Справа № 22Ц - 1624/2007
Головуючий у 1 інстанції Ковальчук Л.М.
Доповідач у ІІ інстанції  Олійник
У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

8 травня 2008 року колегія суддів судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого : Хопти С.Ф.,

суддів : Олійника В.І., Голуб С.А.,

при секретарі  Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського  районного   суду
Київської    області   від
30 січня   2008 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2,  ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності і
договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2007 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з вказаним позовом і просила визнати недійсними
довіреність, видану 18 вересня 2004 року на ім"я ОСОБА_2 на продаж та
обмін земельної ділянки, а також укладений 13 грудня 2004 року від її імені  між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу земельної ділянки розміром 1,9411 га і просила витребувати
вказану земельну ділянки від ОСОБА_3 у її володіння.

При цьому посилалась на те, що  на
підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) їй належала земельна
ділянка розміром 3,07 умовних кадастрових гектара із земель, переданих у
колективну власність КСП "Агрофірма „Рубежівська”, що складалися із трьох
видів сільськогосподарських угідь: ріллі, ріллі осушеної (пойми) та
багаторічних насаджень.

Відповідач ОСОБА_2, користуючись своїм авторитетом голови КСП та
необізнаністю громадян, переконав власників земельних часток (паїв), у тому
числі і її, продати земельні ділянки, видавши йому або названим ним особам
довіреності на відчуження земельних ділянок.

18 вересня 2004 року  позивачка
видала  відповідачу ОСОБА_2 довіреність,
яка посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки розміром 3,07
умовних кадастрових гектарів та виділення її в натурі, отримання Державного
акту на продаж та обмін цієї ділянки за ціною і на умовах, визначених на його
власний розсуд. Проте, після видачі вказаної довіреності повірений ОСОБА_2
повністю розірвав зв"язок з нею, а тому 03 квітня 2007 року вона скасувала
довіреність, повідомивши про це відповідача листом через нотаріуса. Згодом
позивачка дізналася, що відповідач ОСОБА_2 13 жовтня 2004 року отримав
Державний акт на право власності на земельну ділянку на її ім"я  розміром 1,9411 га, у якому зазначено
призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського
господарства, а 13 грудня 2004 року продав вказану земельну ділянку від її
імені відповідачці ОСОБА_3 Оскільки, як зазначала ОСОБА_1, вона  не уповноважувала  відповідача ОСОБА_2 на зміну цільового
призначення земельної ділянки, а угоди про відчуження земельних часток (паїв)
на час видачі довіреності та укладення договору купівлі-продажу були заборонені
законодавством, крім того, в довіреності не зазначено, яку саме земельну
ділянку із трьох видів було уповноважено відповідача продати, а отже зміст
доручення суперечить вимогам ст.1003 ЦК України, тому ОСОБА_1 просила визнати
довіреність в частині надання відповідачу права на відчуження земельної ділянки
недійсною з підстав, передбачених ч.1 ст.215 ЦК України та ч.1 ст.203 ЦК
України.

Також зазначала, що договір доручення між сторонами  та видана на його підставі довіреність
порушують публічний порядок, а тому є нікчемними відповідно до ч.1 ст.228 ЦК
України.

Враховуючи викладене, позивач вважала, що відповідач не отримав повноважень
на відчуження належної їй земельної ділянки, а тому відповідно до вимог ст.241
ЦК України діяв при відчуженні земельної ділянки з перевищенням наданих йому
повноважень.

Рішенням    Києво-Святошинського   районного
суду   Київської
області  від 30 січня 2008 року  у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм
матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і
направлення справи на новий розгляд.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог, суд
першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому
повноважень. На підставі довіреності ОСОБА_1 вчиняв необхідні дії в органах
державної влади для отримання державного акта на право власності на земельну
ділянку на його ім"я, а також дії щодо продажу зазначеної земельної
ділянки.

13 грудня 2004 року ОСОБА_2, діючи відповідно до наданих
повноважень та цілей, зазначених у довіреності, продав належну позивачці
земельну ділянку відповідачці ОСОБА_3

Договір купівлі-продажу відповідає вимогам закону та
належним чином посвідчений державним нотаріусом.

Колегія суддів вважає даний висновок суду обґрунтованим.

Відповідно до ст.239 ЦК України укладений ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу земельної ділянки, яка належала ОСОБА_1, припинив право
власності позивачки на дану земельну ділянку і право власності на неї
набула  ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що довіреність та
договір купівлі-продажу земельної ділянки вчинено з порушенням п.15 Перехідних
положень Земельного кодексу України в зв”язку з тим, що діяв мораторій на
відчуження земель сільськогосподарського призначення, зокрема, земельних часток
(паїв), колегія вважає необґрунтованими.

Пунктом 15 розділу Х Перехідних положень Земельного
кодексу України встановлено заборону до 01 січня 2005 року на відчуження
земельних  ділянок, наданих для ведення
селянського (фермерського) господарства та іншого товарного
сільськогосподарського виробництва, а також земельних часток (паїв).

Законом України „Про внесення змін до Земельного кодексу
України” від 09 лютого 2006 року № 3415-ІV доповнено п.15 розділу Х Перехідних
положень Земельного кодексу України абзацом такого змісту: „угоди (в тому числі
довіреності), укладені під час заборони на відчуження земельних ділянок та
земельних часток (паїв) на майбутнє, є недійсними з моменту їх укладення
(посвідчення)”.

Даний Закон набрав чинності з часу його опублікування, тобто
з 02 березня 2006 року.

Відповідно до ст.58 Конституції України закон або інші
нормативні акти не мають зворотної сили.

Таким чином, на час укладання договору купівлі-продажу
земельної ділянки, яка належала ОСОБА_1, заборони на продаж земельної ділянки з
цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства - не
було.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було
укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з цільовим призначенням -
для ведення особистого селянського господарства.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона скасувала довіреність, а
тому договір купівлі-продажу земельної ділянки є недійсним, колегія вважає
необґрунтованим, так як довіреність на ім"я ОСОБА_2 вона скасувала через 3
роки після її надання   останньому та  укладання договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про недоведеність позивачкою підстав, передбачених ст.ст.
203, 215 ЦК України, для визнання недійсними довіреності і договору
купівлі-продажу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм  матеріального і процесуального права
безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними
у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують
висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені
відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в
матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення
постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного
та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  відхилити.

Рішення   Києво-Святошинського    районного
суду   Київської   області
від 30 січня  2008 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.

Головуючий :

Судді :