У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства
“Павлоградвугілля”, третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Першотравенську, про перерахунок сум відшкодування
шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків за
касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Першотравенську на рішення Першотравенського міського суду від 25 грудня 2007
року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2008
року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2001 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відкритого
акціонерного товариства “Павлоградвугілля” (далі - ВАТ “Павлоградвугілля”) про
перерахунок сум відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Позивач зазначав, що тривалий час
працюючи на шахті “Степова”, захворів на професійне захворювання, і висновком
МСЕК від 14 вересня 1995 року йому встановлено 50 % втрати працездатності.
Указуючи на те, що при нарахуванні одноразової допомоги та щомісячних виплат
відповідач невірно застосував законодавство, позивач просив стягнути 12 396
грн. 10 коп. одноразової допомоги та 9 818 грн. 20 коп. щомісячного
відшкодування шкоди за період з 1 квітня 1998 року до березня 2001 року.

Рішенням Першотравенського міського суду від 25 грудня 2007 року позов
задоволено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня                 2008 року рішення суду першої
інстанції в частині стягнення одноразової допомоги скасовано та в цій частині
ухвалено нове рішення про відмову в позові, у решті - рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі
відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Першотравенську
просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача  недонарахованих і
невиплачених платежів, суд першої інстанції, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що розмір
одноразової допомоги та щомісячного втраченого заробітку позивача необхідно
було визначати з його середньомісячної заробітної плати за три останні повні
календарні місяці роботи, що передували стійкій втраті працездатності, з
коригуванням на коефіцієнт підвищення тарифних ставок на день встановлення                        МСЕК ступеня втрати
працездатності. При цьому суд указав, що обчислений таким чином
середньомісячний заробіток є базовим для подальших перерахунків відповідно до
п. 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів  України від 23
червня  1993 року № 472.

Однак погодитися з такими висновками не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 1978 до 1995 року працював машиністом ГВМ 6 розряду на шахті
“Степова” ВАТ “Павлоградвугілля”, де захворів на професійне захворювання.
Висновком МСЕК від 14 вересня
1995 року йому встановлено 55 % втрати працездатності безстроково, а при
подальшому переогляді 23 вересня 1999 року - 50 %. Наказом від 21 вересня 1995
року № 2062 відповідач призначив позивачу щомісячні виплати, розмір яких
пізніше змінювався у зв'язку зі зміною розміру втрати працездатності, а також у
зв'язку з підвищенням тарифних ставок, а наказом від 25 вересня 1995 року -
виплату одноразової допомоги. З 1 квітня 1996 року на
шахті “Степова” було підвищено тарифні ставки та посадові оклади на коефіцієнт
2,38.

Пунктом 1 Указу
Президента України від 9 січня 1996 року “Про додаткові заходи щодо
матеріального і морального заохочення працівників вугільної промисловості”
Кабінету Міністрів України за погодженням з об'єднанням галузевих профспілок
доручено, зокрема, визначити умови оплати праці, розміри тарифних ставок і
схеми посадових окладів працівників вугільної промисловості та шахтного
будівництва з урахуванням умов складності праці, здійснивши їх перегляд з метою
збільшення у межах наявного фонду споживання; установити граничні розміри
надбавок, доплат, премій і винагород для підвищення частини тарифу у
середньомісячній заробітній платі працівників вугільної промисловості не менш
як до 70 відсотків, маючи на увазі, що зазначені розміри можуть збільшуватись у
колективних договорах підприємств за рахунок прибутку, що залишається у
розпорядженні підприємств після сплати податків та інших платежів.

На виконання зазначеного Указу Президента та відповідно до доручення Кабінету Міністрів
України від 15 січня 1996 року № 469/1 Міністр вугільної промисловості
затвердив наказ від 4 березня 1996 року “Про додаткові заходи матеріального
стимулювання працівників вугільної промисловості” за погодженням із
співвласниками галузевих профспілок. Пунктом 1.3 вказаного наказу працівникам
роз'яснено, що збільшення тарифних ставок і окладів здійснюється з метою
збільшення частки тарифів у середньомісячній заробітній платі в межах наявного
фонду споживання за рахунок: вартості здешевлення харчування; зміни порядку
оплати за нормативний час пересування у шахті від ствола до робочого місця і в
зворотному напрямку; встановлення граничних розмірів надбавок доплат,  премій та винагород. Згідно з п. 1. 4 цього
наказу передбачено, що збільшення розмірів тарифних ставок слід здійснити в
межах фонду споживання, визначеного в порядку, встановленому Положенням з
планування та утворення фонду споживання на підприємствах вугільної
промисловості, запровадженим наказом Мінвуглепрому від 29 лютого 1996 року №
70.

При цьому в
зазначеному наказі Мінвуглепрому від 4 березня 1996 року не вироблено механізм
здійснення перерахунку розмірів відшкодування шкоди працівникам і вказаний
наказ не містить положення про необхідність підвищення тарифної ставки саме на
коефіцієнт 2,38.

Пунктом 28
Правил відшкодування власником підприємства, установи
і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня                    1993 року № 472 у редакції,
чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено перелік
підстав для перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку,
витрат на соціальну і медичну допомогу), до яких віднесено: зміну ступеня
втрати професійної працездатності; зміну складу сім'ї померлого; підвищення
мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством;
підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств,
а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 1978 до 1995 року працював машиністом ГВМ 6 розряду на шахті
“Степова” ВАТ “Павлоградвугілля”, де захворів на професійне захворювання.
Висновком МСЕК від 14 вересня
1995 року йому встановлено 55 % втрати працездатності безстроково, а при
переогляді 23 вересня 1999 року - 50 %. Наказом від 21 вересня 1995 року           № 2062 відповідач призначив позивачу
щомісячні виплати, розмір яких пізніше змінювався у зв'язку зі зміною розміру
втрати працездатності, а також у зв'язку з підвищенням тарифних ставок, а
наказом від 25 вересня 1995 року - виплату одноразової допомоги. Також судом
установлено, що             з 1 квітня 1996 року на шахті “Степова” було підвищено тарифні ставки та
посадові оклади на коефіцієнт 2,38.

Однак при вирішенні спору судом не враховано, що згідно з роз'ясненнями
Міністерства праці України від 13 вересня 1996 року                  за № 06-3138, Головної
державної інспекції праці Міністерства праці України від 17 жовтня 1997 року №
02/2-4171 і доповнень до Угоди по тарифах трудових і соціальних гарантіях між
Мінвуглепромом і галузевими профспілками вугільної промисловості від 18
листопада 1997 року в тих випадках, коли при черговому перерахуванні
відшкодування шкоди потерпілим на виробництві при виконанні ними трудових
обов'язків, пов'язаному з підвищенням тарифних ставок (посадових окладів) на
підприємстві, установі організації, перерахований на 100 % втрати професійної
працездатності розмір відшкодування шкоди перевищує реальну заробітну плату
відповідного працівника, розмір відшкодування шкоди потерпілому визначається із
середньомісячної заробітної плати відповідного працівника (після проведення
підвищення тарифних ставок) при умові, що він відпрацював повний календарний
місяць, або у перерахунку на повний календарний місяць роботи. При цьому
перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100 % втрати
професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати
відповідного працівника за цей період, даний середньомісячний заробіток
відповідного працівника є визначальним для проведення перерахунку відшкодування
втраченого заробітку.

Отже, розмір втраченого заробітку потерпілого підлягає перерахуванню, якщо відбулося
реальне підвищення тарифних ставок (окладів), а перерахований розмір
відшкодування шкоди в розрахунку на   100
% втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної
плати відповідного працівника за цей період.

Суд на зазначене уваги не звернув та провів коригування розміру втраченого
заробітку позивача з указівкою на коефіцієнти підвищення тарифних ставок, не
перевіривши при цьому чи відбулося реальне підвищення тарифних ставок (окладів)
та чи не перевищує перерахований розмір відшкодування шкоди реальної заробітної
плати відповідного працівника.

Таким чином, судом допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2                    ст. 338 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду з передачею справи на новий розгляд. Оскільки
зазначене порушення, допущене судом першої інстанції, не було усунено
апеляційним судом справу, слід передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань
України в м. Першотравенську задовольнити частково.

Рішення Першотравенського міського суду від 25 грудня 2007 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2008 року скасувати,
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Г. Ярема

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І.
Охрімчук

Я.М. Романюк