Справа № 22ц-25-2008р.                                            Головуючий по 1
33                                                                 Льон
в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30"
січня 2008 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого               Іваненко В.Д.

суддів                          Захарової А.Ф., Качана
О.В.

при
секретарі              Шульга Я.В,

адвокатів                     ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 жовтня 2007р.
по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Канівський
міський відділ земельних ресурсів- про захист права власності на земельну
ділянку та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Канівського міського відділу земельних ресурсів, Канівського міського
центру державного земельного кадастру, Канівської міської ради про визнання
недійсними державних актів на землю, актів погодження меж та встановлення
суміжної межі між земельними ділянками.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи
апеляційної скарги, та ОСОБА_5, ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_1, які заперечували на
доводи апеляційної скарги, судова палата, -

встановила:

В серпні
2006 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист
права власності на земельну ділянку і про стягнення моральної шкоди. Третьою
особою залучений Канівський міський відділ земельних ресурсів.

В
обґрунтування позовних вимог вказували, що ОСОБА_4 купила в жовтні 2005 року
1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 і земельну ділянку біля нього, площею
503 кв.м. ОСОБА_5 був забудівником будинку АДРЕСА_1. 17.12.1997 року здав
будинок в експлуатацію і отримав свідоцтво про право власності №1-2931.
Загальна площа земельної ділянки складала 957 кв.м.

У
зв'язку з розірванням шлюбу з дружиною був проведений розподіл домоволодіння і
земельної ділянки пропорційно частки житлового будинку. Мають державні акти на
право власності на земельні ділянки.

ОСОБА_5
належить на підставі державного акту №708714 НОМЕР_1 кв.м. земельної ділянки по
АДРЕСА_1.

ОСОБА_4
належить на підставі державного акту НОМЕР_2 503 кв.м. вище зазначеної
земельної ділянки.

11.08.2006
року вони, позивачі, були відсутні дома. Коли повернулися додому, виявили, що
їх сусід ОСОБА_3 самовільно захопив частину їхніх земельних ділянок і встановив
огорожу.

Вони
звернулися до відповідача, щоб він переставив забор на межу між їхніми та
відповідача земельними ділянками.

Відповідач
відмовився задовільнити їхні вимоги.

14.08.2006
року звернулися в Канівський міський відділ земельних ресурсів. Була створена
узгоджувальна комісія, але відповідач не допустив її на свою земельну ділянку,
в зв'язку з чим змушені звернутися з позовом до суду.

ОСОБА_3
завдав їм своїми діями моральну шкоду. Конституція України і Закон «Про
власність» гарантують недоторканість особистого майна громадянина. Самоправні
дії відповідача викликали душевні переживання і страждання, порушився сон і
взагалі їхні життєві устої. Для того, щоб захистити своє право власності від
них вимагаються додаткові зусилля для організації житла.

На
підставі наведеного, ст.ст.120; 152; 153; 158 ЗК України, ст.1167 ЦК України просили:
зобов'язати відповідача ОСОБА_3 перенести огорожу на межу їхніх земельних
ділянок за власний рахунок; стягнути з відповідача на їх користь по 2000 грн.
кожному за завдану моральну шкоду; звільнити їх від сплати судового збору як
потерпілих від наслідків аварії на ЧАЕС; стягнути з відповідача судові витрати
по наданню правової допомоги.

В
вересні 2006 року ОСОБА_6 як представник позивача ОСОБА_3 пред'явив зустрічний
позов до ОСОБА_5, ОСОБА_4, Канівського міського відділу земельних ресурсів,
міського центру державного кадастру Держкомзему України, Канівської міської
Ради з залученням третьої особи - приватного нотаріуса Канівського міського
нотаріального округу Лагутинської Є.П. про визнання недійсними державних актів
на землю, актів погодження меж, рішення Канівської міської ради №27-44,
договору купівлі-продажу земельної ділянки та прийняття рішення про відведення
меж на місцевості.

В
обґрунтування позовних вимог вказували, що будинок АДРЕСА_2, в якому він мешкає
з дружиною ОСОБА_3, а її особистою власністю, який 18.03.1990 року їй
подарувала мати ОСОБА_7. В договорі дарування вказано, що будинок розташований
на земельній ділянці 400 кв.м., яку рішенням виконкому Канівської міськради
№234 від 28.10.1971 року виділено під забудову ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_8
теща позивача ОСОБА_7 купила цей будинок у дружини покійного ОСОБА_9 19.12.1978
року. Одержавши будинок в дар від своєї матері ОСОБА_3 3ареєструвала право
власності на себе в Канівському БТІ за реєстром №15/2019.У техпаспорті за 1990
рік також значиться біля будинку земельна ділянка 400 кв.м.

їх сусід
ОСОБА_5, який мешкає по АДРЕСА_1 у 1978 році розпочав будівництво свого будинку
також на 400 кв.м., а закінчив у 1997 році на 915 кв.м. Ця обставина свідчить,
що ОСОБА_5 захоплював частинами землю як держави, так і в сусідів і в нього,
позивача за даним позовом.

З бувшою
дружиною ОСОБА_10 сусід поділив по 1/2 частині будинок, - 415 кв.м. йому, та
503 кв.м. їй земельної ділянки біля будинку та 01.07.2005 року отримали
Державні акти на право власності. 26.10.2005 року бувша дружина сусіда продала
будинок і 503 кв.м.

земельної ділянки
біля будинку ОСОБА_4, яка 03.07.2006 року отримала державний акт на неї.

Про все
це вони дізналися в серпні 2006 року з пред'явленням до них позову про усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою і стягнення моральної шкоди.

Вони
заперечують проти цього позову, так як сусід ОСОБА_5 на протязі багатьох років
руйнував грунт, вигортаючи його до схилу їхнього будинку, нищив межові знаки
між їхніми земельними ділянками. Доказом цього є акт комісії міськвиконкому від
19.02.1997 року, в якому записано, що відкос частково зруйновується сусідом
ОСОБА_5 і рекомендовано терміново провести укріплення відкосу зі сторони
домоволодіння по АДРЕСА_2 з влаштуванням підпірної стінки. 31.07.2001 року
міськвиконкомом було створено комісію, яка вказала місце, де потрібно ставити
підпірну стінку і згідно припису цієї комісії від 31.07.2001 року (п.3)
металевий каркас довжиною 12, 5 п/м був встановлений в присутності працівників
відділу земельних ресурсів, який стоїть на одному місці з 2001 року.

Видаючи
державні акти на право власності на земельні ділянки: ОСОБА_5 №708714 - на 415
кв.м., ОСОБА_10 - на 503 кв.м. №708713 рішенням міськради №2744 від 01.07.2005
року, ОСОБА_4 №627501 від 03.07.2006р. згідно договору купівлі-продажу
08.10.2005 року Канівський міський відділ земресурсів, Канівський центр
державного кадастру грубо порушили ст.ст. 125; 198 ЗК України, а саме що не
були погоджені межі земельних ділянок з суміжними землевласниками, в зв'язку з
чим зазначені державні акти та договір купівлі-продажу земельної ділянки
ОСОБА_4 у ОСОБА_10 слід визнати недійсними.

За ст.30
ЗК, що діяв до 01.01.2002 року при переході права власності на будівлю
переходить до власника і право власності чи на користування земельною ділянкою.
На це вказує і п.7 Перехідних положень ЗК України, що діє сьогодні. Таким чином
правомірними вважають вимоги, що за ними слід залишити (біля їх будинку)
земельну ділянку у 400 кв.м., встановивши межі.

У 2002
році вона, ОСОБА_3, зверталася із заявою до міськради про інвентаризацію
земельної ділянки, однак питання не вирішено. У 2004 році звернулася із заявою
про приватизацію земельної ділянки, площею 400 кв.м., що біля її будинку, але
питання позитивно не вирішено і на сьогодні.

На
підставі наведеного, ряду статей ЗК України, ЦК України просили суд визнати недійсними державні акти на
право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, НОМЕР_3, зареєстрований за
№35; ОСОБА_5, -НОМЕР_4, зареєстрований за №34; та рішення
Канівської міськради №27-44 від 01.07.2005 року, а також договір купівлі-продажу
земділянки ОСОБА_5 від 08.10.2005 року ОСОБА_4 і держакт на право приватної
власності на земділянку ім.'я ОСОБА_4
від 03.07.2006 року за реєстром №07. Встановити межу між
земельною ділянкою ОСОБА_3 і земділянками ОСОБА_5, ОСОБА_4 на відстані, де в
даний час знаходиться металевий каркас підпірної стінки, поставленні в
присутності комісії міськвиконкому 31.07.2001 року та виділити ОСОБА_3 в
приватну власність 400 кв.м. земділянки біля будинку, зобов'язавши міську раду
видати держакт. Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_4

Під час
розгляду справу було замінено відповідача і до участі в справі притягнуто
відповідачем ОСОБА_3.

Рішенням
Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 жовтня 2007 року
позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково.

Відновлено
на місцевості первинну суміжну межу між земельними ділянками ОСОБА_4, ОСОБА_5,
розташованих в АДРЕСА_1, площею відповідно 503 кв.м. та 415 кв.м. (фактично
490, 3 кв.м. та 409, 3 кв.м.) та земельною ділянкою ОСОБА_3, розташованої в
АДРЕСА_2, площею 400 кв.м. (фактично - 409, 4 кв.м.) шляхом перенесення в
натуру межі земельних ділянок за наявними планами, зазначеними у державних
актах на право власності на

земельну
ділянку, виданих ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка позначена червоною лінією на плані-схемі
в додатку №3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №68-06 від
20.09.2007 року.

В
частині позову про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто
із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 понесені ними судові витрати, пов'язані
з проведенням експертизи в сумі 200 грн. кожному та витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката в сумі 300 грн. кожному.

Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь судового експерта «ФО-П Таран Владислав Іванович»
(рахунок №5600 АКІБ «УкрСиббанк» м.Харків, код , МФО 351005) витрати,
пов'язані з проведенням експертизи, в сумі 490 грн.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Канівського
міського відділу земельних ресурсів, Канівського міського центру державного земельного
кадастру, Канівської міської ради про визнання недійсними державних актів на
землю, актів погодження меж та встановлення суміжної межі між земельними
ділянками -відмовлено.

Сторони
звільнені від сплати судового збору як потерпілі від аварії на ЧАЕС.

В
апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_3 просе
його скасувати як таке, що постановлене з порушенням процесуального права і
не відповідає нормам матеріального права і постановити нове рішення, яким
задоволити її позовні вимоги, відмовивши в задоволенні позову ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Обговоривши
матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, судова палата вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Судом
встановлено, що у приватній власності ОСОБА_4 згідно Державного акту на право власності
на земельну ділянку, виданого 03 липня 2006 року знаходиться земельна ділянка
розміром 503 кв.м. по АДРЕСА_1 (ар.спр.12). У приватній власності позивача
ОСОБА_5 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого
27.07.2005 року, знаходиться земельна ділянка, площею 415 кв.м., розташована по
АДРЕСА_1 . В користуванні відповідачки ОСОБА_3, яка є власником
будинковолодіння АДРЕСА_2 знаходиться присадибна земельна ділянка, розміром
згідно кадастрових документів - 400 кв.м.

Встановлено,
що між сторонами виник спір щодо суміжної межі, який неодноразово розглядався
узгоджувальними комісіями у земельних відносинах Канівської міської ради.

З акту
обстеження домоволодіння ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 від 19 лютого 1997 року
вбачається, що колегія в складі головного архітектора м.Канева, начальника
інспекції ДАБК міста, начальника архітектурно-планувального бюро управління
архітектури міста Канева виявила при обстеженні прикмети просадки будівель, в
результаті чого порушені несучі конструкції житлового будинку.

З'ясовано,
що посадочні процеси зв'язані з близьким розташуванням фундаменту будинку до
відкосу, який частково зруйновується домовласником сусіднього домоволодіння
ОСОБА_5 (АДРЕСА_2).

Комісією
було вирішено, що домовласникам П.ОСОБА_5 і М.ОСОБА_3 необхідно терміново
провести укріплення відкосу зі сторони домоволодіння №67-Б (ОСОБА_5а П.) з
влаштуванням підпірної стіни (ар.спр.40).

Згідно
протоколу узгоджувальної комісії по земельних відносинах від 31.07.2001 року
було дозволено ОСОБА_3 будувати підпірну стіну зі сторони землекористування
ОСОБА_5 на земельній ділянці, яка була встановлена комісією. Межі земле
користувань обох заявників (ОСОБА_3 і ОСОБА_5) були встановлені згідно
технічних паспортів (ар.спр.41):

Згідно
акту узгоджувальної комісії (протоколу) від 16 березня 2005 року на ар.спр.119
ОСОБА_3 не реагує на рішення узгоджувальних комісій від 31.08.2001р. та
29.10.2003р., 30.06.2004р.    по    будівництву   підпірної
стінки    та   відводу
поверхневих   вод   від

землекористування
ОСОБА_5 ОСОБА_10 (у якої пізніше придбала частину будинку ОСОБА_4)

Межі
землекористувань ОСОБА_5 і ОСОБА_3 відповідають технічним паспортам БТІ. Межа
проходить «по верху откосу», де встановлений металевий паркан (металева стінка)
зі сторони користування ОСОБА_5, ОСОБА_10 і ОСОБА_3 безпідставно відмовляла
ОСОБА_5, ОСОБА_10 підписувати акт узгодження меж. Рекомендовано було ОСОБА_3
побудувати підпірну стіну на відстані 1 м від існуючої межі зі сторони ОСОБА_5,
ОСОБА_10 на проти їх будинку.

Як
встановлено з протоколу узгоджувальної комісії (виїздної) від 18.08.2006 року,
ОСОБА_3 побудувала підпірну стінку на земельній ділянці ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
ширина самозахвату становить зі сторони ОСОБА_4 0, 65-0, 90 м, зі сторони
ОСОБА_5 - 0, 90 - 1, 15м (ар.спр.117).

Згідно висновку
судової будівельно-технічної експертизи №68-06 від 20.09.2007 року, проведеної
судовим експертом Таран В.І. (ар.спр.79-92) встановлено, що фактична суміжна
межа у вигляді встановлених на місцевості межових споруд між спірними
земельними ділянками, не відповідає межі, зазначеній у земельно-кадастровій
документації. Встановлено із план-схеми співвставлення конфігурацій спірних
земельних ділянок (додаток 3-на ар.92), що порушення суміжної межі відбулося в
сторону земельних ділянок АДРЕСА_1, які знаходяться у власності ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, на користь земельної ділянки АДРЕСА_2, що знаходиться в користуванні
ОСОБА_3

Виходячи
з наведеного, враховуючи, що у висновку експерта зазначено, що відновлення на
місцевості первинної суміжної межі між земельними ділянками ОСОБА_4, ОСОБА_5,
площею відповідно 503 кв.м. і 415 кв.м. (по АДРЕСА_2), а фактично дорівнюють
(як виміряв експерт) відповідно 490, 3м2 і 409, 3м2, та земельною ділянкою
ОСОБА_3, розташованої по АДРЕСА_2, площею 400 кв.м., а фактично 409, 4 кв.м., -
можливе шляхом перенесення в натуру межі земельних ділянок за наявними планами,
зазначеними у державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих
ОСОБА_5 і ОСОБА_4, яка позначена червоною лінією на план-схемі, суд прийшов до
правомірного висновку, вирішивши відновити на місцевості первинну суміжну межу
між земельними ділянками ОСОБА_4, ОСОБА_5, розташованих в АДРЕСА_1, площею
відповідно 503 кв.м. і 415 кв.м. (фактично 490, 3 кв.м. та 409, 3 м) та
земельною ділянкою ОСОБА_3, розташованої по АДРЕСА_2, площею 400 кв.м.
(фактично 409, 4 м2) шляхом перенесення в натуру межі земельних ділянок за
наявними планами, зазначеними у державних актах на право власності на земельну
ділянку, виданих ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка позначена червоною лінією на план-схемі
в додатку №3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №68-06 від
20.09.2007 року.

Правильно
відмовлено судом в задоволенні позову щодо відшкодування моральної шкоди, що не
передбачено чинним законодавством в даного роду правовідносинах.

Відповідно
до того, чи в зв'язку з тим, що частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 щодо відновлення суміжного землекористування згідно планів в державних
актах на землю, володарями яких вони являються, відмовлено в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними державних актів на
землю на ім.'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5, актів погодження меж, встановлення суміжної
межі меж земельними ділянками. Останні відповідачкою належним чином не
доведені.

Належним
чином вирішене судом питання і щодо судових витрат.

Рішення
суду відповідає обставинам справи, вимогам закону і підстав для його зміни чи
скасування та задоволення апеляційної скарги, - не вбачається.

Керуючись
ст.ст. 303; 304; 307; 308; 314 ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 жовтня 2007 року, -
залишити без змін.

Ухвала
може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі
двохмісячного строку.