справа №2-1302/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

14 березня 2008
року      Луцький міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючого -
судді Грушицького А.І.,

при секретарі
Балицькій М. М. ,

з участю
позивача ОСОБА_1,

представника
позивача ОСОБА_2,

представника
відповідача Пиварчука Л.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства «Луцький
картонно-руберойдовий комбінат» про зміну формулювання причини звільнення,  стягнення вихідної допомоги та відшкодування
моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» про
зміну формулювання причини звільнення,
стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди. Заяву
мотивує тим,  що 16 липня 1985 року була
прийнята на роботу на Луцький картонно-руберойдовий завод. З 23 жовтня 2006
року по 25 вересня 2007 року працювала у відповідача на посаді заступника
головного бухгалтера і змушена була подати заяву на звільнення в зв'язку з
невиконанням законодавства про працю та колективного договору щодо оплати праці
зі сторони відповідача. Незважаючи на неодноразові звернення до керівництва ВАТ
«Луцький КРК»,  з позивачем не
розрахувалися в частині виплати вихідної допомоги.

Факт
звільнення з причини порушення відповідачем законодавства про працю,  умов колективного та трудового договору
підтверджується заявою про звільнення від 10 вересня 2007 року та наказом від
25 вересня 2007 року.

В день
звільнення відповідачем зроблено запис в трудовій книжці «звільнена за власним
бажанням  ст.  38 КЗпП України» і не вказано причин
звільнення.

Відповідно
до  ст.
44 КЗпП відповідач зобов'язаний виплатити вихідну допомогу в розмірі
тримісячного середнього заробітку.

Незаконними
діями відповідача спричинено моральну шкоду,
що виражається в душевному переживанні,
приниженні людської гідності,
тривалій втраті нормального життєвого устрою,  неможливості мати елементарний достаток через
відсутність коштів і надавати належне утримання сім'ї. Моральну шкоду оцінює в
1000 грн.

Просила
суд зобов'язати відповідача доповнити запис в трудовій книжці та вказати
причини звільнення «в зв'язку з порушенням Власником законодавства про
працю»,  стягнути з відповідача 3750 грн.
заборгованості по вихідній допомозі,  а
також 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В
судовому засіданні позивач позовні вимоги збільшила,  просить суд змінити формулювання причини
звільнення із «за власним бажанням
ст.  38 КЗпП України» на «за власним
бажанням в зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю»,  стягнути з відповідача 4399, 53 грн. вихідної
допомоги,  1000 грн. у відшкодування
моральної шкоди,  а також стягнути судові
витрати.

Суду
пояснила,  що в день її звільнення було підготовлено
наказ,  в якому було зазначено про
звільнення у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. В нижній
частині наказу міститься обхідний лист,
з яким вона обійшла усі служби підприємства,  зокрема,
комірника,  профком,  ВОС,
здоровпункт,  табельник,  бюро перепусток,    бухгалтерію,    їдальню,
крім   Промінвестбанку.   Поставила
підпис   про

ознайомлення
з наказом.  В подальшому керівництво
вирішило не звільняти її за зазначеною підставою,  а тому був підготовлений новий наказ за тим
же номером,  який їй представили для
ознайомлення. Останній наказ вона відмовилася підписувати.

Представник
позивача позов підтримав.

Представник
відповідача в судовому засіданні позов не визнав,  суду пояснив,
що звільнення позивача було проведене у відповідності до чинного
законодавства. Звільнювати позивача у зв'язку з невиконанням власником
законодавства про працю не було підстав,
оскільки позивач не довела,  що роботодавець
порушував законодавство про працю.

Свідок
ОСОБА_3,  яка працювала начальником
відділу кадрів ВАТ «Луцький КРК»,  дала
показання про те,  що в день звільнення
ОСОБА_1 підготовлено наказ,  в якому було
зазначено про звільнення у зв'язку з невиконанням власником законодавства про
працю. ОСОБА_1 підписала обхідний лист у відповідних службах підприємства,  та здала в розрахунковий відділ. Бухгалтерією
було нараховано ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього
заробітку. В подальшому за вказівкою керівництва було підготовлено новий
наказ,  уже без зазначення причини
звільнення у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю.

Свідок
ОСОБА_4 в
судовому засіданні показав,  що на
підприємстві мали місце факти порушення законодавства про працю,  невиконання умов колективного договору.

Заслухавши
пояснення позивача ОСОБА_1,  представника
позивача ОСОБА_2,  представника відповідача Пиварчука Л.В,  показання свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_3,
дослідивши письмові докази,  суд
приходить до висновку,  що позов підлягає
до задоволення частково з наступних підстав.

Як вбачається
з трудової книжки,  16 липня 1985 року
позивач була прийнята на роботу на Луцький картонно-руберойдовий комбінат
(а.с.  7 - зв.).

10
вересня 2007 року подала на ім'я генерального директора заяву,  в якій просила звільнити її з роботи
відповідно до  ст.  38 КЗпП України,  в зв'язку з невиконанням власником
законодавства про працю та колективного договору щодо оплати праці. За
резолюцією «До наказу» від 11 вересня 2007 року заяву передано відділу кадрів
(а.с 6).

Відповідно
до наказу 81/01К від 25 вересня 2007 року ОСОБА_1 звільнена з 25 вересня 2007
року за власним бажанням  ст.  38 КзПП України (а.с.  5).

Згідно
акту від 25 вересня 2007 року ОСОБА_1 від письмового ознайомлення з наказом про
звільнення відмовилась.

Як
вбачається з довідки № 158 від 14 березня 2008 року середній заробіток ОСОБА_1
становив 1466, 51 грн.

Відповідно
до ч. 1  ст.  233 КЗпП України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного,  районного у місті,  міського чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня,  коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення свого права,  а у справах про звільнення - в місячний строк
з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Спір про
звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Спір про зміну
формулювання причин звільнення не є спором про звільнення,  а тому,
враховуючи,  що ОСОБА_1 дізналася
про порушення свого права в день звільнення,
тобто 25 вересня 2007 року,  а з
позовом в суд звернулася 7 грудня 2007 року,
тому встановлений законом тримісячний строк звернення до суду вона не
пропустила.

Згідно
ч.3  ст.
38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про
працю,  умови колективного чи трудового
договору.

За
правилом  ст.  44 КЗпП України при припиненні трудового
договору з підстав,  зазначених у пункті
6 статті 36 та пунктах 1,  2 і 6 статті
40 цього Кодексу,  працівникові
виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного
заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом
законодавства про

працю,  колективного чи трудового договору (статті 38
і 39) - у розмірі,  передбаченому колективним
договором,  але не менше тримісячного
середнього заробітку.

Відповідно
до ч.3  ст.  235 КЗпП України у разі визнання формулювання
причини звільнення неправильним або таким,
що не відповідає чинному законодавству,
у випадках,  коли це не тягне поновлення
працівника на роботі,  орган,  який розглядає трудовий спір,  зобов'язаний змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

З акту
перевірки №03-01-05/0298,  проведеної
Територіальною державною інспекцією праці у Волинській області 20 листопада
2007 року за заявою ОСОБА_1,  вбачається,  що в порушення вимог  ст.  33
Закону України «Про оплату праці» ОСОБА_1 у 2007 році не проведена індексація
заробітної плати у зв'язку з ростом індексу цін. Перевіркою встановлено
порушення вимог ч.3  ст.  38 КзПП України,   ст.
115 КзПП України.

Отже,  враховуючи,
що позивач просила згідно письмової заяви звільнити її з роботи саме у
зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю,  і звільнення за даною причиною було погоджено
керівником шляхом накладення відповідної резолюції на заяві,  також на підприємстві дійсно мали місце факти
порушення власником законодавства про працю,
а тому формулювання причини звільнення позивача слід змінити із «за
власним бажанням  ст.  38 КЗпП України» на «за власним бажанням в
зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю за ч.3  ст.  38
КЗпП України» та у відповідності до
ст.  44 КЗпП стягнути з
відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі тримісячного
середнього заробітку,  що становить
(1466, 51 грн. х 3) 4399, 53 грн.

Відповідно
до  ст.
237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,  втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач
не довела,  що порушення її законних прав
призвело до моральних страждань,  втрати
нормальних життєвих зв'язків і вимагали додаткових зусиль для організації свого
життя,  а тому в частині позову про
стягнення 100 грн. моральної шкоди слід відмовити.

До стягнення з
відповідача підлягають також понесенні позивачем судові витрати.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,
58,  60,  88,
215,  ЦПК України,  на підставі
ст.   ст.  38,
44,  233,  235 КЗпП України суд,

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити частково.

Змінити
формулювання причини звільнення ОСОБА_1 із «за власним бажанням  ст.  38
КЗпП України» на «за власним бажанням в зв'язку з невиконанням власником
законодавства про працю за ч.3  ст.  38 КЗпП України».

Стягнути
з відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий комбінат»
на користь ОСОБА_1 4399 (чотири тисячі триста дев'яносто дев'ять) гривень 53
копійки вихідної допомоги.

В задоволенні
вимоги про відшкодування 1000 грн. моральної шкоди відмовити.

Стягнути
з відкритого акціонерного товариства «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» на
користь ОСОБА_1 51 (п'ятдесят одну) гривню судового збору та 30 (тридцять)
гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна

скарга
на рішення суду подається протягом двадцяти
днів  після  подання
заяви  про апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 294 ЦПК України,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.