У х в а л а

і м е н е м    у к р а
ї н и

22 жовтня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого   Патрюка М.В.,

суддів:            Жайворонок Т.Є.,                          Мазурка В.А.,

Лященко Н.П.,                           Перепічая
В.С.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) “Луганськгаз”
в особі філії Лисичанського міжрайонного управління з експлуатації газового
господарства до ОСОБА_1а про стягнення заборгованості за касаційною скаргою
ОСОБА_1а на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26
жовтня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 17 грудня
2007 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2007 року ВАТ “Луганськгаз” в особі філії Лисичанського
міжрайонного управління з експлуатації газового господарства звернулося до суду
з позовом про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що ОСОБА_1 проживає
у АДРЕСА_1 і відповідно до особового рахунку № 9912 є споживачем послуг із
газопостачання. Підприємство здійснює обслуговування зазначеного будинку
газопостачанням. У порушення свого обов'язку відповідач за період з 1 лютого
2000 року до 1 вересня 2007 року не в повному обсязі сплачує послуги з
газопостачання, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 6 928 грн. 47
коп.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 жовтня 2007
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 17
грудня 2007 року, позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість у сумі 4 076 грн. 36 коп. за період з 1 липня 2004 року
до 1 вересня 2007 року. У решті позовних вимог відмовлено за пропуском строку
позовної давності.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення,  посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи
є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржувані у справі судові рішення ухвалено з порушенням цих норм.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що з березня 2004
року він не використовує газ для опалювання квартири, оскільки демонтував котел
АГВ-80 і використовує газ тільки для приготування їжі, за що повністю
розрахувався з позивачем за нормами споживання. Факт демонтажу підтверджено представником позивача, проте позивач з 2003
року не реагує на його заяви про встановлення придбаного ним лічильника газу та
укладення з ним письмового договору й правильного обрахування спожитого газу.

Суд першої інстанції на ці доводи й докази уваги не звернув, їх не
перевірив і оцінки їм не дав, обмежившись висновком про те, що відсутність
укладеного договору не звільняє відповідача від оплати спожитого газу, оскільки
фактичне надання послуг, користування цими послугами та їх часткова оплата
свідчить про наявність договірних відносин.

Суд стягнув із відповідача кошти за споживання газу через АГВ-80, не
спростувавши його доводів проте, що газ для опалювання приміщення не використовувався,
та без урахування того, що відповідно до Правил надання населенню послуг з
газопостачання розрахунки проводяться за фактично спожитий газ, а не за
самовільне відключення газового приладу.

Доводи відповідача про узгодження питання демонтажу котла АГВ-80 з
позивачем, не реагування на його звернення з решти питань,  суд залишив поза увагою, наданих із цього
питання відповідачем доказів (а.с. 22-27, 29-30, 32-38) не дослідив, оцінки їм
не дав.

Апеляційний суд не усунув указаних порушень, а тому оскаржувані судові
рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду
першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1а задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від
26 жовтня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 17
грудня 2007 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

Т.Є. Жайворонок  Н.П. Лященко  В.А. Мазурок  В.С. Перепічай