Справа № 2-1007/08
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 року Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого
судді:               Католікяна М.О.,

при
секретарі:                        Дятленко
М.О.,

з участю:

- позивача ОСОБА_1;

- представника позивача Кириченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
в залі суду в місті Дніпропетровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3про стягнення боргу за
договором позики,

установив:

09 липня 2007 року до суду звернулися
ОСОБА_1 та ОСОБА_4із цим позовом. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що між
ними та відповідачами 10.06.2002 р. було укладено договір позики, відповідно до
умов якого позивачі передали відповідачам 10 000,00 доларів США строком до
10.07.2004 р. Відповідачі дотепер не повернули суму позики, що явилося причиною
звернення позивачів до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики в
сумі 53 200,00 грн., інфляційних в сумі 19 671,63 грн., трьох відсотків річних
в сумі 4 744,27 грн., відсотків у розмірі облікової ставки НБУ в сумі 13 910,71
грн., а також судових витрат

(а.с. 5 - 8, 12 - 14, 26 - 31).

09 червня 2008 року у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 ОСОБА_1 уточнив позов та
просив стягнути суму боргу на свою користь (а.с. 87).

Позивач, його представник у судовому засіданні позов підтримали у повному
обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним
чином, про що свідчить оголошення у газеті «Вісті Придніпров'я» (№ 47(939) від
19.06.2008 р.). У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності
зі вказаною вище обставиною дає судові підстави вважати причини неявки
відповідачів або їх представників неповажними, а також для застосування
положень ч.ч. 2, 4 ст. 169 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом було встановлено, що 10.06.2002 р. між ОСОБА_1, ОСОБА_4, з одного
боку, та відповідачами, з другого боку, було укладено договір позики,
відповідно до умов якого ОСОБА_1, ОСОБА_4 передали відповідачам у позику 10
000,00 доларів США строком до 10.07.2004 р. На підтвердження укладення
правочину та передачі коштів була складена розписка (а.с. 36).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, виданого 26.03.2008 р. Виконавчим комітетом Любимівської
сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області (актовий
запис

№ 23) (а.с. 86).

Дотепер відповідачі борг не повернули.

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

В
силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Відповідно
до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає
у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту
передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно
з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені
родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які
були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором.

За
спірним договором позики позивач передав відповідачам спірну суму, про що
свідчить розписка, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1046 ЦК України,
було укладено.

Таким
чином, заборгованість за договором позики за станом на 10.07.2004 р. складає 53
195,00 грн. відповідно до наступного розрахунку:

10 000,00 х 5,3195 = 53 195,00, де:

-     10
000,00 - сума позики;

-     5,3195 - офіційний курс долара
США до гривні України на 10.07.2004 р.

Суд
вважає помилковою вимогу про стягнення 53 200,00 грн., оскільки це не
узгоджується з офіційними даними Національного банку України.

У
відповідності з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму згідно зі ст. 625
цього Кодексу.

В
силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора має сплатити, у тому числі три відсотки
річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено
договором або законом.

Як
вбачається з укладеного сторонами договору позики, сторонами не були включені в
них положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов'язання, отже,
вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних обґрунтована
й підлягає задоволенню.

Три
відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов'язань складає 4 787,55 грн.
відповідно до наступного розрахунку:

53 195,00 х 3 % &divide; 12 х
36 = 4 787,55, де:

- 53 195,00 - сума позики;

- 12 - кількість місяців у році;

- 36 - кількість місяців з 11.07.2004 р. по
09.07.2007 р. (день звернення до суду).

Водночас,
зважаючи на те, що позивач просить стягнути на його користь 4 744,27 грн., суд
розглянув справу саме в межах заявлених вимог і вважає за необхідне стягнути з
відповідача три відсотки річних у цій сумі.

Відповідно
до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від
позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або
законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні
облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ураховуючи
зміст приведеної норми, а також те, що договором позики не був встановлений
розмір процентів, з відповідачів необхідно також стягнути відсотки у розмірі
облікової ставки Національного банку України в сумі 13 910,71 грн. відповідно
до доданого до справи розрахунку (а.с.а.с. 43, 44).

Суд
вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідачів інфляційних не підлягає
задоволенню, оскільки предметом позики були долари США, а тому положення ст.
625 ЦК України у частині нарахування інфляційних на спірні правовідносини не
розповсюджуються.

Відповідно
до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного законодавства.

Згідно
зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно
з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового
обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються.

Ураховуючи
зміст наведених вище норм та встановлені в засіданні обставини, суд доходить
висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково, а саме: стягнути у
солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість за
договором позики в сумі 53 195,00 грн., три відсотки річних в сумі 4 744,25
грн., відсотки у розмірі облікової ставки НБУ в сумі 13 910,71 грн.

У
порядку ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача пропорційно
задоволеній частці позову підлягають стягненню витрати з оплати судового збору
в сумі 718,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справи в сумі 30,00 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 526, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 79, 81, 88, 169, 208, 209, 212 -
215, 218, 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3про стягнення боргу за
договором позики задовольнити частково.

Стягнути
у солідарному порядку із ОСОБА_2,
ОСОБА_3на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10
червня 2002 року в сумі 53 195,00 грн., три відсотки річних в сумі 4 744,27
грн., відсотки у розмірі облікової ставки Національного банку України в сумі 13
910,71 грн., витрати з оплати судового збору в сумі 718,50 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн., разом -
72 598,48 грн.

У
задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Заочне
рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого
Цивільним процесуальним кодексом України.

Головуючий
суддя: