Справа №2-262/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 травня 2008 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вітковського С.В.,

при секретарі Корбі В.І.,

з участю адвокатів Богацького Б.І. та Середюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Могилів-Подільський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення договору найму жилого приміщення та виселення, визнання права власності на 3/10 частини будинку по АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському та зобов'язання Могилів-Подільське КП МБТІ проведення державної реєстрації нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном та його розподіл,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2. про припинення договору найму жилого приміщення та виселення, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить 3/10 частин будинку АДРЕСА_1 в м. Могилів-Подільський, що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2001 року.

22 жовтня 2004 року в цьому будинку був зареєстрований та став проживати відповідач, позбавивши позивачку та членів її сім'ї права користування та розпорядження будинком.

Позивачка у шлюбі з відповідачем не перебувала і не перебуває, договору найму жилого приміщення з ним не укладала, ніякої орендної плати за користування приміщенням він їй не сплачує, а також не несе витрат по обслуговуванню будинку. 24 березня 2006 року ОСОБА_1. попередила відповідача про звільнення займаної квартири та виписку, однак він не звертає на це попередження ніякої уваги. Оскільки в даний час зазначене житло необхідне позивачці та членам її сім'ї для проживання, користування та розпорядження ним, позивачка просить виселити відповідача із займаного приміщення без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні ОСОБА_1. позовні вимоги доповнила і просила визнати за нею право власності на 3/10 частин будинку АДРЕСА_1 в м. Могилів-Подільський, що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2001 року та зобов'язати Могилів-Подільське КП МБТІ провести державну реєстрацію цього будинку за нею.

ОСОБА_2. звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1. про визнання спільним сумісним майном 3/10 частин будинку АДРЕСА_1, будинку АДРЕСА_2 в м. Могилеві-Подільському, автомобіля ВАЗ 2101 держномер НОМЕР_1 і розподіл цього майна, мотивуючи тим, що з 1987 по 2005 рік він проживав з ОСОБА_1. однією сім'єю. Протягом всього періоду спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сумісно займались підприємницькою діяльністю. За виручені від підприємницької діяльності гроші придбали жилі будинки, до яких проводили добудови, та автомобіль.

18 грудня 1998 року за спільні кошти купили квартиру АДРЕСА_2 в м. Могилів-Подільський за 2000 грн., вартість якої на даний час становить 43275 грн., а 31 серпня 2001 року за спільні кошти вони купили 3/10 частин жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в м. Могилів-Подільський за 2650 грн., і на сьогоднішній день вартість цього житла складає 6818 грн. Також за спільні кошти було придбано автомобіль ВАЗ-2101, держномерний знак НОМЕР_1, вартістю 5000 грн. Все зазначене майно було оформлено на ОСОБА_1.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що оскільки загальна сума вартості сумісного майна сторін складає 55093 грн., йому належить половина майна на суму 27546 грн.

На даний час сторони проживають окремо. ОСОБА_1. не дає йому можливості проживати ні в одному з будинків, тому він вимушений звернутись до суду за розподілом спільного сумісного майна. Просить визнати обидва жилих приміщення та автомобіль спільним сумісним майном сторін та виділити йому у власність 3/10 частин будинку по АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському та автомобіль ВАЗ-2101, держномерний знак НОМЕР_1, а всього майна на загальну суму 11818 грн. Різниці в долях він не вимагає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2. позовні вимоги змінив і просив визнати за ним право власності в спільному сумісному майні лише на 3/10 частин будинку по АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському, а в частині позовних вимог про визнання права власності на автомобіль ВАЗ-2101, держномерний знак НОМЕР_1 він та його представник адвокат ОСОБА_3. відмовились.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги та заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_2. в судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1. свій позов підтримала в повному обсязі, зустрічний позов не визнала, суду пояснила, що з ОСОБА_2. вона познайомилась в 1997 чи 1998 р.р. в с. Ярузі Могилів-Подільського району, потім зустрічались з ним на базарі, де вона продавала квіти. У 1998 році вона взяла на себе патент і почала торгувати речами, а ОСОБА_2, маючи автомобіль, починаючи з 1998 року возив її на базар. На той час він проживав в АДРЕСА_3. ОСОБА_2. в неї у квартирі по АДРЕСА_1 не проживав, а тільки був зареєстрований, бо знявся з реєстрації в АДРЕСА_5, а без реєстрації проживати не можна. Вона проживала у квартирі НОМЕР_4 цього ж будинку, в частині, яка належала її матері. Квартиру НОМЕР_1 вона купила у 1998 році за 2000 грн., у 2001 році придбала за гроші матері 3/10 частин будинку АДРЕСА_1, а у 2003 році купила за 400 доларів автомобіль ВАЗ-2101. ОСОБА_2. ніякого відношення до придбаного нею житла та автомобіля не має, він був її квартирантом, а за те, що він возив її на базар, вона платила йому 250 грн. щомісячно. Договору найму жилого приміщення вона з ним не укладала, і квартплати він не сплачував. Вони проживали окремо, ніякого спільного майна в них не було, тому позов ОСОБА_2 вважає безпідставним, просить відмовити в його задоволенні.Крім того, оскільки ОСОБА_2. претендує на 3/10 частин будинку по АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському то просить визнати за нею право власності на цей будинок і зобов'язати Могилів-Подільське КП МБТІ зареєструвати це нерухоме майно за нею, бо в даний час ця частина будинку не зареєстрована ні за ким.

Водночас ОСОБА_1. пояснила суду, що в 2002 році вона взяла опікунство над дівчинкою, а в 2003 році удочерила її. В даний час їй з сім'єю, у склад якої входить її мати та дочка, необхідна жила площа, на якій зареєстрований ОСОБА_2., проте там він не проживав і не проживає, тому просить задовольнити її позов і виселити ОСОБА_2. з належного їй жилого приміщення.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги та заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_1. в судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2. заявлені до нього вимоги не визнав, свій позов підтримав, при цьому пояснив суду, що з ОСОБА_1. він познайомився у травні 1986 року. Після цього вони зустрічались на базарах, а з 1987 року стали проживати одною сім'єю без реєстрації шлюбу і сімейний бюджет також був спільним. ОСОБА_1. спочатку торгувала квітами, отримувала зарплату 80 грн.,а він працював в шашличній, і його дохід був значно більший. Всі зароблені гроші він віддавав ОСОБА_1.. Через 3-4 роки мати позивачки виїхала на проживання в АДРЕСА_4. У 1998 році сторони за спільні кошти купили у ОСОБА_4 квартиру НОМЕР_1 в будинкуАДРЕСА_2 за 2000 грн., гроші платив він особисто. У 2001 році вони також за спільні гроші купили у жінки по імені ОСОБА_20 частину будинку АДРЕСА_1, заплатили 350 доларів, з яких 100 доларів він тоді позичав. З 2001 року він прописаний в будинку НОМЕР_3, раніше не міг прописатися, оскільки не дозволяла жила площа. Деякий час у них жили квартиранти - сім'я ОСОБА_5, потім квартиранти виїхали. В 2003 році, коли сторони посварились, ОСОБА_1 удочерила дитину. Після їхнього примирення дівчинка називала його татом, він водив дитину у садок. До них додому приходили дві жінки, перевіряли житлово-побутові умови у сім'ї, він розмовляв з ними і вони бачили, що він там проживає.

ОСОБА_2. пояснив суду, що з літа 2005 року він з ОСОБА_1. не проживає разом, просить визнати за ним право спільної сумісної власності на 3/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, при цьому він не претендує на грошову компенсацію за різницю в частках спільного сумісного майна та відмовляється від позову в частині вимог про визнання права власності на автомобіль ВАЗ-2101, держномерний знак НОМЕР_1.

Заслухавши сторони, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1. слід задовольни повністю, а в зміненому зустрічному позові ОСОБА_2. відмовити з таких підстав.

З пояснень сторін, матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 була придбана згідно договору купівлі продажу 18 грудня 1998 році за 2000 грн. у ОСОБА_4. 31 серпня 2001 року у ОСОБА_6. було придбано 3/10 частин будинку АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському.

Позивач за зустрічним та відповідач за первісним позовом ОСОБА_2. стверджує, що ці будинки придбані за їх з ОСОБА_1. спільні кошти, оскільки вони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, а тому це майно є спільною сумісною власністю і підлягає розподілу між ними як спільне сумісне майно.

На підтвердження цих показів в судовому засіданні свідок ОСОБА_7. пояснював, що він проживає у сусідстві з ОСОБА_1. і знає, що на початку 90-х років з нею проживав ОСОБА_2. Потім він, свідок, відбував покарання, повернувся у квітні 1998 році, і на той час сторони також проживали як подружжя, завжди разом їздили по базарах, торгували, разом харчувались. Обидві частини будинків - №&3 та №7 вони купляли разом. У 2003 році свідок їздив з ОСОБА_1. на її прохання у м. Хмельницький, де вона купляла автомобіль ВАЗ-2101. Достовірно не знає чиї кошти використовувались для придбання житла, оскільки свідком домовленостей між ОСОБА_1. та ОСОБА_2. про порядок розрахунків за придбане майно не був.

Свідок ОСОБА_8. суду пояснила, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вона знає біля 10 років, з яких 5 років вони жили по-сусідству. Спочатку разом з ОСОБА_1 торгувала квітами, потім ОСОБА_1. і ОСОБА_2. почали торгувати речами. Вони жили одною сім'єю, разом ходили в гості, ОСОБА_1 представляла ОСОБА_2 як свого чоловіка, а він її - як свою жінку. Гроші у них були спільні. Чоловік свідка також азербайджанець, але не родич ОСОБА_2, тому вони підтримували стосунки, ходили один до одного в гості, разом їздили за товаром. Гроші були у ОСОБА_1, і ОСОБА_2 при необхідності завжди просив у неї гроші. Вони разом їздили в Азербайджан, сюди до них приїжджали його батьки. У ОСОБА_4 вони разом купили частину хати, почали робити добудови: баню, гараж. Потім вони разом купили ще одну хату. З якого часу сторони не проживають разом, свідок точно не знає. Про те, що сторони вкладали свої спільні кошти в придбання майна достовірно не знає, але здогадується, що це було саме так, бо жили вони разом.

Свідок ОСОБА_9. пояснив, що знає ОСОБА_2. та ОСОБА_1. з 1997 року, часто ходили сім'ями один до одного в гості, виїжджали на шашлики, відмічали дні народження дітей. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жили як чоловік і жінка, в одному будинку. Про їх близькі стосунки було відомо всім знайомим, навіть коли у ОСОБА_1 був ювілей, гості їм кричали «гірко». Гроші завжди були у неї, і на базар вони постійно їздили разом. Коли вони купляли житло і при домовленості про його купівлю присутній не був, проте розуміє так, що купляли разом, бо це була одна сім'я.

Свідок ОСОБА_10. пояснила суду, що наприкінці 1992 року і з початку 1993 року вона з сім'єю проживала на квартирі у ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які жили разом, як чоловік і жінка, в одній кімнаті. Разом їздили на базар, разом ходили в гості і приймали гостей у себе. Гроші за квартиру свідок віддавала ОСОБА_1.. Їй достовірно не відомо чи мали вони спільні кошти.

Свідок ОСОБА_11. суду повідомила, що знає сторін з 1987 р. як чоловіка і жінку, бо вони жили разом, вели спільне господарство і вона думала, що вони мають спільні кошти, проте, хто конкретно платив за будинки вона не знає.

Заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_2. ОСОБА_1. суду пояснювала, що із ним однією сім'єю не проживала, а він лише возив її на базар і там вони торгували кожен своїм товаром. Спільних коштів вони не мали, а вели окреме господарство. Квартири та автомобіль вона придбала за власні кошти та за кошти матері.

В підтвердження цього свідок ОСОБА_12. суду пояснила, що вона працює начальником служби у справах неповнолітніх Чернівецької райдержадміністрації. Знає ОСОБА_1. з 2002 року, тобто з того часу як вона звернулась до них, щоб взяти дівчинку під свою опіку, а потім удочерила цю дівчинку. ОСОБА_1. говорила, що живе сама, дітей не має. Свідок неодноразово була по місцю проживання ОСОБА_1., перевіряла житлово-побутові умови, і жодного разу не бачила в неї чоловіків, в тому числі і ОСОБА_2. Нею була надана довідка, що проживає одна. При усиновленні дітей приймається до уваги тільки офіційно зареєстрований шлюб.

Свідок ОСОБА_13. суду пояснила, що вона проживає неподалік ОСОБА_1., знає її вже 35 років. Вона раніше жила з мамою і братом, потім брат переїхав на інше місце проживання. ОСОБА_2. з'явився у неї у 2001-2002 р., вона наймала його в якості водія, він возив її на базар. Де він ночував, свідок не знає, але впевнена, що ОСОБА_2. ніколи не був чоловіком ОСОБА_1. Частину будинку у ОСОБА_4 купила мати ОСОБА_1 за 2,5 тис. грн. Будівельні роботи біля хати проводив її брат.

Свідок ОСОБА_14. пояснила, що знає ОСОБА_1. та ОСОБА_2. з 2002 року, бачила, як вони разом приїжджали на базар в с.Борівку, с. Моївку, але торгували окремо.

Свідок ОСОБА_15. суду пояснив, що його сестра ОСОБА_1 отримала ѕ частини будинкуАДРЕСА_2 по договору дарування від їхньої матері. Зараз там живе ОСОБА_1, її дитина та мати. В 1998 році мати дала гроші, і ОСОБА_1 за 2000грн. купила у ОСОБА_4 частину будинку НОМЕР_4 На той час сестра жила зі своїм бувшим чоловіком ОСОБА_20. У 2004 році біля цього будинку за гроші сестри було побудовано гараж, кухню. ОСОБА_2. ніколи не проживав у ОСОБА_1 і в будівництві участі не приймав, він тільки возив її на базар.

Свідок ОСОБА_18. пояснила, що ОСОБА_1 - її дочка. Спочатку вони проживали в частині будинкуАДРЕСА_2, потім купили решту цього будинку. В 2001 році вона дала гроші в сумі 300 доларів, і ОСОБА_1 купила частину будинку №7. ОСОБА_2. в будинку ОСОБА_1 не ночував, чоловіком їй не був і в роботах по будівництву не допомагав.

Свідок ОСОБА_17. пояснила, що вона є троюрідною сестрою ОСОБА_1, знає її з дня народження, і крім того, з 1970 року проживала з нею по-сусідству. У ОСОБА_1 було два чоловіка, останній - ОСОБА_20 з с. Бронниця. ОСОБА_2. у 2001-2002 роках возив її на базар як водій, проживав у ОСОБА_1 як квартирант. У 1998 році мати ОСОБА_1 дала гроші і вони купили частину будинку. Потім купили ще одну хату, зробили ремонт. За останні роки ОСОБА_1 до будинку №3 добудувала кухню, ванну, туалет. Допомагали її брат, а також наймали робочих.

Аналізуючи покази сторін та свідків в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що посилання ОСОБА_2. на те, що він проживав з ОСОБА_1. однією сім'єю, вели спільне господарство та мали сімейний бюджет і з цих коштів придбали спірні квартири не знайшло підтвердження в судовому засіданні. Так, свідки із сторони ОСОБА_2. ОСОБА_7., ОСОБА_11., ОСОБА_10., ОСОБА_9., ОСОБА_8. суду пояснювали, що вважали сторін по справі однією сім'єю, але не знають чи мали вони спільні кошти і як їх використовували, зокрема, чи витрачені їх спільні кошти на придбання квартир, бо очевидцями цього не були,а лише роблять припущення, що це були спільні кошти.

Разом з тим, ОСОБА_1., свідки ОСОБА_16, ОСОБА_13., ОСОБА_17., ОСОБА_14., ОСОБА_18., ОСОБА_15., вказують, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. однією сім'єю не проживали, спільного господарства та сімейного бюджету не мали.

В матеріалах справи є довідка Яришівської сільради №816 від 7.08.2006 року згідно якої гр. ОСОБА_2. зі своєю дружиною ОСОБА_1. дійсно продавали промислові та продовольчі товари в с. Яришів з 1997 р. по 2001 р.(а.с.37).В довідці №323 від 4.07.2006 р. квартального комітету №5 м. Могилів-Подільський вказано, що ОСОБА_2. з 1987 р. по 2005 р. дійсно знаходився в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1. (а.с.39). Однак, на підставі яких документів чи інших матеріалів зроблено такий висновок в цих довідках не вказано, в зв'язку з чим, суд не може прийняти їх як беззаперечний доказ по справі.

ОСОБА_2. як на підставу задоволення своїх позовних вимог посилається на ст..368-370 ЦК України (2003 р.). Однак, в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського міського та районного нотаріального округу Тисячним І.В. 18.12.1998 року, р.№3696, на ОСОБА_1 зареєстровано 1/4(одну четверту) частину домоволодінняАДРЕСА_2 в м. Могилів-Подільський (а.с.44-45).

Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим Могилів-Подільською міською державною нотаріальною конторою 31.08.2001 року, р.№1-1134, 3/10 (три десятих) частин домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Могилів-Подільський зареєстровано на ОСОБА_1 (а.с.5).

Таким чином, на час виникнення правовідносин між сторонами цей Кодекс ще не набрав чинності, а отже застосовуватись згадані його положення не можуть.

На час купівлі-продажу спірних квартир та автомашини діяв ЗУ «Про власність».

Ст.17 ЗУ «Про власність» передбачає :» 1.Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

2.Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі».

Оскільки суду не надано доказів того, що сторони проживали однією сім'єю,а шлюб не реєструвався, то у відповідності до вимог ч.2 ст. 17 цього закону між сторонами мала бути укладена письмова угода про створення спільної сумісної власності, однак в судовому засіданні така угода представлена не була.

Таким чином, ОСОБА_2. мав вимагати виділу частки із спільного часткового майна, надавши докази в якій саме його частині він своїми коштами брав участь у його придбанні. Проте, в судовому засіданні позивач своїх позовних вимог не змінив і доказів суду не надав, а у відповідності до ч. 3 ст.10,ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Свідки ОСОБА_7., ОСОБА_11., ОСОБА_10., ОСОБА_9., ОСОБА_8., які на думку ОСОБА_2. мали б підтвердити створення ним та ОСОБА_1. спільної власності, в судовому засіданні пояснювали, що лише здогадуються про те, що у них була спільна власність, але чи це дійсно так достовірно стверджувати не можуть.

При таких обставинах, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_2. слід відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог Могилів-Подільського КП МБТІ Федотов А.М. суду пояснив, що Могилів-Подільським КП МБТІ 7.07.2007 р. проведено державну реєстрацію права власності на 3/10 частини будинку АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському за ОСОБА_2 на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайсуду від 18.04.2007 р.. Однак, оскільки це рішення суду скасоване ухвалою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2008 р. і справа передана на новий судовий розгляд то 25.04.2008 р. скасована реєстрація прав власності за ОСОБА_2. і в даний час реєстрація цього будинку за будь-якою особою відсутня.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_2. просив визнати право власності на 3/10 будинку АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському, яка згідно договору купівлі-продажу належить ОСОБА_1., але не зареєстрована в державному реєстрі прав нерухомості, то слід визнати за нею право власності на цю частину будинку і зобов'язати Могилів-Подільське КП МБТІ зареєструвати її на ім'я ОСОБА_1.

Первісний позов підлягає задоволенню з тих підстав, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1. своєї згоди на проживання ОСОБА_2. не надавала та договору найму житла не укладала, і орендної плати він їй не платив, проживав і в даний час проживає в м. Могилеві-Подільському, АДРЕСА_4. В установленому порядку через нотаріуса він був попереджений про необхідність виселення та зняття з реєстрації, але добровільно цього не зробив. В той же час з показів ОСОБА_1., її матері ОСОБА_18. вбачається, що згадане жиле приміщення по АДРЕСА_1 необхідне для проживання їй та її сім'ї, до складу якої входить її прийомна дочка та мати. Крім того, ОСОБА_2. в судовому засіданні підтвердив, що квартирної плати та плати за комунальні послуги він не вносив. При таких обставинах відповідач підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

На підставі ст.ст. 112,115 ЦК УРСР (1963 р.), ст.17 ЗУ «Про власність»,ст.ст.168,169 ЖК України, керуючись ст.ст.10,60, 212-214 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення договору найму жилого приміщення та виселення, визнання права власності на 3/10 частини будинку по АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському та зобов'язання Могилів-Подільське КП МБТІ проведення державної реєстрації нерухомого майна задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на 3/10 частини будинку по АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському та зобов'язати Могилів-Подільське КП МБТІ зареєструвати цю частину будинку на неї.

Виселити ОСОБА_2 із 3/10 частини будинку по АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському без надання іншого жилого приміщення.

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном 3/10 частин будинку АДРЕСА_1, будинкуАДРЕСА_2 в м. Могилеві-Подільському, автомашини ВАЗ-2101 держномерний знак НОМЕР_1 та визнання за ним права власності на 3/10 частин будинку АДРЕСА_1 в м. Могилеві-Подільському.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ: