4 листопада 2008 року колегія суддів
Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України в складі:
Левченка Є.Ф.,   Охрімчук Л.І.,   Романюка Я.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління
юстиції у Дніпропетровській області, треті особи ОСОБА_2, державний нотаріус
Першої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про визнання
свідоцтва про право на спадщину недійсним, видачу свідоцтва про право на
спадщину за заповітом і відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_4на рішення
Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2007
року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 лютого
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_1та його представник - ОСОБА_4. звернулися до Верховного Суду України
з касаційною скаргою на рішення Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13.07.2007 р., залишене без змін ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 6.02.2008 р., яким у позові
В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1та його
представник посилаються на порушення судами норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим ставлять питання про скасування судових
рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Заперечуючи проти касаційної скарги ОСОБА_2 вказує на те,
що судові рішення, на її думку, є законними та обґрунтованими.
Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до пп. 4, 5 ч. 1 ст. 338 ЦПК України судове рішення підлягає
обов'язковому скасуванню з передачею справи на новий розгляд, якщо суд вирішив
питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі та розглянув
не всі вимоги і цей недолік не був або не міг бути усунений ухваленням
додаткового рішення.
Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того, що Головне управління юстиції у
Дніпропетровській області не є належним відповідачем у справі.
Проте, дійшовши цього висновку, місцевий суд в порушення вимог ст. 33 ЦПК
України не вирішив питання про залучення до участі в справі як співвідповідача
- ОСОБА_2, якій нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на
обов'язкову частку після смерті її матері ОСОБА_5 Відмовивши в позові, місцевий
суд фактично вирішив питання про права і обв'язки ОСОБА_2, яка не була стороною
у справі.
Крім того, місцевим судом не було розглянуто позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди.
Апеляційний суд, переглядаючи ухвалене рішення, не виконав вимог ст. 303
ЦПК України та не звернув уваги на ці порушення вимог процесуального закону.
Таким чином, допущені судами порушення норм процесуального права призвели
до неправильного вирішення справи,  а
тому ухвалені в справі судові рішення не можна визнати законними й
обґрунтованими, вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 338
ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
При новому розгляді справи суду слід належним чином перевірити доводи
сторін; вирішити питання, в якому порядку ОСОБА_2 прийняла спадщину: як
спадкоємець за законом чи як спадкоємець за заповітом; виконати вимоги
процесуального закону та вирішити всі заявлені позовні вимоги.
Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України
Касаційні скарги ОСОБА_1 та його
представника - ОСОБА_4задовольнити частково.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
13 липня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області
від                   6 лютого 2008 року
скасувати, а справу передати на новий розгляд до того ж місцевого суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду України :

Є.Ф. Левченко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк