Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 липня 2008 року      Центрально-Міський  районний суд м. Макіївки у складі:

головуючого
судді Стратейчук Л.З.

при секретарі
Торолашвілі О.Г.

за участю на боці позивача                                                                                адвоката
ОСОБА_1

розглянув у
відкритому судовому засіданні у залі суду
цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ДП „Авторитет” ЗАТ „Макіївський комбінат
комунальних підприємств”, за участю третьої особи директора ДП „Авторитет”
Чапуріна Василя Олексійовича,  про
скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної   шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач  просить поновити його на роботі  на посаді водія служби 058 АТЦ підприємства
відповідача,    з якої він був звільнений
наказом директора ДП „Авторитет” від 31 січня 2008 року   за систематичне порушення трудових
обов'язків на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗПП України,  та стягнути середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу. Своє  звільнення
вважає незаконним,  просить  відшкодувати
в зв'язку з цим моральну шкоду, стягнувши з відповідача 20000 грн.

В судовому засіданні позивач  підтримав свої позовні вимоги  і пояснив судові, що працював  водієм
ДП „Авторитет” ЗАО „Макіївський комбінат комунальних послуг” з 15 травня
2006 року до  часу звільнення.  Наказом ДП „Авторитет” Чапуріна В.А. № 2 від
31 січня 2008 року він був звільнений з роботи
на підставі п.3 ч.1 ст. 40 КЗПП України згідно тексту наказу „за
порушення трудових обов'язків і внутрішнього трудового розпорядку”. Вказує, що
працював  відповідно графіку з 30 на 31
грудня 2007 року. Під час роботи на дорозі виникла  несправність у машині, він приїхав на роботу
і про поломку доклав керівництву, за вказівкою керівництва пересів на інший
автомобіль і опрацював зміну. На початку січня 2008 року він захворів і пішов
на лікарняний. Зазначає, що після закінчення першого терміну  лікарняного вийшов на роботу, але його не до
роботи допустили без зазначення причин. Після цього знову був відкритий
лікарняний. 25 січня 2008 року йому по пошті прийшов лист за підписом  директора ДП та інших посадових осіб про те,
що його з звільнено з роботи за прогули без поважних причин з 25.01.2008 року і
йому необхідно з'явитися до відділу кадрів для отримання копії наказу, трудової
книжки та розрахунку. Після закінчення лікування 31 січня 2008 року він прибув
у відділ кадрів, де його ознайомили з наказом про звільнення за прогули від
25.01.2008 року. Він надав лист тимчасової непрацездатності і у той же день
йому вручили копію іншого наказу  про
його звільнення за п.3 ст. 40 КЗПП України, з яким він ознайомився під розпис.
З наказу не зрозуміло,   які саме і коли
він допустив порушення своїх трудових обов'язків він допустив, в чому полягала
його провина і які наслідки настали. Не погодившись з наказом № 2 від
31.01.2008 року і зі своїм звільненням, він звернувся до суду з даним позовом.
При  розгляді справи і дослідженні
письмових доказів в судовому засіданні,
він  заперечував факт притягнення
його до дисциплінарної відповідальності наказом від 5.01.2008 року і зазначав,
що  05.01.2008 року відповідно до графіку
працював і ніяких конфліктів не було. Зазначив, що незаконними діями
відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки він був  незаконно позбавлений роботи і заробітної
плати, змушений був звертатися до суду, на що витрачав свій час.

Представник відповідача Салазський О.С., який діяв за довіреністю, позов не
визнав  і пояснив суду, що позивач
систематично порушував трудові обов'язки, не виконував розпорядження
керівництва, 5 січня 2008 року під час робочої зміни у нього сталася поломка у
автомобілі, в зв'язку з чим йому було віддано розпорядження повести ремонт у
гаражі, але він вказівку керівництва не виконав, висловлювався на адресу
оточуючих нецензурною лайкою. Оскільки не проведення своєчасного ремонту
автомобілю могло потягнути вихід зі строю двигуна, підприємству могла бути
спричинена майнова  шкода. За  таке порушення він був притягнутий до
дисциплінарної відповідальності  у виді
оголошення догани. Будь-які пояснення за даним фактом ОСОБА_2 давати
відмовився, про що був складений акт. З 8.01.2008 року ОСОБА_2 перебував на
лікарняному і за відомостями директора мав вийти на роботу 18.01.2008 року, але
на роботу не  вийшов. У цей же день
комісія у складі відповідних співробітників підприємства виїхала за місцем проживання
позивача, його застали вдома у доброму стані, але він на питання про причини
невиходу на роботу відповів тільки нецензурною лайкою. 23 січня надав
лікарняний за період  з 8 по 17 січня
2008 року.  31 січня 2008 року ОСОБА_2
вийшов на роботу і надав другий лікарняний за період з 21 по 30 січня 2008
року. У той же нень був виданий наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи в  зв'язку с систематичним невиконанням своїх
трудових обов'язків та порушенням трудової дисципліни, з яким він був
ознайомлений. Заперечує, що видавався інший наказ, а саме від 25.01.2008 року
про звільнення ОСОБА_2 за прогули і
направлення йому листа від 25.01.2008 року пояснює технічною помилкою
персоналу відділу кадрів.

Представник  третьої особи -
директора ДП „Авторитет” ЗАО „Макіївський комбінат комунальних підприємств”
Кудрявцев М.Ю., який дів на підставі угоди,
вважав, що позов задоволенню не підлягає і дав суду пояснення,
аналогічні за змістом поясненням представника відповідача Салазського О.С. в
судовому засіданні.

Вислухавши  пояснення позивача,
представників відповідача і третьої особи, дослідивши матеріалами справи, суд
вважає, що позов    підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Позивач   працював
на підприємстві
відповідача  з 01.12.2001 року на
посаді заступника директора,  з
15.05.2006 року переведений водієм служби 058, що підтверджується копією
трудової книжки, оглянутим в судовому засіданні її оригіналом, копіями наказів
про  прийняття на роботу, про переведення
(а.с.9-11, 108, 109).

Згідно наказу № 2 від 31.01.2008 рокуОСОБА_2. звільнений з роботи з посади водія АТЦ на підставі п.3 ст.40 КЗПП
України. Мотивувальна частина наказу  має
наступний зміст: „За порушення трудових обов'язків і внутрішнього трудового
розпорядку дня”... (а.с.47, 11).

.

Наказом № 27 от 23.08.2007 года за ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4. закріплений автомобіль
„Газель 270В” реєстраційний державний номер НОМЕР_1 (а.с.37).

Наказом №7 від 05.01.2008  року ОСОБА_2. був притягнутий до
дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани за те, що 05.01.2008
року  о 8.10, виявивши несправність в
роботі закріпленого за ним автомобілю,
не виконав розпорядження керівника підприємства, продовжив експлуатувати
автомобіль, не вжив заходів до усунення
несправності, чим утворив загрозу пошкодження майна підприємства і
несвоєчасності надання послуг по
доставці померлих у морг СМЕ (а.с.38).

В матеріалах перевірки даного
порушення міститься акт про це трьох осіб, що підписали акт (а.с.39-42).

Відповідно до довідки міської
лікарні № 3, копій листків тимчасової непрацездатності, оригінали яких оглянуті
у судовому засіданні,ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні з 08.01 по
17.01.2008 року, а також на денному стаціонарі з 21.01 по 30.01 2008 року
(а.с.7, 85, 86).

Наказом  директора ДП від 23.01.2008 року № 10 була
утворена комісія для з'ясування обставин відсутності ОСОБА_2. на роботі
18.01.2008 року(а.с.43). З матеріалів перевірки цього факту вбачається  наступне: 23.01.2008 рокуОСОБА_2 прибув на
роботу і надав диспетчеру  ОСОБА_5.  лікарняний за період з 8 по 17.01.2008
року,  на її питання про причини
відсутності на роботі з 18 по 23. січня
пояснення давати відмовився,
24.01.2008 року комісія у складі, визначеному наказом директора від
23.01.2008 року прибула за місцем фактичного проживання ОСОБА_2., який  вийшов добровільно і самостійно, ознак
алкогольного сп'яніння не мав. На питання про причини відсутності на
роботі   18.01.2008 року відповів
нецензурною лайкою і письмове пояснення надати відмовився (а.с.46).

Згідно табелів обліку використання
робочого часу і графіку виходів на роботуОСОБА_2  5.01.2008 року перебував на роботі протягом
робочої зміни, 18.01.2008 року у нього був робочий день, але на роботі він був
відсутній, дні перебування на лікування відповідають терміну за листками
тимчасової непрацездатності (а.с.58-61).

Згідно правил внутрішнього трудового
розпорядку робочих, інженерно-технічних робітників і службовців ДП „Авторитет”
ЗАО „МККП”  співробітники служби 0-58
працюють за графіками змінності, ознайомлення з яким здійснюється шляхом
вивішування на дошці оголошень(п.5.1.1),
за систематичне невиконання робітником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового
розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного
стягнення , а також за прогул без поважних причин може бути застосовано
дисциплінарне стягнення у виді звільнення, або замість застосування
дисциплінарного стягнення  питання про
порушення трудової дисципліни  передати
на розгляд трудового колективу(п.7.6, 7.9).

Відповідно до п.2 розділу Ш
посадової інструкції директора дочірнього підприємства „Авторитет” ЗАО „МККП”,
яке є юридичною особою, директор має право прийому та звільнення працівників,
право видавати інші накази  у
відповідності з трудовим законодавством (а.с.29,30, 111-114).

Сторонам роз'яснені  положення ст..11 ЦПК України, тому суд вважає
за  доцільне розглянути справу по суті на
підставі тих доказів, що надали сторони.

Оцінюючи досліджені докази, суд доходить
наступних висновків.

Згідно п.3 ст.40 КЗПП України трудовий договір, укладений на невизначений
строк, можуть бути розірваний власником,
або уповноваженим ним органом  в
разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового  розпорядку, якщо до працівника раніше
застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Оцінюючи  наказ про звільнення суд
вважає, що він носить загальний зміст, конкретних порушень трудової дисципліни,
які б були передбачені посадовою інструкцією, і правилами внутрішнього
трудового розпорядку в ньому не
наведено,  в судовому засіданні
встановлено, що посадова інструкція водія взагалі на підприємстві відсутня, про
що заявив представник відповідача Салазський О.С., у наказі відсутні висновки і
докази щодо провини ОСОБА_2 у тих порушеннях,
які відповідач вважає системою порушення трудових обов'язків  і правил внутрішнього розпорядку.

Суд вважає не встановленою провину позивача в справі у скоєні  порушення, на яке посилається директор ДП у
наказі від 5.01.2008 року, яким ОСОБА_2. було оголошено догану.

Так,ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував факт будь-якої несправності
автомобілю 5.01.2008 року і факт конфлікту з керівництвом з будь-якого приводу
у цей день.    Відповідно до наказу від
5.1.2008 року несправність у автомобілі
була ОСОБА_2им виявлена о 8.10 і він після цього працював цілу робочу
зміну, що підтверджується  графіком
виходів на роботу 5.01.2008 року Відповідачем не наведено  доказів, що взагалі мала місце поломка або
несправність автомобілю саме у цей день, яка б
перешкоджала  його експлуатації до
її усунення. Відомостей про те, чим займався протягом робочого часу 5.01.2008
року  ОСОБА_2,  відповідач не надав, з чого випливає, що
останній міг працювати  саме на
пошкодженому автомобілі і, таким чином, фактично не вжив заходів  щодо збереження свого майна саме відповідач.

Копія наказу від 05.01.2008 року ОСОБА_2. вручена не була і відповідачем не
вжиті заходи до її вручення, що позбавило його можливості  оскаржити цей наказ у встановленому  порядку. Оскільки позивач заперечує, що йому
було відомо про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а
відповідачем  не надано доказів щодо його
вручення,   суд не може вважати
достовірним  факт відмови ОСОБА_2 від
надання пояснень з цього приводу,  а тому
документи перевірки зазначеного порушення і наказ від 5.01.2008 року  про притягнення ОСОБА_2  до дисциплінарної відповідальності  до уваги не бере, а сам наказ вважає таким,
що не відповідає вимогам закону.

Суд  також вважає не доведеним факт
прогулу без поважний причин позивача 18.01.2008 року.

ОСОБА_2 заперечує факт прогулу, але доказів про перебування на робочому
місті 18.01.2008 року позивач не надав. У той же час, згідно листків тимчасової
непрацездатності, він 18.01.2008 роки повинний був стати до роботи,  18.01.2008 року згідно табеля обліку
використання робочого часу у нього була робоча зміна.  Графіку змінності на  січень 2008 року відповідач не надав,   але той факт, що цей день у позивача був
робочим підтверджується зазначеним графіком, а його відсутність на роботі -
графіком виходів на роботу(а.с.58-62).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗПП України прогулом вважається відсутність на
робочому місці працівника  протягом  трьох годин
без поважних причин.

Суд вважає,  що причини відсутності
на роботі ОСОБА_2  18.01.2008 року не
встановлені відповідачем в справі. Позивач в судовому засіданні в цій частині
давав  не чіткі пояснення:  одні -
що на початку січня 2008 року захворів і пішов на лікарняний і вийшов на
роботу тільки 31.01.2008 року, інші - що, після закінчення першого лікарняного,
тобто 18.01.2008 року,  прибув на роботу,
але його не допустили до роботи  без
зазначення причин.

З листків тимчасової непрацездатності видно, що по 17.01.2008 року
ОСОБА_2  лікувався амбулаторно з приводу
гострого респираторного захворювання, обтяженого гострим трахеобронхітом,   після вихідних днів з  21.01.2008 року   ОСОБА_2 перебував на  денному терапевтичному стаціонарі  МБ № 3 з діагнозом „ІХС: атеросклероза
коронарних артерій, стенозу лівої коронарної артерії”.

Таким чином можна припустити, що самопочуття  ОСОБА_2
не дозволило йому вийти на роботу.

Пояснення в судовому засідання представників відповідача і третьої  особи
про те, що адміністрація припускала, що ОСОБА_2 мав вийти на роботу
18.01.2008 року і тому саме в цей день його відвідала комісія, утворена
керівником, не є переконливими і спростовуються наданими суду представником
відповідача матеріалами перевірки факту відсутності на роботі ОСОБА_2
18.01.2008 року, відповідно до яких ОСОБА_2 надав перший лікарняний тільки
23.01.2008 року, з чого випливає, що керівництво не могло мати будь-які
відомості щодо дня закриття першого лікарняного, саме  в цей день була утворена комісія, яка
відвідала ОСОБА_2 24.01.2008 року.
24.01.2008 року, як видно з акту, ОСОБА_2 перебував у доброму стані, у
той час як медичними документами підтверджено його хворобу у цей день. На
підставі наведеного матеріали, які надані суду, суд не може вважати належними
доказами відсутності ОСОБА_2 на роботу 18.01.2008 року без поважних причин, а
тому і вважати його відсутність прогулом.

Всупереч п.  7.6 Правил внутрішнього
трудового розпорядку, відповідно до якого адміністрація має право замість
застосування дисциплінарного стягнення передати питання про порушення трудової
дисципліни на розгляд трудового колективу,
не зважаючи на те, що у керівництва були відсутні докази неповажності
причин відсутності працівника на роботі,
адміністрація не  обговорила
питання про можливість застосування до даного випадку зазначеного пункту
Правил... і прийняла рішення про його звільнення. Таке рішення директора на
думку суду  викликано  неприязними стосунками, що склалися між
керівництвом підприємства і позивачем в справі,
наявність неприязних стосунків
і  бажання керівництва позбавитись
ОСОБА_2, як працівника ДП,  непрямо
підтверджено в судовому засіданні поясненнями з цього приводу представників
відповідача і третьої особи, наданою суду характеристикою ОСОБА_2(а.с.56), а
також листом відповідача від 25.01.2008 року, направленим ОСОБА_2.  у той же день і отриманим ним у той же день
відповідно до штампу поштового відділення на конверті,  відповідно до якого ОСОБА_2 був  повідомлений про його звільнення за
прогули(а.с.5). При огляді оригіналі книг наказів по підприємству такого наказу
не значиться, представники відповідача і третьої особи заперечують видання
наказану про звільнення за прогули 25.01.2008 року і пояснюють факт направлення
такого листа ОСОБА_2 технічною помилкою співробітників відділу кадрів. Але такі
доводі суд вважає не переконливими.

З урахуванням наведеного суд  не бере
до уваги матеріали перевірки факту відсутності на роботі ОСОБА_2 18.01.2008
року як доказ його прогулу без поважних причин,
відомості щодо відмови його дати пояснення з цього приводу. Суд вважає,
що перевірка була проведена неналежним чином і пояснень у робітника
адміністрація підприємства  належним
чином не витребувала.  Таким висновок
суду непрямо підтверджується тим фактом, щоОСОБА_2 отримав рекомендований
лист  від   25.01.2008 року  і
розписався на наказані про його звільнення,  і якщо б йому направлялися будь-які інші
документи,  в тому числі наказ  від 5.01.2008 року, або йому б пропонували
дати пояснення з приводу порушень,  він,
на думку суду, отримав би листи і надав би пояснення.

Суд вважає, що при звільненні
ОСОБА_2. відповідач припустив цілу низку порушень як прав робітника, так
і норм діючого законодавства, не убачає
наявності системи  порушень
трудової дисципліни або правил внутрішнього трудового розпорядку, які  б могли скласти систему порушень, при
наявності якої працівник може бути звільнений за застосованими до позивача в
справі підставами.

Доводи представника позивача адвоката ОСОБА_1 про те, що відповідач в
супереч п. 7.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку не обговорив
попередньо питання про звільнення ОСОБА_2. у трудовому колективі суд до уваги
не  бере, як помилкові, оскільки
Правилами внутрішнього трудового розпорядку не передбачена необхідність
попереднього обговорення таких питань у трудовому колективі а лише зазначено,
що  кожен випадок має бути обговореним.
Тому попередньої згоди трудового колективу на звільнення працівника (профспілка
на підприємстві відсутня і позивач не є членом профспілки)  відповідно до наданих доказів не вимагається.

Оскільки  звільнення ОСОБА_2.  було проведене з порушенням норм трудового
законодавства, не відповідає  вимогам
закону, він  підлягає поновленню на
роботі  на попередній посаді  водія служби 058 АТЦ ДП „Авторитет” ЗАО
„МККП”

Згідно ст.. 235 КЗПП України  при
винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

В матеріалах справи міститься дві довідки про заробіток ОСОБА_2. які
відрізняються одна від другої. Перша довідка надана позивачем  при зверненні до суду  за період з серпня 22007 рок по січень 2008
року(а.с.8). В процесі слухання справи судом витребувана окрема довідка про
заробіток позивача у останні два місяці перед звільненням(а.с.57). Оскільки
зазначена довідка надана на вимогу суду безпосередньо представником відповідача
і виключно за два остання місяці перед звільненням, суд бере до уваги при розрахунках
саме цю довідку.

Згідно довідки відповідача на а.с. 57 заробітна плата ОСОБА_2. за листопад
2007 року склала 1502.48 грн за 21 робочий день,  за грудень 2007 року - 1325.57 грн за 20
робочих днів.   Таким чином середньоденна
заробітна плата  складає: (1502.48 +
1325.57) : 41 = 68.98 грн. З моменту звільнення по день розгляду справи в суді
кількість робочих днів за відрахування святкових днів і днів релігійних свят,
складає: у січні 2008 року - 1, у лютому
- 21, у березні -21, у квітні  -
22, у травні - 19, у червні - 19, у липні - 17,
а всього  120 робочий день.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу складе: 120 х  68.98
грн =  8277.60 грн.

Згідно ст.237-1 КЗПП України
ОСОБА_2 належить відшкодувати
спричинену незаконними діями відповідача в справі моральну шкоду.
При  визначенні суми, яка підлягає
стягненню в цій частині, суд враховує глибину моральних страждань позивача,
який позбавився основної роботи, яка  фактично
є  суттєвим і основним  джерелом
його доходів,       після
звільнення змінилися   звичні життєві
стосунки і він змушений був докладати додаткових зусиль по організації свого
життя. Виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд
вважає   достатньою для компенсування
спричинених моральних страждань суму у розмірі 500 грн, яка на підставі ст..
237-1 КЗПП  України підлягає
стягненню  з відповідача. Вимоги щодо
стягнення  суми на відшкодування моральної
шкоди в тому числі і з директора підприємства на думку суду поставлені у
позовній заяві некоректно, оскільки директор
підприємства відповідача в якості співвідповідача позивачем  не
залучався.

Позовні вимоги щодо визнання наказу про звільнення незаконним  і його скасуванні  з
урахуванням  розв'язання по суті
вимог позивача про поновлення на роботі
на його користь є зайвими.

На підставі ст..88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають
стягненню судові витрати - 82.78 грн по вимогам про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, 8.50 грн по вимогам про відшкодування
моральної шкоди, 30 грн - витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Керуючись ст..10, 11, 209, 212-215, 88 ЦПК України, ст. 235, 237-1 КЗПП
України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2  на роботі на посаді  водія
служби 058 АТЦ Дочірнього підприємства ЗАО „Макіївський  комбінат комунальних підприємств” з 31 січня
2008 року.

Стягнути  з Дочірнього підприємства
ЗАО „Макіївський  комбінат комунальних
підприємств”    на користь ОСОБА_2  середній заробіток за час вимушеного прогулу
у сумі   8277.60  грн., компенсацію у відшкодування моральної
шкоди -  500 грн, а всього - 8777.60  грн., на користь держави  судовий збір
59.50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи -30 грн.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької
області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції
або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: