Справа
22ц-981/ 2008 р.                           Головуючий в 1-ій інстанції Кулініч
Категорія цивільна.                         Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2008 року.           Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Бойко О.В.,

суддів Смаглюк Р.І., Мамонової О.Є.,

при секретарях Пільгуй Н.В., Штупун О.М.,

з участю позивача, представників сторін,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові апеляційну скаргу
позивача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31
березня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства
Національної акціонерної компанії „Надра України” „Чернігівнафтогазгеологія”
/далі - ДП НАК/ про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі та
відшкодування моральної шкоди,

встановив:

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить
скасувати вказане рішення внаслідок порушення судом норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи
наступним.

16 січня 2008 року позивач ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом про поновлення його на роботі заступника начальника
управління технологічного транспорту /далі УТТ/ ДП НАК „Надра України”
„Чернігівнафтогазгеологія”, звільненого наказом від 18 грудня 2007 року № 129-к
за п. 1 ст. 40 КзПП України, з таких підстав. З 2 березня 1988 року він
працював у відповідача на вказаній посаді. 5 грудня 2007 року був ознайомлений
з наказом № 109-к від 9 жовтня 2007 року про вивільнення працівників
підприємства, його прохання про надання цього наказу відповідачем не були
виконані ні 5 грудня 2007 року, ні 14 січня 2008 року.

На підставі наказу ДП НАК „Надра України”
„Чернігівнафтогазгеологія” від 26 вересня 2007 року № 107 та наказу № 129-к УТТ
ДП НАК „Надра України” „Чернігівнафтогазгеологія” від 18 грудня 2007 року в
зв'язку з ліквідацією підприємства він був звільнений з роботи за п. 1 ст. 40
КзПП України.

Вказане звільнення вважає проведеним з
порушенням вимог КзПП України щодо попереднього повідомлення про наступне
вивільнення за 2 місяці до дати звільнення, а також не зазначено дати
ліквідації його посади.

В зв'язку з цим позивач просить наказ № 129-к
від 18 грудня 2007 року в частині його звільнення вважати недійсним та поновити
його на роботі відповідно посади до звільнення.

В попередньому судовому засіданні 18 лютого
2008 року позивач усно доповнив позовні вимоги вимогою про стягнення моральної
шкоди і 4 березня 2008 року надав її розрахунок на суму 5404 грн. 60 коп.,
мотивуючи перенесеним моральним стресом, в підтвердження якого приєднана копія
електрокардіограми, а також письмове обґрунтування позовної вимоги щодо
невідповідності наказу № 131-к від 18 грудня 2007 року, яким були внесені зміни
до наказу № 129-к відносно його звільнення, вимогам КзПП України.

В цьому обґрунтуванні позивач просить визнати
нечинним цей наказ з таких підстав. 18 грудня 2007 року він весь робочий день
перебував на роботі, був ознайомлений з наказом № 129-к, його ніхто не знайомив
та не повідомляв про наказ № 131-к, яким він був поновлений на роботі. Тільки
звернувшись 14 січня 2008 року щодо отримання необхідних наказів для звернення
до суду, йому стало відомо про цей наказ. На підставі цього наказу 18 січня
2008 року Ніжинський центр зайнятості зняв його з обліку, на його вимогу
вказаний наказ № 131-к йому було надіслано 22 січня 2008 року, але жодного
запису про таку зміну наказу № 129-к в його трудову книжку відповідач не вніс.

За таких обставин позивач вважає наказ №
131-к від 18 грудня 2007 року виданим без наміру мати юридичні наслідки, тому
просить визнати його нечинним.

Рішенням Деснянського районного суду м.
Чернігова від 31 березня 2008 року позов задоволено частково. Суд визнав
недійсним п. 2 наказу УТТ ДП НАК „Надра України” „Чернігівнафтогазгеологія” від
18 грудня 2007 року № 131-к, відмовив в задоволенні решти позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач з 23 липня 2001
року працював заступником начальника УТТ ДП НАК „Надра України”
„Чернігівнафтогазгеологія”. Наказом ДП НАК „Надра України”
„Чернігівнафтогазгеологія” № 107 від 26 вересня 2007 року вказаний структурний
підрозділ ліквідовано. На підставі цього наказу був виданий наказ № 129-к про
звільнення працівників, відповідно до якого позивач був з 18 грудня 2007 року
звільнений за п. 1 ст. 40 КзПП України.

При його звільненні були порушені вимоги ст.
49-2 КЗПП України щодо попередження його про наступне звільнення не пізніше ніж
за два місяці, з наказом він був ознайомлений 5 грудня 2007 року. На
виправлення цієї помилки був виданий наказ № 131-к від 18 грудня 2007 року, п.1
якого відмінено дію наказу № 129-к в частині звільнення позивача з 18 грудня
2007 року, п.2 - надана з 19 грудня 2007 року до 5 лютого 2008 року включно
відпустка, п.3 - звільнено позивача 5 лютого 2008 року за п. 1 ст. 40 КзПП
України, п. 4 - наказано виплатити позивачу вихідну допомогу та компенсацію за
40 днів невикористаної відпустки.

Оскільки допущене відповідачем порушення
вимог ст. 49-2 КзПП України виправлено ним самим, п.п. 1, 3, 4 наказу від 18
грудня 2007 року № 131-к не порушують прав позивача, тому в цій частині його
вимоги не підлягають задоволенню. П. 2 цього наказу суперечить ч.ч.10-11 ст. 10
Закону України „Про відпустки”, тому підлягає визнанню недійсним.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачем не доведений.
Порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок про внесення
записів у трудову книжку позивача на підставі наказу № 131-к сталося з
незалежних від відповідача причин, оскільки трудова книжка була у позивача і
він не звернувся до відповідача за внесенням до неї необхідних змін. Копія
електрокардіограми не може бути доказом заподіяння такої шкоди, оскільки з її
змісту суд не може зробити висновок про сильні душевні переживання позивача та
про їх зв'язок з порушенням відповідачем норм КзПП України.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить
скасувати вказане рішення з таких підстав. З наказом № 129-к він особисто був
ознайомлений 18 грудня 2007 року, про що є його підпис. Цим наказом він був
звільнений незаконно, оскільки попереджений був менше ніж за 2 місяці, чим
порушено вимоги ст. 49-2 КзПП України.

При зверненні його 16 січня 2008 року до суду
наказу № 131-к від 18 грудня 2007 року фактично не існувало, тому що він в цей
день був весь робочий час на роботі, його з цим наказом не ознайомили, так як
це було зроблено з наказом № 129-к, не зроблено запис в трудову книжку про
зміну наказу № 129-к, яку він отримував в цей день. 21 грудня 2007 року він
отримав у відповідача вихідну допомогу, заробітну плату, що свідчить про
відсутність на цей день наказу № 131-к. 25 грудня 2007 року він став на облік в
Ніжинському центрі зайнятості і з 2 січня 2008 року отримав статус
безробітного. Тільки 29 січня 2008 року він був викликаний до центру
зайнятості, де дізнався про те, що на підставі наказу № 131-к він знятий з 18
січня 2008 року з обліку. Копію наказу № 131-к йому було вислано відповідачем
22 січня 2008 року. Все це свідчить про його недійсність.

Крім того, суд не врахував, що, виконуючи
наказ про реорганізацію підприємства № 107 від 29 вересня 2007 року, державний
реєстратор на підставі наданих документів 3 грудня 2007 року зареєстрував
ліквідацію УТТ ДП НАК „Надра України” „Чернігівнафтогазгеологія”. На час
видання наказів № 129-к та № 131-к фактично не існувало цього підрозділу, тому
вказані накази не можуть бути дійсними.

Таке грубе порушення його трудових прав
заподіяло душевні страждання, що свідчить про заподіяння моральної шкоди, чому
суд не дав належної оцінки.

За таких обставин апелянт просить скасувати
вказане рішення, ухвалити нове рішення, яким скасувати накази № 129-к та 131-к
від 18 грудня 2007 року в частині звільнення позивача, стягнути моральну шкоду
в сумі 5404 грн. 60 коп.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав. Позивач вийшов за рамки позовних вимог, оскільки в позовній заяві він
просив визнати накази № 129-к та № 131-к від 18 грудня 2007 року недійсними, в
апеляційній скарзі просить їх скасувати.

Крім того, позивач не ставить питання
незаконного звільнення його, а тільки питання скасування наказів, не вказуючи,
які його права порушені цими наказами і чому вони суперечать чинному
законодавству.

Допущена помилка при звільненні позивача
наказом № 129-к виправлена до розгляду справи судом. Посилання позивача на
ліквідацію УТТ 3 грудня 2007 року як на один з доказів недійсності цих наказів
є необґрунтованим, тому що УТТ не є юридичною особою, а було відокремленим
підрозділом. До Державного реєстру повідомлялися лише таким чином зміни щодо
відомостей про юридичну особу. Виходячи з викладеного, просить відхилити
апеляційну скаргу ОСОБА_1.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач
ОСОБА_1 працював заступником начальника Управління технологічного транспорту ДП
НАК „Надра України” „Чернігівнафтогазгеологія” відповідно до наказу № 166-к від
17 жовтня 2001 року /л.с. 6/. Відповідно до п.п.1.2, 1.5 Положення про
Управління технологічного транспорту ДП НАК „Надра України”
„Чернігівнафтогазгеологія” УТТ є його відокремленим структурним підрозділом і
не є юридичною особою. Юридичною особою, в складі якої перебував цей відокремлений
підрозділ, є відповідач.

Відповідно до наказу ДП НАК „Надра України”
„Чернігівнафтогазгеологія” № 107 від 26 вересня 2007 року „Про реорганізацію
підприємства” з метою вдосконалення організаційної та виробничої структури
підприємства, підвищення ефективності проведення геологорозвідувальних робіт та
управління підприємством ліквідовано три структурні підрозділи, в тому числі і
Управління технологічного транспорту. /л.с. 2/.

Вказаним наказом передбачалося завершити
реорганізацію підприємства до 1 грудня 2007 року, з попередженням працівників
цих підрозділів про наступне звільнення в зв'язку з ліквідацією у відповідності
з чинним законодавством /л.с.2-3/. На виконання цього наказу виданий наказ №
166 від 1 жовтня 2007 року, яким начальник відділу кадрів зобов'язувався
роз'яснити можливість працевлаштування працівників в інших структурних
підрозділах /л.с. 17/.

Листами від 10 жовтня 2007 року № б/н та
№1-к, наданими відповідачем апеляційному суду, ОСОБА_1 повідомлений, що
керівництво УТТ не має можливості працевлаштувати його на іншу роботу через
скорочення посади заступника начальника УТТ /л.с.81, 82/.

Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного
Суду України в п. 19 постанови № 9 від 6 листопада 1992 року „Про практику
розгляду судами трудових спорів”, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п. 1 ст. 40 КзПП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно
у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема,
ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи,
організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано
власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або
власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за
його згодою на іншу роботу та тому ж підприємстві, в установі, організації, чи
не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на
роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація відокремленого підрозділу,
в якому працював позивач. Вказана обставина давала відповідачу підстави для
звільнення позивача відповідно до п. 1 ст. 40 КзПП України не в зв'язку з
ліквідацією підприємства /як вказано в наказі № 129-к від 18 грудня 2007 року
та в трудовій книжці позивача/, а фактично за скороченням штату.

Згідно з роз'ясненням Пленуму Верховного Суду
України в п. 18 вказаної вище постанови, якщо обставинам, які стали підставою
звільнення, в наказі /розпорядженні/ дано неправильну юридичну кваліфікацію,
суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність
із чинним законодавством про працю.

Апеляційним судом встановлено, що фактично
звільнення позивача проведено в зв'язку зі скороченням штату, що теж
передбачено п. 1 ст. 40 КзПП України, з дотриманням вимог трудового
законодавства.

Наказ № 129-к від 18 грудня 2007 року виданий
з порушенням вимог ст. 49-2 КзПП України і про наступне звільнення ОСОБА_1 був
попереджений 5 грудня 2007 року, тобто менше ніж за два місяці до звільнення
/л.с. 18/. Однак виявлена в той же день помилка була виправлена відповідачем
шляхом видання наказу № 131-к від 18 грудня 2007 року, яким він фактично
звільнений 5 лютого 2008 року.

Доводи відповідача про те, що допущена
помилка виправлена наказом № 131-к від 18 грудня 2007 року і позивач цим
наказом звільнений за даною підставою 5 лютого 2008 року, спростовують доводи
апелянта щодо порушення 2-місячного строку попередження про наступне
вивільнення.

Таким чином, обґрунтування позивачем
незаконності звільнення порушенням строку попередження не пізніше ніж за 2 місяці
до звільнення відповідно до ст. 49-2 КзГШ України не знайшло підтвердження.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КзІШ України
звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Дотримання цих вимог трудового законодавства
перевірено апеляційним судом на підставі витребуваних даних про наявність
вакантних посад у відповідача на час звільнення позивача.

Відповідно до структури підприємства, штатних
розписів підприємства можливості надати позивачу іншу роботу відповідач не мав.
Вказана обставина підтверджена довідкою № 11-62 від 18 червня 2008 року,
наданою апеляційному суду.

На час звільнення позивача він не був членом
профспілки, що підтверджується довідкою відповідача від 17 червня 2008 року,
тому відповідно до ст. 43-1 КзПП України розірвання трудового договору з ним не
вимагало попередньої згоди виборного органу первинної профорганізації.

Таким чином, доводи як позовної заяви ,так і
апеляційної скарги, на які він посилається як на підставу незаконного
звільнення, не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції. Тому
апеляційні вимоги щодо скасування наказів № 129-к /в частині його звільнення/
та № 131-к від 18 грудня 2007 року не підлягають задоволенню.

При відсутності вини відповідача в
незаконному звільненні, відсутня його вина в заподіянні моральної шкоди. Тому
доводи апеляційної скарги щодо стягнення моральної шкоди за таких обставин не
підлягають задоволенню. Вказані обставини свідчать, що в межах заявлених
позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відсутні підстави для її
задоволення. Тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої
інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 31 березня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня проголошення.

Головуючий:                                             Судді: