Справа № 2 -  355/08
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03
червня  2008 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого-судді: Зарічної
Л.А.,

при секретарі  Голушко Н.А.,

за участю адвокатів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м. Прилуках цивільну справу  за
позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2
про поділ  майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

31
липня1982 року  був укладений шлюб  між позивачем та ОСОБА_2,  який 24 січня 2007 року  було розірвано рішенням Прилуцького
міськрайонного суду  і 19 січня 2008 року
отримано свідоцтво про  розірвання шлюбу у відділі РАЦС.

Посилаючись на ті
обставини, що  під час спільного життя
ними було придбану значну кількість майна, яке
після розлучення залишилося у користуванні відповідачки, позивач
звернувся до суду із позовом про поділ даного майна, а саме  магазину промислових товарів «Скриня»,
торгівельного відсіку на Центральному ринку в м.Прилуки, автомобіля Фольксваген
ЛТ-28.

В судовому засіданні
позивач підтримав свої вимоги та пояснив, що оскільки дане майно було придбано
у період шлюбу за спільні кошти подружжя, вважає, що має законне право на
половину даного майна.  Оскільки
автомобіль  Фольксваген на даний час
проданий відповідач-кою - просив стягнути на його користь половину
вартості  даного авто,  а торговий відсік та магазин поділити
пополам, а також стягнути на його користь понесені витрати по справі.

Відповідачка  у судовому засіданні не визнала позовних
вимог та пояснила, що  шлюбні відносини
між нею та позивачем були припинені задовго до
винесення відповідного рішення про розірвання шлюбу, а тому приймаючи
таке рішення вони вирішили  у
добровільному порядку поділити майно, яке було придбано ними  у шлюбі та яке було записано як на позивача,
так і на відповідачку.   Підтвердженням
цьому вказує  оформлення договорів
дарування частини цього майна   та
укладення  відповідних доручень на
розпорядження цим майном одне одному, а тому вважає, що вимоги позивача не
підлягають до задоволення.

Вислухавши
пояснення сторін, свідків, дослідивши
інші докази по справі суд приходить до наступного висновку:

Стаття 60 СК України передбачає, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що
один із них не мав з поважної причини самостійного  заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Сімейний кодекс України також передбачає
способи та порядок  поділу майна , яким
визначено як за домовленістю сторін, так і в судовому порядку.

Як було встановлено в
судовому засіданні  сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі із 31 липня 1982 року, що підтверджується відповідною
копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.6).
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу ( а.с.7), 19 січня 2008
року  відділом РАЦС  внесено
відповідний запис за №14 до книги реєстрації розірвань шлюбів, на
підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 24 січня 2007 року.

Згідно інформаційної довідки Прилуцького МБТІ
( а.с. 9-10) вбачається, що  ОСОБА_2  відповідно до
свідоцтва про право власності від 13.04.2005 року є власником  магазину промислових  товарів за адресою АДРЕСА_3

Згідно договору  дарування
від 06.02.2007 року  ОСОБА_2  передала безоплатно  нежитлове приміщення  магазину
«Галантерея» , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,  ОСОБА_1, який прийняв у дар дане майно, а
ОСОБА_1 у свою чергу подарував
ОСОБА_5  належну йому  ј частину
квартири, що знаходиться  у
АДРЕСА_1.

Як вказали у судовому засіданні сторони ,  за час шлюбу ними також було придбано і інше
майно, в тому числі 2 автомобілі
Фольксваген, квартира, торговий лоток.

Сторони в судовому засіданні не заперечували проти, того, що вказане
майно дійсно  було придбано у період шлюбу
та є спільним майном подружжя , однак позивач не міг пояснити   з яких підстав  здійснював
дарування належної йому частини
квартири та приймав у дар від відповідачки вже після розірвання
шлюбу  магазин,  який коштує понад 150 тисяч  гривень, в той час як частина його квартири
коштує 1418 гривень.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6
пояснив, що  майно, яке  його батьки придбали у період шлюбу було
поділено між ними добровільно.  Батькові,
тобто позивачеві ,  залишився автомобіль
Фольксваген- пасат та магазин
«Галантерея» по АДРЕСА_1  а матері
- відповідачці  магазин «Скриня» по
АДРЕСА_3, торговий відсік на Центральному ринку, автомобіль  Фольксваген ЛТ-28  та  14
частина  квартири  у АДРЕСА_1. Розподіл даного майна було
вирішено шляхом укладання кожним із них договорів дарування належної їм частки
на користь  іншого, виходячи із вартості
майна, що батьки ділили. Оскільки
магазин «Скриня» перебував у заставі
під кредит  для придбання
автомобіля  Фольксваген ЛТ-28,    який виплачувала відповідачка, дане майно
було вирішено залишити саме їй.

Допитана в судовому засіданні  нотаріус ОСОБА_7 пояснила, що дійсно, у
грудні 2006 року до неї звернулося подружжя ОСОБА_1  з питання розподілу майна подружжя  в добровільному порядку.  Нею були
дані спочатку  відповідні
консультації, а потім проведено
посвідчення  договорів
дарування  належного їм майна  одне одному, оскільки саме таким чином
подружжя вирішило розділити нерухоме майно, яке було зареєстроване на кожного
із сторін, а на автомобіль, який
залишався відповідачці, але був зареєстрований на позивача , ним було
видане відповідне доручення на відповідачку на право розпоряджатися даним
автомобілем   строком на десять років.

А тому, зважаючи на всі докази, які були досліджені у судовому засіданні, а
також відповідно до норм законодавства, які регулюють вказані правовідносини,
суд вважає, що  вимоги про розподіл майна
між сторонами не підлягає задоволенню, оскільки таке  було розділено у добровільному порядку до
розірвання шлюбу  та відразу після
реєстрації цього у органах РАЦСу і
підстав для повторного  розподілу
чи перерозподілу  не вбачається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розділ майна подружжя
суд також не знаходить підстав для стягнення на його користь понесених витрат
по справі.

На
підставі наведеного, керуючись  ст.
ст.60-71  СК України , ст.ст. 213-215 ЦПК
України,  суд-

В И  Р І  Ш
И В :

У позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про поділ
майна подружжя  -  відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом
подання  до Прилуцького міськрайсуду  апеляційної скарги чи заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з дня його проголошеня та подачею самої апеляційної
скарги протягом 20 днів з дня подачі заяви до
Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний
суд.

Суддя: