справа№ 2-4331-08
Кіровський районний суд м.Кіровограда
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2008 року Кіровський районний суд м.Кіровограда

в складі головуючого судді - Кабанової В.В.

при секретарі –Трофименко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання позовну заяву
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про визнання права власності на 2/3 частини нежитлової будівлі насосної станції аміачної води ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 2/3 частини нежитлової будівлі насосної станції аміачної води.

Під час розгляду справи позивач надав уточнення до позову та просить визнати договір позики коштів від 18 липня 2005 року укладеного між
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
дійсним. Визнати право власності на 2/3 частини об»акта нежитлової будівлі (незавершеного будівництва) насосної станції аміачної води, розташованої по
АДРЕСА_1
стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 268,32 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що 18 липня 2005 року між позивачем та відповідачем терміном до 18 липня 2007 року було укладено письмовий договір позики грошових коштів в сумі 8800грн. Для придбання насосної станції. За умовами даного договору було визначено, що в разі відсутності коштів у відповідача до позивача переходить право власності на частину будівлі. Зазначає на те, що ринкова вартість вказаної частини незавершеного будівництва будівлі насосної станції аміачної води, а саме-2/3 частини, згідно витягу зі звіту про незалежну оцінку майна проведеного 27 травня 2008 року складає 8832грн.

Представник позивача
ОСОБА_3
в судовому засіданні зазначив, що кредитор має право у разі невиконання боржником зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна, та посилається на те, що чинним законодавством допускає, що застава може мати місце стосовно зазначає, що

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. В поясненнях зазначив, що дійсно отримував кошти в борг, але не має змоги щодо задоволення грошових зобов»язань позивача, тому не заперечує стосовно задоволення позовних вимог.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

18 липня 2005 року між позивачем
ОСОБА_1
та відповідачем
ОСОБА_2
було укладено письмовий договір позики грошових коштів в сумі 8800грн. За умовами даного договору визначено термін дії договору, крім того зазначено, що в разі відсутності коштів у відповідача до позивача переходить право власності на частину будівлі.

Згідно чинного законодавства д
оговір може бути укладений в усній та письмовій формі. Порушення форми договору є порушенням порядку укладення договору і не є порушенням умов самого договору. Форма договору є формою відображення згідності воль осіб, що його уклали, у відношенні його умов.

У відповідності до вищезазначеного договору позики підписи сторін відображають волевиявлення сторони щодо укладення договору, а не щодо досягнення згоди з усіх істотних умов договору. Договір може містити підписи сторін, але зміст договору, може не містити тих умов, які законодавець відносить до істотних.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вимоги до форми договору охоплюють вимог до порядку його державної реєстрації, у разі такої необхідності. У разі коли договір підлягає державній реєстрації його форма охоплює також і його державну реєстрацію, відповідно до змісту ст. 637 ЦК є дотриманням вимог щодо форми договору.

Цивільно процесуальний кодекс України, а саме ст.573 визначає, у разі укладення між сторонами договору, заставою може бути забезпечене зобов'язання боржника відшкодувати кредиторові збитки, які можуть виникнути в майбутньому у разі невиконання або неналежного виконання умов даного договору боржником; вимоги, що випливатимуть з договору про внесення змін і доповнень щодо існуючого зобов'язання з приводу розміру основного зобов'язання, процентів, строку виконання тощо.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріальних дій нотаріусами України п. 93 встановлює, що заставою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

С
т. 573 ЦК не ставить наявність домовленості сторін про розмір забезпечення заставою майбутніх вимог обов'язковою умовою для застосування застави. Для визначення обсягу вимог заставодержателя, що задовольняються за рахунок предмета застави, слід використовувати норми ч.2 ст.589 ЦК, ст.19 Закону "Про заставу", згідно яких заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відзначаючи законодавчу можливість забезпечення заставою майбутніх вимог, слід одночасно закцентувати увагу на тому, що застава - зобов'язання, що має додатковий характер і не має самостійного "юридичного життя" поза основним зобов'язанням (ч.2 ст.548 ЦК, п.1 ч.1 ст.593 ЦК). Застава не може виникнути раніше виникнення зобов'язання, яке заставою забезпечується. Згідно ч.1 ст.3 ЗУ "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України.

Ст..577 ЦК України визначає, що в разі я
кщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Слід зазначити, що відповідно до Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають застава нерухомого майна (іпотека) підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом (ст.. 577 ЦК України). Ст..640 ЦК України передбачено, що договір,

який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації,

а в разі необхідності, і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації -з моменту державної реєстрації. Разом з тим, право власності на нерухоме майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації відповідно до закону, виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 Кодексу).

Згідно ст.54 ЗУ "Про нотаріат" нотаріуси та посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Ст..55 Закону передбачено, що у
годи про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. У разі застави майбутнього майна або створення забезпечувального обтяження в майбутньому майні нотаріусу надаються документи, що підтверджують наявність прав на набуття такого майна у власність у майбутньому.

Виходячи з вищевикладено суд дійшов висновку щодо недотримання вимог чинного законодавства при включенні до умов договору п.3.4, але у відповідності до ст..217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов’язання має бути виконано в гривнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності суд дійшов висновку щодо часткового завдоволення позову. Визнати недійсним п.3.4. договору позики грошових коштів укладений між
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
18 липня 2005 року в м.Кіровограда, в решті договір визнати дійсним. Відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо визнання права власності на 2/3 частини нежитлової будівлі насосної станції аміачної води, як такої, що була включена до договору з порушенням вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст.217, 573,577, 589 ЦК України, ст..88, 213-215, ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним п.3.4. договору позики грошових коштів укладений між
ОСОБА_1
та
ОСОБА_2
18 липня 2005 року в м.Кіровограда, в решті договір визнати дійсним.

Відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо визнання права власності на 2/3 частини нежитлової будівлі насосної станції аміачної води, як такої, що була включена до договору з порушенням вимог чинного законодавства.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення .

Суддя Кіровського районного суду

м.Кіровограда В.В.Кабанова