Справа
№ 2-445/08
09 вересня  2008 року                                                                     м.
районний суд м. Сімферополя у складі: головуючого судді - Діденка Д.О., при
секретарі Куліковій Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом ОСОБА_1до Сімферопольської міської ради, ОСОБА_2про
скасування рішень, державного акту, визнання права власності та права
користування землею,  третя особа:
Кримська регіональна філія ДП „Центр державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по земельним ресурсам”,
звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що  рішенням виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради від 06.08.1963 р. його батьку ОСОБА_3. було
виділено земельну ділянку для будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 В
зв'язку із скрутним матеріальним становищем батько на цієї ділянці збудував
лише тимчасову будівлю та цоколь основного будинку. Після смерті ОСОБА_3.
ІНФОРМАЦІЯ_1. він  прийняв спадщину за
фактом та став проживати у зазначеній будівлі до теперішнього часу із сім'єю. В
зв'язку з тим, що будівлі не були здані до експлуатації, нотаріус відмовив в
оформленні спадщини. Вважає, що в порядку
спадкоємства до нього перейшло право батька на безстрокове користування
спірною ділянкою. У 2005 р. дізнався, що рішенням 25-ї сесії 4-го скликання
Сімферопольської міської ради від 25.09.2005 р. №406 цю ділянку виділено
ОСОБА_2. та їй видано державний акт  від
25.09.2005 р. про право власності на неї. Вважає зазначені  дії Сімферопольської міської ради
неправомірними, бо при вирішенні питання про передачу спірної ділянки ОСОБА_2.
не було утворено комісії з виходом на місце для встановлення наявності на
ділянці будівель та проживаючих осіб. Крім того, вважає що, також, за правилами
набувальної давності згідно ст..344 ЦК України та ст..119 ЗК України  органи виконавчої влади повинні були  передати земельну ділянку у його власність.
Неодноразово уточнивши свої вимоги, просив скасувати вказані рішення міської
ради, державний акт ОСОБА_2. на землю, визнати за ним право безстрокового
користування землею,  право власності на
будівельні матеріали та право добудувати будинок й здати його до експлуатації.
В судовому
засіданні позивач та його представник пояснили, що позивач фактично прийняв
спадщину після смерті батька ОСОБА_3. у вигляді тимчасової будівлі, яка
розташована поАДРЕСА_1. Він сплачував податок на землю, страхував будівлю,
збудував гараж на території, неодноразово робив ремонт, відкрито користувався
будинком,  де багато років проживала його
родина. Але при прийнятті рішення про передачу земельної ділянки відповідачці,
це враховано не було.
ОСОБА_2. та її представник позов не визнали та пояснили, що рішення сесії  Сімферопольської міської ради були прийняті відповідно
до діючого законодавства, документів про те, що на ділянці  знаходилася будівля і на неї зареєстроване
право власності не було. Померлим ОСОБА_3. договір про безстрокове користування
не укладався, земельна ділянка була надана для будівництва та сдачі будинку в
експлуатацію у встановлений рішенням міськради строк. Державний акт на земельну
ділянку, розташовану поАДРЕСА_1 виданий на законних підставах. Крім того,
позивач почав будувати тимчасову будівлю після того, як дізнався, що ОСОБА_2.
отримала держакт на земельну ділянку.
ДП «Центр Державного земельного кадастру при держкомітеті України по земельних
ресурсах» пояснив, що КРФ ДП «ЦДЗК» не є
розпорядником землі, геодезична зйомка місцевості носить рекомендаційний
характер і не є обов'язковою при прийнятті рішення на сесії міської ради. При
проведенні зазначеної зйомки досліджується тільки земельна ділянка, питання про
будівлі та інше на досліджуються.
Сімферопольської міської ради у судове засідання не з'явився, повідомлений
належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно заперечень, наданих
Сімферопольською міською радою, міська рада мала право розпоряджатися  комунальним майном. ОСОБА_2. звернулася до
міської ради із заявою про надання їй земельної ділянки в порядку встановленому
законом. ОСОБА_2. був наданий проект відводу земельної ділянки, який складався
із висновків всіх необхідних служб (ДАСК, комітет по земельних ресурсах, міська
СЕС, СМБРТІ), з яких вбачалося, що земельна ділянка вільна від будівель. Крім
того строк дії рішення виконавчого комітету Сімферопольської міськради від
06.08.1963 р. № 687, на яке позивач посилається в обґрунтування своїх вимог,
сплинув бо вимоги до ОСОБА_3. про забудову земельної ділянки не виконані.
СМБРТІ у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав заяву
про розгляд справи у відсутності представника.
сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не
підлягає з наступного.
Судом
встановлено, що рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської ради
народних депутатів від 06.08.1963р. № 687
анульовано договір забудови із ОСОБА_4. та земельна ділянка АДРЕСА_1 в
розмірі 450 кв.м  виділена ОСОБА_3.,
дозволено  завершити  недобудований жилий будинок та після сдачі
будинка до експлуатації  видати свідоцтво
про право власності.
ОСОБА_3. помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим  Сімферопольськім відділом РАГС
Рішенням 25-ї
сесії 4-го скликання Сімферопольської міської ради від 18.02.2005 р. № 378
ОСОБА_2. наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки, пл..
0,0459 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням 26-ї
сесії 4-го скликання Сімферопольської міської ради від 21.04.2005р. № 406
затверджений проект землеустрою і земельна ділянка надана відповідачці у
приватну власність.

На підставі
вказаного рішення 20.09.2005 р. ОСОБА_2. видано державний акт  на право власності на земельну ділянку  серії КМ №021424.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини,  на  які
вона посилається  як  на
підставу  своїх  вимог
або заперечень,  крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування
своїх вимог позивач посилається на рішення
виконавчого комітету Сімферопольської міськради від 06.08.1963р. № 687,
яким його батькові було надано для забудови земельну ділянку по АДРЕСА_1, на
його думку у постійне безстрокове
користування. Вважає, що це право перейшло до нього в порядку
спадкування. Також посилається  на
докази, що підтверджують фактичне прийняття ним спадщини, яка, як він вважає
відкрилася після смерті його батька у вигляді спірної земельної ділянки та
тимчасової будівлі, розташованої на ній, а саме: на квитанції про сплату ним
податку за землю за адресою:АДРЕСА_1, на договори страхування тимчасової
будівлі та інших будівель на спірній земельній ділянці, на пояснення
свідків  ОСОБА_5., ОСОБА_6.,  ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10. та
ОСОБА_11 ., які пояснили, що позивач ОСОБА_1. мешкає по АДРЕСА_1 разом із
родиною з 1985 р., до цього часу  за
зазначеною адресою мешкав його батько ОСОБА_3. Також позивач вважає, що  він добросовісно та відкрито користувався земельною
ділянкою протягом 15 років, що є підставою для задоволення його вимог за
набувальною давністю.

Проте, судом
встановлено, що згідно рішенню виконавчого комітету Сімферопольської міськради
від 06.08.1963р. № 687 земельна ділянка надана ОСОБА_3. для добудови жилого
будинку та сдачі його в експлуатацію, після чого, йому буде видано свідоцтво
про право власності. З рішення не вбачається, що ділянка надана ОСОБА_3 . у
постійне безстрокове  користування.

Згідно ст.. 20
ЗК України (в редакції 1970 р.) відповідно до
Засад  земельного  законодавства
Союзу  РСР і союзних республік право
землекористування
колгоспів,  радгоспів та інших  землекористувачів  засвідчується державними актами на право
користування землею. Право короткострокового
тимчасового   користування   землею засвідчується рішенням  органу,
який  надав  земельну
ділянку  в користування. Право
довгострокового    тимчасового    користування   землею засвідчується актами,  форма яких встановлюється  Радою
Міністрів Української РСР.

ОСОБА_3.  видане рішення виконавчого комітету
Сімферопольської міськради від 06.08.1963 р., в якому не зазначено про надання
йому земельної ділянки у безстрокове користування. Договору про  надання земельної ділянки у безстрокове
користування для будівництва позивачем також не надано. Вимоги  про добудову будинку та сдачу його в
експлуатацію ОСОБА_3. виконані не були.

Згідно ст.. 23
ЗК України (в редакції 1970 р.) землекористувачі мають    право
і   повинні   користуватися земельними ділянками в тих
цілях, для яких вони їм надані.

Згідно ч. 2 ст.
36 ЗК України (в редакції 1970 р.) право користування земельною ділянкою може
бути  припинене  при невикористанні протягом  двох
років  підряд земельної  ділянки.

Земельна ділянка
надавалася ОСОБА_3 . у 1963 р. для добудови жилого будинку та сдачі його в
експлуатацію, проте згідно висновку техніка СМБРТІ Безкровного В.Р.,
погодженого з відділом комунального господарства Сімферопольської міської ради,
станом на 21.12.1968 р. на земельній ділянці, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1частково закладений фундамент, частково зведений цоколь та збудована тимчасова
будівля. Зазначені споруди  в СМБРТІ не
зареєстровані.

