Справа №2-48/2008
Р І Ш Е ННЯ.

І М Е Н Е М    У К
Р А Ї Н И.

12 лютого 8 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у
складі:головуючого судді - Пляки С.Л., при секретарі  - Швайці Л.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в селищі Олександрівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення межі земельної ділянки-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду
з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким встановити межі земельної
ділянки ОСОБА_1 за АДРЕСА_1   згідно
плану-схеми відокремлення земельної ділянки, що знаходиться в матеріалах цивільної
справи на аркуші № 6, включаючи спірну земельну ділянку розміром 11 х 4,7 м.

В судовому засіданні
позивач та її представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що позивач
проживає за АДРЕСА_3 з 1980 року і з того часу користується спірною земельною
ділянкою.

Відповідач проживає за
вказаною адресою в кв АДРЕСА_2  з 1998
року, з часу придбання квартири користується земельною ділянкою, яка межує з
ділянкою позивача.

З 2000 року відповідач
заявила свої права на частину ділянки розміром 11 х 4,7 м., перешкоджаючи
користуватись цією земельною ділянкою шляхом перекопування посаджених городних
культур.

Крім того позивач має намір
узаконити право власності на земельну ділянку, яка прилягає до частини її
будинку в розмірі 0,15 га. та якою вона користується більше 20 років, але  не може це зробити оскільки при розмежуванні
меж між нею та відповідачем виникли протиріччя та спірні питання.

Позивач вважає, що діями
відповідача порушено її законне право на приватизацію земельної ділянки тому
вона вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач позовних вимог
не визнала, суду пояснила, що позивач незаконно володіє земельною ділянкою,
самовільно її використовує. Розмір земельної ділянки позивача більший від усіх
земельних ділянок, якими користуються інші жителі будинку АДРЕСА_1. На цій
підставі вважає, що спірна ділянка повинна перебувати в її користуванні.

Представник третьої особи в
судове засідання не з”явився про час та місце слухання справи повідомлявся в
установленому законом порядку неодноразово.

Заслухавши позивача,
представника позивача, відповідача, свідків спеціаліста, вивчивши матеріали
цивільної справи суд  вважає необхідним
задовольнити позовні вимоги позивача з наступних підстав.

У відповідності з вимогами
ч.1 ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно
користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які
б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку можуть звернутись до
органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної
ділянки встановлюється у межах норм визначених цим Кодексом.

Статтею 120 ч. 1 ЗК України
встановлено, що при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод.

Статтею 121 ч. 1 п. Г,  встановлено норма для будівництва і
обслуговування жилого будинку в селищах не більше 0,15 га.

В суді було встановлено, що
позивач з 15 червня 1984 року проживає в квартирі АДРЕСА_3, що підтверджено
контрольним талоном до ордеру № 112 від 15 червня 1984 року (а.с.9-10), а з 10
травня 1984 року володіє вказаним житлом на праві власності (а.с.11).

Відповідач володіє в
будинку АДРЕСА_2 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу
квартири від 4 лютого 1994 року (а.с. 23), користується земельною ділянкою для
обслуговування своєї частини житлового будинку, що підтверджено планом схемою
(а.с. 67).

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
давши аналогічні покази, пояснили, що спірною земельною ділянкою спочатку
користувались батьки позивача потім вона особисто, крім того свідок ОСОБА_4
пояснила, що відповідач на протязі останніх двох років самовільно користується
частиною земельної ділянки, якою раніше користувалась позивач.

Спеціаліст ОСОБА_5 пояснив,
що межі між ділянками, якими користуються позивач та відповідач встановлювались
ними самими після чого виготовлялись плани - схеми. При виникненні спору про
врегулювання меж земельних ділянок орган місцевого самоврядування не може
самостійно вирішити це питання.

Таким чином суд встановив,
що ОСОБА_1 більше 15 років проживаєАДРЕСА_3
і  користується спірною земельною
ділянкою.

Комісією Олександрівської
селищної ради складено акт (а.с. 5), яким визначено, що земельна ділянка
ОСОБА_1 на якій розміщені будівлі, споруди, гараж огород та прилегла до
квартири територія може бути відокремлена від загальної території та
приватизована. Отже позивач може отримати земельну ділянку у власність на
підставі набувальної давності.

Разом з тим в судовому
засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 менше 15 років проживає в сел.
Олександрівка по вул. Територія цукрозаводу будинок АДРЕСА_2, має земельну
ділянку для обслуговування своєї частини будинку, самовільно користується
спірною земельною ділянкою, яка раніше перебувала в користуванні ОСОБА_1, тому
суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Оскільки позов підлягає
задоволенню в повному обсязі з відповідача у відповідності з вимогами ст. 88
ЦПК України стягуються  судові витрати.

Керуючись ст. ст. 88 , 109
, 114 , 115 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити межі земельної ділянки ОСОБА_1 АДРЕСА_3, згідно плану-схеми відокремлення
земельної ділянки, що знаходиться в матеріалах цивільної справи на аркуші № 6,
включаючи спірну земельну ділянку розміром 11 х 4,7 м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. , сплаченого нею на
користь держави, судового збору та 7 грн. 50 коп., на користь держави за
інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи.

На рішення суду на протязі 10 діб з моменту
проголошення може бути подано заяву
про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на
рішення суду може бути подана на протязі 20 діб після

подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя:(підпис)

копія
вірна.

Суддя
Олександрівського районного суду Кіровоградської області                         С.Л. Пляка