У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К
Р А  Ї Н И

16 жовтня 2008 року
місто Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.

суддів Демянчук С.В., Хилевича
С.В.

з участю секретаря
судового засідання Колесової Л.В.,

заявника та
представника ДВС

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду
в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної
виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської
області на ухвалу Дубенського міськрайонного
суду від 28 липня 2008 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову
державного виконавця,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дубенського міськрайонного
суду від 28 липня 2008 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову
державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дубенського
міськрайонного управління юстиції Рівненської області від 11 червня 2008 року
про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого
листа № 2-1182/2007, який був виданий на виконання рішення Апеляційного суду
Рівненської області від 17.03.2008 р., згідно з яким ОСОБА_2 зобов*язаний був
передати ОСОБА_1 автомобіль ГАЗ-21, 1965 року випуску, державний номер НОМЕР_1
та документи на нього, визнано незаконною. Державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції
Рівненської області Якимчука О.В. зобов*язано вчинити дії з примусового
вилучення зазначеного автомобіля в боржника та передати його разом з
документами стягувачу.

В поданій на цю ухвалу апеляційній скарзі Відділ державної виконавчої
служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області
доводить, що його дії з примусового виконання виконавчого листа № 2-1182/2007,
який був виданий на виконання рішення Апеляційного суду Рівненської області від
17.03.2008 р., відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження»
та Інструкції про проведення виконавчих дій від 15.12.1999р. Місцевий суд в
оскаржуваній ухвалі визнав постанову державного виконавця незаконною, хоч
згідно зі ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги
зобов*язаний був визнати її неправомірною. Своєю ухвалою суд першої інстанції
зобов*язав ДВС вчинити дії, які не передбачені рішенням Апеляційного суду
Рівненської області від 17.03.2008 р.

Посилаючись на ці обставини, апелянт просить апеляційний суд ухвалу
місцевого суду скасувати та відмовити ОСОБА_1
у задоволенні її скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта,
колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче
провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у
цьому  Законі,  спрямованих на примусове виконання рішень
судів та інших  органів  (посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб  та  в
межах  повноважень,  визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими  актами,  виданими відповідно до цього Закону та інших
законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що
заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на майно боржника;

2) звернення  стягнення
на  заробітну   плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення   у
боржника  і  передача
стягувачеві  певних предметів,
зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

З рішення Апеляційного суду Рівненської області від 17.03.2008 р.
вбачається, що  в ньому зазначено про
зобов*язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 автомобіль ГАЗ-21, 1965 року випуску,
державний номер НОМЕР_1 та документи на нього.

Згідно з частиною 1 статті 5 згаданого Закону державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів примусового виконання   рішень,
встановлених   цим   Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 60 Закону у разі
присудження  стягувачеві  предметів,
зазначених у виконавчому документі, (що фактично мало місце у даному
випадку) державний виконавець вилучає ці предмети у боржника і передає їх
стягувачеві,  про що складає акт
передачі.

За правилами ст. 76 Закону після
відкриття  виконавчого   провадження
по   виконавчому документу,   який
зобов'язує  боржника  вчинити
певні  дії  або утриматися від їх вчинення,  державний
виконавець  відповідно  до статті 24 цього Закону визначає йому строк
добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин  цих
вимог  державний виконавець  застосовує до боржника штрафні санкції чи
інші заходи, передбачені законодавством,
і призначає  новий  строк
виконання. Якщо  після  цього
рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі
боржника,  державний  виконавець
організовує виконання
відповідно  до  повноважень, наданих йому законом, а на
боржника   державним   виконавцем
накладається   штраф   у
сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку,
встановленому  частиною  другою
статті 87 цього Закону.

Проте при виконанні рішення Апеляційного суду Рівненської області від
17.03.2008 р. державний  виконавець  не організував його виконання  відповідно
до  повноважень, які надані йому
законом, і зокрема не використав свої повноважень, що передбачені ст.ст. 4, 55,
60, 76  Закону.

Висновок державного виконавця про неможливість примусового виконання
рішення суду без участі боржника є помилковим.

Тому за таких обставин місцевий суд, на переконання колегії суддів, прийшов
до цілком правильного висновку про незаконність (неправомірність) постанови
державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дубенського
міськрайонного управління юстиції Рівненської області від 11 червня 2008 року
про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого
листа № 2-1182/2007, який був виданий на виконання рішення Апеляційного суду
Рівненської області від 17.03.2008 р.

Інші доводи апеляційної скарги правильності цього зробленого судом першої
інстанції висновку не спростовують.

У зв"язку з викладеним колегія суддів вважає, що місцевий  суд, повно і всебічно з”ясувавши всі дійсні
обставини справи та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану
справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення
поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Дубенського
міськрайонного управління юстиції Рівненської області відхилити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного
суду від 28 липня 2008 року залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її
проголошення  і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: