справа № 2,,ц,,-1021/08р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 вересня 2008 р.                Барський районний суд
Вінницької області

в складі головуючого судді  Переверзєва С.В

при секретарі
Ночовка Г.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бар Вінницької області
цивільну справу за позовом Військової частини А 0853 м. Бар Вінницької області
до ОСОБА_1про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач вказав, що відповідач
ОСОБА_1. проходив військову службу за контрактом у військовій частині А 0853 на
посаді техніка відділення зберігання. Згідно актів прийому-передачі прапорщику
ОСОБА_1. було передано на відповідальне зберігання товарно-матеріальні
цінності. З відповідачем  був укладений
договір про повну матеріальну відповідальність. Наказом № 29-ПМ від 16.11.2007
року відповідача ОСОБА_1. було звільнено в запас із закінченням строку дії
контракту. В процесі здавання справ та посади внутрішньою перевірочною комісією
було виявлено втрату та пошкодження військового майна, про що було
складено  відповідні акти та
довідки-розрахунки. В результаті недбалого відношення прапорщика ОСОБА_1. до
своїх службових обов'язків, а також безвідповідального ставлення до зберігання
техніки та майна, було заподіяно майнову шкоду на суму 9719,23 грн. На підставі
Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880 за нестачу
військового майна винні особи зобов'язані відшкодувати його вартість у
трикратному розмірі.  Відтак, сума
матеріальної шкоди, яку зобов'язаний відшкодувати відповідач складає 29157,70
грн. Оскільки ОСОБА_1. добровільно не бажає відшкодувати завдану шкоду позивач
змушений звертатися до суду та просив ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідача на користь держави матеріальну шкоду  в розмірі 29157,70 грн.

В судовому засіданні командир в/ч А0853
Предиткевич О.С та представник позивача Войцехівська Ю.В., яка діє згідно
доручення від 23.11.2007 року (а.с.92) свої позовні вимоги підтримали повністю
та наполягали на їх повному задоволенні. Так Предиткевич О.С пояснив суду, що
після того як була виявлена нестача та псування товарно-матеріальних цінностей
ОСОБА_1 неодноразово пропонувалось повернути майно, або добровільно сплатити
його вартість. Натомість відповідач, хоча і запевнив, що відшкодує завдану
шкоду, ухилився від виконання своїх обіцянок. По факту нестачі майна проводилось
розслідування, разом з тим,  сума
завданого збитку не давала можливості порушити кримінальну справу за ст.425ч1
КК України і 28 грудня 2007 року була винесена постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи.
Предиткевич О.С також пояснив суду, що 5 грудня 2007 року
контрольне-ревізійне управління командування сил підтримки збройних сил України
проводило перевірку організації фінансового господарства , бухгалтерської
дисципліни, витрат коштів загального та спеціального фондів, матеріальних цінностей,
разом з тим не перевіряло наявність або нестачу цінностей, які були на
зберіганні у ОСОБА_1., так як це не було в плані ревізії. Сам же факт нестачи
та псування майна був виявлений вже після проведеної ревізії.

Представник
відповідача ОСОБА_2., яка діє за дорученням від 11 січня 2008 року (а.с. 98),
пред"явлений позов не визнала. Вона пояснила, що  відповідач ОСОБА_1. допустив нестачу
ввіреного йому майна, але в меншому розмірі та частково погасив завдану шкоду.
Вона вважає, що ОСОБА_1 не був відповідальний за майно і тому не має правових
підстав для того щоб він відшкодовував його вартість. Також вона вказує, що під
час ревізії КРУ не було виявлено нестачі, про це свідчить акт і тому позивач
безпідставно намагається приписати ОСОБА_1 провину в нестачі та псування майна.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково. До такого
висновку суд дійшов з слідуючого: відповідно до наказу №244 від 21 листопада
2003 року (а.с. 188)  ОСОБА_1.був
призначений на посаду начальника складу відділення зберігання відділу
зберігання військової частини А 0853 м.Бар. Його посада була пов'язана із
зберіганням товарно-матеріальних цінностей та включена до Переліку осіб, які
несуть повну матеріальну відповідальність, затверджений Постановою Державного
комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань та Секретаріату  ВЦСПС від 28.12.1977 року. Наказом командира
вч А0853 від 03.01.2006 року № 1 за ОСОБА_1. було закріплено військову техніку
(а.с.34). Згідно актів прийому-передачі прапорщику ОСОБА_1. було передано на
відповідальне зберігання товарно-матеріальні цінності. З відповідачем був
укладений договір про повну матеріальну відповідальність від 03.01.2006 року
(а.с.12) та проведено інструктаж.

Наказом
№ 29-ПМ від 16.11.2007 року відповідача ОСОБА_1. було звільнено в запас із
закінченням строку дії контракту (а.с.14). В процесі здавання справ та посади,
яка проводилась в період до 21 грудня 2007 року згідно наказу №236 (а.с.15),
внутрішньою перевірочною комісією було виявлено втрату та пошкодження
військового майна, про що було складено
акти (а.с.40-55,57,61,69,73-74,77-78), довідки-розрахунки
(36-38,58,62,70,76,79,85). В результаті перевірки було встановлено, що всього
пропало та було пошкоджено майна на загальну суму 9719 грн 23 коп. Розмір
заподіяної шкоди визначений за фактичними витратами на підставі даних обліку
виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період
розгляду питання про матеріальну відповідальність, як того вимагає п. 16
Постанови Верховної Ради України № 24395-ВР від 23.06.1995 року «Про
затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за
шкоду, заподіяну державі».

В
своїх письмових поясненнях (а.с.39,60,64,72) ОСОБА_1 визнавав нестачу та
псування майна і зобов,язувався її відшкодувати і частково, а це визнали
сторони, він провів відшкодування. Разом з тим, як пояснили представники
позивача, якщо б він не провів відшкодування сума збитків була ще більшою. По факту
нестачі та псування майна проводилось розслідування, але як свідчить постанова
від 28 грудня 2007 року (а.с190-191) внаслідок того, що сума заподіяних збитків
не давала підстав для порушення кримінальної справи за ст.425ч1 КК України,
відносно ОСОБА_1 в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Суд не
приймає до уваги ствердження представника позивача, що внаслідок перевірки КРУ
факт нестачі та псування майна не був виявлений, оскільки як свідчить акт
(а.с.112-125) перевірка була завершена 5 грудня 2007 року тобто ще до виявлення
пошкодження та нестачі майна, крім того як свідчить вказаний акт ревізією не
перевірялось наявність майна, яке було у відповідальному зберіганні ОСОБА_1. В
результаті викладеного суд дійшов до переконання, що внаслідок дій ОСОБА_1. вч
А0853 було заподіяно майнову шкоду на суму 9719,23 грн. На підставі Постанови
Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880 за нестачу військового
майна винні особи зобов'язані відшкодувати його вартість у трикратному розмірі.
Відтак, сума матеріальної шкоди, яку зобов'язаний відшкодувати відповідач
складає 29157,70 грн., що підтверджується Наказом командира вч А0853 від
24.12.2007 року № 238 (а.с.16).

Відповідно до ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність
у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі,
організації у випадках, коли між працівником та організацією, підприємством,
установою відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу було укладено письмовий договір
про взяття працівником на себе повної матеріальної відповідальності за
незабезпечення  цілісності майна та інших
цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей. Протиправна поведінка
відповідача була виражена як в його діях, які заборонені законом так і в
бездіяльності, коли працівник був зобов'язаний вчинити певні дії внаслідок
своїх трудових обов'язків, але не вчинив їх. Згідно п. 13 Постанови Верховної
Ради України № 24395-ВР від 23.06.1995 року
«Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців
за шкоду, заподіяну державі» військовослужбовці і призвані на збори
військовозобов'язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини державі.

Тому, сума завданої шкоди в розмірі 29157,70
грн. є доведеною та підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1.  на користь держави. Разом з тим суд, з
урахуванням вимог ч.4 ст.1193 ЦК України, вважає можливим зменшити відповідачу
розмір відшкодування шкоди до 19438,46 грн. оскільки в  нього на утриманні перебуває мати інвалід
першої групи ОСОБА_2 , за якою він, відповідно до довідки №362 від 21.02.2008
року Управлінні праці та соціального захисту населення (а.с.102), здійснює
догляд, не має постійного місця проживання, не працює.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.88,
209, 212, 213, 218 ЦПК України, ст.134 КЗпП України, ч. 4 ст. 1193 ЦК  України, Постанови Кабінету Міністрів України
від 02.11.1995 року № 880, суд,

В И Р I Ш И В :

Позов
задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_1на користь держави 19438 гривень 46 коп. завданої матеріальної шкоди,
194 грн державного мита, 30 грн з інформаційно-технічного забезпечення, а
загалом 19662 грн 46 коп.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом  десяти днів шляхом подачи заяви про
апеляційне оскарження.

СУДДЯ: