Справа №2-73/2008р.
(Справа №2-898/2007 р.)
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 березня 2008 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючої - судді Корсун О.М.

при секретарі - Лимар К.І.

з участю позивачів вони ж відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, та їх представника ОСОБА_3, позивачів вони ж відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, їх представника ОСОБА_6 (фізичні особи), представника третьої особи - ОСОБА_17. (юридична особа),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до виконкому Пирятинської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту шлюбних відносин, факту прийняття спадщини та права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на частину будинку та грошового вкладу,

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до виконкому Пирятинської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту шлюбних відносин, факту прийняття спадщини та права власності на спадкове майно.

Позивачі вони ж відповідачі та їх представник ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримали і пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який проживав АДРЕСА_1 і доводиться позивачам батьком. Вони є спадкоємцями по закону на майно батька, а саме на будинок у якому він проживав і який одержаний ним у спадщину від його батьків. Вони своєчасно подали заяви до Пирятинської державної нотаріальної контори про прийняття ними спадщини. Проте в оформленні спадщини їм було відмовлено в зв'язку з тим, що їхній батько при житті не оформив на себе належним чином спадкове майно після смерті його матері, відсутній правовстановлюючий документ про право його матері на подружню долю у спадковому майні та відсутні документи про наявність шлюбних відносин його батьків. У фактичному шлюбі батьки ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували з 1933 року, але шлюб зареєстровано в органах ЗАГС не було. З часу вступу в шлюбні відносини до смерті ОСОБА_7 до 1962 року вони проживали разом, однією сім'єю, і відповідно ОСОБА_9- змінила своє дівоче прізвище на прізвище чоловіка, вели спільне господарство, мали дітей, які також носили прізвище ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняли спадкоємці першої черги по закону: ОСОБА_9 та син ОСОБА_7. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 19.04.1965 року виданого Пирятинською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого Лубенським МБТІ належало по ј спадкового домоволодіння. Крім того, у свідоцтві було вказано, що дружина померлого - ОСОБА_9 має право на Ѕ частину домоволодіння, проте свідоцтво на подружню долю нотаріусом видано не було у зв'язку з відсутністю свідоцтва про шлюб між померлим ОСОБА_8 та ОСОБА_9. У зв'язку з відсутністю свідоцтва на подружню долю і не дивлячись на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину, дружина померлого має право на ѕ частини будинковолодіння і ця частина зареєстрована за нею Лубенським МБТІ, нотаріус відмовила їм в оформленні спадщини. Згідно заповіту від 07.08.1992 року ОСОБА_9. все своє майно заповіла своєму сину ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9. На час її смерті батько позивачів відповідно до свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_8 був власником ј частини будинковолодіння. Після смерті ОСОБА_9 їхній батько не звертався із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору, не був прописаний та не проживав на день її смерті в її будинку, проте фактично вступив в управління спадковим майном, а саме користувався будинком та присадибною ділянкою, утримував їх в належному стані. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів помер. Вони вважають, що є спадкоємцями майна померлого батька, інші спадкоємці відсутні. Нотаріальна контора не може їм видати свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які б підтверджували право спадкодавця на майно. Речі, а саме: кожух, вишиту сорочку, жилетку зі спідницею та кребдишинову блузку, які були предоставлені в судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з посиланням останніх на те, що вказані речі належали їхнім батьку та матері, вони у ОСОБА_8 та ОСОБА_9. не бачили, про успадковані килими їм також нічого не відомо. Просять визнати факт шлюбних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 1933 року до 1962 року дня смерті ОСОБА_8; визнати за ОСОБА_9 право на Ѕ частину будинковолодіння АДРЕСА_1 як подружню долю нажитому майні під час її шлюбу з ОСОБА_8, померлого у 1962 році; визнати факт прийняття спадщини за заповітом їхнім батьком ОСОБА_7 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_9, шляхом вступу в управління та володіння спадковим будинковолодінням та його право власності в порядку успадкування на ѕ частини будинковолодінння АДРЕСА_1; визнати за ними ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину кожному будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку успадкування майна їхнього батька ОСОБА_7; зобов'язати Лубенське МБТІ зареєструвати за ними вищезазначене будинковолодіння, а в позовних вимогах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять відмовити повністю.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на частину будинку та грошового вкладу.

В судовому засіданні позивачі вони ж відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_6 позовні вимоги змінили і не ставлять питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання недійсним заповіту, визнання права власності на частину грошового вкладу та пояснили, що дійсно їхні батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували в шлюбі з 1933 року і проживали в будинковолодіннні АДРЕСА_1, який спільно збудували за період сумісного проживання. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їхній батько ОСОБА_8 відкрилася спадщина на половину глинобетонного покритого очеретом зазначеного будинку, який являвся власністю померлого. На той час їхній брат ОСОБА_7 навчався в технікумі і за отриманням спадщини після смерті батька у шестимісячний термін до нотаріуса не звертався. Вони після смерті батька та за згодою матері отримали у спадок речі, що були особистою власністю батька, ОСОБА_4 отримала кожух і один килимок Чернігівської фабрики, ОСОБА_5 отримала килимок того ж виробництва. Вони разом за власні кошти, власними зусиллями та шляхом найму робочих зробили капітальний ремонт будинку, обклали будинок цеглою, перекрили шифером дах, добудували веранду, провели в будинок воду, газ, перекрили черепицею дах сараю та виконали інші роботи. Замовником проекту на газ виступав їхній брат ОСОБА_7 в зв'язку із зазначеним, вони вважають, що разом з матір'ю фактично прийняли спадщину батька і свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на частину домоволодіння АДРЕСА_1 про існування якого їм не було відомо повинно бути визнано недійсним в частині права ОСОБА_7, оскільки підставою для його видачі були документи, що не відповідають дійсності. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їхня мати. Після смерті якої ніяких ремонтних робіт в спірному будинковолодінні вони не проводили. У вказаному будинковолодінні проживав їхній брат ОСОБА_7. Відкрилася спадщина на належні їй 2/3 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та грошові вклади. Після її смерті ОСОБА_4 отримала у спадщину маленький килимок та вишиту мамину сорочку, а ОСОБА_5 отримала жилетку зі спідницею та кребдишинову блузку. Брат - ОСОБА_8 ОСОБА_7 - нічого не отримував, бо мав своє домоволодіння у м. Пирятині, яке вони допомагали йому будувати. На момент смерті матері вони були пенсійного віку і мали право на обов'язкову долю. В зв'язку з вищевикладеним вони вважають, що їхній матері повинно належати 5/8 частин домоволодіння, їхньому брату 1/8 частина домоволодіння, а їм ј частина. Що стосуються другого випадку коли померла мати, то вони вважають, що оскільки є заповіт і вони його не оспорюють, в зв'язку з цим вони прийняли спадщину і мають право на обов'язкову долю, яка складає 2/3 від тієї частини, яку б вони отримали якби не було заповіту. На день смерті матері вони були обоє пенсійного віку і мали право на обов'язкову долю. Обов'язкова доля складає 2/3 частини. 5/8 :3=5/24Ч2/3=10,72 з урахуванням двох частин виходить 20,72. якщо 20,72+1/4 після смерті матері по їхнім підрахункам це складає 19,36 частин, кожному по 1/3 частини. І просять визнати за ними по 19,36 частини, а позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме визнати факт шлюбних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 1936 року до 1962 року дня смерті ОСОБА_8 та визнати за ОСОБА_9 право на Ѕ частину будинковолодіння АДРЕСА_1 як подружню долю нажитому майні під час її шлюбу з ОСОБА_8, померлого у 1962 році, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Представник відповідача виконавчого комітету Пирятинської міської ради у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, з позовом згоден.

Представник третьої особи пояснила, що після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пройшло більше 40 років. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до нотаріальної контори про прийняття частини спадщини не зверталися. Вони посилаються на те, що взявши речі у своїх батьків, вони прийняли спадщину. Після смерті у 2000 році матері ОСОБА_9 прийняв спадщину, подав заяву. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доводяться дочками померлої ОСОБА_9. і якщо вони пропустили строк з поважної причини, то можна продовжити строк для прийняття спадщини.

