У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2008 року                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Прокопчука
Ю.В.,

Лященко Н.П.,

Пшонки М.П., -

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) “Будівельник”, УМВС
України в Луганській області, про зміну умов договору найму жилого приміщення,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2005 року ОСОБА_1 пред'явила в
суді позов до ОСОБА_2 про зміну умов договору найму жилого приміщення.

Зазначала, що перебуває в шлюбі з
відповідачем з 2002 року, дітей від шлюбу не мають. У грудні 2002 року їм на
сім'ю з двох осіб  згідно  з ордером № 007742,  виданим
на   підставі   рішення
виконкому   Ленінської   ради м. Луганська від 4 грудня 2002 року №
327/1, було надано двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 жилою площею 30,1
кв. м (кімнати розміром 15,3 кв. м та 18,3 кв. м).

Подружнє життя з відповідачем не
склалося, їхня сім'я фактично розпалася, між ними виникають проблеми з приводу
користування спірною квартирою.

Просила виділити в її особисте
користування кімнату розміром
15,3 кв. м та укласти з нею окремий договір найму жилого приміщення, у
користування відповідача - кімнату розміром 18,3 кв. м, місця загального
користування залишити в спільному користуванні сторін.

Заперечуючи проти позову, у листопаді
2005 року ОСОБА_2 пред'явив у суді зустрічний позов про визнання ОСОБА_1 такою,
що втратила право користування спірною квартирою, посилаючись на те, що вона в
ній з травня 2005 року не проживає без поважних причин.  З підстав ст. 71 ЖК України просив
задовольнити його зустрічний позов.

Ухвалою суду від 17 листопада 2005 року цей позов об'єднано в одне
провадження з основним позовом.

Згідно з висновком судової експертизи № 163/22 від 8 лютого 2006 року
фактичний розмір жилих кімнат у спірній квартирі становить 14,10 кв. м та 16,70
кв. м.

Тому у квітні 2006 року позивачка уточнила свої вимоги та просила виділити
в її особисте користування кімнату розміром 14,1 кв. м, а в користування  відповідача - 16,7 кв. м.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Луганська від 3 липня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання
ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у
спірній квартирі, залишено без розгляду (а.с. 117).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська від 17 жовтня 2006 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: виділено в її користування кімнату
розміром 14,1 кв. м, у користування ОСОБА_2 - 16,7 кв. м, місця загального
користування залишено в спільному користуванні сторін; у частині вимог щодо
укладення окремого договору найму жилого приміщення відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 7 лютого 2007 року зазначене рішення суду першої інстанції
скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалу  апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та направляючи справу на новий розгляд, апеляційний суд виходив лише
з того, що судом першої інстанції розглянуті
не всі вимоги, а саме не розглянуті зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у спірній
квартирі, що ухвалою суду від 17 листопада 2005 року були об'єднані в одне
провадження з основним позовом ОСОБА_1

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки вони суперечать матеріалам справи та вимогам
закону.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Жовтневого районного суду м. Луганська від 3 липня 2006 року (а.с. 117)
зазначені позовні вимоги ОСОБА_2 залишено
без розгляду. Ухвала набрала чинності й ніким оскаржена не була, отже,
правових підстав розглядати ці вимоги в суду не було.

Стаття 311 ЦПК України передбачає
вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду і передачі справи на
новий розгляд, оскільки таких підстав в ухвалі апеляційної інстанції більше не
вказано, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний
розгляд.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу
апеляційного суду Луганської області від 7 лютого 2007 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд у суд
апеляційної інстанції.

Ухвала
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       М.В. Патрюк

Судді:                                                                 А.В.
Костенко

Н.П.
Лященко

Ю.В.
Прокопчук

М.П.
Пшонка