Справа  № 2-213
ІМЕНЕМ                УКРАЇНИ
районний суд   Івано-Франківської   області
судді                 Потятинника   Ю.Р.,
секретаря                                  Липко О.В.,
адвоката                                   ОСОБА_2
у  відкритому  судовому
суду   справу   за
позовом  ОСОБА_1 до Снятинського
психоневрологічного інтернату про стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
матеріальної допомоги на оздоровлення
та  моральної шкоди,---
звернулась до суду з позовом ,  який
мотивує тим, що після звільнення  з
роботи 21.09.2007р. за ст. 40 п.8 КЗпП України
їй було виплачено заробітну плату лише 28.09.2007р. , компенсацію за
невикористану відпустку лише 30.10.2007р. Тобто відповідач зобов»язаний
виплатити їй середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з
розрахунку середньоденного заробітку -23 грн.
в  сумі 690 грн.   Також їй не було виплачено матеріальну
допомогу на оздоровлення за 2006р. в розмірі посадового окладу - 309 грн. та за
2007р. в розмірі  519 грн. Крім цих
сум,  просить  стягнути з відповідача 1000 грн. моральної шкоди,
яку мотивує тим, що проживає одна і через невиплату  залишалась без засобів для існування .
судовому засіданні позивачка позов в частині стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 690 грн. та матеріальної
допомоги на оздоровлення за 2006-2007рр. в розмірі 828 грн. підтримала.
Пояснила, що перебувала у щорічній відпустці в 2006р. в березні- квітні, а в
2007р. -  в травні- червні.  Вважає, що виплата матеріальної допомоги є
обов»язковою, кошти на такі виплати були закладені в кошторисі установи.  Заяву на виплату матеріальної допомоги на
оздоровлення в 2006р. не писала, а в 2007р. письмову  заяву про виплату допомоги направила заказним
листом адміністрації відповідача вже після звільнення в грудні 2007р. Вважає,
що допомога повинна виплачуватись незалежно від написання заяви про її виплату.
відповідача проти позову заперечили. Пояснили, що позивачка працювала молодшою
медсестрою і 21.09.2007р. її було звільнено з роботи на підставі ст. 40 п.8
КЗпП України за грубе порушення трудової дисципліни, а саме за крадіжку хліба у
підопічних та залишення робочого місця
під час чергування. Дійсно заробітна плата за вересень 2007р. їй була
виплачена  28.09.2007р. , а компенсацію
за невикористану відпустку виплачено 30.10.2007р. після підписання і здачі
обхідного листа позивачкою. В 2006р. матеріальна допомога на оздоровлення не
виплачувалась нікому, а в 2007р. її було виплачено всім працівникам при
надходженні коштів в жовтні , а позивачці не виплачено , оскільки вона на той
час була звільнена з роботи , заяву на виплату такої допомоги не писала. До
того ж, надання допомоги це право , а не обов»язок директора, який  є розпорядником коштів інтернату. Кошторисом
установи на 2006р. не було заплановано виплату матеріальної допомоги на
оздоровлення працівникам , а в 2007р. було заплановано. В 2006р. позивачка
заяву про виплату допомоги також не писала.
Суд, вислухавши
сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду  та зібрані докази  вважає, що позов частково підставний і
підлягає до часткового задоволення з таких
судовому засіданні, позивачка на підставі наказу № 26а від 21.09.2007р.
позивачка була звільнена з роботи  на
підставі ст. 40 п.8 КЗпП України за грубе порушення трудової дисципліни, а саме
за крадіжку хліба у підопічних та залишення робочого місця  під час чергування. При звільненні
відповідачем було порушено вимоги ст. 116 КЗпП України згідно яких виплата всіх
належних працівникові сум проводиться в день звільнення, що підтверджується
поясненням представників відповідача та виданою довідкою згідно якої заробітна
плата за вересень 2007р. була виплачена позивачці 28.09.2007р., а компенсація
за невикористану відпустку - 30.10.2007р. Таким чином, у відповідності до вимог
ст. 117 КЗпП України  відповідач повинен
виплатити позивачці  її середній
заробіток  за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, а саме з 21.09. по 30.10.2007р. з розрахунку
середньоденного заробітку  23 грн.
виходячи із середньомісячного заробітку 507 грн. , що становить -  690 грн.
Позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення за 2006-2007р.р. суд вважає
безпідставними , оскільки  позивачка  під час перебування в трудових відносинах з
відповідачам не зверталась з заявами про виплату таких допомог , що
підтверджується  поясненнями сторін та
долученими до справи копіями заяв позивачки про надання відпусток, довідкою
відповідача. Звернення з такою заявою після звільнення   суд не вважає  належною підставою для виплати допомоги. До
того ж, у відповідності до роз”яснення
Міністерства праці та соціальної політики України з посиланням на  Наказ
від  05.10.2005р. № 308/519 „Про
впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров”я та
установ соціального захисту населення” надання матеріальної допомоги на
оздоровлення  це право, а не обов”язок
керівника установи, що в свою чергу не суперечить ст. 9-1, 10 КЗпП України та
п. 5.1.,5.1.1 колективного договору відповідача на 2006-2007р.р. якими
передбачено виплату допомоги. Продовжуючи викладене, згідно оглянутих в
судовому засіданні матеріалів справи про вчинення директором Снятинського
психоневрологічного інтернату ОСОБА_3
адмінправопорушення  передбаченого
ст. 41 ч.1 КУпАП та акту перевірки державного інспектора праці порушень щодо
виплати матеріальної допомоги не виявлено, що підтверджено також перевіркою
прокуратури Снятинського району (відповідь за результатами перевірки від
01.02.2008р.) та наявним у справі висновком державного інспектора праці  від
10.01.2007р. згідно якого підстав для виплати позивачці матеріальної
допомоги на оздоровлення не виявлено. Тому , в цій частині слід в позові
Ухвалою суду
від  14.08.2008р. позов в частині
стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.
підставі  викладеного  та  ст.
116, 117  КЗпП України,  керуючись
ст. 213-215  ЦПК   України,
Позов  задоволити частково. Стягнути з Снятинського
психоневрологічного інтернату  в користь
ОСОБА_1 690 грн. В решті позову відмовити.
з Снятинського психоневрологічного інтернату
в користь держави 51 грн. судового збору та 30 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду
Івано-Франківської області шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження протягом 10 днів з дня його
проголошення  , з подальшим
поданням апеляційної скарги   протягом 20
днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження  через Снятинський  райсуд.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження у строк встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження

Головуючий
: підпис

Суддя
Снятинського райсуду                                             Ю.Р.Потятинник