Справа № 2-1556/08
УХВАЛА

26 червня 2008 року суддя Самарського
районного суду міста Дніпропетровська Католікян М.О., розглянувши заяву про
забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами
позики,

установив:

02 червня 2008 року позивач
звернувся до суду із цим позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим,
що у липні 2006 року між позивачем та ОСОБА_3(мати відповідача) було укладено
договір позики, за яким остання отримала 101 000,00 грн. під 300 % річних
строком повернення до 01.09.2006 р. Згодом позичальник померла. Після її смерті
усі спадкові права отримала відповідач. Крім того, у листопаді та грудні 2006
року між сторонами було укладено два договори позики, за якими відповідачеві
було передано 64 500,00 доларів США. Відповідач не повертає гроші, що є
причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення переданих коштів та
судових витрат.

26 червня 2008 року представник позивача звернувся до
суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на &frac14; частку квартири АДРЕСА_1, 3АДРЕСА_2 та
автомобіль, які належать відповідачеві.

Вивчивши подані матеріали, суддя дійшов висновку, що
заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних
підстав.

В силу ст. 151 ЦПК України суддя може вжити заходи із забезпечення позову,
якщо невжиття цих заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання
рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно було укладено низку
договорів на вказану вище суму.

Крім того, за наданими матеріалами у липні 2006 року між позивачем та
ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким остання отримала 101 000,00 грн.
під 300 % річних строком повернення до 01.09.2006 р.

Отже, зважаючи на те, що претензії позивача можуть бути обґрунтовані, а
невжиття заходів із забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим
виконання рішення суду у справі, порушити законні права останнього в разі
ухвалення рішення на його користь, суддя вважає за необхідне забезпечити позов,
наклавши арешт на квартиру та автомобіль відповідача.

Водночас суддя вважає, що на 3АДРЕСА_2 не може бути накладено арешт,
оскільки представник позивача не надав докази на підтвердження належності цього
об'єкту відповідачеві.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, у тому
числі накладенням арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 208 - 210 ЦПК України, суддя

ухвалив:

заяву про
забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики
задовольнити частково.

Накласти арешт на &frac14; частку квартири АДРЕСА_1 шляхом заборони ОСОБА_2,
будь-яким іншим особам провадити дії з її відчуження.

Накласти арешт на автомобіль марки «MAN-19332», державний
номерний знак - НОМЕР_1, шляхом заборони ОСОБА_2, будь-яким іншим особам
провадити дії з його відчуження.

У задоволенні решти заяви відмовити.

Направити копії ухвали на адреси Комунального
підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»,
Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, ДАІ УМВС України в
Дніпропетровській області.

Заяву про апеляційне оскарження ухвали може
бути подано протягом п'яти днів з дня її постановлення. Апеляційна скарга на
ухвалу подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя                                                      підпис                                    М.О.
Католікян

Копія вірна:

Суддя Самарського
районного

суду м.
Дніпропетровська                                                                    М.О.
Католікян