Справа № 2-2658/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

9  червня   2008 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі:

головуючого судді
Шенцевої О.П.,

при секретарі
Ющенко В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики та відсотків за прострочення зобов'язання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду  з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення  боргу на тій підставі, що 30 березня
2003  року за усною домовленістю  відповідачі
позичили у нього  8000,00 доларів
США для розвитку їх підприємницької діяльності
і  зобов'язалися повернути їх за
першою вимогою.   Коли у квітні 2003 року
захворіла його, позивача, дружина, він звернувся з проханням до
відповідачів  повернути гроші,
відповідачі  обіцяли скласти розписку про
отримання коштів та повернути борг, проте згодом стали ухилятися від повернення
боргу і до цього часі свої зобов'язання щодо повернення суми позики не
виконали.

У
судовому   позивач |позовниця,позивачка| та його
представник позов підтримали,  просять
суд  стягнути  з відповідачів суму боргу у розмірі 8
000  доларів США, що по курсу НБУ на день
подання  позову становить 41000,00
гривень, та 3  відсотки річних у розмірі
3690,00  гривень. Позивач  обґрунтовує
свої позовні вимоги положеннями ст.1046 ЦК України, згідно з якою за
договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів
(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості,  та
ст.625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідачі та їх  представник
позов не визнали, просять у позові відмовити,  надали суду письмову заяву про розгляд
справи  та прийняття судового за їх  відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, пояснення представників сторін,  вивчивши
матеріали справи та надані документи, суд вважає, що позов  підлягає
задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що  30
березня 2003  року  за усною домовленістю між ОСОБА_1  з одного боку та  ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 з другого боку виникли договірні
зобов'язання, згідно з якими позивач передав відповідачам грошові кошти
у розмірі 8000,00 доларів США, а відповідачі
зобов'язалася повернути суму боргу за першою вимогою позивача.

Даний факт отримання грошей підтверджується  висновком судової експертизи звукозапису
Одеського НДІ судових експертиз №12297,14958/07, з якого вбачається, що  20 жовтня 2004 року в присутності ОСОБА_4  відбулась розмова позивача ОСОБА_1  з
відповідачкою  ОСОБА_2,  а потім і
з  відповідачем  ОСОБА_3, який приєднався до їх розмови,  з тексту якої встановлено визнання відповідачами
боргу у розмірі 8000 доларів США.

22 серпня 2006
року при звернені  позивача до  Одеської морської академії,  де працює відповідачка  ОСОБА_2, також вiдбулась розмова з  ОСОБА_1
в присутності проректора академiї
ОСОБА_5.  Дана розмова також була
записана  на диктофон.

За результатами всебiчного аналiзу
звукозаписiв в процесi  судової
експертизи були зробленi висновки щодо iдентичностi голосiв відповідачки та
позивача,  записаних на фонограмах №1 та
№2, а фонограми визнано первинними.

Крім того, опитана в судовому засіданні
свiдок ОСОБА_4 пiдтвердила, що була присутня при розмові ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, розмова була  записана на диктофон,  підтвердила визнання відповідачами боргу
перед позивачем у розмірі 8000,00 доларів США.

У
відповідності до абзацу  2 ч. 1 ст. 218
ЦК України, у разі недодержання сторонами письмової форми правочину заперечення
однією зі сторін факту вчинення такого правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та
іншими доказами.

Відповідно
до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість
речей того ж роду та такої ж якості.

З огляду на положення  ст.60 ЦПК України, згідно з якими  кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
відповідачами не надано суду жодного доказу щодо безгрошовості договору позики,
зокрема доказів їх  звернень з питання  розгляду спірних відносин щодо договору
позики з позивачем  шляхом кримінального
судочинства.

Оскільки згідно
зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею і єдиним законним способом
платежу на території України є гривня, та з урахуванням того, що за приписами
ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу,  стягненню з відповідачів підлягає
сума, еквівалентна долару  за курсом
Національного банку України, що на день ухвалення рішення судом  становив 485 гри (4,85 грн. за один долар
США). Сума боргу
відповідачів перед позивачем становить
38800,00 гривень (8000 х 4,85).

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою передбачено:      боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

З урахування того, що відповідачі несвоєчасно
виконали свої грошові зобов'язання за договором позики вони повинні  сплатити
ОСОБА_1  суму трьох процентів  річних від простроченої суми боргу у розмірі
5 820,00 гривень (38800,00 х   3%   х  5
років).

Відповідно
до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідачів  на користь позивача     понесені ним судові витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката, у розмірі 1400 гривень  та судові витрати  по сплаті державного мита в сумі 51,00
гривні

На підставі
викладеного та керуючись
ст.ст.218,625,1046,1050 ЦК України, ст.ст. 10,58,59, 60, 88, 208, 209,
212, 213, 215  ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1  -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на
користь ОСОБА_1  суму  боргу у розмiрi 38800,00 гривень, суму за
прострочення грошового зобов'язання у розмірі 5 820,00 гривень,
суму судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги
адвоката  у розмірі 1400,00 гривень,  суму судових витрат  по сплаті судового збору за подання позову до
суду у розмірі 51,00  гривні,  а всього 46 071,00 гривень.

Стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь держави суму державного мита у
розмірі  395,20 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання заяви про його оскарження до Приморського районного суду
м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення та подання апеляційної
скарги  протягом двадцяти днів  з дня подання заяви про його оскарження.

Суддя