У Х В А Л А І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

12 листопада 2008 року
м. Київ

Суддя Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

Патрюк М.В.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2008 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, договору дарування та визнання права власності на спадщину,

в  с
т  а  н
о  в  и  в :

У грудні 2007 року ОСОБА_2, яка також діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулася в суд із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_3. перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, які мали синів
ОСОБА_1. та ОСОБА_4 Вказаному подружжю на праві спільної сумісної власності
належав будинок по АДРЕСА_1.ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, а свідоцтво про право
на спадщину від 24 червня 1992 року було видано лише ОСОБА_3. Однак, будинок також
успадкував ОСОБА_5, оскільки він проживав у ньому на час смерті батька.
Вважала, що вона разом з дітьми має право на &frac14;
спадкового майна - спірного будинку, після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_4 6 жовтня 2004 року ОСОБА_3., отримавши
свідоцтво на вказаний будинок, подарувала його своєму сину ОСОБА_1 Уточнивши
під час судового розгляду позовні вимоги, просила суд визнати частково, в &frac14; частині, недійсним свідоцтво про
право на спадщину, яке видано ОСОБА_3 та визнати за нею разом із синами право
власності на 1/12 частину спірного будинку за кожним, визнати частково
недійсним вказаний договір дарування будинку.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 5
червня          2008 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16
вересня           2008 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину,
яке видане Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 24 червня 1992
року за реєстровим номером 1-3071 на ім'я ОСОБА_3 та договір дарування, що
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. 6 жовтня 2004 року, посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7 реєстровий
номер 6472, в частині &frac14; житлового будинку по АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_4.,ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності за кожним по 1/12 частині вказаного
будинку.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про
скасування рішення апеляційного суду з підстав неправильного застосування судом
норм матеріального права та порушення норм процесуального права із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до нього
матеріалів  вбачається, що скарга є  необґрунтованою і наведені в ній доводи не
дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного
судового рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 328 ЦПК України, у разі якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись пунктом 5 частиною 3 статті 328 ЦПК України

у  х
в  а  л
и  в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на
спадщину, договору дарування та визнання права власності на спадщину відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити
особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду
України                                                            М.В. Патрюк