ЯЛТИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м е н е м   У к р а ї н и
“11” березня 2008 року                      Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим
у складі: головуючого, судді
відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2і ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог,
Приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Відділу
державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції про
визнання договору купівлі-продажу
Позивач звернувся до Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим
із зазначеним позовом в порядку процесуальних вимог цивільного судочинства і
просить суд:
недійсним договір купівлі-продажу від 8 листопада 2005 року, за яким ОСОБА_2
продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 в м. Ялта.
вимоги обґрунтовуються тим, що за виконавчим провадженням ОСОБА_2 є боржником
позивача, сума боргу складається з витрат на виконавче провадження в розмірі,
що становить на момент вирішення справи 25 057
гривень. Ухвалою Ялтинського міського суду АРК від 4 вересня 2003 року
були вжиті заходи забезпечення позову ОСОБА_1. до ОСОБА_3. шляхом накладення на
квартиру АДРЕСА_1 в м. Ялта, яка належала їй на праві власності. Рішенням
Ялтинського міського суду АРК від 18 жовтня 2005 року заходи забезпечення
позову були скасовані, що надало відповідачам можливість 8 листопада 2005 року
укласти оспорюваний правочин з відчуження квартири. Ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах від 6 червня 2006 року зазначене рішення
Ялтинського міського суду було скасовано.
обставини,  на думку позивача, свідчать,
що правочин був укладений всупереч вимог закону, його укладення суперечить його
правам та інтересам як кредитора, а отже повинен бути визнаний недійсним.
ОСОБА_2 проти позову заперечувала з тих підстав, що провин був укладений саме у
той період, коли суд своїм рішенням скасував заходи забезпечення позову, а
позивач не може вважатися заінтересованою особою у справі, оскільки суму боргу
в розмірі 5676 вона йому повернула.
ОСОБА_3. також заперечувала проти позову, наголошуючи на тому, що є
добросовісним набувачем майна і таке не може бути у неї відібране.
які беруть участь у справі, не заявили у суді, що факти, які мають значення для
справи, їм відомі особисто, тому не вирішувалось питання про їх допит в якості
свідків згідно зі ст. 184 ЦПК України.
пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази,
суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону і підлягає
задоволенню з таких підстав.
змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на
засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть
участь у справі.
Ухвалою Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 4 вересня
2003 року було вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_1. до ОСОБА_3. про стягнення суми боргу шляхом накладення арешту
на квартиру АДРЕСА_1 в м. Ялта, що належить ОСОБА_2. на праві власності.
На підставі виконавчого листа № 2-4303, виданого Ялтинським міським судом,
було відкрито виконавче провадження, за яким позивач є кредитором, а
ОСОБА_2  - боржником.
Згідно постанови державного виконавця від 12 жовтня 2004 року з ОСОБА_3. на
користь ОСОБА_1. були стягнуті понесені ним витрати, пов'язані із зберіганням
майна. Постановою державного виконавця ВДВС ЯМУЮ від 7 лютого 2005 року з
ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1. були стягнуті витрати на проведення виконавчих дій
в розмірі 400 гривень. 19 вересня 2005 року державним виконавцем була винесена
постанова про стягнення з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_1. винагороди за зберігання
майна боржника в сумі 1162 гривні, а також постанова про стягнення витрат на
проведення виконавчий дій в розмірі 1772 гривні.

Зазначені постанови ухвалою Ялтинського міського суду АРК від 22 вересня
2005 року були визнані законними.

Рішенням Ялтинського міського суду АРК від 18 жовтня 2005 року заходи
забезпечення позову, вжиті згідно ухвали від 4 вересня 2003 року, були
скасовані, а вже 8 листопада 2005 року між ОСОБА_2. та ОСОБА_3. був укладений
договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 м. Ялта.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду
АРК від 6 червня 2006 року зазначене рішення про скасування заходів
забезпечення позову було скасоване і справа направлена на новий судовий
розгляд, а у подальшому відповідна заява ОСОБА_3. залишена без розгляду.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на момент її
розгляду виконавче провадження не закінчене,
витрати на проведення виконавчих дій, які були стягнуті з ОСОБА_3. на
користь позивача, досі не відшкодовані.

У судовому засіданні ОСОБА_2 наголосила, що не буде
виплачувати ОСОБА_1. суму витрат на проведення виконавчих дій, оскільки вважає,
що сума боргу нею повернута.

У відповідності до ст. 215 ч. 2 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові
рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з
частиною 2 статті 11 Закону України „Про судоустрій України” судові рішення, що
набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями
громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій
території України.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях
неодноразово зазначав, що ефективний доступ до суду в розумінні § 1 статті
6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод містить у собі
право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок, а
неможливість заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його
користь, є втручанням у право на мирне володіння майном у розумінні п. 1 статті
1 Протоколу № 1 Конвенції (Рішення ЄСзПЛ „ОСОБА_5проти України”, „ОСОБА_6 проти
України”, „ОСОБА_7 проти України”, „ОСОБА_8 проти Росії” тощо).

Укладення договору купівлі-продажу квартири, що належить
боржнику за виконавчим провадженням на праві власності, і відчуження якої
заборонено судовим актом саме з метою забезпечення виконання остаточного
судового рішення, на думку суду, безумовно суперечить наведеним правовим
позиціям і є неправомірним.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини.

Тобто в національному праві закріплений універсальний
підхід, згідно з яким  публічний порядок
застосовується  в разі порушення
основоположних прав людини і свобод.

З огляду на викладені засади здійснення правосуддя в
Україні та виконання судових рішень, правові позиції ЄСзПЛ, які суд застосовує
як джерело права, укладення правочину з відчуження об'єкту нерухомості,
відносно якого судом вчинено заходів із забезпечення позову шляхом накладення
арешту, є порушенням встановленого в Україні публічного порядку, за наслідками
порушує конвенційне право позивача за ст. 6 Конвенції  і характеризується зневагою до встановлених у
державі засад правопорядку.

За сенсом частини 2 статті 215 ЦК України нікчемний
правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо такий спосіб може забезпечити
ефективне поновлення  порушених прав
особи.

Також  суд
зазначає, що правочин, який оспорює позивач, був вчинений в обхід закону,
зокрема, застережень, що містяться у статті 55 Закону України „Про нотаріат”, а
відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України,  іншім актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким
чином, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши
такі доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Питання
про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На
підставі викладеного і керуючись ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України, 5, 10, 11,
15, 60, 61, 158 ч. 1, 179, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2і ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог, Приватного нотаріуса Ялтинського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Ялтинського
міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним -
задовольнити.

Визнати
недійсним договір купівлі-продажу від 8 листопада 2005 року, зареєстрований в
реєстрі за № 4980, за яким ОСОБА_2 продала, а
ОСОБА_3купила квартиру АДРЕСА_1 в м. Ялта.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати для виконання до
Першої Ялтинської нотаріальної контори.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат суму витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі
п'ятнадцять гривень і суму судового збору в розмірі триста п'ятдесят три гривні
п'ятдесят копійок, а усього - триста шістдесят вісім гривень п'ятдесят копійок.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку розподілу судових витрат суму витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі
п'ятнадцять гривень і суму судового збору в розмірі триста п'ятдесят три гривні
п'ятдесят копійок, а усього - триста шістдесят вісім гривень п'ятдесят копійок.

Роз'яснити, що на підставі ухвали Ялтинського міського суду АРК від 4
вересня 2003 року на квартиру АДРЕСА_1в м. Ялта, яка належить на праві
власності ОСОБА_2, накладений арешт.

Рішення
може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим через Ялтинський міський суд шляхом подачі в десятиденний  строк з наступного дня після його
проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом
двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ст. 295 ч. 4 ЦПК України.

Рішення
суду набирає законної сили у порядку та строки, що передбачені ст. ст. 223, 294
ЦПК України.

СУДДЯ -