Справа № 2- 850
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

19 серпня  2008 року
Гадяцький районний суд Полтавської області  в складі

головуючої судді                                Максименко Л.В.

при секретарі                                       Павленко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1до Римарівської
сільської ради Гадяцького району про визнання свідоцтва про право особистої
власності на жилий будинок недійсним та визнання права власності на той же
жилий будинок, як члена колишнього колгоспного двору,

в с т а н о в и в:

у липні 2008 року ОСОБА_1.
звернулася до суду  з позовом до
Римарівської    сільської ради Гадяцького
району про визнання свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок
недійсним та визнання права власності на той же жилий будинок, як члена
колишнього колгоспного двору, вказуючи, що з 1946 року вона проживає по
АДРЕСА_1. В цьому ж господарстві з 1950 року вона стала проживати у фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_2. Від спільного проживання у них є троє дітей: сини
- ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5. , які  в
різний період починаючи з 1969 р. по 1974 р. вибули з вказаного господарства.
Також у ОСОБА_1. від першого шлюбу є син ОСОБА_6., який у 1968 р. вибув з с.
Римарівка. Станом на 1989 рік членами колгоспного двору були ОСОБА_2. та
ОСОБА_1. Рішенням Римарівської сільської ради від 23 березня 1989 року
власником зазначеного будинку визнано тільки ОСОБА_2. і на підставі рішення 6
травня 1989 року йому видано свідоцтво на право особистої власності на жилий
будинок. Свідоцтво є незаконним, так як і ОСОБА_1. є співвласником
домоволодіння.  Після смерті ОСОБА_2.,
який помер в ІНФОРМАЦІЯ_1 господарство, як члену колгоспного двору перейшло до
ОСОБА_1. В 1997 році ОСОБА_1. приватизувала земельну ділянку під
домоволодінням. В даний час власником
домоволодіння  є померлий
ОСОБА_2., тому позивач звернулася до суду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5.  позов ОСОБА_1.
підтримав, пояснив суду, що його мати ОСОБА_1. стала проживати у вказаному
господарстві разом з першим чоловіком ОСОБА_7, який невдовзі помер. Від шлюбу в
них була дочка ОСОБА_8 , яка теж померла. У ІНФОРМАЦІЯ_2 мати народила сина
ОСОБА_6, не перебуваючи в шлюбі, який виїхав з с. Римарівка у 1968 році. Потім
з 1950 року з матір'ю став проживати ОСОБА_2. Шлюб батьки не реєстрували, але
під час спільного проживання народилося троє дітей. Син ОСОБА_3 виїхав з села у
1969 році та проживає в Росії, син ОСОБА_4 виїхав у Білгородську область у 1973
році, і він виїхав з господарства у 1974 році. Ніхто з синів не претендує на
вказане домоволодіння. Сільська рада помилково видала свідоцтво про право
власності на ім'я ОСОБА_2., так як господарство належить матері і просив
визнати право власності на домогосподарство за нею. Також повідомив, що про
існування оспорюваного свідоцтва мати дізналася лише в цьому році при
підготовці документів.

Представник
Римарівської сільської ради Кучеренко В.М. позов ОСОБА_1. визнала повністю,
пояснила суду, що свідоцтво про право власності на ім'я ОСОБА_2. було видане
помилково в зв'язку з тим, що вказані свідоцтва видавалися масово безпосередньо
Полтавським БТІ відповідно до списків, поданих сільською радою. На момент
складання списків головою двору значився ОСОБА_2., тому на його ім'я і було
внесено до списку та  видано свідоцтво.
Коли стали розбиратися в даному питанні, з'ясувалося, що документ був виданий
помилково, так як будинок належав ОСОБА_1., а ОСОБА_2. став проживати в ньому.

Судом
встановлено, що згідно довідки Римарівської сільської ради по АДРЕСА_1
проживали: ОСОБА_1. з 1946 року  і по
даний час, ОСОБА_2. з 1950 року і по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6. з
27.07.49 по 20.05.68р., ОСОБА_3. з 14.08.52 по 1969 р., ОСОБА_4. з 01.01.55р.
по 1973р., ОСОБА_5. з 15.07.57р. по 1974р.

Згідно  виписки з погосподарської книги
Римарівської  сільської ради станом на 01
липня 1990 р. членом колгоспного двору по АДРЕСА_1 була ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва на право особистої
власності на жилий будинок № 056 від 6 травня 1989 року видане виконавчим
комітетом Римарівської сільської ради жилий будинок з приналежними до нього
будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить голові
колгоспного двору ОСОБА_2.

Відповідно
даних технічного паспорту вартість домоволодіння по АДРЕСА_1  становить 29681 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1  в  с.
Римарівка   Гадяцького р-ну ОСОБА_2.
помер.

Згідно
державного акту про право приватної власності на землю ОСОБА_1. передана у
приватну власність земельна ділянка площею 0,44 га,  для обслуговування житлового будинку - 0,14
га, ведення особистого підсобного господарства - 0,30 га.

Враховуючи, що
ОСОБА_2. помер в ІНФОРМАЦІЯ_1, до прийняття закону «Про власність» та змін до
ЦК України 1964 року відповідно до закону від 16.12.93, за якими виключені норми,
що регулюють правовідносини колгоспного двору, тому суд вважає, що в даному
випадку слід керуватися також нормами ЦК України 1964 року.

Відповідно ч.1
ст. 563 ЦК України 1964 року в разі смерті члена колгоспного двору спадщина в
майні двору не відкривається.

Згідно ст. 126
ЦК України 1964 року працездатний член колгоспного двору втрачає право на долю
в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд на брали участі своїм
трудом і засобами в веденні спільного господарства двору. Це правило не
застосовується, якщо член двору не брав участі
у веденні господарства в зв'язку з призивом на строкову військову
службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

За
вищенаведених норм діти ОСОБА_2. та ОСОБА_1. втратили право на вимогу.

Відповідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа,
яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Суд вважає, що позовна заява
ОСОБА_1. підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які
підтверджують, що ОСОБА_2. не міг бути єдиним власником даного домоволодіння,
як голова колгоспного двору. Після його смерті спадщина не відкривалася, тому
що існував колгоспний двір і в даному господарстві продовжувала проживати
ОСОБА_1., якій фактично і належить це дворище. Суд вважає, що сільська рада
діяла під впливом помилки під час видачі свідоцтва про право власності на жилий
будинок на ім'я ОСОБА_2., що підтвердила в судовому засіданні представник.
Земельна ділянка під будинком приватизована на ім'я ОСОБА_1.

За таких обставин суд вважає, що свідоцтво про право власності на житловий
будинок, видане Римарівською сільською радою слід визнати недійсним, так як
видане внаслідок помилки, а право власності на домоволодіння слід визнати за
ОСОБА_1., оскільки вона спочатку фактично була власником вказаного
господарства.

Керуючись
ст.ст. 123, 126, 563 ЦК УРСР 1964 р., ст. 16, 215, 229, 316, ч.2 ст.
346, ст. 392 ЦК України, ст. 10, 60, 209, 212, 213, 214, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

- позовну заяву
ОСОБА_1задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво на
право особистої власності на жилий будинок № 056 від 6 травня 1989 року видане
на ім'я ОСОБА_2 виконавчим комітетом Римарівської сільської ради на жилий
будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в
АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку - А1, сараю - Б, літньої кухні - В, погреба під літньою кухнею, сараю -
Г розташованого на приватизованій земельній ділянці  площею 0,44 га.

Рішення  може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження
і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.

Головуюча: підпис

Копія: вірно

Суддя Гадяцького

районного суду
Л.В. Максименко