Справа № 22ц-446/08
Головуючий у І-й інстанції Шумський А.А.
Категорія   32                                                                                                  Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008
року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду Волинської області

в
складі -  головуючого судді  Стрільчука В.А.

суддів -  Карпук А.К., Здрилюк О.І.

при секретарі   - Савчук О.В.,

з участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Володимир-Волинську про стягнення
компенсації у зв»язку з порушенням строків виплати сум відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іваничівського районного суду від
31 січня 2008 року

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі позивач,
покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права просила скасувати рішення Іваничівського районного суду
від 31 січня 2008 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову, або ж
направити справу на новий судовий розгляд.

Рішенням Іваничівського районного суду від 31 січня 2008 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_3. до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в
м. Володимир-Волинську про стягнення компенсації у зв»язку з порушенням строків
виплати сум відшкодування шкоди.

В судовому засіданні  представники
позивача підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішеннями Іваничівського районного суду від  20 жовтня 2004 року та від 18 січня 2005 року
проведено перерахунок сум щомісячних платежів, що призначені у 1999 році
ОСОБА_3. на відшкодування шкоди, заподіяної трудовим каліцтвом, та одноразової
допомоги, що була виплачена останній  у
1999 році.

Перераховані судом суми щомісячних платежів та одноразової допомоги були
виплачені: 28 грудня 2004 року, 16 та 17 травня 2005 року.

/ а.с. 8/

Одноразова допомога, що виплачується потерпілому в зв»язку з ушкодженням
здоров»я на виробництві є платежом разового характеру.

Пунктом 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових
доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, що діяв на час
звернення позивача до суду у 2004 та 2005 роках, та є чинним у даний час,
передбачалась можливість компенсації громадянам втрати частини доходів у
зв»язку з порушенням термінів їх виплати, якщо такі доходи не мають разового
характеру.

Отже, сума одноразової допомоги, перерахована судом у 2005 році,
компенсації не підлягає як така, що носить одноразовий характер.

За змістом частини 2 ст.3 Прикінцевих положень Закону  України

»Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань,
що спричинили втрату працездатності» передбачено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до  набрання чинності цим Законом підприємства,
установи, організації не відшкодували матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров»я, виплачується цими підприємствами, установами,
організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.

Однак, компенсація у зв»язку з несвоєчасною виплатою належних платежів є
встановленою Законом гарантією, і за своєю природою не є заборгованістю.

Крім цього,   частиною 9 ст. 40
Закону на Фонд покладено зобов»язання коригувати і виплачувати страхові
виплати, які своєчасно не виплачені з вини самого Фонду. У даному випадку, вини
Фонду у несвоєчасній виплаті ОСОБА_3. належних їй  у 1999 році платежів не має.

Доводи апелянта про наявність підстав для
стягнення компенсації щомісячних платежів, у зв»язку з їх несвоєчасною
виплатою, не узгоджуються також з роз»ясненнями Пленуму Верховного Суду
України,  викладеними у Постанові від 27
березня 1992 року №6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами
про відшкодування шкоди / з наступними змінами/, згідно з якими загальний
строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого
права встановлюється тривалістю три роки.

Тому суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи, обґрунтовано
відмовив у завдоволенні позову ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції,
підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст.  307. 308, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Іваничівського районного
суду від  31 січня 2008 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду
України протягом двох місяців з часу набрання ухвалою законної сили.

СУДДІ