У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

23 січня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Тернопільського районного
бюро технічної інвентаризації, третя особа Тернопільська районна державна
нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно і визнання
частково недійсним реєстраційного посвідчення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 26 грудня 2006
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2005 року ОСОБА_1. звернувся в суд із названим позовом.

Зазначав, що станом на 1 липня 1990 року в колгоспному дворі АДРЕСА_1
мешкали його бабуся ОСОБА_5. - голова двору, його мати ОСОБА_6. та він - члени
двору.

Після смерті бабусі, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1, ніхто із спадкоємців не
оформив спадщину на належну їй 1/3 частину житлового будинку.

Після смерті матері, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2, його брат ОСОБА_2. із заявою
про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався та не заперечує
його права на спадкову частку будинку. Він постійно проживає в спірному будинку
і після смерті матері прийняв належну їй частку цього будинку.

Оскільки за життя бабусі і матері правовстановлюючі документи на житловий
будинок їм не видавалися, це перешкоджає йому оформити спадщину в установленому
законом порядку, в зв'язку з чим позивач просив суд визнати за ним в порядку
спадкування право власності на 2/3 частини спірного будинку.

Справа розглядалася судами неодноразово.

У вересні 2006 року ОСОБА_4. та ОСОБА_3. пред'явили зустрічний позов до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації,
третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання
права власності на спадкове майно і визнання частково недійсним реєстраційного
посвідчення.

Посилались на те, що після смерті
ОСОБА_5, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно відкрилась спадщина на належну їй 1/3
частку спірного будинку.

Проте   спадкове   майно
ОСОБА_5  прийняли  як
дочка   померлої - ОСОБА_6.,
так  і її син - ОСОБА_7, який після
смерті матері отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну
їй земельну частку (пай).

Після смерті ОСОБА_7, що насталаІНФОРМАЦІЯ_3, вони, як його дружина і син
та спадкоємці першої черги за законом, на підставі ст. 549 ЦК УРСР 1963 року
прийняли належне спадкодавцю майно, про що свідчить нотаріально посвідчена
угода від 28 січня 2004 року про поділ між ними майна померлого ОСОБА_7

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4. та ОСОБА_3. просили визнати за кожним
з них в порядку спадкування за законом після померлогоІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7
право власності на 1/12 частину спірного будинку та визнати частково недійсним
реєстраційне посвідчення № 608 від 20 березня 2006 року в частині реєстрації за
ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини цього будинку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області
від               2 листопада 2006 року
первісний позов задоволено частково: визнано за                ОСОБА_1 право власності на
10/12 часток житлового будинку №АДРЕСА_1 Тернопільського району Тернопільської
області, а зустрічний позов задоволено повністю:  визнано
за ОСОБА_4 і ОСОБА_3. право власності на 1/12 частку цього будинку за
кожним, визнано частково недійсним реєстраційне посвідчення № 608 від 20
березня 2006 року, видане на ім'я ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26 грудня 2006 року
рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов
задоволено: визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті
його матері ОСОБА_6. право власності на 2/3 частки спірного житлового будинку,
а в зустрічному позові відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4. та ОСОБА_3. посилаються на
неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права
та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставлять питання про
скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення місцевого суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення
первісного позову й відмову в зустрічному позові, апеляційний суд виходив з того,
що ОСОБА_7, прийнявши частину спадкового майна (земельний пай) після смерті
матері за заповітом, не вчинив дій, як спадкоємець за законом, на прийняття
решти спадкового майна (спірного житлового будинку), а тому ОСОБА_4. і ОСОБА_3.
не мають права на спадкування після його смерті частини спірного будинку.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна, виходячи з
наступного.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення спірних
правовідносин, визначалося, що спадкоємець прийняв спадщину; якщо він фактично
вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Згідно ст. 537 цього Кодексу - частина майна, що залишилась незаповіданою,
розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в
порядку статей 529 - 533 цього Кодексу.

До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша
частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

Судами встановлено,  що  станом
на 1  липня 1990 року в
колгоспному дворі АДРЕСА_1мешкали позивач,
його  мати ОСОБА_6., як члени
двору, та його бабуся ОСОБА_5. - голова двору, а тому на підставі закону кожен
з них став власником 1/3 частки цього будинку.

Задовольняючи зустрічний позов, місцевий суд дійшов висновку, що після
смерті ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкове майно прийняла її дочка
ОСОБА_6., яка постійно проживала у спірному будинку, та син померлої - ОСОБА_7,
який на підставі заповіту також прийняв спадщину на земельну частку /пай/ після
смерті матері. В свою чергу після його смерті, що насталаІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3.
та ОСОБА_4. прийняли належне йому спадкове майно.

Висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_7 після смерті матері  ОСОБА_5 прийняв спадщину, а тому його
спадкоємці: син - ОСОБА_3. та дружина - ОСОБА_4. мають право на прийняття
належної йому частки спадщини - 2/12 частин спірного будинку ґрунтується на
матеріалах справи та відповідає вимогам закону, оскільки прийняття спадкоємцем
частини спадкового майна відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР 1963 року свідчило
про прийняття ним спадщини в цілому.

Згідно ст. 339 ЦПК України - установивши, що апеляційним судом скасовано
судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339  ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 26 грудня 2006 року
скасувати, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області
від 2 листопада 2006 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л.
Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк