Справа № 22ц-1399 /2008
Головуючий у першій інстанції - Карнаух
Категорія - цивільна
Доповідач - Лакіза Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 серпня  2008  року
м. Чернігів

А п е л я
ц і й н и й   с у д   Чернігівської   області

у складі:

головуючого -
судді:           Хромець Н.С.

суддів:                                   Лакізи
Г.П., Євстафіїва О.К.

при
секретарі:                       Зіньковець
О.О.

за
участі:
сторін та їх представників

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_1та ОСОБА_2 на рішення Чернігівського районного суду від 18
червня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання
права власності на 2/3 частини прибудови, її розподіл та визнання права власності на 30/100
домоволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2004 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просила визнати за Вятохою Ю.О. право власності на
7/20 частин
будинку АДРЕСА_1; визнати 13/20 частин цього ж будинку спільною власністю подружжя - її
та ОСОБА_2; визнати за нею право власності на &frac12;
частину зазначеного будинку та виділити їй в користування
прибудову, що складається з кімнат площею 9,1 кв.м. та 11,6 кв.м., ванної
кімнати площею 5 кв.м., котельні площею 8,4 кв.м., коридору площею 4,9 кв.м.,
тамбуру площею 2,7 кв.м., та &frac12; частину сараю, залишивши у користуванні ОСОБА_2 кімнати
площею 9 кв.м. та 14,8 кв.м., &frac12; частину сараю, а також визначити порядок користування
земельною ділянкою площею 0,17 га між нею та ОСОБА_2

В процесі розгляду справи позивачка уточнила позовні
вимоги і зменшила їх, та остаточно просила визнати за нею право власності на 2/3 частини
прибудови А-1 до жилого будинку АДРЕСА_1, що складає 30/100 частин від всього домоволодіння (оскільки 29/100 - це без
врахування вартості хвіртки, воріт і огорожі), та виділити їй в натурі коридор
2-1 площею 4,9 кв.м., кімнату 2-2 площею 11,6 кв.м., кухню 2-8 площею 8,4
кв.м., котельню 2-9 площею 4,7 кв.м., частину коридору 2-4 площею 4,7 кв.м.,
тамбур.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на
таке.

З жовтня 1988 року до лютого 2003 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2; мають сина ІНФОРМАЦІЯ_1. У квітні 1993 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали у спадщину зазначений вище будинок по &frac12; частині кожний. Після пожежі, яка
сталася у 1997 році, вони відремонтували належну чоловікові частину будинку та
зробили прибудову жилих та підсобних приміщень, що значно збільшило вартість
будинку.

Акт прийому прибудови в експлуатацію від 17 грудня 2002
року та рішення Киїнської сільської ради від 18 грудня 2002 року, яким був
затверджений цей акт, визнані незаконними рішенням Чернігівського районного
суду від 30 листопада 2004 року. Після цього відповідач ОСОБА_2 навмисно не
здає прибудову в експлуатацію. З врахуванням цих обставин вона і зменшує раніше
заявлені позовні вимоги.

Зважаючи на положення ст. 62 Сімейного кодексу України та
на те, що з врахуванням збудованої під час шлюбу прибудови істотно збільшилась
вартість частини жилого будинку ОСОБА_2, у неї виникло право на визнання цієї
частини будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З
врахуванням  інтересів їх неповнолітнього
сина ОСОБА_4, який проживає з нею, та тієї обставини, що ОСОБА_2 сплачує
аліменти в розмірі, що є недостатнім для забезпечення його фізичного та
духовного розвитку, її частка в прибудові має бути збільшена на підставі ч. 3
ст. 70 Сімейного кодексу України.

Саме з врахуванням наведеного позивачка вважає, що має
право на отримання 2/3 частин прибудови А-1 в натурі.

Рішенням Чернігівського районного суду від 18 червня 2008
року позов ОСОБА_1 задоволено частково. За ОСОБА_1 визнано право власності на &frac12; частину незакінченої будівництвом
прибудови до жилого будинку по АДРЕСА_1. Проведено розподіл вказаної незакінченої
будівництвом прибудови відповідно до висновку експертизи за №ЮС-74 від
10.09.2004 року. ОСОБА_1 виділено в натурі із прибудови: коридор 2-1 площею 4,9
кв.м., кімнату 2-2 площею 11,6 кв.м., котельню 2-9 площею 4,1 кв.м., частину
коридору 2-4 площею 4,1 кв.м., тамбур а-1 площею 2,7 кв.м., загальною вартістю
8325 грн., та за нею визнано право власності на вказані приміщення. ОСОБА_2
виділено в натурі із прибудови: кімнату 2-3 площею 9,1 кв.м., ванну 2-7 площею
5 кв.м., кухню 2-8 площею 8,4 кв.м., частину коридору 2-4 площею 6,2 кв.м.,
загальною вартістю 8765 грн. Кожну із сторін зобов'язано провести відповідні
переобладнання. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 220 грн. грошової
компенсації для порівняння ідеальних часток домоволодіння, 675 грн. судових
витрат та 1000 грн. витрат на правову допомогу. Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позовні вимоги в іншій частині задоволенню не підлягають, в
зв'язку з їх недоведеністю.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його
представник підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1, та не визнали апеляційну
скаргу ОСОБА_2, інші учасники судового розгляду підтримали апеляційну скаргу
ОСОБА_2, та не визнали апеляційну скаргу ОСОБА_1

Позивачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення
Чернігівського районного суду від 18 червня 2008 року змінити, збільшивши її
частку в спільній сумісній власності подружжя з &frac12;
до 2/3 частин, визнавши за нею право власності на 2/3 частини
прибудови А3-1та виділити її в натурі, а саме коридор 2-1 площею 4,9
кв.м., кімнату 2-2 площею 11,6 кв.м., котельню 2-9 площею 4,1 кв.м., частину
коридору 2-4 площею 4,1 кв.м., тамбур а-1 площею 2,7 кв.м., кухню 2-8 площею
8,4 кв.м., тобто вирішити спір в межах заявлених нею позовних вимог, та
стягнути судові витрати витрати в повному обсязі - в сумі 2173 грн. В
обґрунтування скарги зазначала, що суд першої інстанції безпідставно не
застосував нору матеріального права - ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України та
п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. „Про практику
застосування судами законодавства при розгляді судами справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя”,
та не врахував інтереси неповнолітнього сина, який проживає з нею, відступивши
від засад рівності часток подружжя. Також місцевий суд не врахував, що
відповідач умисно пошкодив прибудову, знизивши її готовність зі 100% до 84%,
чим завдав їй матеріальних збитків.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на допущені судом порушення норм
матеріального права. Зокрема, порушені вимоги ст.331 ЦК України, оскільки
спірна прибудова має 84% готовності, не здана в експлуатацію, право власності
на неї не реєструвалось, а тому вона не підлягає поділу.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає,
що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову, в зв'язку з порушенням судом першої інстанції
норм матеріального права.

Виходячи з положень ст. 331 Цивільного кодексу України та
Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р., набуття права власності на будівлі
виникає лише після завершення будівництва, прийняття будівлі до експлуатації та
реєстрації права власності на нерухоме майно - з моменту проведення реєстрації.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами
справи, що спірне нерухоме майно є прибудовою до жилого будинку АДРЕСА_1. На
час вирішення спору дана прибудова незакінчена будівництвом, має 84 відсотки
готовності, та не здана в експлуатацію. Зазначені обставини визнаються
сторонами та підтверджуються висновком додаткової судової будівельно-технічної
експертизи № С-8524 від 17 квітня 2008 р. (а.с.282-295), рішенням
Чернігівського районного суду від 30 листопада 2004 року, яким визнано
незаконними акт здачі в експлуатацію спірної прибудови від 17.12.2002 р. та
рішення виконкому Киїнської сільської ради від 18.12.2002 р. в частині затвердження
вказаного вище акту (а.с.109-111).

Таким чином, правові підстави для визнання за ОСОБА_1 на
теперішній час права власності на частину прибудови до жилого будинку відсутні,
а заявлені нею вимоги є передчасними.

Враховуючи наведене та межі оскарження, рішення суду
першої інстанції в оскарженій частині належить скасувати, та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання права власності на 2/3 частини прибудови та виділ цієї частини в натурі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314,
316, 317, 319 Цивільного процесуального Кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду від 18 червня 2008 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання права власності
на 2/3 частини
прибудови, її розподіл та визнання права власності на 30/100
домоволодіння - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його
проголошення, але воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: