Справа № 2-458/2008 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2008 року місто Лозова

Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судовим засіданням - судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судових засідань - Соколик І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому Лозівської міської ради Харківської області, третя особа: Лозівське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

05 лютого 2008 року, позивач звернулася до суду з позовною заявою до Лозівської міської ради Харківської області про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, посилаючись на те, що вона 24 травня 1985 року купила у ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходився в АДРЕСА_2. Вулиця на той час не визначалася. На даний час, це будинок АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу в Лозівському бюро технічної інвентаризації не було зареєстровано. На момент продажу, право власності за ОСОБА_2, на цілий будинок, було зареєстровано в погосподарській книзі під номером АДРЕСА_2 бюро технічної інвентаризації наявний лише договір купівлі-продажу, посвідчений Лозівською державною нотаріальною конторою 6 травня 1964 року за реєстром № 1433, по якому, житловий будинок був куплений ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Документ, який затверджує цей факт позивач надати не може.

Позивач вказала, що більше 20 років, вона проживає в указаному домоволодінні, користується та розпоряджається ним, але по незнанню закону, реєстрацію договору купівлі-продажу в Лозівському БТІ, не провела.

На підставі викладеного, заявник прохає суд: визнати за нею - ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на домоволодіння в АДРЕСА_1, куплений нею у громадянина ОСОБА_2, згідно з договором купівлі-продажу від 24 травня 1985 року, зареєстрованого державним нотаріусом, реєстр №1580 і зобов'язати Лозівське бюро технічної інвентаризації внести зміни в технічну документацію.

У попередньому судовому засіданні, позивач усно заявила клопотання про допуск до участі у справі в якості її представника - ОСОБА_4.

Представником позивача, підтримано вимоги позивача. При цьому представник позивача пояснила, що позивач добросовісно заволоділа зазначеним майно, на підставі договору купівлі - продажу, вона вже більше ніж 20 років продовжує відкрито, безперервно володіти домоволодінням. Прохала суд зобов'язати Комунальне підприємство Лозівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації внести зміни до технічної документації на домоволодіння вказавши, що власником вказаного домоволодіння є саме ОСОБА_1.

У судовому засіданні інтереси відповідача - Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області представляла ОСОБА_9 на підставі довіреності від 13 лютого 2008 року, що не суперечить положенням законодавства України, оскільки, відповідно до ч.1 ст.38 ЦПК України - сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження, крім справ про усиновлення, можуть брати участь у цивільній справі особисто або через свого представника. Частиною 3 даної статті встановлено, що юридичних осіб представляють їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Представники відповідача - ОСОБА_9, у судовому засіданні 26 березня 2008 року, не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, а в судових дебатах вказала, що з огляду на обставини справи та вивчені матеріали справи, знаходить позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Оскільки, позивач добросовісно заволоділа зазначеним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим майном вже більше ніж 20 років.

У судовому засіданні інтереси третьої особи - Комунального підприємства Лозівського міжрайонного бюро технічної інвентаризації Харківської області представляла Муравльова Інна Миколаївна на підставі довіреності від 22 березня 2008 року, що не суперечить положенням законодавства України, оскільки, відповідно до ч.1 ст.38 ЦПК України.

Представники третьої особи ОСОБА_8 вказала, що з огляду на обставини справи, які встановлено в судовому засіданні, знаходить позовну заяву ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню, оскільки дійсно, в матеріалах інвентарної справи, Лозівського БТІ зареєстрований договір купівлі-продажу, посвідчений Лозівською державною нотаріальною конторою від 06 травня 1964 року за р №1433, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3, купили житловий будинок. Відносно договору купівлі продажу, від 25 травня 1985 року, за яким ОСОБА_2 продав вказаний вище житловий будинок ОСОБА_1, то в ньому не йшлося про ОСОБА_3, і даний договір у Лозівському БТІ не зареєстрований.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини:

Із ксерокопії договору купівлі-продажу від 24 травня 1985 року (а.с.№ 15), посвідченого в Лозівській державній нотаріальній конторі Харківської області, вбачається, що дійсно, ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2

В матеріалах справи на аркуші №9 наявна ксерокопія довідки - характеристики №135 від 05 грудня 2007 року, виданої Лозівським Бюро технічної інвентаризації, в якій зазначено, що у Лозівському БТІ, зареєстрований договір купівлі-продажу, посвідчений Лозівською державною нотаріальною конторою від 06 травня 1964 року за р №1433, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3, купили житловий будинок. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Лозівською держнотканторою від 25 травня 1985 року, р.№1580, ОСОБА_2 продав вказаний вище житловий будинок ОСОБА_1, про те, в ньому не йшлося про другого співвласника ОСОБА_3, і даний договір у Лозівському БТІ, не зареєстрований.

У своїх поясненнях у судовому засіданні. представник позивача вказала, що на той час, коли ОСОБА_1, купувала у ОСОБА_2, вказаний житловий будинок, то інший співвласник цього житлового будинку - ОСОБА_3, вже померла.

За клопотанням позивача, судом було здійснено запит до відділу реєстрації актів цивільного стану Лозівського міського управління юстиції в Харківській області для надання копії актового запису про смерть на ОСОБА_3 (а.с.№37).

Із актового запису про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.№39) вбачається, що дійсно, ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У своїх поясненнях представник позивача вказала, що ОСОБА_1, проживає в казаному житловому будинку з дня його придбання та по теперішній час, відкрито володіє та користується ним, слідкує за його станом. Крім того, ОСОБА_2 не звертався до ОСОБА_1, з питання розірвання вищевказаного договору купівлі продажу житлового будинку.

За клопотанням позивача, яке підтримано і представником позивача, у судовому засіданні, 26 березня 2008 року, в кості свідка було допитано ОСОБА_5 (а.с.№58), яка вказала, вона проживає у Хуторі Лисовькій м. Лозова Харківської області. В даному хуторі проживав і ОСОБА_2, разом із ОСОБА_3, однак, у ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, померла і ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, продав по договору купівлі продажу будинок громадянці ОСОБА_1, яка з моменту його придбання і по теперішній час, в ньому проживає, слідкує за його станом, та обробляє присадибну ділянку. Свідок вказала, що про те, що ОСОБА_2, продав ОСОБА_1, свій будинок, знав майже весь хутір, оскільки вони це не приховували.

Зазначені обставини підтверджені також показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, допитаних за клопотанням позивача, і представника позивача, які показали, що позивач дійсно вже більше 20 років проживає у спірному будинку, колишній власник ОСОБА_2, відразу ж після продажу домоволодіння виїхав на постійне місце проживання до своєї доньки, точну адресу місця його проживання, свідки зазначити не можуть, а згодом ОСОБА_2 помер. Його дружина ОСОБА_3, яка була також співвласницею даного домоволодіння, померла значно раніше, у ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 добросовісно заволоділа даним домоволодінням, і продовжує відкрито, безперервно користуватися даним нерухомим майном.

З огляду на те, що свідчення свідків ні ким з учасників процесу спростовані не були, крім того, останні принесли присягу свідка (а.с.№58, 59, 60), у суду не має підстав, не довіряти показам їх свідченням.

Судом було встановлено, що Договір купівлі - продажу (а.с.№10), було укладено 24 травня 1985 року, тобто на час дії Цивільного Кодексу Української РСР1963 року, тоді як, на момент звернення позивачем з даним позовом до суду, в дію вступив Цивільний Кодекс України 2004 року, тому, відповідно до п.4 ч.1 ст.214 ЦПК України, судом вирішувалося питання відносно того, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до частини 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року встановлено, що до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, у ч.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року встановлено, що правила статті 344 Цивільного Кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, з урахуванням вищевикладеного, застосуванню підлягають норми ЦК України 2004 року.

Позивач посилається на те, що придбала у ОСОБА_2, житловий будинок, на підставі договору купівлі-продажу, що є цілком законним.

Так, відповідно до ст.16 ЦК України, цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема є: договори та інші правочини.

В частині 2 ст.41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України Про власність від 07 лютого 1991 року з послідуючими змінами та доповненнями громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Згідно до ст.328 ЦК України встановлено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність якого не встановлена судом.

Так, у відповідності до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У судовому засіданні, із пояснень представника позивача, пояснень свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та вивчених матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 добросовісно заволоділа житловим будинком, шляхом укладення договору купівлі продажу з ОСОБА_2. Крім того, продовжує відкрито безперервно користуватися даним житловим будинком з 1985 року по теперішній час.

Виходячи з вищевикладеного, суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Згідно до п.6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює прядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита.

З огляду на матеріали справи, судом було встановлено, що при зверненні до суду з даною заявою, заявником було сплачено судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 193 грн. 91 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №34 від 05 лютого 2008 року (а.с.№ 1) та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у суді у розмірі 30 грн. 00 коп. про що свідчить квитанція №35 від 05 лютого 2008 року (а.с.№ 2). У судовому засіданні 26 березня 2008 року представник позивача ОСОБА_4 в своїй письмовій заяві (а.с.№61) прохала суд, не стягувати з відповідача судові витрати, понесені при зверненні позивачем до суду.

Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 38, 44, 57, 60, 79, ч.1 ст. 88, 174, 209, 212-214, 215, 217, 218, 222 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 344 ЦК України; частини 4, 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року; Частини 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Процесуального Кодексу України, ст. 12 Закону України Про власність від 07 лютого 1991 року з послідуючими змінами та доповненнями; ч.2 ст.41 Конституції України; суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до виконкому Лозівської міської ради Харківської області, третя особа: Лозівське бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1, куплене нею у ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу від 24 травня 1985 року, зареєстрованого державним нотаріусом, реєстраційний № 1580.

Комунальному підприємству «Лозівське бюро технічної інвентаризації» внести зміни до технічної документації на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1, - вказавши його власником ОСОБА_1.

Не стягувати з Лозівської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір на суму в 193 (сто дев'яносто три) гривні 91 (дев'яносто одна) копійка та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи на суму в 30 (тридцять) гривень 00 копійок, згідно її заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий

у судовому засіданні

Суддя: Н.М. Жмуд