Справа
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

„30” травня  2008 року
м. Київ

Дніпровський районний суд
м. Києва в складі:

Головуючого судді                                   САВЛУК Т.В.

при секретарях                            Паріста Я.С., Савченко Н.П.,
Бідненко Л.Л., Рибалка Г.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в
с т а н о в и в:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу за
договором  позики в сумі 193920,00 грн.
та судові витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, мотивуючи тим, що відповідачем порушено умови
договору позики в частині своєчасного повернення грошових коштів, що є
предметом позовних вимог.

Під час
розгляду судової справи позивачем збільшено розмір позовних вимог, а саме,
позивач просить стягнути з відповідача на його користь 261266,8 грн. боргу за
договором позики, з яких: сума боргу за позикою - 38400 доларів США (що складає
193920,00 грн.), сума боргу з відсотками - 13336 доларів США (що складає
67346,8 грн.). (а.с.13-14)

Позивач
ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що 25 грудня
2003 року між ним та відповідачем було укладено договір позика, відповідно до
якого  відповідач отримав грошові кошти в
сумі 38400,00 доларів США, строк виконання зобов'язань за даним договором
обумовлено не було, протягом строку дії даного договору позивач неодноразово
звертався до відповідача з приводу повернення запозичених коштів, однак
відповідачем  було частково погашено суму
відсотків за договором лише в сумі 6028 доларів США, оскільки відповідач наміру
погасити борг добровільно відмовився, позивач у встановленому законодавством
порядку 26 листопада 2007 року направив на адресу відповідача вимогу щодо
повернення коштів з виплатою відсотків  в
строк до 26 грудня 2007 року, однак на даний час борг відповідачем не погашено,
відповідач ухиляється від його виконання, тому позивач просить суд стягнути з
відповідача борг за договором позики в сумі 38400 доларів США, що еквівалентно
193920,00 грн.) та відсотки за час дії договору позики в сумі 13336 доларів
США, що еквівалентно  67346,8 грн.

Представник
позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала  з підстав викладених у позовній заяві та
пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, просив
в позові відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності, підтвердив,
що дійсно 25 грудня 2003 року між ним та позивачем укладеного договір позики
грошових коштів в сумі 38400 доларів США, він не заперечує той факт, що
розписка складена ним особисто, сума запозичених коштів відповідає дійсності,
однак дані грошові кошти він запозичив не для себе особисто, а для інших осіб,
які до цього ці кошти йому не повернули, вважає, що вимоги позивача є
безпідставними, оскільки позивач звернувся до суду після сплину загального
трирічного строку позовної давності, що дає підстави суду відмовити позивачу у
задоволені його позову.

Заслухавши
пояснення позивача, представника позивача ОСОБА_3, відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає  задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 4
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав
чинності з 01 січня 2004 року передбачено, що Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо
цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно
до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується  повернути позикодавцеві
таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж  кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За ч.2
ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики
та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ,
який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом
встановлено, що 25 грудня 2003 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 укладено договір
позики, відповідно до якого останній
отримав 38400,00 доларів США, строк виконання договору сторонами не
визначено. (а.с.15).

Відповідно
до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним
чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

В порядку
ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно
ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від
позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або
законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні
облікової ставки Національного банку України.

Відповідно
до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок  у семиденний  строк від дня пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного
законодавства.

Як
вбачається з матеріалів справи, не заперечується сторонами, при укладенні
договору позики між сторонами у справі строк виконання боржником зобов'язання
визначено не було, додаткових угод до даного договору в цій частині укладено не
було, таким чинному у позивача право на пред'явлення вимог щодо виконання
зобов'язань за даним договором виникло з моменту пред'явлення вимоги до
відповідача, тобто з 26 грудня 2007 року.

Загальна
позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.257 Цивільного
кодексу України)

За нормою частини п'ятої ст.261 Цивільного
кодексу України визначено, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для  виконання такої вимоги, перебіг позовної
давності починається зі спливом цього строку.

З огляду
на викладене, суд вважає, що в розрізі спірних правовідносин, строк виконання
зобов'язань за договором позики, укладеного між сторонами, настав з моменту
пред'явлення позивачем вимоги до відповідача
щодо виконання зобов'язань за договором позики, тому заява відповідача
про застосування до спірних правовідносин позовної давності є безпідставною, та
такою, що не підлягає задоволенню.

Таким
чином,  на день звернення позивача до
суду загальна сума боргу відповідача за договорами позики складає 193920,00
грн. , що еквівалентно 38400 доларів США, а також відсотки  в сумі 67346,80 грн., що еквівалентно 13336
доларів США,  за період з 25.12.2003 року
по 13.03.2008 року, що відповідає розрахункам позивача. (а.с.14)

За
офіційним оголошенням в засобах масової інформації курс долара США на день
звернення позивача до суду  був
встановлений НБУ -  505,00  гривень за 100 доларів  США.

Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики  в сумі 261266,80 грн.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу
України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені
судові витрати по сплаті державного мита в сумі 1700,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 257, 261, 526,
530, 1046-1049  Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 58, 88,
208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

в
и р і ш и в:

Позов
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за
договором позики в сумі 261266,80 грн., судові витрати по сплаті судового збору
в сумі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 30,00 грн.,   а
всього на загальну суму  262996 (двісті
шістдесят дві тисячі дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 80  коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва
протягом 20-ти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яку може бути
подано протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

С у д д
я