Суд, заслухавши показання сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживали з 1933 до 1962 року разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23). Від шлюбу мають дітей ОСОБА_5 (а.с.48,49), ОСОБА_4 (а.с.44,45), ОСОБА_7 (а.с.21). У спільній сумісній власності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мали будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с.7-12). ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 (а.с.18). 19.04.1965 року нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину по закону після померлого ОСОБА_7 відповідно до якого ОСОБА_9. та ОСОБА_7, що проживали АДРЕСА_1 були спадкоємцями половини вказаного будинковолодіння, друга половина цього ж будинковолодіння належала ОСОБА_9. (а.с.16). ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 (а.с.19). Відповідно до заповіту від 07.08.1992 року ОСОБА_9 все своє майно заповіла ОСОБА_7 (а.с.20). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (а.с.22). Після його смерті залишилося майно (а.с.7-12), ОСОБА_1 (а.с.13) та ОСОБА_2 (а.с.15) є його спадкоємцями. Згідно довідки ВАТ «Лубнигаз» ОСОБА_7 виступав замовником проектної документації по газифікації будинку за адресою АДРЕСА_1(а.с.105).

Зазначені обставини та вступ в управління спадковим майном ОСОБА_7 підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які пояснили, що після смерті ОСОБА_9 в будинку проживав її син ОСОБА_7, а свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13,ОСОБА_14 пояснили, що після смерті ОСОБА_9 в будинковолодінні АДРЕСА_1 проживав ОСОБА_7 із дружиною. Ними було виконано такі роботи: проведено воду та газ до будинку, поклеєно шпалери, встановлено газовий лічильник, встановлено паркан. Роботи проводили своїми силами та наймали людей і проводили особисто з ними розрахунок грошима.

Свідки ОСОБА_15, яка пояснила, що її мати ОСОБА_5 отримала від своїх батьків сорочку, спідницю та коврик, ОСОБА_16, який пояснив що після смерті 1962 року діда його мати та тітка обложили цеглою будинок, після смерті баби, його мати ОСОБА_4 отримала коврик та рубашку, а після смерті діда взяла кожух.

У зв'язку з вище викладеним суд вважає, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі, а позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, так як після смерті їхніх батьків спочатку батька - ОСОБА_7, а потім матері - ОСОБА_9. відкрилася спадщина на частину будинковолодіння АДРЕСА_1. Вони стверджували, що ними було успадковано частини будинковолодіння, так як і після смерті батька, і після смерті матері вони отримали у спадок речі, що були особистою власністю батьків, а крім того після смерті ОСОБА_7 давали гроші для проведення ремонту будинку. Ці факти в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16. Але суд критично ставиться до їхніх показань, так як вони зі свідками перебувають в родинних відносинах, останні доводяться їм дітьми. Іншими свідками в судовому засіданні даний факт не було підтверджено. Тому суд вважає, що в судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_5 факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_9. доведено не було.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилаються на те, що на час смерті матері були особами пенсійного віку, і незалежно від змісту заповіту, від 07.08.1992 року, вони мали право на обов'язкову частку у спадщині, проте в судовому засідання було встановлено, що заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини вони не подавали, в управління спадковим майном не вступили.

Визнання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на частину домоволодіння АДРЕСА_1 недійсним в частині права ОСОБА_7, про існування якого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було відомо, не знаходить підстав, оскільки в судовому засіданні не було доведено, що підставою для видачі вказаного свідоцтва послужили документи, які не відповідають дійсності.

Відповідно до ст.549 ЦК України (в ред.1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управлінням або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжуються до трьох місяців.

Згідно зі ст. 535 ЦК України (в ред.1963 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружини, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Керуючись ст. ст.10, 11, 209, 212, 214, 215, 259 ЦПК України, ст.ст.529, 535, 549 ЦК України (в ред.1963 року), ст.1261 ЦК України, с у д -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати факт шлюбних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 1933 року до 1962 року дня смерті ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_9 право на Ѕ частину будинковолодіння АДРЕСА_1 як подружню долю в нажитому майні під час її шлюбу з ОСОБА_8, який помер у 1962 році.

Визнати факт прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_7 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері ОСОБА_9, шляхом вступу в управління та володіння спадковим будинковолодінням та його право власності в порядку успадкування на ѕ частини будинковолодінння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину кожному будинковолодіння АДРЕСА_1 в порядку успадкування майна їхнього батька ОСОБА_7.

Зобов'язати комунальне підприємство «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» зареєструвати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинковолодіння АДРЕСА_1.

Відмовити ОСОБА_4, ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог.

На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення та апеляційна скарга протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя -