УХВАЛА

ІМЕНЕМ  України

17 вересня 2008
року                                                                    м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого         Гнатенка А.В.,

суддів:                    Барсукової
В.М.,                Гуменюка
В.І.,

Балюка
М.І.,                       Луспеника
Д.Д., -

розглянувши в судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в             м. Краснодоні та Кранодонському
районі Луганської області (далі - відділення Фонду), відкритого акціонерного
товариства (далі - ВАТ) «Краснодонвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У липні 2007 року позивач, звернувшись до
суду з указаним позовом, зазначав, що висновком МСЕК від 29 жовтня 2003 року
йому встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним
захворюванням безстроково.

Посилаючись на те, що набута хронічна
хвороба, спричинена умовами виробництва та завдає йому моральні страждання,
просив стягнути з ВАТ «Краснодонвугілля» та з відділення Фонду по 40 тис. грн.
на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області від      26 листопада
2007 року позов задоволено частково. Стягнуто з відділення Фонду на користь
ОСОБА_1 3 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позову до
ВАТ «Краснодонвугілля» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської області
від 21 лютого 2008 року зазначене судове рішення в частині задоволення позову
до відділення Фонду скасовано та в цій частині в позові відмовлено. У решті
рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права, залишивши в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи
з відділення Фонду 3 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, міськрайонний
суд виходив із положень ст. ст. 21, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі -
Закон), відповідно до яких на відділення Фонду покладається обов'язок відшкодування
застрахованим особам моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві.

Апеляційний суд, змінюючи рішення міськрайонного суду та
відмовляючи в позові до відділення Фонду, зазначив, що відповідно до Закону
України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію ч. 3 ст. 34 Закону було
зупинено незалежно від часу настання страхового випадку. Тобто та обставина, що
страховий випадок з позивачем стався у 2003 році не повинна була братися судом
до уваги.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не
можна.

Норми ст. ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону передбачають
обов'язок відділення Фонду відшкодувати моральну шкоду в разі настання
страхового випадку.

Відповідно до ст. 13 Закону страховим випадком є нещасний
випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у цьому Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи
на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Під час розгляду справи встановлено, що позивачу в 2003
році встановлено 25% втрати професійної
працездатності безстроково, тобто ОСОБА_1  отримав право на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1
до відділення Фонду про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд
не врахував, що страховий випадок із позивачем настав 29 жовтня 2003 року, коли
йому було встановлено стійку втрату працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, і з цього часу в нього виникло право на відшкодування моральної
шкоди, тобто до набрання чинності Законом України “Про Державний бюджет України
на 2007 рік”.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з'ясувавши
обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування моральної
шкоди.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні
матеріального та процесуального закону.

З урахуванням наведеного рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 21
лютого 2008 року скасувати, а рішення Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області від 26 листопада 2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                        А.В. Гнатенко

Судді:                                                                                      В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

В.І.
Гуменюк

Д.Д.
Луспеник