справа №2-1/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

6 березня 2008 року                                   Знам”янський
міськрайонний суд     Кіровоградської
області в складі:

головуючого
судді
Проценко О.М.

при
секретарі
Тумановій С.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні
суду в місті Знам”янка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Знам”янського
центру військово-патріотичного виховування молоді “Чайка” та ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся
до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 і просить суд визнати лист
голови клуба патріотичного виховування “Чайка” ОСОБА_2 №01/63 від 31 січня 2000
року недійсним, таким, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а
також честь, гідність та ділову репутацію його сина ОСОБА_3, при цьому
понудивши ОСОБА_2 публічно вибачитись,зобов”язати відповідача опублікувати
спростування фактів, викладених в вищезазначеному листі як таких, що не
відповідають дійсності, а також зобов”язати відповідача відшкодувати заподіяну
йому, позивачу, моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1
свої позовні вимоги змінив і просить суд стягнути на його користь, з
відповідача ОСОБА_2 16000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 350
грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди і суду пояснив, що 31 січня
2000 року, відповідачем по справі, за вихідним номером 01/63 був направлений
лист голові комісії по справам неповнолітніх, начальнику Знам”янського МРВ УМВС
України в Кіровоградській області, начальнику ЛВ на ст. Знам”янка, директору
ЗОШ 1-3 ступеню №3 міста Знам”янка та в союз “Чорнобиль”, голові Знам”янської
міської організації ОСОБА_4 і, в цому листі, ОСОБА_2, як голова Знам”янського
військово-патріотичного клубу виховування молоді “Чайка” вказав, що
Знам”янський цетр патріотичного виховування молоді “Чайка”, в період з вересня
1999 року по листопад 1999 року періодично відвідував учень середньої школи №3
ОСОБА_3. Інструктором клубу з ним проводились бесіди про шкоду куріння та
підліткового алкоголізму, так як останній був неодноразово замічений членами
клубу в нетверезому стані, граючим на гроші в карти в різних районах міста і
залізничної станції, про що він сам розповідав своїм товаришам. ОСОБА_3
неодноразово пропонувалося прийняти участь в кружках та секціях, працюючих в
клубі, але на жаль, контакт з ним був втрачений, оскільки він не відвідував
клуб. На думку керівництва, інструкторів та членів центра виховування молоді
“Чайка”, виходячи із девіантної поведінки ОСОБА_3 видно, що батьки не
приділяють належної уваги по виховуванню сина, яке може призвести до
неповторних наслідків. В цьому-ж листі, відповідач просить вищезазначені
інстанції прийняти міри до батьків ОСОБА_3, оскільки керівний склад центру
хвилюється за долю підлітка.

2

Позивач вважає, що цим
листом, відповідач по справі виклав факти в неправдивій формі, такими, що не
відповідають дійсності, чим опорочив його честь, гідність та ділову репутацію,
а також честь, гідність та ділову репутацію його сина ОСОБА_3, оскільки його
син раніше ніколи не вживав спиртних напоїв, не грав на гроші в карточні ігри і
сам лист є нічим іншим як брехнею.

ОСОБА_1 також вважає, що
висловлення відповідача в листі, що в його сина ОСОБА_3 вбачається “девіантна”
поведінка, є нічим іншим як ображенням його, позивача та його сина, так як
після отримання листа ОСОБА_2 від 31 січня 2000 року на адресу Знам”янської
міської організації “Союз - Чорнобиль”, членом якої він, позивач, являється, в
очах його знайомих та друзів він вбачає іронію та насміхання по відношенню до
себе. З часу отримання копії листа відповідача та ознайомлення з ним, він,
позивач, відчуває комплекс психічного подавлення, в нього погіршилось
самопочуття, з”явилася роздратованність, порушився психологічний баланс в
сім”ї,зник сон, що в цілому призвело до фізичних та моральних страждань.

Позивач вказав, що моральні
та фізичні страждання переніс також і його син, оскільки одна із копій листа
ОСОБА_2була направлена і до школи №3, де навчався його син, текст листа став
відомим учням та педагогам школи.

Відповідач та його представник позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнали і суду пояснили,що ОСОБА_3 дійсно відвідував клуб “Чайка” в
період з вересня по листопад 1999 року. В зв”язку з тим,що останнього
неодноразово бачили працівники та відвідувачі клубу “Чайка” в нетверезому стані
і граючим  в карти на гроші в різних частинах
міста,а також на залізничному вокзалі станції Знам”янка,з сином позивача
інструктори клубу проводили профілактичні бесіди щодо шкідливості куріння та
вживання спиртних напоїв у його віці,але на жаль,ці бесіди ніякого впливу на
поведінку ОСОБА_3 не дали,контакт з останнім був втрачений,так як він перестав
відвідувати клуб “Чайка”,в зв”язку з чим,керівництво клубу звернулося з
офіційним листом до органів,які повинні займатися вихованням неповнолітніх
дітей та контролювати їх поведінку.

Представник відповідача
вказав,що своїм листом керівництво клубу “Чайка” не мало на меті нанести сім”ї
позивача будь-яку шкоду,воно лише висловило своє оціночне судження, думку про
те,що у ОСОБА_3 вбачається “девіантна поведінка” і що, на їх думку, батьки
останнього не приділяють належної уваги по вихованню сина,сам позивач,замість
виховування сина почав розповідати своїм сусідам та знайомим,який поганий
керівник клубу “Чайка” ОСОБА_2

Представник відповідача
також вказав,що позивачем не доведено,в чому заключається заподіяна йому
моральна шкода,так як після отримання вищевказаного листа керівництва клубу
“Чайка”,тільки працівниками школи,де навчався ОСОБА_3 та працівниками міліції
проводилася виховна робота з останнім.

Суд,вислухавши пояснення
сторін,дослідивши матеріали справи,встановив слідуюче.

Відповідно до п.2.2. Статута
центра військово-патріотичного виховання “Чайка” (а.с.31-34),метою і завданням
центру являється виховання підлітків на засадах загально-людських
принципів,соціально-активними,естетично розвиненими,фізично загартованими;
координації,подальшого удосконалення ефективності роботи державних організіцій
міста по патріотичному вихованні молоді; поглибленої підготовки молоді до
служби в армії,реалізації ідей і пропозицій по організації дозвілля
молоді,спрямування їх на вирішення соціально-економічних проблем та екології
навколишнього середовища; активної допомоги органам міліції в забезпеченні
громадської безпеки та порядку.

31 січня 2000 року,за
вихідним номером 01/63,головою Знам”янського центру військово-патріотичного
виховання молоді “Чайка”  ОСОБА_2,на ім”я
голови комісії по справам неповнолітніх при міськвиконкомі,начальнику
Знам”янського МРВ УМВС,начальнику ЛВ на станції Знам”янка,директору середньої
школи 1-3 ступенів №3,а також голові “Союз

3

“Чорнобиль” України,був
направлений лист про те,що вищезазначений клуб,в період з вересня по листопад
1999 року періодично відвідував учень середньої школи №3 ОСОБА_3.

Інструкторами клубу з ним
проводилися бесіди про шкідливість паління і підліткового алкоголізму,так як
ОСОБА_3 був неодноразово замічений членами клубу в нетверезому стані граючим на
гроші в карти в різних частинах міста і залізничної станції,про що він і сам
розповідав своїм товаришам. ОСОБА_3 неодноразово пропонувалося взяти участь в
кружках та секціях працюючих в клубі,але на жаль,контакт з ним був втрачений в
зв”язку з тим,що він перестав відвідувати клуб. На думку
керівництва,інструкторів та членів центра виховання молоді “Чайка”,виходячи із
девіантної поведінки ОСОБА_3вбачається,що батьки не придідяють належної уваги
по вихованню сина,що може привести  до
неповторних наслідків. В цій  ситуації
просять вищевказані установи прийняти міри впливу до батьків ОСОБА_3,так як
керівному складу центра не байдужа доля підлітка (а.с.7,8).

Ухвалою суду від 4 жовтня
2001 року,в якості належного відповідача по справі був притягнутий Знам”янський
центр військово-патріотичного виховання молоді “Чайка” (а.с.80).

Відповідно до висновку
судово-психологічної експертизи ОСОБА_3 від 18 квітня 2003 року
(а.с.103-110),поведінку підлітка ОСОБА_3,з урахуванням  пропусків без поважних причин уроків в
школі,висловлювання нецензурними словами,іноді поява в нетверезому стані,гра в
карти,паління,з урахуванням його особистих властивостей,характеристики його
сім”ї не можна кваліфікувати як девіантне.

Із оголошених в судовому
засіданні пояснень свідка ОСОБА_5 (а.с.57) вбачається,що вона працює вчителем
школи №3 міста Знам”янка,що ОСОБА_3,коли навчався в 7 класі,прогулював уроки
і,вказаний свідок пояснив,що вона читала лист,який надійшов від керівника клубу
“Чайка”,але дітей в класі з даним листом вона не знайомила.

Із оголошених в судовому
засіданні пояснень свідка ОСОБА_6 (а.с.61) вбачається,що остання має освіту
психолога і,вказаний свідок пояснила,що девіантна поведінка - це відхилення від
норм. До неї,згідно списку,завучем школи,де навчається син позивача, був
направлений ОСОБА_3,вона проводила з останнім тести,але на заняття ОСОБА_3 не
приходив. Свідок також пояснила,що багато психологів пишуть та вживають термін
“девіантна поведінка”,в це поняття входить паління,вживання алкогольних напоїв.

Із оголошених в судовому
засіданні пояснень свідка ОСОБА_7 (а.с.64) вбачається,що влітку 1999 року він
знаходився в кафе-барі “Афганець”,який розташований в місті Знам”янка.
Приблизно о 1 годині ночі до нього підійшов ОСОБА_3 і запропонував зіграти в
більярд на гроші,але він,свідок,відмовився і,про цей випадок,через декілька
днів повідомив ОСОБА_2

Із пояснень свідка ОСОБА_8
(а.с.64-65) вбачається,що він та ОСОБА_3 грали в карти на гроші.

Із пояснень свідка
ОСОБА_9(а.с.66) вбачається,що він являється керівником комп”ютерного клубу. На
протязі вересня-листопада 1999 року клуб “Чайка” відвідував ОСОБА_3,якому він
неодноразово робив зауваження з приводу паління,висловлювання нецензурною
лайкою,гри в карти на гроші. Свідок також вказав,що восени 1999 року ОСОБА_3
прийшов в клуб “Чайка” із запахом алкоголю. Крім того,свідок пояснив,що з
позивачем по справі він неодноразово проводив бесіди стосовно поведінки його
сина ОСОБА_3.

Із пояснень свідка ОСОБА_10
(а.с.75) вбачається,що остання за освітою психолог і надала пояснення,що якщо
дитина палить,прогулює уроки,висловлюється нецензурною лайкою - це являється
відхиленням від норми,тобто девіантною поведінкою.

Суд,при розгляді даної
справи враховує те,що право висловлювати судження,оцінку,думку,гарантовано
ст.34 Конституції України,а також закріплено в ст.10 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,яка відповідно до ст.9 Конституції
України є складовою частиною національного законодавства,а тому враховуючи

4

пояснення відповідача та
його представника,суд приходить до висновку,що направлючи лист від 31 січня
2000 року до правоохоронних органів, голова Знам”янського центра
військово-патріотичного виховування молоді “Чайка” ОСОБА_2 не мав мети
принизити честь,гідність та ділову репутацію як самого позивача так і  членів його сім”ї,це була висловлена думка
останнього відносно того,що у ОСОБА_3 девіантна поведінка і що його батьки не
приділяють належної уваги по вихованню сина.

Суд,виходячи із принципу
диспозитивності цивільного судочинства,враховує і ту обставину,що позивачем не
доведено,що ОСОБА_2,як голова Знам”янського центру військово-патріотичного
виховування молоді “Чайка”,направляючи вищезазначений лист до правоохоронних
органів,мав на меті порушити його,позивача, честь,гідність і ділову репутацію і
бажав дискредитувати його,позивача та членів його сім”ї,ОСОБА_1 також не
доведено, в чому виразився характер та ступінь його моральних та матеріальних
страждань (фізичних,душевних,психічних тощо),яких він зазнав,які він притерпів
зміни в своїх життєвих та виробничих стосунках,ступінь зниження його
престижу,ділової репутації,часу та зусиль,необхідних для відновлення його
попереднього стану та членів його сім”ї,а саме ОСОБА_3,оскільки як вбачається
із листа директора загальноосвітної школи 1-3 ступенів №3 (а.с.27),лист за
№01/63 від 31 січня 2000 року був направлений психологу школи ОСОБА_6 для
індивідуальної роботи з учнем ОСОБА_3 і,ні серед вчителів,ні серед учнів зміст
листа не обговорювався,його текст не міг бути відомим стороннім особам.

Суд враховує і те,що
відповідно до роз”яснень Пленуму Верховного Суду України п.11 постанови “Про
судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31
березня 1995 року №4,критична оцінка певних фактів і недоліків,думки та
судження не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування
моральної шкоди.

І насамперед,суд враховує
те,що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003
року №8-рп (справа №1-9/2003 про поширення відомостей),Конституційний Суд
України визнав,що викладення в листах,заявах,скаргах до правоохоронного органу
відомостей особою,на думку якої,посадовими чи службовими особами цього органу
при виконанні функціональних обов”язків порушено її права,не може вважатись
поширенням відомостей,які порочать честь,гідність та ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам цих осіб.

А тому,з урахуванням
вищенаведеного,суд приходить до висновку,що в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Знам”янського центру військово-патріотичного виховування молоді
“Чайка” та ОСОБА_2 про визнання листа голови клуба патріотичного виховування
“Чайка” ОСОБА_2 №01/63 від 31 січня 2000 року недійсним, таким, що порочить
честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1, а також честь, гідність та ділову
репутацію  ОСОБА_3 при цьому понудивши
ОСОБА_2 публічно вибачитись,зобов”язати ОСОБА_2 опублікувати спростування
фактів, викладених в вищезазначеному листі як таких, що не відповідають
дійсності, а також зобов”язати ОСОБА_2 відшкодувати ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду
в сумі 16000 грн.,а також відшкодувати матеріальну шкоди в сумі 350 грн. -
відмовити.

Судові витрати по справі
необхідно віднести на користь держави,оскільки позивач являєтьсяучасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії,інвалід війни 3 групи.

Керуючись ст.ст.7,440-1 ЦК
УРСР (в редакції 1963 року),Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28
вересня 1990 року №7 (зі змінами внесеними постановами від 4 червня 1993 року
№3,від 31 березня 1995 року №4,від 25 грудня 1996 року №14 та від 3 грудня 1997
року №12), Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року
№4 (зі змінами,внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5),Рішенням
Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_11 про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного
кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей) №1-9/2003 10 квітня
2003 року №8-рп/2003, ст.ст.27,30,31208,212-215,218,221,223 ЦПК України,суд,-

5

В И Р І Ш И В
:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Знам”янського центру військово-патріотичного виховування молоді
“Чайка” та ОСОБА_2 про визнання листа голови клуба патріотичного виховування
“Чайка” ОСОБА_2 №01/63 від 31 січня 2000 року недійсним, таким, що порочить
честь, гідність та ділову репутаціюОСОБА_1, а також честь, гідність та ділову
репутацію  ОСОБА_3, при цьому понудивши
ОСОБА_2 публічно вибачитись,зобов”язати ОСОБА_2 опублікувати спростування
фактів, викладених в вищезазначеному листі як таких, що не відповідають
дійсності, а також зобов”язати ОСОБА_2 відшкодувати ОСОБА_1 заподіяну моральну
шкоду в сумі 16000 грн.,а також відшкодувати матеріальну шкоди в сумі 350 грн.
- відмовити.

Судові витрати по справі віднести
за рахунок держави.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Кіровоградської області,через Знам”янський міськрайонний суд,протягом 20-ти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Знам'янського міськрайонного суду
Проценко О.М.