Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
Данчука В.Г., Мазурка В.А., -
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розірвання договору довічного утримання та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору довічного утримання недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва
від 30 листопада 2004 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 8 липня
в с т а н о в и л а:
У січні 2004 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання
договору довічного утримання, посилаючись на те,
що               10 лютого 1998 року між
ним, його покійною дружиною ОСОБА_3. та відповідачкою було укладено договір
довідного утримання, за умовами якого відповідачка зобов'язалась утримувати їх
з дружиною з виплатою кожного місяця 250 грн., а також сплачувати за
користування будинком та за всі ритуальні послуги після їх смерті. Через
декілька місяців відповідачка почала ухилятись від виконання взятих на себе
зобов'язань, влаштовувала сварки з ОСОБА_3., а коли остання померла, всі
ритуальні послуги проводились за його рахунок. Тому, позивач просив розірвати
зазначений договір довічного утримання.
У листопаді 2004 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання договору довічного утримання недійсним, оскільки він був укладений
внаслідок погроз з боку відповідачки.
Рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 30 листопада 2004 року в задоволенні позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 8 липня 2008 року зазначене рішення
районного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1. про розірвання
договору довічного утримання скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення,
яким указаний позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання,
укладений 10 лютого 1998 року між ОСОБА_3., ОСОБА_1. та ОСОБА_2 іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2. посилається на
невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування
судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ставить
питання про скасування судових рішень й передачу справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів
дійшла висновку про те, що підстави для скасування  судових
рішень відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з
вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції
норм  матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено
неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального
права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 30 листопада 2004 року та рішення апеляційного суду
м. Києва від 8 липня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.С. Перепічай

В.Г. Данчук  В.А. Мазурок