У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 січня 2008
року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,                              Прокопчука Ю.В.,
Лященко Н.П.,                              Пшонки М.П.,
-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом   ОСОБА_1  до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення  перешкод у користуванні приміщенням та
виселення з гуртожитку, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання права  користування жилим
приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення  Ворошиловського  районного
суду м. Донецька від 4 квітня 2007 року
та  ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької  області від 23  травня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

1 червня 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом,
посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 2006
року він купив у АТЗТ "Перший Донецький авторемонтний завод” будівлю
гуртожитку літ А-10, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, і таким чином став
власником цього гуртожитку з моменту державної реєстрації договору. Але
відповідачі безпідставно займають у його будівлі кімнату № 507 і не збираються
добровільно звільняти її, заважають користуватися та розпоряджатися власністю.
Добровільно покинути приміщення, яке тимчасово займають, ОСОБА_2., ОСОБА_3
відмовилися, тому позивач просив суд їх виселити.

11 серпня 2006 року ОСОБА_2., ОСОБА_3 звернулись у суд із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права користування жилим приміщенням
у гуртожитку, посилаючись на те, що в 2003 році їм та їхньому неповнолітньому
сину, ОСОБА_4., виділено жиле приміщення в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі ордера вони були вселені в кімнату № 507 та зареєстровані в гуртожитку
строком до 1 червня 2006 року, після закінчення якого в продовженні реєстрації
їм було відмовлено.  ОСОБА_3 проживає у
гуртожитку з 1999 року.  ОСОБА_2. та
ОСОБА_3 вважають, що вони набули право користування жилим приміщенням з моменту
вселення, яке (право) не може бути обмежене строком, установленим реєстрацією.
Новий власник ОСОБА_1 не визнає за ними право користування приміщенням в
гуртожитку та вимагає їх виселення, чим порушує ст. ст. 33, 47 Конституції України,
ст. 13 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 12 Міжнародного пакту
про цивільні та політичні права 1966 року.

Рішенням Ворошиловського
районного  суду м. Донецька від 4
квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Донецької
області від 23  травня 2007 року,
позов ОСОБА_1 задоволено. Виселено ОСОБА_2., ОСОБА_3 разом із неповнолітньою
дитиною, ОСОБА_4, з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. У
задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2., ОСОБА_3 просять скасувати  постановлені в справі рішення та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову,  посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.
2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального
права.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної
інстанції правомірно виходив із того, що  гуртожиток за адресою:   АДРЕСА_1- належав
АТЗТ “Перший Донецький авторемонтний завод” на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно,
виданого управлінням комунального господарства Донецької міської ради 19
вересня 2005 року.

ОСОБА_2.
перебував у трудових відносинах із цим
підприємством з                       2 липня до 13 червня 2006 року, був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. ОСОБА_3 з указаним підприємством у трудових відносинах не перебувала й не перебуває. ОСОБА_3 за
згодою профспілкового комітету АТЗТ “Перший Донецький авторемонтний завод"
від                    10 березня 1999
року виділено тимчасово строком до 2000 року кімнату в указаному гуртожитку як
працівнику фірми “Акрос”.

На підставі заяви ОСОБА_2 на ім'я генерального директора
АТЗТ “Перший Донецький авторемонтний завод” його сім'ї термін проживання у
подальшому продовжувався на один рік, останній раз - до 1 травня 2006 року.

Рішення адміністрації підприємства та профспілкового
органу про надання відповідачам жилої площі в гуртожитку відсутні, доказів про
отримання ордера на заселення кімнати № 507,
в якій вони проживають, не надано.

27 січня 2006 року АТЗТ “Перший Донецький авторемонтний завод” продало, а
ОСОБА_1 придбав указаний гуртожиток і не укладав угоду з відповідачами про їхнє
проживання. Оскільки ОСОБА_2. та ОСОБА_3 не є працівниками авторемзаводу, новий
власник ОСОБА_1 не має наміру укладати з ними договір найму жилого приміщення,
суд зробив правильний висновок, про те, що вони підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції  в межах касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущені
порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст.
338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає
за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст.
336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення  Ворошиловського  районного
суду м. Донецька від 4 квітня 2007 року
та  ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької  області від 23  травня 2007 року  залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В.
Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка