У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 року                                                          м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Луспеника Д.Д., Балюка М.І., Барсукової В.М.,

розглянувши
в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - гаражне товариство “Метро”, про поділ майна
подружжя, визнання права власності, зобов'язання усунути перешкоди  у здійсненні права власності, визнання права власності
на пай в гаражному кооперативі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, усунення
перешкод у користуванні майном, звільнення гаражу, витребування ключів від гаражу,
зобов'язання прийняти в члени гаражного товариства “Метро”, зобов'язання вважати
законним власником гаражу, визнання договору купівлі-продажу гаражу недійсним, зобов'язання
здійснити реєстрацію гаража,

за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня
2007 року, залишену без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 травня
2008 року, та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 червня 2007 року,
залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 травня 2008
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2002 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом, в якому зазначала про те, що влітку 1993 році під час шлюбу з ОСОБА_2
вони за спільні кошти придбали гараж з підвалом у ГТ “Метро” та автомобіль
ВАЗ-21063, державний номер НОМЕР_1. 16.11.1993 року шлюб між ними був
розірваний, проте вони продовжували проживати однією сім'єю, мали спільний
бюджет, підтримували сімейні стосунки. Після розірвання між ними фактичних
сімейних стосунків у січні 2002 року відповідач став чинити їй перешкоди в
користуванні автомобілем та гаражем, в підвалі якого зберігались продукти харчування,
консервація та інше майно, а згодом без її згоди продав гараж ОСОБА_3

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просила визнати гараж та автомобіль спільною власністю подружжя
та поділити їх, виділивши їй у власність гараж, а відповідачу автомобіль;
зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3усунути перешкоди у здійсненні права власності на
гараж; визнати за нею право власності на пай в гаражному товаристві “Метро”;
відшкодувати моральну шкоду, заподіяну відповідачами, у розмірі 25 000 грн. з
кожного; стягнути з них солідарно матеріальну шкоду в розмірі 6 650 грн. за
пошкодження продуктів харчування та іншого майна в гаражі; усунути перешкоди в
користуванні майном, звільнити гараж та витребувати у ОСОБА_3ключі від гаражу;
визнати договір купівлі-продажу гаражу недійсним; зобов'язати ГТ “Метро”
прийняти її у члени гаражного товариства, визнати її законним власником гаражу
та зареєструвати гараж за нею.

В подальшому ОСОБА_1 відмовилась від позовних вимог до
ОСОБА_3про стягнення моральної шкоди в розмірі 25 000 грн., змінивши їх:
просила стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3солідарно моральну шкоду в
розмірі 50 000 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20
червня 2007 року прийнята відмова ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_3про стягнення
моральної шкоди та провадження в цій частині позову закрито. Одночасно суд
закрив провадження в справі в частині вимог про визнання спірних гаражу та
автомобіля спільним майном подружжя та поділ його, оскільки  з приводу зазначених вимог є рішення
Южненського міського суду Одеської області від 25.07.2002 року, яке набрало
законної сили.

Останнім рішенням Суворовського районного суду м. Одеси
від 20 червня 2007 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 6 травня 2008 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_1 просить ухвалені судові
рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити
повністю.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги цих висновків суду не спростовують.

Закриваючи провадження в справі в частині вимог про
визнання гаражу та автомобіля спільним майном подружжя та його поділ, суд
обгрунтовано, керуючись вимогами п. 2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, виходив з того,
що спір між тими ж сторонами про той самий предмет спору (поділ гаражу та
автомобілю) і з тих же підстав розглядався судом і є таке, що набрало законної
сили, рішення Южненського міського суду Одеської області від 25 липня 2002
року, залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 7 листопада
2002 року, яким в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні інших вимог, суд, належним
чином оцінивши зібрані у справі докази, вірно виходив з того, що вони
безпідставні.

Судом встановлено, що 15.09.1993 року відповідач
ОСОБА_2був прийнятий у члени ГТ “ Метро” та отримав в користування  гараж № 2/31 з підвалом. 21.11.2003 року
ОСОБА_2 був виключений з гаражного товариства на підставі поданої ним заяви, а
гараж наданий в користування ОСОБА_3, який був прийнятий у члени ГТ “ Метро” та
який неодноразово звертався до позивачки з проханням забрати з гаражу належні
їй речі, проте остання відмовлялась. Договір купівлі-продажу гаражу між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 не укладався, оскільки ОСОБА_2 спірний гараж був наданий лише в
користування на підставі членства в товаристві, ОСОБА_2 ніколи власником гаражу
не був, правовстановлюючі документи йому не видавались, тому що гаражне
товариство “Метро” це громадська організація, що існує за рахунок членських та
цільових, а не пайових внесків членів товариства.

Наведені в скарзі доводи скарги цих висновків суду не
спростовують, оскільки стосуються фактичних обставин справи та зводяться до
переоцінки доказів, дослідження яких знаходиться поза межами повноважень суду
касаційної інстанції.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для
обов'язкового скасування судового рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст.332, 336, 337 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20
червня 2007 року, залишену без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області
від 6 травня 2008 року, та рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20
червня 2007 року, залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області
від 6 травня 2008 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:        Д.Д. Луспеник          М.І. Балюк           В.М. Барсукова