Таким
чином,  після ухвалення рішення
Сімферопольською міською радою народних депутатів, земельна ділянка ОСОБА_3 .
за призначенням (тобто добудова будинку та сдача його до експлуатації) не використовувалася.

Після смерті
ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1., позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті батька, проте йому було відмовлено у видачі
свідоцтва в зв'язку з тим, що споруди, які знаходилися на земельній ділянці не
введені до експлуатації.

Згідно ст.. 22
ЗК України (в редакції 1970р.) приступати
до  користування  наданою
земельною  ділянкою  до встановлення  відповідними
землевпорядними  органами   меж
цієї ділянки   в  натурі
(на  місцевості)  і
видачі  документа,  який засвідчує право користування землею,
забороняється.

Позивач
ОСОБА_1.  зайняв спірну земельну ділянку
після смерті батька у 1985 р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 не був, що
підтверджується копією домової книги та не заперечувалося ним в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 549
ЦК України визнається,
що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він
фактично  вступив  в
управління  або  володіння спадковим майном.

Вирішуючи
питання про  право власності спадкодавця
- ОСОБА_3. на спірну земельну ділянку суд виходить з того, що на момент її
передачі й до смерті останнього, земельні ділянки передавалися лише у
користування для будівництва жилого будинку, право приватної власності на який
виникало у забудовника після здачі його до експлуатації, про що видавалося
відповідне свідоцтво.

Розглядаючи
вимоги позивача про його право на безстрокове користування земельною ділянкою в
порядку спадкування після смерті батька, суд звертає увагу на те, що договір на
безстрокове користування земельною ділянкою з ОСОБА_3. не укладався. Її було
передано для добудови будинку внаслідок відмови
від будівництва ОСОБА_4., з яким наразі такий договір був укладений та
рішенням виконавчого комітету Сімферопольської міської ради він був
зобов'язаний, як забудовник протягом трьох місяців оформити  всю технічну документацію на будівництво та в
разі неоформлення її без поважних причин, передбачено, що він втрачає право
будівництва.

Таким чином, на
момент відкриття спадщини, до її складу право власності на будівлі, що розташовані
на спірній земельній ділянці та на саму земельну ділянку або на право
безстрокового користування нею, не входило, в зв'язку з чим,  суд не може визнати використання земельної
ділянки позивачем правомірною та вимоги про визнання за ним  прав, що зазначені в позовних вимогах, в
порядку спадкування після смерті батька задоволенню не підлягають. На момент
смерті спадкодавця, останній вказаними правами
не володів. Також, необґрунтованими є вимоги позивача про визнання за
ним права власності на будівельні матеріали на підставі набувальної давності
(ст.344 ЦК України), бо їх найменування та кількість в позові не зазначена, та,
крім того, його право на них відповідачем не оспорюється.

Є
необґрунтованими також його одночасні посилання на ст.119 ЗК України, як на
підставу для задоволення вимог про визнання за ним права безстрокового
котистування ділянкою, бо цією нормою лише передбачено право  громадян, які
відкрито, безперервно користуються
нею, звернутися до органів
державної влади або місцевого самоврядування  з клопотанням
про передачу її у власність або надання у користування. У встановленому
порядку ОСОБА_1. за наданням земельної ділянки не звертався.

Суд не
вбачає підстав для скасування рішень Сімферопольської міської ради 25 сесії ІV
скликання №378 від 18.02.2005 р., 26 сесії ІV скликання №406 від 21.04.2005 р.
та державного акту на право власності на земельну ділянку  серії КМ №021424, виданого на ім'я ОСОБА_2.
Доказів на підтвердження неправомірності цих рішень позивачем в судовому
засіданні не надано. Оскаржувані рішення Сімферопольської міської ради прийняті
на підставі належним чином узгодженої технічної документації в порядку
передбаченому законом.

На
підставі ст..ст. 20,22,23, ч.2 ст.36 ЗК України (в ред.1970 р.), ч.1 ст.549 ЦК
України ( в ред..1963 р.), ст..344, п.8 Прикінцевих та перехідних положень  ЦК України, ст..119 ЗК України, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60,   209,
212 - 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до Сімферопольської міської ради, ОСОБА_2про скасування рішень,
державного акту, визнання права власності та права користування землею -
відмовити.

На рішення може
бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд
Автономної Республіки Крим через Київський районний суд міста Сімферополя
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яка
подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя