Справа № 22ц-985 /2008 Головуючий у першій інстанції - Карапута Л.В.
Категорія - цивільна Доповідач - Шемець Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 року м. Чернігів
Апеляційний суд Чернігівської області у складі:
Головуючого-судді: Квача М.О.,
суддів: Шемець Н.В., Лакізи Г.П.,
при секретарі:Вареник О.М.,Штупун О.М.,
за участю:позивача ОСОБА_1., представників: Чернігівської міської ради - Приходько М.М., КП „ЖЕК-2 - Йовенка А.А.

адвоката: Кравченка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням ,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2008 року, яким в задоволенні його позовних вимог відмовлено та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема, судом дана неправильна оцінка статтям 9,58,61,99 Житлового кодексу України. Апелянт зазначає, що він вселився в квартиру АДРЕСА_1 на підставі відповідного ордеру, про що зазначено у рішенні виконавчого комітету Деснянської районної ради м. Чернігова від 12 травня 1997року, де і проживає більше 10 років. Це приміщення на час виділення та його вселення було вільним і він не може відноситись до кола осіб, зазначених в ч.1 ст.99 ЖК України. Крім того, в квартирі він проживає з сімєю і матірю, яка є інвалідом 1 групи і потребує стороннього догляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягаю відхиленню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що рішенням Деснянського райвиконкому від 12 травня 1997 року № 103 позивача було прописано в квартирі АДРЕСА_1 без права на житло (а.с.8). Згідно особового рахунку (а.с.43) та карток реєстрації (а.с.44,45) позивач був зареєстрований в спірній квартирі без права на житло.

Крім того, як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні апеляційного суду, дану квартиру він отримав в червні 1994 року, не будучи взагалі зареєстрованим в АДРЕСА_2 де він був зареєстрований, в звязку зі звільненням з роботи його було виписано і зареєстрований він лише 12 червня 1997 року за адресою:АДРЕСА_1.

Позивач стверджував, що спірну квартиру він отримав за рішенням Чернігівської міської ради і йому видавався ордер, проте таких документів суду надати не може. Представники Чернігівської міської ради і КП „ЖЕК - 2, згідно їхніх пояснень, також зазначених документів не мають.

Також в рішенні виконкому Деснянської міської ради № 103 від 12 травня 1997 року зазначено, що будинок, в якому прописується ОСОБА_1., „відселенчого фонду.

Як встановлено апеляційним судом і це підтверджується поясненнями відповідачів та наданими КП „ЖЕК-2 документами про перебування даного будинку на балансі комунального підприємства саме як житлового будинку, що знаходиться у комунальній власності, даний будинок відносився і відноситься до комунальної власності громади м.Чернігова і ніколи не мав статусу відселенчого фонду.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивач не перебуває на квартирному обліку, в установленому порядку ордер на спірне житло йому не видавався, був поселений та проживає в якості тимчасового жильця як особа без самостійного права на житло, тому не має підстав для визнання за ним права користування житлом.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Єдиною підставою для вселення в житлове приміщення в будинку державного або житлового фонду є ордер, який видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради - ст.58 ЖК України.

Доказів про підстави для отримання житла, про наявність рішення відповідного владного органу про виділення житла, ордера на жиле приміщення позивач суду не надав і не здобуто таких доказів в ході судового розгляду.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача(власника ) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Єдиним доказом, що наданий позивачем, в підтвердження його вимог є рішення виконкому Деснянської районної ради м.Чернігова №103 від 12 травня 1997 року про прописку позивача в спірній квартирі без права на житло, проте з врахуванням вищезазначеного та відсутності інших доказів, що породжують право на одержання позивачем житла із фонду міської ради, вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Проведені позивачем платежі за житлово-комунальні послуги також не є підставою для задоволення вимог позивача.

Крім того, апеляційний суд враховує, що вирішення питання про надання даного житла віднесено до компетенції виконкому Чернігівської міської ради, до якого позивач, як слідує з його пояснень, взагалі не звертався і перед виконкомом такого питання не порушував.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи апелянта про те, що в спірній квартирі він проживає з матірю, яка потребує постійного догляду, а для цього потрібна її прописка, оскільки позов порушений самим позивачем і обґрунтування його вимог таких доводів не містить, крім того, з таких пояснень не вбачається, чим же порушене право позивача на користування квартирою за зазначених обставин. Не є такою підставою і пояснення апелянта про те, що для вирішення питання про усиновлення дитини він повинен офіційно мати житло.

Доводи апелянта про те, що він не є піднаймачем жилого приміщення і тимчасовим жильцем, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду, враховуючи, що позивачем не доведено, що він має статус наймача спірного житла.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1. відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2008 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: