копія Справа № 2-166/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 січня 2008 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при
секретарі - Сиверин Л.А., розглянувши в відкритому
судовому засіданні в місті Вознесенську цивільну
справу за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2до ОСОБА_3 про стягнення суми за
договором позики, -

встановив:

22.11.2007 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_3 про стягнення 3 448,64 грн. за
договором позики, що був укладений між ними в жовтні 2006 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що відповідачці ОСОБА_3 вони надали позику в вищевказаній сумі для придбання
останньою житлового будинку на строк до
20.11.2007 року. Невиконання відповідачкою взятого на себе зобов'язання за
договором позики в визначений сторонами строк стало
підставою для звернення позивачів з даним позовом до суду.

В судовому
засіданні позивачі пояснили, що, фактично гроші відповідачці вони не передавали, а суми, зазначені в розписці, що була надана ними на підтвердження своїх вимог,
становили заборгованість по заробітній
платі, яка не була сплачена їм ІНФОРМАЦІЯ_1, як працівникам даного товариства. Оскільки, за домовленістю з
його ліквідатором дана заборгованість
була списана в рахунок сплати ОСОБА_3 за договором купівлі -продажу вартості належного ІНФОРМАЦІЯ_1
житлового будинку, посилаючись на
вимоги ч.1 ст. 1046, ч.2 ст. 1049 ЦК України, просили стягнути з
відповідачки на їх користь суму боргу в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначаючи, що гроші в борг у позивачів вона не брала.
Також додала, що договір купівлі - продажу житлового
будинку між нею та ІНФОРМАЦІЯ_1 так і не був укладений.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, відповідно до ст.11 ЦПК України, судом
встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно розписки,
що долучена до матеріалів справи, позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2надали в борг відповідачці ОСОБА_3 грошові кошти: перша - 1959,52 грн., другий - 1489,12 грн. строком до 20.11.2007
року.

Дану розписку позивачі за своєю правовою суттю визначали як доказ укладення
між ними та відповідачкою договору позики, і з цих підстав ними заявлені позовні вимоги щодо стягнення з останньої суми
позики, тому суд, діє в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів,
поданих сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму
позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

2

Виходячи з положень даної статті, договір позики належить до групи реальних договорів, тому, набуває чинності лише з моменту
передачі позикодавцем предмету позики позичальнику.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні, фактичної передачі позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_2відповідачці ОСОБА_3 обумовлених
у розписці коштів не відбулося.

Вказана обставина визнана сторонами та додатково знайшла своє підтвердження відповідно до показань свідків, тому,
згідно вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, приймається судом як факт, що не підлягає
доказуванню.

Враховуючи правову природу договору позики, останній, за даних обставин, не породжує юридичних наслідків. Тобто, для
виникнення даного договору потребувалося здійснити
дві дії в сукупності: досягнути угоди і передати
гроші. Вчинення тільки однієї з дій правового значення не має. Отже, передача грошей є не тільки виконанням договору,
але і його укладенням. При цьому, обов'язок
виникає лише на стороні позичальника -повернути позикодавцеві отриману суму
грошей, а на стороні позикодавця -отримати виконане боржником за
зобов'язанням. Тому, сама по собі угода про позику, навіть при належному її
оформленні, ще не створює прав та обов'язків у сторін, оскільки, тільки після передачі предмету позики в позичальника виникає обов'язок щодо повернення останнього в порядку та
строки, обумовлені договором.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1, ОСОБА_2про стягнення з відповідачки ОСОБА_3
суми позики необгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212,
213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимогОСОБА_1, ОСОБА_2до
ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд
Миколаївської області шляхом подачі заяви про апеляційне
оскарження рішення протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, або в
порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.