Справа №22ц-676 /2008 року Головуючий по 1 інстанції
Категорія : рядок 37 статзвіту - Пархета А.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2008 року. м. Черкаси

Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Демченко В.А.

при секретарі Бурдуковій О.В.

за участю адвоката Чекман О.В., Цуркана В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Уманського районного суду Черкаської області від 28 січня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи - Уманської міської державної нотаріальної контори про визнання права власності на 1/2 частину спадщини за законом , -

встановила:

У листопаді 2007 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третьої особи - Уманської міської державної нотаріальної контори про визнання права власності на 1/2 частину спадщини за законом .

При цьому , в позовній заяві позивач посилався на те , що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його матір'ю є ОСОБА_6 , про що вказано у свідоцтві про народження , а в графі «батько» - не зазначено нікого . 27 лютого 1965 року , його мати одружилась з ОСОБА_7 та поетапно і довго сумісно будували будинок , участь в будівництві якого приймав і сам позивач , оскільки проживав разом з ними.

У 1971 році за взаємною згодою матері та позивача , ОСОБА_7 звернувся до виконавчого комітету Уманської міської ради з заявою про усиновлення позивача і рішенням №53 від 5 лютого 1971 року виконавчим комітетом Уманської міської ради було

ухвалено усиновити за ОСОБА_7 неповнолітнього ОСОБА_5 та внести зміни до свідоцтва про народження усиновленого.

Будівництво будинку було закінчене і 31 серпня 2004 року ОСОБА_7 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно , а саме на будинок АДРЕСА_1.

В послідуючому , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 1 грудня 2006 року розірвали шлюб , але продовжували проживати у даному будинку разом , а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер не зробивши заповіту .

Зважаючи на те , що ніким не було внесено зміни до його свідоцтва про народження , але усиновлення відбулось з моменту прийняття рішення виконкомом , а після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина , то позивач , вважаючи себе спадкоємцем що належить до родичів за походженням , як усиновлений , звернувся до суду з відповідним позовом , оскільки відповідачами по справі - спадкоємцями другої черги по закону , рідними сестрами померлого ОСОБА_7 , порушуються його права на спадщину щодо спадкування за законом .

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 28 січня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено та визнано за ним право власності на спадщину за законом на 1/2 частину будинковолодіння , розташованого по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції , відповідачка ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу , в якій вказала на неправильне застосування норм матеріального закону при винесенні судом рішення та неправильне встановлення обставин , що мають значення для справи , а , також , просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення , яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог .

Заслухавши суддю-доповідача , сторони по справі, вивчивши матеріали справи , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції , колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає до відхилення , а рішення суду першої інстанції до залишення без змін.

Так , відповідно до положень ст. 111 та ст. 113 Кодексу про шлюб та сім*ю Української РСР ( в редакції від 20.06.1969 року ), що діяв на період 1971 року , заява про усиновлення подається за місцем проживання особи , яка бажає усиновити дитину , або за місцем проживання усиновленого , а усиновлення виникає з часу прийняття рішення про усиновлення виконавчим комітетом місцевої чи районної у містах Рад депутатів трудящих.

Згідно ст. 115 Кодексу про шлюб та сім*ю (1969 року) , у разі присвоєння усиновленому прізвища усиновителя , імені і по батькові за іменем усиновителя або ж запису усиновителя як батька усиновленого , відділ запису актів громадянського стану вносить до актового запису про народження усиновленого відповідні зміни і видає нове свідоцтво про народження з урахуванням зроблених змін. Раніше видане свідоцтво про народження анулюється.

Рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради депутатів трудящих №53 від 5 лютого 1971 року було ухвалено усиновити за ОСОБА_7 неповнолітнього ОСОБА_5 , надавши йому прізвище , ім. *я та по батькові - ОСОБА_5 , а в графі «батько» свідоцтва про народження проставити ОСОБА_7 (а.с. 11).

При ухваленні рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про те , що усиновлення позивача виникло з 1971 року , з моменту прийняття рішення виконкомом , і не є провиною позивача те , що не були внесені зміни до свідоцтва про його народження .

Дійсно , позивачем суду було надано ксерокопію свого первинного свідоцтва про народження (а.с. 13), в якому в графі «батько» запис відсутній , а саме свідоцтво видане 26 лютого 1955 року.

Зважаючи на дані вимоги законодавства , що діяло на час усиновлення , та те , що реєстрація усиновлення не була проведена , рішення виконкому до органів ЗАГСу не було направлене органом опіки і піклування , а органами ЗАГС не вносились зміни до запису акту про народження позивача і не видавалось нове свідоцтво про народження , і в позивача в наявності до цього часу первинне свідоцтво про народження , - то колегія суддів приходить до висновку , що поскільки в наявності рішення виконавчого комітету про усиновлення позивача , яке ніким не скасоване і не втратило чинність , то позивач є усиновленим усиновителем ОСОБА_7 з 1971 року , оскільки з часу виникнення усиновлення виникають і юридичні наслідки цього усиновлення , незважаючи на наявність реєстрації , а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те , що позивач , будучи усиновленим , належить до числа спадкоємців першої черги по спадщині усиновителя ОСОБА_7

А тому , за даних обставин та наданих сторонами доказів , колегія суддів приходить до висновку , що позивач ОСОБА_5 може вважатись усиновленим спадкодавцем ОСОБА_7 і відповідно спадкоємцем як усиновлений , а рішення суду таким , що ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права , у зв'язку з чим рішення суду підлягає до залишення без зміни , а апеляційна скарга до відхилення , оскільки доводи апелянта є не обгрунтованими і такими , що не заслуговують на увагу .

Із огляду на викладене , колегія суддів вважає , що судом першої інстанції вірно визначено юридичну природу спірних правовідносин та ухвалено рішення відповідно до вимог матеріального права , і за таких обставин , колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги , оскільки доводи апелянта зведені до аналізу підстав за яких було прийнято рішення виконкомом у 1971 році про усиновлення позивача , що не може бути підставою для скасування рішення суду , і дані доводи не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303 , ст. 307 , ст. 308 , ст. 313 , ст. 314 , ст. 315 , ст. 317 , ст. 319 ЦПК України , колегія суддів , -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити .

Рішення Уманського міськрайонного суду від 28 січня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи - Уманської міської державної нотаріальної контори про визнання права власності на 1/2 частину спадщини за законом , - залишити без зміни .

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом місяців з моменту проголошення.