У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

30 липня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Мазурка В.А., Охрімчук
Л.І., Шабуніна В.М., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2006 року ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2. про
відшкодування шкоди.

Зазначав, що на підставі довіреності від 16 грудня 2003 року у його
володінні знаходився автомобіль «Ауді», д.н. НОМЕР_1, який на праві власності
належить його батьку ОСОБА_3.

10 вересня 2004 року він передоручив повноваження на управління автомобілем
ОСОБА_2.

4 червня 2006 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Ауді» у м. Києві по
АДРЕСА_1 здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Греат», д.н. НОМЕР_2, який
на праві власності належить ОСОБА_4.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Греат» та автомобіль
«Ауді» зазнали механічних пошкоджень.

Посилаючись на те, що відповідач без його згоди намагався відремонтувати
належний йому на праві оперативного управління автомобіль, однак ремонтні
роботи були проведені неякісно, просив стягнути на його користь вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Ауді» у розмірі 18 346 грн. 37 коп., 10 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2006 року,
залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2007
року, позовні вимоги ОСОБА_1. задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2. на його
користь 18 846 грн. 37 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 1 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові
рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 4 червня 2006 року о 17 год. 30 хв. по вул. Бальзака
у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль
«Ауді», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2. зіткнувся з автомобілем «Греат»,
д.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4.

Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 13 липня 2006
року ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та
притягнутий до адміністративної відповідальності за статтями              122-2, 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1. та визнаючи
розмір відшкодування завданої позивачеві майнової шкоди, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що
відновлювальний ремонт належного позивачеві автомобіля був проведений неякісно,
а тому на його користь підлягає стягненню         18 846 грн. 37 коп. завданої матеріальної
шкоди.

При цьому свій висновок про неякісний ремонт автомобіля спеціалістами СТО
«ВК «Сервіс» та необхідність проведення повторного відновлювального ремонту з
використанням якісних матеріалів та деталей, суд ґрунтував на підставі висновку
спеціаліста - оцінювача.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2, крім того, посилався на те, що              8 червня 2006 року автомобіль
«Ауді» був відремонтований на СТО «ВК «Сервіс», під час ремонту була проведена
заміна деталей автомобіля і ці обставини та надані ним докази не були враховані
спеціалістом-оцінювачем при визначенні вартості втраченого майна суд, на
порушення вимог               статей 214, 215 ЦПК України доводів
відповідача та
наданих ним доказів, у достатньому обсязі не перевірив, належної оцінки
їм не дав, не дивлячись на те, що вони мають істотне значення для вирішення
спору.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, на порушення ст.ст. 303, 315
ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не
зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи і залишив
рішення суду першої інстанції без зміни.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2006 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 березня 2007 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф. Левченко

В.А.Мазурок

Л.І. Охрімчук

В.М. Шабунін