Справа  №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29  лютого
2008  року   Широківський
районний  суд  Дніпропетровської  області
у  складі: головуючого  судді:               Шевченко О.В.,

при  секретарі:
Гетьманенко О.І.,

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні в
залі  суду в  смт. Широке
цивільну  справу  за
позовною  заявою   ОСОБА_1
до  ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
третя  особа - Орган  опіки
та  піклування   Широківської
районної  ради  Дніпропетровської  області,
про  визнання  договору
купівлі-продажу  дійсним,  визнання
права  власності,

ВСТАНОВИВ:

В  жовтні
2005  року ОСОБА_1  пред'явив
позов  до  ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  про  визнання
дійсним договору  купівлі-продажу
домоволодіння,  розташованого  за  адресою:
АДРЕСА_1, укладеного  між
ОСОБА_1  та  ОСОБА_2,
про визнання  права  власності
на домоволодіння,  розташоване  за
адресою:  АДРЕСА_1.

В  подальшому
ОСОБА_3.  змінила  прізвище
на  „ІНФОРМАЦІЯ_1”,  до
участі  у  справі
залучено третю  особу - Орган  опіки
та  піклування   Широківської
районної  ради  Дніпропетровської  області.

В  обґрунтування
позову  позивач  посилається
на  те,  що між
ним  та  ОСОБА_2
було  укладено  договір
завдатку  від  30.08.2005
року  на  суму
71205  грн.  (за
курсом  НБУ - 14100  доларів
США) за  домоволодіння,  розташоване
за  адресою:  АДРЕСА_1.
ОСОБА_2.  є  власником
домоволодіння,  яке  було
придбано  ним  у
період  перебування  в
шлюбі  з             ОСОБА_3.,  яка
надала  письмову  згоду
на  укладення  цього
договору.  Позивачем  ОСОБА_2.
було  передано  суму
завдатку - 71205  грн..  Відповідно
до  цього  договору
ОСОБА_2.  зобов'язався  укласти
договір  купівлі-продажу  будинку
до  10.09.2005  року.
Позивач  зобов'язався  сплатити  ще
4545  грн.,  однак
ОСОБА_2.  ухиляється  від
реєстрації  у  нотаріуса
договору  купівлі-продажу.

За  заявою
позивача,  справу  розглянуто
за  його  відсутності.

Представник  позивача
ОСОБА_4.,  виступаючи  в
судовому  засіданні,  позовні
вимоги  та  їх
обгрунтування,  викладені  в
позовній  заяві,  підтримала
повністю,  просила  суд
їх  задовольнити.  Додатково
суду  пояснила,  що
договір  купівлі-продажу  домоволодіння,  яке
розташоване  за  адресою:
АДРЕСА_1,  було  укладено
між  позивачем  та
ОСОБА_2.  за  кілька
днів  до  укладення
договору  завдатку  від
30.08.2005  року.  Сума
завдатку  у  розмірі
71205  грн.  була
передана  позивачем ОСОБА_2.  в  м.
Кривий  Ріг,  розписки
останній  не  писав
про  отримання  цієї
суми.  При  передачі
грошей  були  присутні
позивач,  його  дружина
та  ОСОБА_2.  Взамін
позивач  нічого  не
одержав.  Вважає,  що
фактично  будинок  не
було  передано  позивачу,
який  жодного  дня
в  ньому  не
проживав.  Надані  ОСОБА_2.
ключі  не  підійшли
до  будинку.

Представник  позивача
ОСОБА_5.,  виступаючи  в
судовому  засіданні,  позовні
вимоги  та  їх
обгрунтування,  викладені  в
позовній  заяві,  підтримала
повністю,  просила  суд  їх  задовольнити.
Зазначила,  що  позивачем
не  доплачено  ОСОБА_2.
4545  грн.  до
повної  вартості  домоволодіння.

Відповідач  ОСОБА_2.
перебуває  у  розшуку
(а.с. 94).

Відповідачка  ОСОБА_3.,
виступаючи  в  судовому
засіданні,  позов  визнала,
суду  пояснила,  що
спірне  домоволодіння  було
придбано  її  чоловіком
під  час  їх
шлюбу.  Вона  має
малолітню  дочку,  але
ОСОБА_2.  не  її батько.
ОСОБА_2.  примусив  її
підписати  згоду  на
продаж  будинку.  Від
ОСОБА_2.  вона  ніяких
довіреностей  на  продаж
цього  будинку  не
одержувала.  Про  одержання
ОСОБА_2.  суми  завдатку
у  розмірі  71205
грн.  їй  відомо
зі  слів  позивача.
Сам  ОСОБА_2.  про
це  ніколи  не
згадував.

Представник
третьої  особи  вважає,
що  позов  підлягає
задоволенню,  оскільки  продаж
спірного  будинку  не
зашкодить  інтересам  дитини
відповідачки.

Суд,  вислухавши
пояснення  представників позивача,
відповідачки, дослідивши  матеріали  справи
в  сукупності,    приходить
до  висновку,  що
вимоги  позивача  не
підлягають  задоволенню  в
повному  обсязі,  оскільки
у  відповідності  до                            ст. 657  ЦК
України  договір   купівлі-продажу   земельної
ділянки,   єдиного  майнового
комплексу,  житлового  будинку
(квартири)  або  іншого
нерухомого  майна  укладається
у  письмовій  формі
і   підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

На
підставі  Договору  купівлі-продажу  від
11.08.2003  року  (а.с.
37)  відповідач  ОСОБА_2
є  власником  спірного
будинку  АДРЕСА_1.  Дана
обставина  підтверджується  також
Витягом  про  реєстрацію
права  власності  на
нерухоме  майно  (а.с. 36).

Відповідач  ОСОБА_2.
та  відповідачка  ОСОБА_3.
одружилися  16.12.2000  року,
що  підтверджується  свідоцтвом
про  одруження  (а.с. 38).
03.08.2007  року  зареєстровано
розірвання  шлюбу  між
відповідачами.  Після  реєстрації
розірвання  шлюбу  відповідачці
присвоєно  прізвище  „ІНФОРМАЦІЯ_1”,  про
що  зазначено  у
свідоцтві  про  розірвання
шлюбу  (а.с.  168).
Відповідачка  має  дочку
ОСОБА_6, 1998  року  народження, батьком  якої
є  ОСОБА_7,  що
підтверджується  свідоцтвом  про
народження  дитини  (а.с.
140).

Відповідач
ОСОБА_2.  перебуває  у
розшуку  (а.с.  94). Вироком
Інгулецького  районного  суду
м. Кривий  Ріг  від
13.07.2005  року (а.с.  27-28)
ОСОБА_2.  засуджено  за
ст.ст.  213  ч.1,
307  ч. 2  КК
України  до  2
років  11  місяців
4  днів  обмеження
волі.  Постановою  Інгулецького
районного  суду  м. Кривий
Ріг  від  28.10.2005
року  (а.с. 29)  ОСОБА_2.
призначено  покарання  у  вигляді  2
років  11  місяців
4  днів  обмеження
волі  з  конфіскацією
всього  особисто  належного
йому  майна.  Вирок
та  постанова  суду
набули  законної  сили.

Постановою  слідчого
СВ  Інгулецького  РВ  КГУ  УМВС
України  в  Дніпропетровській  області
Купчик С.А.  від  05.04.2005
року  накладено  арешт
на  вклади,  цінності
та  інше  майно
ОСОБА_2.,  де  б
таке  не  перебувало
(а.с.  30).

Позивач  у
позовній  заяві,  його
представники  в  судовому
засіданні  просили  визнати
дійсним  усний  договір
купівлі-продажу  жилого  будинку
АДРЕСА_1,  укладений  між
позивачем  та  відповідачем
за  кілька  днів (більш
точну  дату  представники
позивача  вказати  не
змогли) до  укладення  Договору
завдатку  від  30.08.2005
року.

Стаття 215  ч. 2 ЦК
України  визначає,  що
недійсним є правочин,  якщо
його  недійсність  встановлена
законом   (нікчемний  правочин).
У  цьому  разі
визнання  такого  правочину недійсним судом не
вимагається.  У випадках,  встановлених
цим  Кодексом,  нікчемний правочин  може бути визнаний судом дійсним.

Згідно  ст. 220 ЦК
України, у  разі   недодержання   сторонами
вимоги   закону   про
нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.  Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних
умов  договору,  що
підтверджується  письмовими  доказами,
і  відбулося повне або  часткове виконання договору, але одна із
сторін ухилилася від його  нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.  У
цьому  разі  наступне
нотаріальне  посвідчення   договору
не  вимагається.

Як  випливає
з  пояснень  представників
позивача,  позивач  та
відповідач  дійшли  згоди
щодо  усіх  істотних
умов  договору:  вартість
домоволодіння  зазначено  в
договорі  завдатку  від
30.08.2005  року  (а.с.6)
у  сумі  75750
грн,  завдаток  складає
71205  грн.,  витрати
щодо  сплати  державного
мита  за  реєстрацію
права  власності  домовилися
сплатити  порівну.  При
цьому  суду  повідомили,
що  відповідач  правовстановлюючі  документи
на  домоволодіння  позивачу
не  передавав,  а
передав  лише  ключі,
якими  відчинити  двері
та  увійти  до
будинку  не  змогли,
хоча,  можливо  не
спрацював  замок.  Представник
позивача  ОСОБА_4.  в
судовому  засіданні  зазначила,
що  фактично  спірне
домоволодіння  не  передано
позивачу

Відповідно  до  ч.
1  ст.
218  ЦК  України рішення  суду
при недодержанні  сторонами  письмової
форми  правочину  не
може  ґрунтуватися  на
свідченнях  свідків.

Представники  позивача
в  обгрунтування  позовних
вимог  посилаються  на
те,  що  між
позивачем  та  відповідачем
30.08.2005  року  було
укладено  Договір  завдатку
(а.с. 6),  відповідно  до
п.  1  якого
позивач  передав,  а
відповідач  ОСОБА_2.  прийняв
завдаток  у  сумі
71205  грн.  за
домоволодіння  АДРЕСА_1.  П.
4  цього  Договору
визначено  загальну  продажну
вартість  спірного  домоволодіння
у  сумі  75750
грн.,  позивач  зобов'язався
виплатити  решту          4545
грн.  в  момент
підписання  договору  купівлі-продажу.  Згідно
п.  2  Договору
завдатку,  ОСОБА_2.  зобов'язався
у  строк  до
10.09.2005  року  підготувати
пакет  документів  та
оформити  договір  купівлі-продажу  спірного
домоволодіння на  ім'я  позивача.
ОСОБА_2.  порушив  умови
Договору  завдатку  і не
уклав  Договору  купівлі-продажу  спірного
домоволодіння.
Представниками  позивача  не
доведено,  що  відповідач
ухиляється  від  укладення
договору,  оскільки  достеменно
не  відомо  причини
його  відсутності  та
місце  його  теперішнього
перебування.

Згідно  до  ст.
570  ч. 1
ЦК  України,  завдатком є грошова сума або рухоме  майно,
що  видається  кредиторові
боржником  у  рахунок
належних  з нього за
договором  платежів,  на підтвердження зобов'язання і  на
забезпечення  його  виконання.

Як  випливає
з  ч. 1  ст. 655
ЦК  України,  за
договором  купівлі-продажу  одна
сторона  (продавець)  передає або зобов'язується  передати
майно  (товар)  у
власність  другій стороні
(покупцеві),  а покупець приймає або
зобов'язується  прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Договір  завдатку
не  може  слугувати
доказом  укладення  договору
купівлі-продажу  домоволодіння,
оскільки ним обумовлювалися зовсім інші, ніж передбачені договором
купівлі-продажу, права та обов'язки сторін та волевиявлення сторін в укладеному
договорі були спрямовані на досягнення інших правових наслідків, а саме на
підтвердження дійсності намірів сторін у майбутньому (у строк до 10.09.2005 р.)
укласти договір купівлі-продажу спірного
домоволодіння.

Отже,  враховуючи
викладене,  суд  приходить
до  висновку,  що
позовні  вимоги  позивача
щодо  визнання  договору
купівлі-продажу  спірного  домоволодіння
не  може  бути
визнаний  дійсним.

Ст.. 658  ч. 1
ЦК  України  передбачає,
що  право продажу товару, крім
випадків примусового продажу та  інших
випадків,  встановлених законом, належить
власникові товару.  Якщо продавець товару
не є його власником,  покупець набуває
право  власності лише у випадку,  якщо власник не має права вимагати його  повернення.

В  даному
випадку  єдиним  власником
спірного  домоволодіння  є
відповідач,  відповідачка  ж
не  одержувала  від
нього  довіреностей  на
продаж  спірного  домоволодіння,  що
підтверджується  і  поясненнями
самої  відповідачки.

Відповідно  до  ст.
334  ч.ч. 3, 4  ЦК
України,  право  власності
на  майно  за
договором,  який підлягає  нотаріальному посвідченню,  виникає у набувача  з
моменту  такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили рішенням суду про  визнання договору, не посвідченого нотаріально,
дійсним. Якщо  договір  про
відчуження  майна  підлягає
державній  реєстрації,  право
власності  у  набувача виникає з моменту такої реєстрації.

В  даному
випадку  суд  відмовив
у  визнанні  Договору
купівлі-продажу  дійсним,  тому
законних  підстав  для
задоволення  позовної  вимоги
позивача  щодо  визнання
за  ним  права
власності  на  спірне
домоволодіння  відсутні  і
дана  позовна  вимога
не  підлягає  задоволенню.

Ухвалою судді Широківського  районного
суду  Дніпропетровської  області
від  11.10.2005 року  (а.с.
21)  було  розстрочена
сплату  судового  збору
до  ухвалення  судового
рішення  по  даній
справі.  Суд,  виходячи
з  загальної  продажної
вартості  спірного  домоволодіння   в
сумі  75750  грн.
(зазначено  у  договорі
завдатку  та  підтверджено
представником  позивача  ОСОБА_5.),
визначає  ціну  позову
у  розмірі  75750
грн.

Керуючись  п.1
ст. 3  Декрету  Кабінету
Міністрів  України  „Про
державне  мито”  (зі
змінами  та  доповненнями), ст.  80  ч.
1  п. 2  ЦПК
України, визначає  розмір  судового
збору  у  сумі
757,50  грн.  (1%
ціни  позову  щодо
вимог  майнового  характеру)
за  вимогу  щодо
визнання  права  власності
на  спірне  домоволодіння.  При
пред'явленні  позову  позивачем
було  сплачено  100
грн.  судового  збору
(а.с. 3).   Враховуючи  сплачену
суму  в  100
грн., а  також  необхідність
сплати  судового  збору
за  другу  позовну
вимогу  в  сумі
8,50  грн. з  позивача
на  користь  держави
підлягає  стягненню  666
грн.                   (757,50
грн.+8,50  грн.=766  грн.,
766  грн.-100 грн.=666  грн.).
На  момент  ухвалення
рішення  судовий  збір
позивачем  в  повному
обсязі  не  сплачений.

На  підставі
викладеного,  керуючись  ст. ст.
203,  206,  207,
218,  220, 334  ч.ч. 3, 4
546,  570,  571,
655,  657,  658
ЦК  України,   ст.ст.
80  ч. 1  п. 2,
82 ч. 2, 212, 213   ЦПК  України,
п.п. а, д,  п.1  ст. 3
Декрету  Кабінету  Міністрів
України  „Про  державне
мито”  (зі  змінами
та  доповненнями),  суд

ВИРІШИВ:

У
задоволенні  позову ОСОБА_1  відмовити
повністю.

Стягнути
з  ОСОБА_1  в
дохід  держави  (р/рахунок 0368)  судовий
збір  у  сумі
666  грн.

Рішення  може
бути  оскаржене   в
апеляційному  порядку  через
суд  першої  інстанції
шляхом  подачі  в
10-денний  строк  з
дня  проголошення  рішення
заяви  про  апеляційне
оскарження  і  подання
після  цього  протягом
20  днів  апеляційної
скарги.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження  не
було подано.  Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження,  але  апеляційна
скарга  не  була
подана  у   строк, встановлений  статтею
294  ЦПК  України,
рішення  суду набирає законної
сили  після  закінчення
цього  строку.  У  разі  подання апеляційної  скарги
рішення,  якщо  його
не  скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

СУДДЯ
О.В.ШЕВЧЕНКО