РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 жовтня 2008 р.                                                                           справа
№ 2-245108

Приморський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого
- судді Турецької І.О.,

при
секретарі - Скоріній Т.С.

за
участю представників сторін від:

позивачів
за первісним позовом  - ОСОБА_1

відповідачки
за первісним позовом  - ОСОБА_2

від
відповідача в особі Одеської міської ради - Асташенкова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу
за позовом ОСОБА_3,  ОСОБА_4  до Одеської міської ради, ОСОБА_5  про визнання права власності на частину
квартири  в порядку спадкування за
законом та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4, Одеської міської ради  про визнання права власності на частину
квартири  в порядку спадкування за
законом

ВСТАНОВИВ:

Правова позиція позивачів за первісним позовом та відповідачів за
зустрічним  позовом - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивачі,
звернувшись до суду з вищезазначеними вимогами до відповідачів, вважали, що у
зв'язку з тим, що вони  проживали з
спадкодавцем ОСОБА_6 п'ять років однією сім'єю до моменту відкриття
спадщини,  після її смерті, являються
спадкоємцями четвертої черги по закону і
мають право на отримання у власність в рівних частках спадкового майна у
вигляді  6101000 частин квартири
АДРЕСА_1.

Вимоги
позивачів обґрунтовувалися наступними доказами.

Із
пояснень позивачів по справі,  їх
представника, а також наданих доказів убачається, що позивачі  та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
були  співвласниками квартири АДРЕСА_1.

По
ствердженню позивачів, вони, починаючи з жовтня 1999 р. постійно проживали із
ОСОБА_6 однією сім'єю, оскільки остання була одинокою, хворіла потребувала
допомоги.

В
якості доказів позивачі надали суду фотографії, де вони зображені  з ОСОБА_6,
вітальні листівки, довідку з житлового органу про те, що з 1999 р. по
день смерті вони проживали  сумісно
з  ОСОБА_6, розрахункові квитанції щодо
оплати ними частини квартири, що належала ОСОБА_6.

Крім
того, позивачами суду надані фотокартки про те, в якому стані зараз знаходиться
квартира, відносно якої йде спір.

Вони
вважають, що цими фотокартками спростовуються доводи позивачки за зустрічним
позовом ОСОБА_5, що вона, як член сім'ї
проживала з ОСОБА_6 в спірної частині квартири.

Також,
за клопотанням позивачів був допитаний ряд свідків, які, на їх думку, також
підтвердили їх пояснення, щодо сумісного проживання із спадкодавцем.

Зустрічний
позов ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнали, стверджуючи про те, що ОСОБА_5
ніколи не проживала сумісно із спадкодавцем,
не допомагала її матеріально та не піклувалася за неї.

Як
пояснили позивачі, ОСОБА_5 з'явившись до них відразу же після смерті ОСОБА_6
та, представившись  її  родичкою,
потребувала документи про реєстрацію смерті, а також документи про право
власності померлої на квартиру, заявивши, що вона буде займатися похованням.

Незважаючи  те, що всі витрати  за похоронами несли вони, квитанції про
сплату ритуальних послуг, були виписані на ім'я ОСОБА_5, так як у неї на руках
були всі належні для цього документи.

Правова позиція відповідачки по первісному позову та позивачки за
зустрічним позовом ОСОБА_5

ОСОБА_5,  позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнала на тих
підставах, що дані особи ніколи з ОСОБА_6 однією сім'єю не проживали, більш
того, за її ствердженням, вони знаходилися в неприємних стосунках.

Неприємні  стосунки між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6
виникли тому, що ОСОБА_4, належну йому частину квартири переобладнав у магазин
і тим самим порушував спокій ОСОБА_6.

Підтримуючи
свої позовні вимоги, ОСОБА_5 стверджувала, що вона є троюрідною сестрою ОСОБА_6,
однак докази з цього приводу вона надати не може.

Враховуючи,
що ОСОБА_6 тривалий час хворіла й потребувала стороннього догляду, вона з
лютого 2000 р. стала проживати з нею єдиною родиною. Матеріальне забезпечення
надавав її син ОСОБА_7.

Доказами,
які свідчать про те, що вона є спадкоємницею четвертій черзі, ОСОБА_5 вважає
квитанції щодо сплати витрат на поховання ОСОБА_6, пояснення свідків, а також
матеріали цивільної справи за її заявою про
встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю на
протязі  п'яті років.

Правова позиція відповідача в особі Одеської міської  ради.

Представник
територіальної громади місця, в особі Одеської міської ради, вважає що обидва
позові є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню на підставах
того, що як позивачі за первісним позовом так і позивачка за зустрічним позовом
не доказали суду обставин того, що проживали із спадкодавцем однією сім'єю на
протязі п'яті останніх років до її смерті.

Мотивувальна частина рішення.

Суд,
з'ясувавши обставини справи та, перевіривши їх доказами, вважає, що позовні
вимоги  ОСОБА_3 та ОСОБА_4  є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а
в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 необхідно відмовити.

К
такому висновку, суд прийшов, виходячи з наступного.

Судовим розглядом установлено, що 06 жовтня 1999 р. ОСОБА_3 придбала у
ОСОБА_8 39100 частин квартири АДРЕСА_1, що становить одну житлову кімнату
житловою площею 15,0 кв. м. та 39100 частин коридору,  39100 частин туалету.

В цілому квартира складалася з трьох житлових кімнат, житловою площею 38,2
кв м., загальною площею 54,6 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло  від 08.08.2001 р., отриманого в результаті
приватизації житла, ОСОБА_6 належало на праві приватної власності 6101000
частин квартири, які складають 32,1 кв. м.

З технічного паспорта, що був виданий
ОСОБА_6 при приватизації квартири вбачається, що вона займала дві
житлові кімнати, площею 13,6 кв. м. та 8,8
кв. м., а кухня, туалет і коридор знаходилися у  співвласників у загальному користуванні.

Як пояснили позивачі, коли вони поселилися проживати до ОСОБА_6 із нею
проживав її син - ОСОБА_9, якій помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 26 років.

Після
смерті сина, ОСОБА_6 залишилася одна, інших родичів у неї не було, тому вони
взяли її під свою опіку  і повністю
утримували її.

Необхідність
в її утриманні вони поясняли тим, що ОСОБА_6 ніде не працювала, отримала дуже
маленьку пенсію, за станом здоров'я могла працювати лише на дому, тому що
була  тучною.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4  не заперечували
проти того, що за згодою ОСОБА_6, належну їм частину квартири вони
переобладнали під магазин і ОСОБА_6 дозволила їм проживати у своїх житлових
кімнатах.

Як стверджували позивачі, ОСОБА_6 була заінтересована в тому, щоб вони
здійснювали торгівлю, так як, вона як член їх сім” і  отримувала від цього кошти.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 свідчили про те, що ОСОБА_6 померла раптово, до
останнього дня вона працювала разом з ними, допомагала ним, а тому, вони не
вирішували з нею питань, щодо заповіту або укладання договору довічного утримання.

Свідки, які були допитані  за
клопотанням позивачів за первісним позовом, підтвердили пояснення позивачів.

Так, свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона тривалий час знаходилася в
дружних стосунках із ОСОБА_6, так як допомагала позивачам здійснювати
підприємницьку діяльність.

Як убачається з пояснень свідка, починаючи з 1999 р., родина ОСОБА_4
проживала одною сім'єю з ОСОБА_6 і між ними
були розподілені обов'язки наступним чином:  ОСОБА_6 готовила для всієї  сім” і їжу
та  доглядала за малолітнім
сином  ОСОБА_11, а  ОСОБА_3 і ОСОБА_4 займалися торгівлею
взуттям. По ствердженню свідка, вона всього лише двічі  за п'ять років бачила ОСОБА_5,  яка приходила до ОСОБА_6 у гості. За
ствердженням свідка поховання ОСОБА_6 оплачував - ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він є компаньйоном ОСОБА_4 по торгівлі і
часто бував у нього дома. Враховуючи, що родина ОСОБА_4 фактично проживала у
житлових кімнатах ОСОБА_6, ОСОБА_5 він ніколи там  не бачив.

По ствердженню даного свідка, ОСОБА_6 у відсутності ОСОБА_4 видавала йому
товар для реалізації, розпоряджалася грошовим коштами. На його думку, вона
померла неждано, всього у віці 54 років.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дали аналогічні показання.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суду пояснили, що були сусідами ОСОБА_6 і
можуть із упевненістю стверджувати, що вона та родина ОСОБА_4 проживали однією
сім'єю.

Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_4 займався організацією її похорон.

Свідки
наполягали на тому, що ОСОБА_5 ніколи з ОСОБА_6 не проживала.

Свідки,
які були допитані за клопотанням ОСОБА_5 поясняли, що вона останні 5 років
перед смертю ОСОБА_6 проживали з нею сумісно однією сім'єю.

Так,
свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що
ОСОБА_5 стала проживати ОСОБА_6, приблизно з 2002 р.

Вона
бачила її ранком і вечором коли йшла на роботу та поверталася з роботи. Свідок
пояснила, що вона не бачила, коли ОСОБА_5 перевозила свої особисті речі до  ОСОБА_6, а також її не відомо, чи був у них
загальний бюджет.

Що
стосуються позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, то свідок пояснила, що ОСОБА_6 з ними
скандалила з приводу того, що вони порушили стіну в їх  квартирі.

Свідок
ОСОБА_18 суду пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_6 і бачила, що в останній
час, ОСОБА_5 практично кожний день приходила до ОСОБА_6 готувала її їжу, брала
до себе до дому стирати  білизну ОСОБА_6.

Коли,
ОСОБА_6 померла рядом нікого не було  і
її знайшли сусіді.

Як
пояснила свідок, покійна ОСОБА_6 скандалила з ОСОБА_4 і вона заперечує проти
того, що він та його дружина, жили з ОСОБА_6 однією сім'єю.

Свідок
ОСОБА_19, поясняючи про взаємовідносини, що існували між покійною ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_5 була троюрідною сестрою  ОСОБА_6 і після смерті сина ОСОБА_6, вона
поселилася проживати до неї.

Враховуючи, що ОСОБА_6 була дуже повною  і не могла за собою доглядати, цим займалася
ОСОБА_5

Свідок,
також показала, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були неприємні стосунки і були вони
викликані тим, що він створив у квартирі склад взуття.

Допитавши свідків із сторони позивачів та відповідачки за первісним
позовом,  суд  проаналізував копії матеріалів спадкової
справи до майна померлої ОСОБА_6

Із даних документів убачається, що 01.06.2005
р. ОСОБА_5 звернулася до Шостої одеської державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття після смерті ОСОБА_6 спадкового майна у вигляді 6101000
частин квартир АДРЕСА_1.

Нотаріусом,
ОСОБА_5 в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом  було відмовлено, тому що вона не надала
документів, що підтверджують родинні відносини з померлою.

Судом,
за клопотанням ОСОБА_5 були оглянути матеріали цивільної справи за № 2- о-
10208  за її заявою про  встановлення факту проживання із спадкодавцем
однією сім'єю.

В
матеріалах даної справи, крім пояснень свідків ОСОБА_17,ОСОБА_18, ОСОБА_19, які
допитувалися в процесі розгляду даної справи, а також копії матеріалів
спадкової справи, відсутні інші докази, які б підтверджували право ОСОБА_5 на
спадкування.

Аналіз
всіх доказів, які надані сторонами по справі дає право суду зробити висновок,
що пояснення позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3, їх свідків є найбільш достовірними,
тому що підтверджуються іншими письмовими доказами.

Так,
відповідно до довідки дільниці №12  КП
ДЕЗ “Фонтанський”, позивачі проживали з ОСОБА_6 до її смерті.

Розрахункові
квитанції   про сплату комунальних
послуг, підтверджують  оплату позивачами
не тільки своєї частини квартири, а ї частини ОСОБА_6

Із
наданих позивачами за первісним позовом
фотографій убачається, що ніяких неприємних стосунків між ними та
ОСОБА_6 не було. Більш того, можливо зробити висновок, що на фотокартки
зображена одна сім” я. Такий же висновок, можливо зробити із оглянутих у суді
писем та листівок.

Суд,
критично відноситься до пояснень свідків
ОСОБА_17,ОСОБА_18, ОСОБА_19 тому, що дані особи, стверджуючи про те, що
ОСОБА_5 постійно проживала із спадкоємцем, в той час свідчили про те, що вона
їжу готовила у себе дома, стирала білизну також у себе вдома.

Дані
обставини не можуть свідчить про те, що позивачка за зустрічним позовом
проживала однією родиною з ОСОБА_6, а можуть свідчить лише про допомогу, яка
остання оказувала покійної.

Що
стосується витрат ОСОБА_5 на оплату ритуальних послуг, після смерті ОСОБА_6, то
суд, бере до уваги пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які підтверджуються
поясненнями свідків, що фактично витрати несли вони.

Правовідносини, які виникли між сторонами, на думку суду повинні
регулюватися наступними нормами права.

Стаття 1264 ЦК України, яка передбачає четверту чергу спадкоємців за
законом установлює, що у четверту чергу право на спадкування  за законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Якщо
проаналізувати значення терміну “сім'я”, що надано в ст. 3 СК України, то
можливо побачити, що сім'ю  складають
особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки.

В п. 211 “Інструкції про порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами
України” від 03.03.2004 р.  зазначено, що
доказом постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка
житлово-експлуатаційної організації про те, що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом із ним.

Стаття 64 ЖК України до членів сім” і наймача відносить осіб, які “постійно
проживають спільно з наймачем і ведуть спільно господарство”.

Слід зазначити, що в постанові Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 р. “Про судову практику у справах про спадкування” вказано, що при
вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкоємцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, зазначений
п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його
необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем
однією сім'єю до набрання чинності цим кодексом.

Це положення Пленуму, знайшло своє підтвердження в ухвалі колегії суддів
Судової палати  у цивільних справах
Верховного Суду України  від 14.11.2007
р., де було зазначено, що вирішуючи позов про встановлення факту проживання
однією сім'єю з особою, яка померла після 01.01.2004 р. суд повинен
застосовувати норми ЦК України, що набрав чинності на час відкриття спадщини,
тобто ЦК України 2003 р. Тому,
апеляційний суд, скасовуючи рішення суду про задоволення позову на
підставах ст. 1264 ЦК України, помилково вважав, що таке право спадкоємець
набуває тільки після того, як він прожив із спадкодавцем п'ять років після
набрання чинності ЦК України 2003 р.

Якщо надати оцінку фактичним обставинам справи у площині вищезазначених
нормативних актів, то можливо побачити, що ОСОБА_6 померла після   набрання чинності ЦК України 2003 р., а саме
06.03.2005 р.. Як вбачається з пояснень
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та свідків, позивачі почали проживати  із спадкоємцем однією сім'єю  з 1999 р.

Незважаючи на те, що позивач ОСОБА_4 був
зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 як співвласник, а ОСОБА_3 в загалі не була
зареєстрована, є довідка
житлово-експлуатаційної організації про те, що спадкоємці безпосередньо
перед смертю спадкодавця проживали разом із нею.

Є,
також докази спільного побуту та взаємних прав та обов'язків, а саме ведення
ОСОБА_6 домашнього господарства та догляд за дитиною позивачів з одною сторони
і з іншій сторони -

заробляння  ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошей на утримання усіх
членів сім” і, включаючи ОСОБА_6.

Позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_5, на думку суду, не надано належних
доказів, які б підтверджував спільне проживання із спадкодавцем, пов'язаність
спільним побутом, взаємність прав та обов'язків. Крім, пояснень свідків,
які  не могли з достовірністю
стверджувати про факт проживання однією сім'єю, інших доказів, в тому числі і
письмових -  не надано.

На підставі викладеного і відповідно до вимог    ст. ст. 10, 11, 208, 209, 212,
214-215,  218  ЦПК| України,
суд - ,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_5  про визнання права власності на частину
квартири  в порядку спадкування за
законом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та   ОСОБА_4  - спадкоємцями четвертої черги.

Визнати  за ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 в рівних частках право власності  в порядку спадкування за законом на 6101000
частин  квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3,  ОСОБА_4, Одеської міської ради  про визнання спадкоємницею четвертої черги та
визнання права власності на частину квартири
в порядку спадкування за законом - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом десяті днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяті днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного
суду Одеської області через приморський райсуд м. Одеси.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення 10 денного строку на подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Якщо
було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана в  20 денний строк, рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі
подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя