Справа
№ 2-784/08/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ           УКРАЇНИ

27 листопада 2008  року Київський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого -
судді
Губській  Я.В.

при секретарі
Плотниковій  К.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1. до
ОСОБА_2.,  ОСОБА_3.,  ОСОБА_4., 3-я особа:  ОСОБА_5.
про  визначення порядку
користування  жилим приміщенням  ,

ВСТАНОВИВ:

15.11.2007
року  ОСОБА_1. звернувся з позовом до
суду до  ОСОБА_2., ОСОБА_3.,  ОСОБА_4.
про  визначення порядку
користування  жилим приміщенням, при
цьому посилається на наступне.   В 1991
році ним з сім'єю була отримана
3-кімнатна квартира № АДРЕСА_1загальною площею 70,5 кв.м.,  житловою площею  41,3 кв.м. В 2004 році  зазначена квартира  була приватизована   ОСОБА_1., ОСОБА_2.,  ОСОБА_3.,
ОСОБА_4. і з цього часу між
ОСОБА_1. та відповідачкою по справі ОСОБА_2. , на той час його дружиною,  виникли неприязливі відносини. В 2006 році шлюб
між ними було  розірвано.   Позивач просить визначити   порядок користування  квартирою, посилаючись на  ст.ст.
364-370 ЦК України   та
виділити  йому у користування  кімнату
розміром  11,2 кв.м., інші
кімнати  розміром 17,1 кв.м. та  13,0 кв.м.
- відповідачам по справі,  в
спільному користуванні залишити   кухню,
ванну кімнату, туалет,  прихожу та вхід в
квартиру.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити, зазначаючи, що  він
проживає на теперішній час  в іншому
місці, просить  виділити йому у
користування кімнату, найбільш
відповідаючи його частки у спільній власності і при цьому  порядку користуванні  нічиї права не порушуються.

Представник
позивача  підтримав доводи   позивача,
обґрунтовуючи  вимоги  застосуванням ст. 370-372 ЦК України та   роз'яснень, викладених в Постанові  Пленуму ВСУ
№ 20 від  22.12.1995 року з
наступними змінами.

Відповідачі
проти позовних вимог  заперечували,
посилаючись на те, що  позивач  не проживає в спірній квартирі з 2001 року,
залишив її добровільно,  проживає з іншою
жінкою,  за участю позивача порядок
користування не склався. Відповідачі вважають, що позивач має намір виділену
йому  кімнату продати і погіршити їх
житлові умови, або здавати в найом, що для них
неможливо.  Відносини, які
склалися між   позивачем та відповідачами
по справі дуже напружені і визначений позивачем порядок користування  квартирою
несприятливий  для  інших власників  цього майна і порушує їх  права. Також зазначають, що  ОСОБА_4хворіє на туберкульоз і йому  одному потрібна окрема кімната. Крім того, в
квартирі з1999 року проживає і зареєстрована мати  відповідачки
ОСОБА_2. - ОСОБА_5., яка має право проживати в спірній квартирі  і яка отримані від продажу своєї  приватизованої квартири  в 1999 році гроші віддала  сім'ї
ОСОБА_1для покупки автомобіля.

Представник
відповідачів, заперечуючи проти позову, посилалась на те, що  запропонований   позивачем порядок користування  порушує права усіх співвласників та
мешканців  спірної квартири.  Крім того, зазначає, що визначення порядку
користування неможливо без  виділення
часток у спільній власності.

При
розгляді справи  до участі у справи  в якості
третьої особи залучена   ОСОБА_5.,
яка мешкає в  спірній квартирі.

Суд,
вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що підстав для
задоволення позову немає, виходячи з
наступного.

Відповідно до  ч.1 ст. 11  ЦПК України
суд  розглядає цивільні
справи  не інакше як за зверненням
фізичних  чи юридичних осіб в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть  участь у справі.

Згідно
ст. 60 ЦПК України  кожна сторона  зобов'язана довести  ті обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог  ст.ст. 317-321 ЦК України та  Закону України « Про власність»  усім власникам майна забезпечуються  рівні умови здійснення  своїх прав,
згідно яких власник не може
використовувати  право власності  на шкоду правам,  свободам та гідності громадян та інших
співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи та  не заперечується сторонами,    3-кімнатна квартира  № АДРЕСА_1передана  у власність
на праві спільної сумісної власності
ОСОБА_1, ОСОБА_2,  ОСОБА_3,  ОСОБА_4, видане  свідоцтво про право  власності на житло від  15 січня 2004 року (а.с.4).

Згідно
технічного паспорту загальна площа
зазначеної квартири -  70,5 кв.м.,  квартира
складається з трьох кімнат житловою площею - 41,3 кв.м., у тому
числі  1 кімната- 13,0 кв.м., 2 кімната -
11.2 кв.м., 3 кімната - 17.1 кв.м., кухні площею 12.2. кв.м., вбиральні -1,2
кв.м.,  ванної кімнати - 11.2 кв.м.,
коридору -9.8 кв.м., квартира також обладнана лоджіями - 3.3. та 3.5 кв.м.
(а.с.5-6).

В квартирі
№ АДРЕСА_1згідно  довідки КЖЕП №
15 Київського району м. Харкова зареєстровані
5 осіб : ОСОБА_1., ОСОБА_2.,
ОСОБА_3.,  ОСОБА_4- з 1991 року
,  ОСОБА_5. - з 1999 року  (а.с.7)

16
травня 2006 року  шлюб між  ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розірвано, про що зроблено
відповідний   актовий запис  за № 243
в книзі реєстрації  відділу реєстрації  актів цивільного стану  Київського
районного управління юстиції м. Харкова.

Судом
встановлено та не оспорюється  сторонами,
що  з 2004 року позивач  в спірній квартирі не проживає, мешкає  згідно адреси, вказаній в позовній заяві  та пояснень, наданих в судовому засіданні по
АДРЕСА_1.

Звертаючись
з позовом до суду про визначення порядку
користування  житловим
приміщенням  позивач  посилається на те, що  виділити в натурі  або
поділити  спірну квартиру між
співвласниками неможливо, а тому просить закріпити за ним  кімнату
площею 11.2 кв.м. При цьому
питання про вселення  до спірної  квартири або поновлення порушеного права
позивач  не ставить, а пояснює   визначення
порядку користування квартирою тільки
так, що він йому потрібен.

Відповідно
до вимог  ст. 369- 370 ЦК України  співвласники майна , що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Співвласники мають право на виділ  у натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності.  У разі виділу  частки із майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Згідно вимог ст. 358 ЦК України співвласники
спільної часткової власності  мають право
на  надання йому  у володіння та користування тієї частини
спільного майна в натурі,  яка відповідає
його частці у праві спільної часткової власності.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України  № 20 від 22.12.1995 року зі
змінами «Про судову  практику  у справах
за позовами  про захист права
приватної власності»  визначено, що
квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу  учасника ( учасників)  цієї власності підлягає  поділу в натурі, якщо можливо виділити  сторонам
ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися  як окремі квартири або які можна
переобладнати  в такі квартири. У
протилежному  випадку може бути  встановлено порядок  користування
приміщеннями квартири, якщо заявлено про це позов.

Судом встановлено, що позивач в спірній
квартирі не проживає з 2004 року після погіршення відносин між  членами сім'ї та розірвання шлюбу в 2006 році
,  після цього часу  порядок користування квартирою   за участю
позивача встановлений не був.
Частки    спільної власності  також не були визначені сторонами, що
робить  неможливим  визначення
порядку користування  спірною
квартирою.

Перевіривши
усі надані сторонами  докази по
справі суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок
користування  3-кімнатною квартирою  з
закріпленням за ним   1 кімнати
площею 11.2 кв.м. буде погіршувати  права
як інших  трьох співвласників   майна, так і ОСОБА_5., яка також має право
на проживання в цій квартирі. Згідно запропонованого позивачем варіанту порядку
користування квартирою він отримує у користування одну кімнату площею 11.2
кв.м., а три співвласника і проживаюча в квартирі ОСОБА_5. отримують в
користування дві кімнати площею 13 кв.м. та 17.1 кв.м. при цьому враховується,
що ОСОБА_4хворий на туберкульоз легенів і потребує проживання у ізольованій
кімнаті.

Статтею
16 Закону України « Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз»  передбачено
порядок  отримання житла в
першочерговому порядку  для осіб, які
хворіють на туберкульоз та проживають в одній кімнаті  разом з іншими членами сім'ї або в  перенаселених квартирах.

Таким чином,
суд відмовляючи в позові враховує, що будь-який   порядок користування  квартирою, якою співвласники володіють на
праві   спільної сумісної  власності
не вирішить  конфліктів, які
склалися між сторонами і буде сприяти погіршенню їх  відносин.
Суд приходить до висновку, закріплення
за одним із  чотирьох
співвласників   однієї кімнати   буде суттєво порушувати права інших трьох
співвласників, один із яких  хворий на
туберкульоз та права інших мешканців, які також мають право на проживання в
спірній квартирі.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,169,212-215,218, 224-226 ЦПК України,  ст.ст.
317-321, 357-358,  369-370 ЦК  України,
Закону України  «Про
власність»,   суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
ОСОБА_1. до
ОСОБА_2.,  ОСОБА_3.,  ОСОБА_4., 3-я особа:  ОСОБА_5.
про  визначення порядку
користування  жилим приміщенням -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в
порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя :