Справа № 22ц-477/2008       Головуючий у першій інстанції
Категорія - цивільна
Доповідач - Шемець Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня  2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

Головуючого-судді:

Квача
М.О.,

суддів:

шемець
н.в., лакізи г.п.,

при секретарі:

вареник
о.м.,

за участю:

сторін
та їх представників

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними
скаргами  ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Бахмацького районного суду від 12 січня 2008 року по справі
за позовомОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди, завданої пожежою, -

в с т а н о в и в:

В своїх апеляційних скаргах ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять
рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 січня 2008
року позов ОСОБА_5. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5. матеріальну шкоду, спричинену пожежою, в
солідарному порядку в розмірі 449029 грн. 30 коп. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4. на користь ОСОБА_5. в відшкодування витрат, понесених по
справі, 560 грн., а з кожного по 186 грн. 67 коп. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4. на користь держави судовий збір у розмірі по 1496 грн. 68
коп.

Доводи всіх апеляційних скарг є аналогічними та зводяться до того, що
рішення суду є незаконним, необгрунтованим внаслідок неповноти та
неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, та
порушення судом вимог ст.114 ЦПК України.

Апелянти вказують на упередженість
судді під час розгляду справи, оскільки під час попереднього розгляду справи
вона  виказувала думку щодо їхньої вини у
пожежі будинку;  також  вона прийняла до провадження справу, яка
непідсудна Бахмацькому  районному суду;
всі клопотання відповідачів в ході розгляду справи відхилялися; пояснення
свідка ОСОБА_6 в рішенні суду викладені неточно, неповно.

Також зазначають, що в судовому рішенні відсутня  аргументація
солідарної відповідальності відповідачів; вина ОСОБА_4, який топив камін
19 березня 2007 року, як і інших відповідачів у виникненні пожежі не
встановлена; наявний в справі акт про пожежу не може бути достовірним доказом,
оскільки в ньому причина пожежі зазначена ймовірна, а відповідно до вимог ст.60
ЦПК України доказування не можуть грунтуватися на припущеннях, і крім того, він
складений ОСОБА_7 та ОСОБА_8, особами,
які не були присутні на пожежі. Також апелянти вказують на те, що
ОСОБА_5 не впустив до будинку експерта, який міг би правильно і об”єктивно
встановити причину пожежі. Зазначають, що розписки про зобов”язання відновити
згорівший будинок, написані ними під тиском невідомих відповідачам осіб; не
враховано, що після пожежі  ОСОБА_5
заявляв про відсутність до них претензій. Також в матеріалах справи відсутні
докази, які б свідчили про законне будівництво згорівшого будинку, таким чином
апелянти  вважають, що ОСОБА_5 не набув
на нього законного права власності, а тому
суд не мав підстав для стягнення з відповідачів сум згідно договору
підряду, який викликає великий сумнів, оскільки було встановлено, що ОСОБА_5 не
платив кошти за проведені роботи по відновленню будинку. Незрозумілою для
апелянтів є стягнута судом сума витрат, понесених по справі 560 грн., а з
кожного по 186 грн. 67 коп.

Крім зазначених доводів апеляційних скарг, апелянт ОСОБА_2 також
посилається  на те, що в судовому
засіданні 10 січня 2008 р. він не міг взяти участь, оскільки є інвалідом 1
групи, а тому розгляд справи без нього є суттєвим порушенням його прав, судом
не взято до уваги його пояснення, які б мали значення для справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд  вважає, що апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

По справі встановлено, що 20 березня 2007 року в будинку, будівництво якого
було майже завершено, і який знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1,
власником якої відповідно до Державного акту на право власності на земельну
ділянку, виданого Бориспільським районним відділом земельних ресурсів
17.08.2004 р. є ОСОБА_5, позивач по справі, сталася пожежа.

Як встановлено судами, чого не заперечують і відповідачі,  під час пожежі в будинку знаходились ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які були запрошені позивачем за усною домовленістю
на початку  2007 року для здійснення
внутрішніх ремонтних робіт в будинку.

З акту про пожежу від 20 березня 2007 р. вбачається, що пожежа в будинку
розпочалася орієнтовно о 8.45 год., ліквідована о 10.47 год. Пожежу було
виявлено о 8.50 год. ОСОБА_4. Ймовірною причиною пожежі є порушення правил
пожежної безпеки при користуванні пічним опаленням ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст.1190 ЦК України передбачено, що особи,
спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

Суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку, що винними у пожежі є відповідачі, на час
виникнення пожежі у будинку знаходились лише вони, між їх діями та
безпосереднім заподіянням шкоди існує причинно-наслідковий зв”язок.

Вина позивачів підтверджується актом про пожежу від 20 березня 2007 року,
який  є чинним, відповідачами  не оскаржувався, розписками відповідачів  щодо відновлення будинку, поясненнями  позивача та частково самих відповідачів і
свідка ОСОБА_6

Також з дослідженого в апеляційному суді висновку про причини пожежі,
складеного старшим інспектором Бориспільського РУ ГУ МНС України в Київській
області ОСОБА_7  від 22 березня 2007 р.,
що знаходиться в матеріалах про пожежу, вбачається, що причиною пожежі є
порушення правил пожежної безпеки при користуванні пічним опаленням ОСОБА_1.

В висновку зазначено: ”пожежа виникла на покрівлі  будинку в місці перетину димоходу та
дерев”яних елементів обрешітки. При огляді димоходу, який виконано з цегли, в
місці перетину з покрівлею знаходиться теплоізоляція, але саме навколо димоходу
дерев”яні  конструкції покрівлі мають
найбільші пошкодження та прогари. Саме тут і був осередок пожежі. В результаті
опитування господарів та свідків було встановлено, що дана піч експлуатувалася
на протязі цілого дня, а з вечора 19.03. 07р. була залишена без нагляду, в
результаті чого відбувся перекал димової труби, що призвело до загоряння
дерев”яних елементів покрівлі. Отже, такі причини, як підпал, коротке замикання
електромережі та інші відкидаються.”

Тобто, у даному висновку  особа,
уповноважена проводити розслідування причин пожежі, однозначно відкинула таку
причину пожежі як  коротке замикання
електромережі, на чому наполягали відповідачі по справі,  і прийшла до висновку, що причиною пожежі є
порушення правил пожежної безпеки при користуванні пічним опаленням.

Згідно пояснень ОСОБА_4. камін він палив 19 березня 2007 року, використавши
невеликий оберемок трісок, і до  19
години камін перегорів. Інші відповідачі також це підтвердили, не заперечували,
що топили камін і раніше, оскільки було прохолодно, і це робили з дозволу
господаря будинку.

ОСОБА_5 стверджував, що дозволу проживати відповідачам на другому поверсі
будинку в кімнаті, де  знаходиться камін,
не давав і не дозволяв користуватися каміном, проте відповідачі діяли
всупереч  його проханням, а він не бажав
з ними сварок, оскільки вони були давно знайомі і знаходились   в нормальних відносинах.

Суд першої інстанції погодився з такими доводами ОСОБА_5., не спростовані
вони відповідачами  в судовому засіданні
апеляційного суду

Тобто, встановлено, що відповідачі без дозволу і всупереч бажанню  позивача користувалися  каміном, тому
суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачі повинні
були знати і усвідомлювати, до чого може призвести користування опалювальним
пристроєм, в якому  використовується
відкрите полум”я, в недобудованому  і не
готовому до експлуатації будинку за наявності в ньому великої кількості
легкозаймистих матеріалів.

Щодо доводів апеляційних скарг про те, що
в акті про пожежу причина пожежі зазначена  ймовірна, а не встановлена, то апеляційний
суд,  як і суд першої інстанції, виходить
з того, що даний висновок ніким не оскаржувався, не спростований, а
узгоджується з іншими матеріалами справи №31 про пожежу - з висновком старшого
інспектора Бориспільського РУ ГУ МНС України
в Київській області ОСОБА_7 від 22 березня 2003 року, постановою про
відмову в порушенні кримінальної справи, протоколом огляду місця пожежі, а самі
лише пояснення відповідачів,  які є
зацікавленими особами у даному спорі, не можуть бути підставою для скасування
судового рішення.

Працівник Дарницького  РУ ГУ МНС
України в м. Києві ОСОБА_6, який 20 березня 2007 року  перебував на місце події, допитаний судом
першої інстанції як свідок, пояснив, що не
встановив дійсну причину пожежі.

Щодо суперечливих дій позивача під час пожежі - відмова від огляду будинку
експертом, визначення суми збитків 53 тис. грн., надання письмових пояснень, що
він не має претензій до відповідачів, то як пояснив ОСОБА_5  того дня він перебував у  стресовому стані, крім того, відповідачі
зобов”язалися в робочій силі відновити знищені пожежею будинок, сарай,  про що свідчать їх розписки від 20 березня
2007 року, тому апеляційний суд вважає такі пояснення  достовірними, при цьому враховує, що  поведінка позивача в день пожежі  та його дії
не можуть  вплинути на
вирішення  даного судового спору.

Доводи апелянтів про фальсифікацію акту про пожежу та протоколу огляду
місця пожежі не є обґрунтованими, оскільки матеріали справи таких
висновків  уповноважених органів не
містять.

Вважає  апеляційний суд  вірним висновок суду першої інстанції і щодо
солідарної відповідальності відповідачів, оскільки спільною вважається  шкода як неподільний результат неправомірних
дій або бездіяльності двох або більше осіб, при цьому не обов”язково, щоб дії
або бездіяльність, які завдали шкоди іншим особам, збігалися в часі, як в
даному випадку, коли неможливо встановити, яка дія та в якій мірі спричинила
настання такого наслідку.

Доводи апелянтів щодо примусового написання ними розписок про
відбудову  будинку  ніякими доказами по справі  не підтверджені.

Сумніви апелянтів в законності
будівництва позивачем згорівшого будинку
непідтверджені доказами, а з матеріалів справи вбачається, що
будівництво будинку велось на  земельній
ділянці, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Апелянти піддають сумніву і договір підряду на відбудову ОСОБА_5 згорівшого
будинку, проте доказів на  його
спростування судам не надали, хоча судами достовірно встановлено, що будинок
відбудований, проти чого не заперечували і відповідачі.

Доводи апелянтів щодо упередженості судді першої інстанції під час розгляду
справи апеляційний суд розцінює як їх суб”єктивну точку зору, оскільки
матеріали справи не дають підстав для такого висновку.

Щодо доводів апелянта ОСОБА_2 про порушення судом його процесуальних прав,
то апеляційним судом встановлено, що  про
розгляд справи 10 січня 2008 року він був належним чином повідомлений, про що
свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення на а.с. 153,  доказів поважності причини неявки та
клопотання про  відкладення розгляду
справи у зв”язку з  неможливістю його
явки до суду  матеріали справи не
містять. Також  в судовому засіданні
апеляційного суду  ОСОБА_2 не зміг
пояснити, які ж його пояснення  не міг
взяти до уваги суд першої інстанції і які ж саме пояснення, не надані суду
першої інстанції, має взяти до уваги апеляційний суд. Тобто, такі доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2  є
безпідставні.

Невірним є посилання апелянтів на порушення судом вимог ст.114 ЦПК України,
оскільки підсудність даної справи визначена відповідно до положень  ч.1 ст. 109 ЦПК України.

Правильно суд першої інстанції стягнув з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4. на користь позивача на повернення
понесених судових витрат 560 грн., а з кожного по 186 грн. 67 коп.

Проте помилково стягнув з них судовий збір у розмірі по 1496 грн.68 коп. з
кожного,  тоді як  згідно
Декрету Кабінету Міністрів України „ Про державне мито”  ст.3 п.1 п.п. „а”  розмір державного мита  є обмеженим і становить не більше 1700 грн.,
що, відповідно, становить по  390 грн. з
кожного, з врахуванням суми судового збору 530 грн.,  сплаченої позивачем при подачі позовної
заяви, тому в цій частині слід внести відповідні зміни до судового рішення.

Враховуючи вищезазначене,
апеляційний  суд вважає, що рішення суду
першої інстанції  про відшкодування
матеріальної шкоди постановлене з дотриманням
норм матеріального чи процесуального права, підстав для його скасування
не вбачається.

В частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_5. про відшкодування моральної
шкоди та побічних збитків судове рішення не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307,  308,
313- 315, 317, 319 ЦПК  України,  апеляційний
суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Бахмацького
районного суду від 12 січня 2008 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4. судового збору з суми 1496 грн.68 коп. з кожного на 390 грн.
з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:                                             Судді: