Справа
№ 22ц - 6/08
Головуючий у 1 інстанції - Кухтей Р.В.
Доповідач - Осіпук В.В.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

20 лютого 2008 року
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого Завидовської-Марчук О.Г.

суддів Данилюк В.А., Осіпука В.В.

при секретарі Тарасюк Ю.А.

з участю позивача ОСОБА_1.

представника позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_3.

представника відповідача ОСОБА_5.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення дії договору застави, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3  на рішення
Луцького міськрайонного суду від 4 жовтня 2007 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2007 року ОСОБА_1. і ОСОБА_2. звернулись в суд до ОСОБА_3. із
зазначеним позовом. Покликались на ті обставини, що 11 січня 1999 року між
ОСОБА_1. і відповідачем було укладено письмовий договір позики грошей на суму
20000 грн. строком на один місяць. На забезпечення виконання даного договору, в
той же день, між позивачами та відповідачем ОСОБА_3. було укладено договір
застави квартири АДРЕСА_1, яка належить заставодавцям ОСОБА_1 і ОСОБА_2. на
праві спільної сумісної власності та посвідчено його нотаріально.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1. частково повернув борг, відповідач
пропустив строк звернення до суду з позовом про стягнення боргу, а договір
застави порушує їх права власності на зазначену квартиру, то позивачі просили
визнати договір застави від 11 січня 1999 року таким, що припинив свою дію.

4 жовтня 2007 року рішенням Луцького міськрайонного суду позов задоволено,
визнано договір застави від 11 січня 1999 року таким, що припинив свою дію.
Стягнуто з ОСОБА_3. в користь ОСОБА_1. і ОСОБА_2. 8 грн. 50 коп. понесених
судових витрат та 400 грн. витрат за надання правової допомоги. Стягнуто з
ОСОБА_3. 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду  справи.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3. просить рішення
суду першої інстанції скасувати, як таке, що суперечить нормам матеріального
права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3., будучи
заставодержателем квартири позивачів за кредитним договором, укладеним з
ОСОБА_1., з позовом про стягнення боргу до суду тривалий час не звертався і
наміру звертатись немає. Тому суд першої інстанції вважав, що такими своїми
діями відповідач порушує право власності позивачів на квартиру щодо якої весь
час існують певні обмеження та заборони, як для заставленого майна.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що 11 січня 1999 року між ОСОБА_3. та ОСОБА_1. було укладено
договір позики грошей. Згідно умов якого позивач позичив, а відповідач ОСОБА_1.
взяв у борг гроші в сумі 20000 грн., які зобов'язувався повернути до 11 лютого
1999 року (ОСОБА_14).

Для забезпечення виконання даного зобов'язання в цей же день між ОСОБА_3.
та відповідачами було укладено договір застави. Предметом застави стала
квартираАДРЕСА_1 та належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 і
ОСОБА_2. (ОСОБА_15-7).

На час розгляду справи заставодержатель ОСОБА_3. з позовом до суду про
стягнення боргу за договором позики не звертався, а заставодавець ОСОБА_1.,
визнаючи наявність боргу, зобов'язання по договору позики не виконав, позичені
гроші позивачу не повернув.

Згідно п.12 Договору застави квартири від 11.01.1999 року, укладеного
сторонами по справі, зазначено, що строк його дії - до повного виконання умов
договору позики від 11 січня 1999 року.

Відповідно до ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у
повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.28 Закону України «Про заставу» від 2 жовтня 1992 року, застава
припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі
загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності
на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при
закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках
припинення зобов'язань, установлених законом.

Оскільки в судовому засіданні не було встановлено жодних підстав,
передбачених договором або законом, які б свідчили про припинення зобов'язання
договору застави квартири, укладеного між сторонами, то у позові про припинення
дії даного договору слід відмовити.

Отже, враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції,
задоволивши позов, допустив невідповідність зроблених висновків обставинам
справи та порушив норми матеріального права.

Тому в силу вимог ст.309 ЦПК України постановлене рішення підлягає
скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задоволити, рішення Луцького
міськрайонного суду від 4 жовтня 2007 року в даній справі скасувати.

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення дії договору застави
відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржене до Верховного
Суду України у касаційному порядку протягом двох місяців з моменту його
проголошення.

Головуючий
/-/ Завидовська-Марчук О.Г.

Судді
/-//-/         Данилюк В.А., Осіпук В.В.

Згідно
з оригіналом:

Суддя
апеляційного суду
В.В.Осіпук

Друк.бсф.