Справа № 22-389/2008 рік Головуючий суддя 1 інстанції: Мичка І.М.
Категорія : 49 Суддя-доповідач : Гордійчук С.О.

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
1 квітня 2008 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі :
Головуючого судді : Собіни І.М.
суддів : Гордійчук С.О., Шимківа С.С.
при секретарі :Чалій Н.О.
з участю адвокатів: Василевич Г.Д., Януля В.С.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду від 21 грудня 2007 року в справі за позовом ОСОБА_4, органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Богдашівської сільської ради в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів,-
в с т а н о в и л а :
Рішенням Здолбунівського районного суду від 21 грудня 2007 року позов ОСОБА_4, органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Богдашівської сільської ради в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_8 та ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.
В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вказує на його незаконність, оскільки суд не врахував, що перелік підстав позбавлення батьківських прав вказаних у ст. 164 СК України є вичерпним, і жодної з даних підстав для позбавлення його батьківства немає і судом встановлено не було. Крім того, висновок суду, що він не бере участь у вихованні дітей не відповідає дійсності, оскільки він піклується про них та надає посильну матеріальну допомогу. Також, безпідставним є висновок суду про те, що за ним рахується заборгованість по сплаті аліментів в сумі 2843,22 грн. На даний час такої заборгованості не існує.
Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей та призначення над ними опікуна, на котрий посилається суд, не є належним та достовірним доказом в силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки даний висновок не містить всіх необхідних реквізитів, посилань на письмові докази, в ньому не зазначено дату та місця складання, дані про членів комісії, які його складали. Цей висновок підписаний сільським головою, а не членами комісії, котрі проводили обстеження житлово-побутових умов проживання дітей. Покликання суду про те, що він притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП є безпідставним, так як будь-яких постанов з цього приводу не приймалось.
Просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення яким відмовити в позові за безпідставністю позовних вимог.
В запереченні на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення законне і обґрунтоване, і просить залишити його без зміни.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки життям дітей не цікавиться, тривалий час з ними не зустрічається, участі у їх вихованні не приймає та не надає належної матеріальної допомоги.
На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.
Згідно до ст.ст. 150 та 180 СК України обов'язок виховувати, ростити та утримувати дитину є найважливішим обов'язком батька і матері.
Відповідно до п.16 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач жодного із вищезазначених обов'язків не виконує, тривалий час не проживає разом з дітьми, навчанням дітей не цікавиться, лише періодично надсилає заборгованість по аліментах та раз на місяць діти його відвідують, що є недостатнім для їх фізичного та духовного розвитку.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 піклується про дітей не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів цього відповідач суду не надав і судом їх не здобуто. Навпаки в судовому засідання діти пояснили, що батько рідко буває вдома і постійно перебуває на заробітках і вони з власної ініціативи прийшли жити до дядька.
Крім того, в судовому засіданні діти висловили своє бажання проживати в сім'ї дядька ОСОБА_4, який про них піклується.
Враховуючи, що рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 307, 312-315, ЦПК України, колегія суддів, -
ухвалила :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Здолбунівського районного суду від 21 грудня 2007 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею чинності.
Головуючий :
Судді :