УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

13 лютого 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Костенка А.В.,

Лященко  Н.П.,

Прокопчука Ю.В.,

Пшонки М.П.,-

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на частину
будинку,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2002 року ОСОБА_1 пред'явила в суді позов до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину будинку.

Зазначала, що рішенням виконавчого комітету Донецької
міської ради від 11 травня 1993 року її дочці, ОСОБА_2, було надано земельну
ділянку для будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до договору про сумісне будівництво від 15 червня 1993 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 взяли на себе зобов'язання будувати спільний житловий
будинок для подальшого проживання, який буде належати сторонам на праві
спільної сумісної власності.

Для будівництва будинку вона та її чоловік, ОСОБА_7,
купували будівельні матеріали за власні кошти, брали участь у будівництві своєю
працею, ОСОБА_7 керував будівництвом. Частково надавали кошти на будівництво
будинку ОСОБА_2 та її чоловік - ОСОБА_8. У 1999 році будівництво було
закінчено, позивачка із чоловіком вселилися в будинок і постійно там проживали.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер, а вона до теперішнього часу мешкає в зазначеному
будинку. Вважає, що вона із чоловіком набули право власності на Ѕ частину
будинку. Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину - його ј частку в
будинку, постійно мешкаючи в будинку.

Посилаючись на зазначені обставини, з підстав ст. 17
Закону України «Про власність» позивачка просила визнати за нею право власності
на Ѕ частину будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 16 лютого 2007 року позов
ОСОБА_1 задоволено: визнано за нею право власності на Ѕ частину будинку
АДРЕСА_1, що складається з: житлового будинку літ. А-2 загальною площею 244,2
кв. м, житловою площею 91 кв.м; літньої кухні літ. В; гаража літ. Б.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 12
квітня 2007 року рішення районного суду скасовано і постановлено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити без змін
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційний суд виходив із того, що
підстави для задоволення позову відсутні.

Проте погодитись із такими висновками
суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням
виконавчого комітету Донецької міської ради від 11 травня 1993 року ОСОБА_2
було надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку
та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю від               25 січня 1994 року ОСОБА_2
передано в приватну власність зазначену земельну ділянку.

Відповідно до договору про сумісне будівництво від 15 червня 1993 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 взяли на себе зобов'язання будувати спільний житловий
будинок для подальшого проживання, який буде належати сторонам на праві
спільної сумісної власності.

Судом вірно встановлено, що будинок будували спільною працею й коштами двох
сімей: ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_7, з одного боку, та ОСОБА_2 та її чоловік
- ОСОБА_8., з другого боку, що підтверджується зібраними у справі доказами та
не заперечується сторонами.

Будівництво було завершено в 1999 році.

Згідно з актом державної приймальної комісії від 4 квітня 2006 року, який
зареєстровано в інспекції держархбудівконтролю м. Донецька та затверджено
рішенням Ленінської районної у м. Донецьку ради 12 квітня 2006 року, прийнято в
експлуатацію житловий будинок АДРЕСА_1 як закінчений будівництвом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність»
майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, є їх спільною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою
між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Виходячи з вимог зазначеного закону та ст. ст. 355, 356
ЦК України, суд першої інстанції правильно визначив, що частки ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 становлять по ј будинку.

Крім того, судом установлено, що після смерті ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 прийняла спадщину - ј частку померлого
чоловіка в будинку. Це визнали інші нащадки - ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_9, які
своїх вимог на цю спадщину не заявляли та спадщину не приймали.

Отже, постановляючи рішення, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що позивачка набула право власності на Ѕ
частину будинку, а тому її позов підлягає задоволенню.

Безпідставно
скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний
суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону.

Ураховуючи
наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення
суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2007 року скасувати, а рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 16 лютого 2007 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню
не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

А.В. Костенко

Н.П. Лященко

Ю.В. Прокопчук

М.П. Пшонка