У Х В А Л А

Іменем  України

5 серпня 2008
року
м. Київ

Колегія
суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного
Суду України в складі:

суддів:                             Григор'євої Л.І.,

Жайворонок Т.Є.,       Данчука
В.Г.,-

розглянувши
у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання недійсним договору дарування й
визнання права власності на квартиру та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу
апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2008 року,

встановила:

У вересні 2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2., в якому вказувала, що 14 серпня 2006 року між нею та
відповідачкою був підписаний договір дарування, за яким нею відповідачці була
подарована квартира АДРЕСА_1, з метою здійснення за нею догляду з боку ОСОБА_2.
Посилаючись на те, що вона є людиною похилого віку, інвалідом 2-ої групи, вона
вважала, що фактично уклала договір довічного утримання, обов'язки за яким
ОСОБА_2 не виконувала. Просила визнати удаваною угодою договір дарування
зазначеної квартири від 14 серпня 2006 року, визнати його недійсним та визнати
за нею право власності на зазначену квартиру.

В січні 2007 року, уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просила визнати договір
дарування від 14 серпня 2006 року недійсним та визнати за нею право власності
на квартиру.

У березні 2007 року ОСОБА_1 звернулася з додатковою позовною заявою до
власника квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2. про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири, укладеного між відповідачами 23 лютого 2007 року та
стягнення з них моральних збитків в сумі 30 тис. грн.

Заочним рішенням Соснівського районного суду від 13 липня 2007 року визнано
недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 14 серпня 2006 року та
визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначену квартиру. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу від 23 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2. квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2008 року
зазначене рішення районного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу
апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись
на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й
порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження
судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і
не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали
справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального
або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК
України підстави для скасування вказаних судових рішень, колегія суддів вважає
за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 331, 332, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2008 року  залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.І. Григор'єва

Т.Є. Жайворонок

В.Г. Данчук