Справа№22Ц-0592/2008
Головуючий у 1 інстанції Борисова Л.Б.
Доповідач у 2 інстанції  Поліщук
У Х В А Л А

Іменем            України.

25 березня 2008 року                       Колегія суддів судової
палати в цивільних справах  апеляційного
суду Київської області  в складі:

головуючого - судді Антоненко В.І.

суддів  - Поліщука М.А., Касьяненко Л.І.

при
секретарі -  Рудзінській  А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні  в місті Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою  Фастівського
транспортно-комерційного підприємства «Транском»  на рішення Фастівського  міськрайонного суду від  22 листопада 2007 року у справі за позовом
ОСОБА_1  до Фастівського
транспортно-комерційного підприємства «Транском», третя особа: ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я та моральної шкоди.

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь в
розгляді справи, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В
лютому  2007року ОСОБА_1 звернувся в суд
із вказаним позовом і просив стягнути з Фастівського транспортно-комерційного
підприємства «Транском» матеріальну шкоду, яка складається із втраченого
заробітку за 2005-2006 роки в сумі 9711,56грн., із розміру мінімальної
заробітної плати, визначеної для громадян України до поліпшення стану здоров'я
та матеріального стану з січня 2007року, додаткових витрат: на ліки та надання
медичної допомоги в сумі 1198,49грн., на лікування за рекомендацією
лікаря-невропатолога в сумі 1198,49грн. одноразово, на придбання
санаторно-курортної путівки в сумі 1800грн., втрачених коштів за навчання в сумі
1020грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000грн.

Позовні
вимоги обґрунтовував тим, що 4.09.1993 року із вини водія ОСОБА_2, який керував
автомобілем належним відповідачу,  і
вчинив наїзд на позивача, йому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. На день отримання
каліцтва він працював  водієм в КСП
«Нива» і був звільнений 25 лютого 2005року з роботи в зв'язку із встановленням
2 групи інвалідності, та  в зв'язку  з втратою працездатності він не отримав
заробіток за 2005-2006роки, поніс додаткові витрати на лікування, потребує
санаторно-курортного лікування. Завданим
каліцтвом йому також заподіяно моральні страждання.

Рішенням  Фастівського
міськрайонного суду від  22
листопада 2007 року позов задоволено частково. Стягнуто з Фастівського
транспортно-комерційного підприємства «Транском» на користь ОСОБА_1  на відшкодування втраченого заробітку
одноразово за період з 2005 по  вересень
2007 року  8290грн.45коп. та 1470грн. -
за жовтень-листопад 2007року, а всього
9760грн.45коп. Надалі стягувати щомісяця з 1 грудня 2007року по 28
лютого 2008року  по 735грн. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 298грн.49коп. на відшкодування  витрат на придбання  ліків. Зобов'язано Фастівське
транспортно-комерційне підприємство
«Транском»  відшкодувати  вартість придбаної ОСОБА_1
санаторно-курортної  путівки  шляхом
перерахування необхідних коштів на рахунок установи,  що видала путівку. Стягнуто з Фастівського
транспортно-комерційного підприємства «Транском» на користь  ОСОБА_1
20 000грн.  на відшкодування
моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній
скарзі Фастівське  транспортно-комерційне
підприємство «Транском» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні  позову відмовити,
посилаючись на  невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм матеріального і  процесуального  права.

Апеляційна
скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Відповідно до
вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення,
яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу
згідно  з
законом.

Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами,  які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив
із  доведеності позовних вимог про те,
що  із вини відповідача позивачу завдано  шкоду каліцтвом, внаслідок чого  він втратив працездатність, поніс витрати на
лікування,  потребує санаторно-курортного
лікування, йому заподіяно моральну шкоду.

Вказані
висновки  колегія суддів вважає
обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка
завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі,
зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок
втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього
догляду тощо.

Судом  встановлено, що  4 вересня 1993року з вини третьої особи
ОСОБА_2, який керував автомобілем марки «КАМАЗ-5320» НОМЕР_1, що належав
Фастівському транспортно-комерційному підприємству  «Транском», сталась дорожно-транспортна
пригода, внаслідок якої  ОСОБА_1 було
заподіяно тяжкі тілесні ушкодження  у
вигляді закритої черепно-мозкової травми, ушибу головного мозку,
субарахноідального крововиливу, контузії правого ока.

Вироком
Фастівського районного суду від 13.01.1994року ОСОБА_2 засуджено за ст.215 ч.3
КК України  до 13 років позбавлення волі
з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

На час отримання
каліцтва позивач працював водієм в КСП «Нива» с.Пилипівка Фастівського району
Київської області.

Висновком МСЕК
від 11.01.1994 року  ОСОБА_1 встановлено
2 групу інвалідності з втратою працездатності внаслідок закритої
черепно-мозкової травми, яка сталася
4.09.1993року.

Після отримання
трудового каліцтва позивач за станом здоров'я
втратив працездатність за спеціальністю водій, з 1.05.1994року
переведений  диспетчером автогаража  КСП «Нива», а пізніше на інші роботи,
одержуючи  менший заробіток, ніж
одержував до отримання трудового каліцтва.

23.02.2005року
позивача звільнено з роботи в зв'язку з призначенням другої групи інвалідності.

Останнім
висновком МСЕК від 31.01.2006 року
ОСОБА_1 підтверджено 2(другу)  групу
інвалідності з втратою працездатності внаслідок закритої черепно-мозкової
травми, яка сталася  4.09.1993року.

Вирішуючи спір,
суд прийшов до правильного і обґрунтованого висновку, що із вини Фастівського
транспортно-комерційного підприємства «Транском»   позивачу завдано шкоди

каліцтвом, внаслідок чого він  втратив працездатність,  поніс додаткові витрати на придбання ліків,
потребує санаторно-курортного лікуванняё йому завдано моральної шкоди.

Висновок
суду про стягнення втраченого заробітку, витрат на придбання ліків в межах
трирічного строку позовної давності з 2005року по  час розгляду справи в суді ґрунтується на
матеріалах  справи,   відповідає вимогам ст.ст.1195,1197,1202 ЦК
України.

При
визначенні розміру  моральної шкоди   в сумі 20 000грн. суд врахував  тяжкість тілесних ушкоджень, заподіяних
позивачу, глибину фізичних та моральних страждань, неможливість відновлення
стану здоров'я, обставини справи. Колегія суддів вважає, що розмір моральної
шкоди відповідає обставинам справи та узгоджується із вимогами закону.

Обґрунтовано
судом не взято до уваги доводи
відповідача про те, що позивачем пропущено строки позовної давності, а
тому позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.268 ЦК
України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом позовна давність
не поширюється.

Рішення
суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права,
передбачених законом підстав для його скасування не вбачається.

Доводи
апеляційної скарги  про невідповідність
висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і  процесуального  права
не можуть бути враховані, оскільки спростовуються доказами, дослідженими
судом та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Керуючись
ст.ст.303, 308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л  И Л А:

Апеляційну
скаргу  Фастівського
транспортно-комерційного підприємства «Транском»  -
відхилити.

Рішення  Фастівського
міськрайонного суду від  22
листопада 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання  нею законної сили.

Головуючий                                          Судді