районний суд міста києва
Справа №
РІШЕННЯ

Іменем україни

25 лютого 2008  року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Мельника А. В.,

при секретарі - Поповій І. К., Марчук О. Л., Пшегарницькій І. Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в міста Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Товариства з
обмеженою відповідальністю „Експериментальна виробничо-будівельна фірма ПСП”,
треті особи:  Управління у місті Києві
Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України, Управління Виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Харківській області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом в
якому просить стягнути з відповідача на свою корись грошові кошти у
відшкодування шкоди внаслідок заподіяного позивачу ушкодження здоров'я.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що він працюючи у відповідача арматурником, під час виконання своїх
трудових обов'язків на будівельній дільниці, яка розташована в по вулиці
Саперно-Слобідській у місті Києві, отримав виробничу травму у вигляді проникаючого
поранення живота.

Відразу ж позивача було доставлено до
Київської міської клінічної лікарні № 17 та проведено медичну операцію.

Після цього, з 20.01.2006 року по
01.02.2006 року позивач лікувався в Міській клінічній лікарні № 4 міста Києва,
а з 22.06.2006 року по 05.07.2006 року - в неврологічному відділені Харківської
обласної клінічної лікарні.

Крім того, у зв'язку з біллю в спині
та проблемами з лівою ногою, позивач неодноразово проходив медичні обстеження і
02.08.2006 року отримав III групу інвалідності.

Зазначив, що після отримання травми
позивач поніс великі матеріальні втрати, пов'язані з постійним лікуванням та
поїздками, що негативно вплинуло на його сімейний бюджет.

Позивач, у зв'язку з отриманою
травмою, не може влаштуватися на більш прибуткову роботу, заробляти гроші, які
необхідні для його проживання та проживання дітей, які знаходяться на його
утриманні і на даний час навчаються та, з урахуванням витрат на лікування,
оцінює завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 20000 гривень.

Також, позивач зазначає, що
неправомірні дії відповідача по не дотриманню обов'язкових вимог законодавства
щодо охорони праці, в результаті чого він отримав каліцтво, призвели до
відчутного порушення нормального режиму життєдіяльності позивача та до значних
негативних змін у житті позивача.

Ушкодження здоров'я, заподіяне
позивачу, під час виконання трудових обов'язків, спричинило йому моральні та
фізичні страждання, позивач пережив тяжкий нервовий стрес, наслідки якого
відчуває і дотепер, чим позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в
розмірі 5000.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позов з викладених в ньому підстав та просив суд позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідачем було
оплачено необхідні витрати пов'язані з лікуванням позивача, а тому просив
відмовити в задоволенні позову.

До участі в справі в якості третіх
осіб було притягнуто Управління виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в місті Києві та Управління виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в Харківській області.

Треті особи були повідомлені про
місце, день та час розгляду справи належним чином, їх представники в судове
засідання не з'явились.

Треті особи про причини неявки своїх
представників суд не повідомили.

Суд, з урахування думки осіб, які
беруть участь в справі, визнав за можливе проводити розгляд справи у
відсутності представників третіх осіб.

Суд, вислухавши пояснення позивача і
представників сторін, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності та
матеріали особової справи потерпілого на виробництві позивача, приходить до
висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в частині стягнення мотальної
шкоди з наступних підстав.

Під час розгляду справи в судовому
засіданні встановлено наступні факти.

Згідно запису в трудовій книжці
позивача від 01.10.2005 року, він був прийнятий на роботу арматурником до
відповідача.

В акті № 1 від 06.10.2008 року про
нещасний випадок на виробництві (а. с. 6 - 9) зафіксовано, що з позивачем, який
є працівником відповідача, 02 жовтня 2005 року о 07 годині 20 хвилин стався
нещасний випадок, а саме: внаслідок обвалення укосу ґрунту, захисна огорожа не
витримала його важкості, що призвело до пересування підпірного щита опалубки;
помітивши це,  інші робітники попередили
позивача про небезпеку, але останньому не вистачило часу для того, щоб вийти із
зони зсуву ґрунту і його придавило щитом до арматурного каркасу; через це
позивач отримав травму - проникаюче раніння живота і брожжейкі живота тонкої
кішки забрюшінного простору зліва, гемоперетоніум.

Зазначено, що цей випадок трапився
внаслідок невірного кріплення нижньої частини щита огорожі, яке виконувалось
іншими робітниками підприємства.

Причинами, згідно п. 7 вказаного
акту, є основна недосконалість технологічного процесу, його невідповідність
вимогам безпеки - порушення технологічного процесу.

Позивач перебуває на обліку у
відділенні виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України у Круп'янському
району Харківської області, яке своєю постановою № 955-1/2007 від 15.03.2007
року (а. с. 96 - 97) прийняло рішення про страхові виплати позивачу, а саме:
призначення одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної
працездатності та щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати
професійної працездатності з 26 липня 2006 року по 01 серпня 2007 року.

З матеріалів особової справи
потерпілого на виробництві позивача, яка заведена та ведеться за місцем його
проживання, вбачається, що вперше Харківською обласною медико-соціальною
експертною комісією (МСЕК) № 3 позивач був оглянутий 02.08.2006 року.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК №
001784 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі
15 %, встановлено 3-тю групу інвалідності від загального захворювання та
визначено потребу в медикаментозному забезпеченні за наслідками трудового
каліцтва (02.10.2005 року), відповідно до висновку лікувально-консультаційної
комісії лікувально-профілактичного закладу в обумовлений строк.

Після чергового огляду МСЕК № 004652
від 05.09.2007 року, на період з 01.08.2007 року до 01.08.2009 року, позивачу
повторно встановлено 15 % втрати професійної працездатності, визначено потребу
в медикаментозному забезпеченні згідно висновку ЛКК, але не визнано інвалідом.

На підставі останнього медичного висновку
МСЕК, позивачу постановою № 955- /2007 від 04.10.2007 року, продовжено раніше
призначену щомісячну страхову виплату в сумі 459 гривні 13 копійок до чергового
переогляду, тобто до 01.08.2009 року.

Таким чином, в особовій справі
позивача, не міститься жодного рішення відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Куп'янському районі Харківської області про призначення
йому виплат на витрати на медичну та соціальну допомогу або на придбання
медикаментів.

Нормою п. 5 ст. 24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
непрацездатності» № 1105-ХІV від 23.09.1999 року передбачено, що якщо після
призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних
послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками
з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований; при цьому
страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Частиною 4 статті 35 вищезазначеного
Закону встановлено обов'язок Фонду соціального страхування від нещасних
випадків фінансувати витрати на медичну та соціальну допомогу, в тому числі на
додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний
сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, санаторно-курортне
лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них
визначено висновками МСЕК.

За інформацією, наданою відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України у Куп'янському районі
Харківської області (лист № 1133-05 від 14 грудня 2007 року, а. с. 86 - 89), з
моменту призначення одноразової виплати та щомісячної грошової суми, позивач не
порушував питання щодо відшкодування будь-яких матеріальних витрат і не
звертався до «відділення виконавчої дирекції» із заявою про медикаментозне
безоплатне забезпечення ліками відповідно до висновків
лікувально-консультаційної      комісії лікувально-профілактичного
закладу чи відшкодування понесених витрат на лікування.

Позивач в судовому засіданні пояснив,
що він не заперечує проти даної обставини. Вважає, що додаткові витрати,
понесені ним на придбання ліків і медикаментів, повинні відшкодовуватись не
Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, а за рахунок саме відповідача та наполягав на
їх стягненні з останнього.

Крім того, позивач не надав, на
вимогу суду, розрахунку суми матеріальної шкоди та квитанцій на підтвердження
фактично понесених ним, у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві,
додаткових витрат на придбання ліків.

Отже, за таких обставин, коли позивач
не звертався до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за
місцем обліку із відповідною заявою про медикаментозне безоплатне забезпечення
ліками відповідно до висновків лікувально-консультаційної           комісії лікувально-профілактичного
закладу чи відшкодування понесених витрат на лікування, суд приходить до
висновку, що позивачем не дотримано вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
непрацездатності» № 1105-ХІV від 23.09.1999 року, тому його позовні вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди є передчасними і задоволенню не підлягають як
безпідставні.

Разом з цим, чинним трудовим
законодавством передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому законодавством порядку (ст. 173 КЗпПУ).

Відповідно до положень статті 237-1
КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться ним у разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок
відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її
вини, а частина 1 статті 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана
каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або
шляхом здійснення щомісячних платежів.

Оскільки, позивач отримав ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, внаслідок основної
недосконалості технологічного процесу, його невідповідності вимогам безпеки -
порушення технологічного процесу на підприємстві відповідача і вина відповідача
в заподіянні, у зв'язку з цим, позивачу шкоди доведена, суд приходить до
висновку, що відповідач, порушуючи законні права позивача, завдав останньому
моральних страждань у вигляді втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають
від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому з відповідача
на користь позивача слід стягнути 5000 гривень у відшкодування заподіяної
моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК
України, оскільки суд задовольняє позов частково з відповідача на користь
держави підлягають стягненню 30 гривень у відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та судовий збір в розмірі 8
гривень 50 копійок, а всього судові витрати у сумі 38 гривень 50 копійок.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 173, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату непрацездатності» № 1105-ХІV
від 23.09.1999 року, ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61,
88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1до Товариства з
обмеженою відповідальністю „Експериментальна виробничо-будівельна фірма ПСП”,
треті особи: Управління у місті Києві Виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України, Управління Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
Харківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Експериментальна виробничо-будівельна фірма ПСП”  на користь ОСОБА_1 5000  у відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Експериментальна виробничо-будівельна фірма ПСП”  на користь держави 38 гривень 50 копійок у
відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про
апеляційне оскарження не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подана через Печерський районний суд м. Києва до
Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий