Справа № 22ц-15372008 р.
Головуючий у 1-й інстанції: Карпенко Г.М.
Доповідач: Редька А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М “ Я М    У К Р А Ї Н И

18 вересня 2008 року                                місто
Чернігів

А  п
е  л  я
ц  і  й
н  и  й
с  у  д
Чернігівської області

у складі:

головуючого - судді Позігуна М.І.,

суддів - Шемець Н.В., Редьки А.Г.,

при секретарі -
Рачовій І.І.,

за участі: позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду
Чернігівської області від 3 липня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку
та визнання права власності на будинок,

в с т а н о в и в:

Рішенням Козелецького районного суду
Чернігівської області від 3 липня 2008 року відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого житла, а також задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеного будинку та визнано
за ОСОБА_3 право власності на будинок АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги та виселити ОСОБА_3
з будинку без надання іншого житла та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3
про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання права
власності на будинок, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення
спору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 належить до задоволення, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з істотним порушенням судом
першої інстанції норм матеріального та процесуального закону.

Суд дійшов висновку, що сторони у 2005
році домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку,
ОСОБА_3сплатив обумовлену ціну за будинок 3000 грн ОСОБА_1, котра діяла від
імені усіх співвласників, з весни 2005 року ОСОБА_3постійно проживає у спірному
будинку як власник, зробив ремонт домоволодіння, на свій розсуд упорядкував
садибу, видалив непотрібні йому дерева, поставив нові ворота, що свідчить про
фактичне вчинення сторонами купівлі-продажу будинку, від оформлення якого у
нотаріуса ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ухилилися, що дає підстави для
задоволенні його позовних вимог, у той же час ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 не
довели, що у грудні 2006 року між ними та ОСОБА_3 був укладений договір найму
житла строком на один рік, за що ОСОБА_3сплатив 3000 грн одноразово і їх вимоги
про виселення ОСОБА_3 необґрунтовані.

Однак такого висновку суд першої
інстанції дійшов всупереч вимогам норм матеріального та процесуального закону
оскільки ґрунтується тільки на показання свідків.

Відповідно до ст.59 ЦПК України
обставина справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку або іншого нерухомого
майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації і у разі недодержання сторонами вимог закону про
нотаріальне посвідчення договору та визнання його дійсним у судовому порядку
досягнення усіх істотних умов договору відповідно до ст.220 ЦК України має бути
підтверджено письмовими доказами і висновок суду, що сторони досягли усіх
істотних умов договору купівлі-продажу будинку, не може ґрунтуватися тільки на
показаннях свідків.

По справі не надано жодного письмового
доказу, , що між сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору і у 2005
році було укладено договір купівлі-продажу спірного житлового будинку,
власниками якого ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є з 1997 року, що підтверджується
наданою копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 жовтня 1997
року, виданого нотаріусом Остерської державної нотаріальної контори
Козелецького району. ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заперечують факт продажу
будинку і наявність про це будь-яких документів, сам ОСОБА_3також підтвердив у
судовому засіданні про відсутність будь-яких письмових документів про
купівлю-продаж будинку навіть про передачу 3000 грн за будинок

За таких обставин у суду першої
інстанції не було правових підстав визнавати дійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку дійсним та визнавати за ОСОБА_3 право власності на спірний
будинок, рішення суду першої інстанції у цій частині належить до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до ст.811 ЦК України договір
найму житла має бути укладеним у письмові формі, а недодержання сторонами
письмової форми договору не має наслідком його недійсність, а у разі, якщо
право чин вчинено усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила
її вчинення, такий договір вважається дійсним.

По справі встановлено, що між сторонами
мало місце укладення договору найму житла, а саме спірного будинку, оскільки у
судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посилалися, що за усною
домовленістю надали ОСОБА_3 будинок для проживання, за що отримали плату за рік
наперед у розмірі 3000 грн, а ОСОБА_3 своїх поясненням підтвердив факт
проживання у спірному будинку. Розірвання договору найму житла можливе при
дотриманні вимог ст.825 ЦК України, відповідно до якої наймодавець крім того
повинен попередити наймача про розірвання договору найму не пізніше ніж за два
місяці.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не
надали суду доказів про належне повідомлення наймача ОСОБА_3 про розірвання
договору найму житла не пізніше встановленого законом строку. ОСОБА_3заперечує,
що його було попереджено про розірвання договору найму, а надана позивачами
суду копія листа ОСОБА_3 за 10 лютого 2008 року про необхідність звільнення
будинку протягом місяця не підтверджує, що таке попередження було належним
чином доведено до відома наймача ОСОБА_3

За таких обставин вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про виселення наймача ОСОБА_3 з житлового будинку без
надання іншого житла не можуть бути задоволені.

Керуючись ст.ст. 307, п.п.3,4 ч.1 ст.
309, 314, 316, 319 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний
суд

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
задовольнити, та скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської
області від 3 липня 2008 року.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
житла.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу
жилого будинку АДРЕСА_1 та про визнання права власності на зазначений будинок.

Рішення
набуває чинності негайно та може бути оскаржене у касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців після проголошення.

Головуючий:                                             Судді: