Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.11.08 року. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Квітки О.М. при секретарі Шуляк О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом прокурора м. Олександрії Кіровоградської області в інтересах
ОСОБА_1
до
Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради
,
Приватного підприємства «Управління виробничо-технічної комплектації» про визнання угоди недійсною
,
–

У С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати недійсними: договір №45 купівлі-продажу приміщення шляхом викупу від 20.09.00 року та договір №144 купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 17.10.05 року, укладені між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради та приватним підприємством Управління виробничо-технічної комплектації, зобов’язати відповідачів повернути один одному все отримане за даними договорами купівлі-продажу, стягнути з відповідачів в рівних долях судовий збір на користь держави та витрати на інформаційно-технічне забезпечення.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно ст.45 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.

Випадки представництва прокуратурою інтересів громадянина або держави в судах визначені, зокрема, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», якими передбачено представництво прокуратурою у формі звернення до суду із заявами про захист прав фізичних та юридичних осіб.

ОСОБА_1
є пенсіонером, інвалідом 2 групи, матеріально малозабезпеченою людиною, немає коштів на оплату юридичних послуг. Враховуючи викладене, підставою представництва інтересів вказаного громадянина у суді є його неспроможність із-за фізичного та матеріального стану самостійно захищати свої права та реалізовувати процесуальні повноваження.

Перевіркою прокуратури за зверненням
ОСОБА_1
встановлено, що 20.09.02 року та 17.10.05 року між Фондом комунального майна Олександрійської міської ради (на даний час – Управління приватизації, оренди та землі Олександрійської міської ради) та приватним підприємством Управління виробничо-технічної комплектації було укладено договори купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу за №45 та №144 відповідно. Предметом цих договорів є нежитлове підвальне приміщення загальною площею 88,2 м2 (за договором №45 від 20.09.02 року) та 87,1 м2 (за договором №144 від 17.10.05 року), яке розташовано у багатоквартирному житловому будинку
АДРЕСА_1
За актами прийому-передачі, нежитлове приміщення передано покупцеві.

Як вбачається з технічного паспорту будинку по
АДРЕСА_1
придбане приміщення є вбудованим нежитловим підвальним приміщенням.

Квартира у цьому будинку за №51 належать позивачу –
ОСОБА_1
. на праві власності, що підтверджується доданими документами. У 2007 році, коли у підвальному приміщенні почали проводитися ремонтні роботи, позивач та інші мешканці будинку дізналися про факт їх продажу, тобто про порушення їх прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (комори, сараї, підвали) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 2.03.04 №4-рп/2004 встановлено, що положення п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти наступним чином: допоміжні приміщення (комори, сараї, підвали, горища, колясочні та т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема об’єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу в нього. Власники неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинків, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень, вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (відповідно до ст. 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом.

Відповідно до норм Конституції та цивільного законодавства України, право власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є сумісною власністю. Згідно з ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено законом. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Договори купівлі-продажу №45 від 20.09.02 року та №144 від 17.10.05 року укладені без згоди мешканців багатоквартирного будинку
АДРЕСА_1
та зокрема
ОСОБА_1
, чим порушуються його конституційні права щодо вільного користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу
.

Представник в
ідповідача Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради проти позову заперечує.

Мотивує тим, що 20.09.02 року між Фондом комунального майна міської ради (змінене найменування на підставі рішення Олександрійської міської ради №782 від 17.07.08 року) та приватним підприємством «Управління виробничо-технічної комплектації» був укладений договір купівлі-продажу №45 приміщення шляхом викупу нежитлове підвальне приміщення загальною площею 88,2 м2 по
АДРЕСА_1
, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського округу зареєстрованого в реєстрі за №6482, зареєстрованого на підставі розпорядження міського голови №п-177-р від 24.09.02 року.

17.10.05 року між Фондом комунального майна міської ради (змінене найменування на підставі рішення Олександрійської міської ради №782 від 17.07.08 року) та приватним підприємством «Управління виробничо-технічної комплектації» був укладений договір купівлі-продажу №144 приміщення шляхом викупу нежитлового підвального приміщення загальною площею 87,1 м2 по
АДРЕСА_1
, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського округу зареєстрованого в реєстрі за №3348, зареєстрованого на підставі розпорядження міського голови №п-25-р від 1.11.05 року.

Управління приватизації, оренди майна та землі міської ради вважає, що договори купівлі-продажу укладені з дотриманням норм матеріального і процесуального права і повинно бути залишене без змін з наступних підстав:

Предметом розгляду в даній справі є визнання недійсним договорів купівлі-продажу №45 від 20.09.02 року та №144 від 17.10.05 року, укладених між Фондом комунального майна міської ради та приватним підприємством «Управління виробничо-технічної комплектації», а не переведення на позивача прав та обов’язків покупця, що прямо визначено в ч. 4 ст. 362 ЦК України. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту свого права не відповідає вимогам ЦК України.

Посилання позивача на порушення ст. 10 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» не є підставою для задоволення позову, так як на момент розгляду справи рішення Олександрійської міської ради №67 від 12.06.02 року, №699 від 24.06.05 року не скасовані і в судовому порядку недійсними (незаконними) не визнавались.

Інші посилання позивача на нібито існуючі порушення законодавства України про приватизацію при укладанні відповідачами договорів купівлі-продажу №45 від 20.09.02 року та №144 від 17.10.05 року також не є підставами для задоволення позовної заяви, так як предметом розгляду по даній справі є договори купівлі-продажу певного майна, як окремий документ, а не з’ясування законності (незаконності) процесу приватизації майна, яке стало предметом договорів купівлі-продажу №45 від 20.09.02 року та №144 від 17.10.05 року.

Представник в
ідповідача приватним підприємством «Управління виробничо-технічної комплектації» проти позову заперечує.

Мотивує тим же.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Як видно з матеріалів справи,
20.09.02 року та 17.10.05 року між Фондом комунального майна міської ради (змінене найменування на підставі рішення Олександрійської міської ради №782 від 17.07.08 року) та приватним підприємством «Управління виробничо-технічної комплектації» були укладені спірні договори.

Зазначені договори укладені на підставі рішень Олександрійської міської ради №67 від 12.06.02 року, №699 від 24.06.05 року не скасовані і в судовому порядку недійсними (незаконними) не визнавались.

Вказаний об’єкт продано за 5880
?
та 12828
?
. Договір підписаний сторонами, нотаріально посвідчений та зареєстрований державою.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами в момент його вчинення вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також м оральним засадам суспільства; особа, яка його вчиняє, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчинюється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Сторонами дотримано усіх зазначених вимог.

На момент вчинення правочину і на цей час дійсні акти цивільного законодавства: рішення Олександрійської міської ради №67 від 12.06.02 року, №699 від 24.06.05 року.

Посилання представника позивача на нібито існуючі порушення законодавства України про приватизацію не є підставами для задоволення позовної заяви, так як предметом розгляду по даній справі є договори купівлі-продажу певного майна, як окремий документ, а не з’ясування законності (незаконності) процесу приватизації майна. А тому підстав для визнання договору недійсним немає.

Позивач являється інвалідом 2 групи, а тому судові витрати необхідно покласти на державу.

На підставі ст.ст. ст. 203, 215 ЦК України
,
керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215
ЦПК України суд, –

Р І Ш
И В:

В позові прокурора м. Олександрії Кіровоградської області в інтересах
ОСОБА_1
до
Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради
,
Приватного підприємства «Управління виробничо-технічної комплектації» про визнання угоди недійсною відмовити
.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Кіровоградської області може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через Олександрійський міськрайонний суд.

Головуючий: