УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 року                                                                                                      м.Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Мартинової К.П., Ступакова О.А.,

при секретарі Яні І.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргуОСОБА_1 на
рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 вересня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності,

встановила:

В червні 2007
рокуОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що
07.03.2000 року вона зайняла гроші у сумі 70 000 грн. своєму сину ОСОБА_2для
придбання житлового будинку терміном на 7 років. В подальшому відповідач
придбав житловий будинок, але в зазначений строк відповідач гроші не повернув,
в зв'язку з чим позивач просила визнати
право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням
Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 вересня 2007 року в
задоволені позовуОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній
скарзіОСОБА_1 просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати і
постановити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог,
доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до
ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути
скасоване правильно по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Згідно ч.1
ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до
ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені договором.

Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л   .                        Справа № 22ц-230/2008

Доповідач Журавльов О.Г.                                                               Категорія ЦП:44

2

Відмовляючи у
задоволенні позовуОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що між сторонами виникли
боргові зобов'язання, а не правовідношення, які виникають при укладенні
договору купівлі-продажу, а надана позивачем розписка по формі та по змісту не
відповідає вимогам угоди купівлі-продажу.

Розглядаючи
спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом
встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 07.03.2000 рокуОСОБА_1 зайняла
гроші в сумі 70 000 грн. своєму сину ОСОБА_2, для придбання житла строком на 7
років та у раз не повернення грошей в строк придбане житло переходить позивачу,
що підтверджується розпискою, яка сторонами не оспорюється.

14.08.2002 року
відповідач у період шлюбуОСОБА_3 з придбав відповідно до договору купівлі-продажу житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1

01.06.2006 року
відповідач ОСОБА_2та третя особа по справі ОСОБА_3. шлюб розірвали, після цього
між ними виник спір про розподіл житлового будинку придбаного у період шлюбу.

Посилення
апеляційної скарги на те, що боржник ОСОБА_2повинен передати позивачу право
власності на вказаний житловий будинок, оскільки не має можливості повернути
зайняту грошову суму не ґрунтуються на Законі і спростовуються матеріалами
справи і встановлених судом фактах.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції
розглянув справу відповідно до ст.11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб,
в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав
для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.
ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314,315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 вересня 2007 року
залишити без змін.

Ухвала
суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена
протягом двох місяців безпосередньо до суду касаційної інстанції.