Справа
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24
січня 2008 року Печерський районний суд м. Києва у складі

Головуючого
судді Вовк С.В.

при
секретарі Горовій Н.Г.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства «ТВЕЛ» про повернення фінансової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року
позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить
визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною та поновити його,
стягнути із відповідача на його користь 13050 грн. основного боргу, 3% річних в
сумі 195,05 грн., інфляційні витрати в сумі 679 грн., судовий збір в сумі
140,95 грн., інформаційні послуги 30 грн., посилаючись на те, що    під час роботи на
Державному підприємстві "Твел", згідно укладеного договору від 28
серпня 2003 року позивачем надано
тимчасову фінансову допомогу Державному підприємству "Твел" строком
до 01 грудня 2003 року, в сумі 13 050 гривень. Факт внесення грошових коштів в касу
підприємства підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів.

20 жовтня 2003 року
на підприємство зателефонували із Мінпаливенерго і повідомили, що прийнято
рішення про ліквідацію ДП "Твел", в зв'язку з чим договір позики від 28.08.03року
був розірваний за згодою сторін. По підприємству був виданий наказ, яким зобов'язано
головного бухгалтера погасити заборгованість в сумі 13 050 грн. до 01.12.03 року.

Після
01.12.03 року він неодноразово звертався до голови ліквідкомісії підприємства з
проханням повернення боргу, але безуспішно. 15.12.03 року він поступився правом
вимоги боргу від Державного підприємства "Твел" співробітнику
підприємства-відповідача, про що був повідомлений боржник. Під час звільнення
із роботи працівників, незважаючи на вимоги працівників, та всупереч вимогам
ст. 116 КЗпП, нікому із кредиторів борг не був
повернутий. Відповідач, в порушення норм ст. 525 ЦК України, в односторонньому порядку відмовляється від
виконання зобов'язання повернути борг.

01
листопада 2006 року, за взаємною згодою укладено другий договір відступлення
права вимоги боргу від Державного підприємства "Твел", згідно якого
право вимоги боргу позивач знову повернув собі, у відповідності до п. 1-1 ст. 512 ЦКУ,
що являється підставою заявлених позивачем позовних вимог. 25.06.04року
ДП "Твел" визнано банкрутом. На
даний час розгляд справи про банкрутство ДП "Твел" зупинений до
закінчення розгляду низки справ про стягнення заборгованості ДП
"Твел" перед працівниками цього підприємства у місцевих судах . ДП 'Твел" на цей час не ліквідовано.

Також зазначає, що 24 листопада 2006 року  ним було
подано заяву до Печерського районного суду м. Києва про видачу судового наказу
щодо стягнення з Державного підприємства "ТВЕЛ" заборгованості в сумі
13 050 грн.. Ухвалою від 29.11.06 відмовлено у прийнятті заяви на підставі того, що суд
вбачає наявність спору про право, та рекомендовано звернутися до суду з тими самими
вимогами в позовному порядку, згідно п. 2 ст. 101 ЦПК
України. Подану 30.05.06 року позовну
заяву залишено судом без розгляду.

В
судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить його
задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Представник
відповідача позов не визнала. подала до суду заяву про застосування наслідків
спливу позовної давності.

Суд
вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка, оголосивши та
дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом
встановлено, що між сторонами у справі укладено договір позички, відповідно до
якого позивач передав відповідачеві 20000 грн., з обов'язком повернення цієї
суми до 01.12.2003 року.

Відповідно
до ч.1 ст. 374 ЦК України (в редакції 1963 року), за  договором  позики
одна  сторона  (позикодавець)  передає другій  стороні
(позичальникові)  у  власність
(в    оперативне управління)  гроші
або  речі,  визначені
родовими  ознаками,   а позичальник зобов'язується  повернути
позикодавцеві  таку  ж  суму
грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Згідно ч. 4 прикінцевих та
перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) , Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним
чинності.

У відповідності до ч.5 ст.
261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі спливом строку виконання.

В порядку передбаченим 4 ст. 267 ЦК України представником подана заява про
застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Прохальна частина позовної заяви одночасно в собі містить вимогу про
визнання причини пропуску строку звернення до суду поважною та поновлення його.

Про те об'єктивних обставин поважності пропуску такого строку позивачем у
заяві не наводиться та в судовому засіданні не доведено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстав для поновлення
строку позовної давності відсутні.

Отже позовна заява задоволенню не підлягає, в зв'язку зі спливом строків
позовної давності.

Керуючись ст.ст.  10, 11, 60, 79, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного підприємства «ТВЕЛ» про повернення
фінансової допомоги - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено на підставі ст. 294 ЦПК України до апеляційного
суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Поданої протягом десяти днів після
проголошення рішення, або без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо апеляційна скарга подається в строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя