
ім. І.М. Сєченова, позивачі, уточнивши позовні вимоги, просили суд виділити їм
у спільну власність частку в майні ліквідованого АТ НМК "Інститут
реабілітації" на суму 373428 крб. в натурі у виді корпусу № 12, розташованого
по вул. Полікуровській, 25 у м. Ялті Автономної Республіки Крим, з підстав ст.
21 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 115 ЦК
УРСР  1963 р., чинного на час виникнення
спірних правовідносин.

Рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від                      8 вересня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 5
лютого 2007 року, в позові відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивачі посилаються на неправильне
застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права,
в зв'язку з чим ставлять питання про скасування судових рішень та ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того, що правові підстави для задоволення
позову відсутні, оскільки позивачі були учасниками незаконно створеного
товариства, а тому не набули права на частку майна, що залишилось після його
ліквідації.

Відповідно до ст.ст. 335, 337 ЦПК України, під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції відхиляє касаційну
скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, судами
правильно застосовано правові норми та ухвалені правильні
по суті рішення, підстав для скасування яких колегія суддів не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та Акціонерного комерційного банку “Промінвестбанк” відхилити,
а рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 8 вересня
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 5 лютого
2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г.Ярема

Судді:

Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк