У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2008 року                                                                       м.
Київ

Суддя Верховного Суду України Гуменюк В.І., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Президії Верховного Суду АР Крим від 6 квітня 2001 року, рішення
Київського районного суду м. Сімферополя від 19 червня 2003 року, ухвалу
Апеляційного суду АР Крим від 21 квітня 2004 року, ухвалу колегії суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 січня 2005
року, заочне рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 26 березня
2007 року, ухвалу Київського районного суду м. Сімферополя від 26 березня 2007
року та ухвалу Апеляційного суду АР Крим від 3 вересня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ДПІ м.
Сімферополя про встановлення факту укладення угоди купівлі-продажу,
встановлення факту прийняття спадщини, поновлення строку прийняття спадщини та
визнання права власності на будинок. Посилалася на те, що її мати не оформивши
належним чином договір купівлі-продажу у 1993 році придбала у відповідачки
ОСОБА_2 будинокАДРЕСА_1Після смерті матері у 1994 році вона продовжувала жити в
спірному будинку разом зі своєю донькою, сплачувала комунальні платежі, тим
самим прийнявши спадщину, але оформити її належний чином не мала можливості.
Тому просила встановити факт укладення угоди купівлі-продажу спірного будинку
АДРЕСА_1, встановити факт прийняття спадщини після смерті матері, поновити
строк прийняття спадщини, визнати право власності на спірний будинок.

ОСОБА_5звернувся з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у користуванні будинком. Посилаючись на те, що він є власником 110 будинку
АДРЕСА_1. ОСОБА_1 перешкоджає йому у користуванні будинком. Просив суд
задовольнити його позовні вимоги та усунути перешкоди у користуванні будинком.

ОСОБА_2 звернулася з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні будинком та виселення. Крім того, просила встановити факт
прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_6 - 120 частки спірного будинку.

Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 17 вересня 1999 року
встановлено факт укладення угоди купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1між продавцем
ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та за довіреністю від імені сестри ОСОБА_6,
та покупцем ОСОБА_7 7 червня 1993 року. Встановлено факт прийняття ОСОБА_1
спадщини: будинку АДРЕСА_1після смертіІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_7, поновити
ОСОБА_1строк на прийняття спадщини, який було пропущено з поважних причин.
Визнано право власності за ОСОБА_1на будинок АДРЕСА_1 за спадком, що складає
1/10 частку будинку.

Постановою Президії Верховного Суду АР Крим від 6 квітня 2001 року рішення
Київського районного суду м. Сімферополя від 17 вересня 1999 року скасовано, а
справу направлено на новий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 19 червня
2003 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 21 квітня
2004 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. ОСОБА_1виселено з усіма
проживаючими з нею особами з будинкуАДРЕСА_1 В задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення
факту прийняття спадщини після смерті сестри відмовлено.

Ці судові рішення були предметом розгляду Верховного Суду України.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України від 24 січня 2005 року у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського
районного суду м. Сімферополя від 19 червня 2003 року та ухвалу апеляційного
суду АР Крим від 21 квітня 2004 року відмовлено.

Таким чином,
рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 19 червня 2003 року набуло
законної сили.

У грудні 2005 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги
мотивувала тим, що внаслідок неправомірно пред'явлених до нього позовних вимог
та постанови по ним неправомірних рішень, вона позбавлена права на власність та
своє житло. Доказом неправомірності заявлених до неї позовних вимог є висновок
експерта № 791 від 31 липня 2005 року. З цього висновку вбачається те, що
ОСОБА_5ніколи не поселявся у вказаному будинку і не проводив ремонту. Рік будівлі будинку АДРЕСА_1 датується до 1941 року.
Висновок експерта № 791 від 31 липня 2005 року доказує її право на 1/10
частку зазначеного будинку. Внаслідок вказаних рішень судів постраждали її
честь та гідність. Вказані рішення судів позбавили її права згідно ст.ст. 30,
41 Конституції України на недоторканість житла та права на власність. Вважає,
що вказані рішення судів постановлені з грубим порушенням норм матеріального та
процесуального права законодавства України. Просила скасувати усі попередні
рішення судів; відновити її право власності на 1/10 частку будівель, споруд за
адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів на її користь 100 000 грн. у
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду було проведено заміну відповідача в зв'язку зі смертю ОСОБА_5
й залучено до справи в якості належного відповідача його дружину й спадкоємця -
ОСОБА_3

Заочним рішенням Київського районного суду м. Сімферополя
від 26 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду АР Крим
від 3 вересня 2007 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної
шкоди залишено без задоволення.

Ухвалою Київського районного суду м. Сімферополя від 26
березня 2007 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в частині скасування
неправомірних рішень судів закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення
Київського районного суду м. Сімферополя від 19 червня 2003 року, ухвалу
Апеляційного суду АР Крим від 21 квітня 2004 року та ухвалу колегії суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 січня 2005
року з підстав порушення судами норм матеріального та  процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження, якщо є ухвала про відхилення касаційної
скарги цієї особи або про відмову у відкриті касаційного провадження за
касаційною скаргою цієї особи на це саме рішення чи ухвалу.

Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 19 червня 2003 року,
ухвалу Апеляційного суду АР Крим від 21 квітня 2004 року та ухвалу колегії
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 січня
2005 року відмовити.

Також, у касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне
рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 26 березня 2007 року,
ухвалу Київського районного суду м. Сімферополя від 26 березня 2007 року та
ухвалу Апеляційного суду АР Крим від 3 вересня 2007 року з підстав порушення
судами норма матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 324 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають
право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх
перегляду в апеляційному порядку.

Встановлено, що оскаржувана ухвала Київського районного суду м. Сімферополя від 26 березня 2007 року в
апеляційному порядку не переглядалась.

Ураховуючи викладене, в прийнятті касаційної скарги в
частині оскарження ухвали Київського районного суду м.
Сімферополя від 26 березня 2007 року
необхідно відмовити.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_1 в
частині оскарження рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 26
березня 2007 року та ухвали Апеляційного суду АР Крим від 3 вересня 2007 року
слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із оскаржуваної судової ухвали, доданих до неї матеріалів
вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та неправильності зазначеної судової ухвали.

Керуючись ст. 324, п. 4 ч. 3 ст. 328, п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_1 в
частині оскарження рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 19
червня 2003 року, ухвали Апеляційного суду АР Крим від 21 квітня 2004 року та
ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України від 24 січня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ДПІ м. Сімферополя про встановлення
факту укладення угоди купівлі-продажу, встановлення факту прийняття спадщини,
поновлення строку прийняття спадщини та визнання права власності на будинок, за
зустрічним позовом ОСОБА_5до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинком, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні будинком та виселення відмовити.

У прийнятті касаційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Київського районного суду м. Сімферополя від 26 березня 2007 року відмовити.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_1 в
частині оскарження рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 26
березня 2007 року та ухвали Апеляційного суду АР Крим від 3 вересня 2007 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити
скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду
України                                                          В.І. Гуменюк