У Х В А Л А  І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

28 травня 2008
року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Левченка Є.Ф.,
Сеніна Ю.Л., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Бердичівської міської ради,
об'єднання співвласників «Каштан» про визнання недійсним рішення, визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на &frac12; частину квартири, виселення та
вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 25 грудня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2003 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Бердичівської міської ради, об'єднання
співвласників «Каштан» про визнання недійсним рішення, визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності, визнання права власності на &frac12; частину квартири,
виселення та вселення.

Зазначав, що з червня 1985 року
перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

У 1990 році на підставі рішення
виконавчого комітету Бердичівської міської ради йому була надана корпоративна
квартира АДРЕСА_1 на сім'ю із трьох чоловік. Крім того, він був прийнятий до
житлово-будівельного кооперативу та у повному обсязі сплатив пайові внески за
надане житло і квартира стала спільною власністю подружжя.

У 2002 році він переоформив
особовий рахунок на квартиру на ім'я ОСОБА_2

Посилаючись на те, що після
переоформлення особового рахунку ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності
на квартиру на своє ім'я, яке було видане на підставі рішення виконавчого
комітету Бердичівської міської ради від 19 серпня 2003 року № 508, та без його
згоди продала зазначену квартируОСОБА_3,
ОСОБА_4, просив визнати недійсним зазначене рішення виконавчого комітету Бердичівської
міської ради, визнати частково недійсним свідоцтво про право власності, визнати за ним право власності на &frac12; частину квартири, виселитиОСОБА_3, ОСОБА_4 та вселити його у спірну квартиру.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2006 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: визнано частково недійсним рішення виконавчого комітету Бердичівської
міської ради від 19 серпня 2003 року № 508 та визнано його  співвласником квартири АДРЕСА_1, визнано частково
недійсним свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, виданого
виконавчим комітетом Бердичівської міської ради від 30 серпня 2002 року,
визнано частково недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29
серпня 2003 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користьОСОБА_3, ОСОБА_4 половину вартості квартири у розмірі 4 802 грн.
50 коп., визнано за ОСОБА_1 право власності на &frac12; частину квартири, вселено ОСОБА_1 у зазначену квартину, стягнуто з ОСОБА_2,              ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 36 грн. 84 коп. судового
збору з кожного, стягнуто з виконавчого комітету Бердичівської міської ради та об'єднання співвласників «Каштан» на користь ОСОБА_1 по                         8
грн. 50 коп. судового збору з кожного, стягнуто з ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Бердичівської міської ради, об'єднання співвласників «Каштан» на користь держави витрати з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі по 6 грн. з
кожного.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 25 грудня 2007 року рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2006 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в
силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 332, 336 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у
х  в  а
л  и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 25 грудня 2007 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Л.І. Охрімчук

Є.Ф. Левченко    Ю.Л. Сенін