Справа № 2-3/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

11
січня 2008 року Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого            -                  судді   Губської Л.В.

при секретарі
Кобяковій О.М.

за
участю позивача
ОСОБА_3.

відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_4.

представників:

позивача
ОСОБА_5

відповідача
ОСОБА_6

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ясинуватій цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права
розпорядження житлом і відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи - державний нотаріус Ясинуватської
державної нотаріальної контори Дорменок Юлія Миколаївна та ОСОБА_11, про
визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності на житло,
договору дарування житлового будинку, договору купівлі-продажу житлового
будинку,  скасування державної реєстрації
права власності на житловий будинок та визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

25.04.2006
року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
усунення перешкод  у здійсненні права
розпорядження житлом та відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що на
підставі договору дарування від 28.06.1990 року він є власником житлового
будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, і бажає вільно розпоряджатися
своєю власністю, а саме продати будинок, однак, відповідачі перешкоджають йому
в цьому, попереджаючи потенційних покупців, що будинок  насправді не належить продавцю і, придбавши
його, вони матимуть клопіт.
Перешкоджаючи у здійсненні його законного права, відповідачі завдають
йому моральної шкоди.

ОСОБА_2
подала зустрічний позов до ОСОБА_1 та Красногорівської сільської ради про
визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житловий
будинок, розташований за адресою:АДРЕСА_1, визнання недійсним та скасування
договору дарування цього будинку на ім»я відповідача, скасування державної
реєстрації права власності на цей будинок та визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування за іншими особами.

В
зв»язку зі смертю ОСОБА_2 ухвалою суду від 17.10.2007 року до участі в справі в
якості позивача за зустрічним позовом як правонаступника залучено ОСОБА_3, який
доповнив позовні вимоги, вимагаючи визнати недійсним також договір
купівлі-продажу спірного будинку від
28.09.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 В обгрунтування своїх
вимог він  зазначив, що  житловий будинок за адресоюАДРЕСА_1,  належав батькові  його дружини ОСОБА_7, який власноруч цей
будинок збудував, а потім дозволив в ньому проживати своєму другу ОСОБА_8. В
подальшому дружина ОСОБА_9 - мати відповідача ОСОБА_1 - незаконно отримала
свідоцтво про право власності на цей будинок, присвоївши таким чином чуже
майно, яке потім подарувала синові, а той в свою чергу продав будинок ОСОБА_4

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву про відмову від
своїх позовних вимог (а.с.66) і відмова прийнята судом, провадження у справі в
цій частині закрито ухвалою суду.

Позивач
за зустрічним позовом ОСОБА_3 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і
пояснив, що  АДРЕСА_1, належав батькові
його дружини ОСОБА_7, який той  побудував
у 1927 році. Пізніше на цій же земельній ділянці її батько побудував ще один
житловий будинок №21, в якому став проживати зі своєю сім»єю, а в першому
будинку дозволив жити своєму другові ОСОБА_8 з дружиною. У 1972 році
дружинаОСОБА_9 померла і він невдовзі одружився з матір»ю відповідача
ОСОБА_10., з якою  став проживати в тому
ж будинку.  У 2006 році їм з дружиною
стало  відомо, що мати відповідача у 1989
році незаконно отримала у виконавчому комітеті свідоцтво про право власності на  зазначений будинок, після чого подарувала
його своєму синові ОСОБА_1, який у вересні 2006 року, в період розгляду справи
в суді, незаконно продав будинок ОСОБА_4
Вважав, що право власності на будинок №23 отримано ОСОБА_1 незаконно,
оскільки дійсний власник будинку ОСОБА_7 нікому його не дарував і не продавав,
а лише дозволив тимчасово мешкати.
Просив скасувати свідоцтво про право власності на будинок, видане на
ім»я ОСОБА_9 на підставі рішення
виконкому Красногорівської сільської ради народних депутатів №51 від
13.09.1989 року, а також договір дарування будинку від 28.06.1990 року на
ім»яОСОБА_1 , укладений на підставі
зазначеного свідоцтва про право власності, а також договір
купівлі-продажу будинку, укладений 28.09.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, та
визнати право власності на спірний будинок за спадкоємцямиОСОБА_7

Відповідач
ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_3не визнав і пояснив, що  ОСОБА_7. дозволив жити в збудованому ним
саманному будинку сім»їОСОБА_9, дружиною якого була його мати. У 1989 році мати
на законних підставах оформила право власності на будинок, який на той час вже
був значно перебудований,  і у 1990 році
подарувала будинок йому.  До самої смерті
матері, тобто до 1999 року, ні ОСОБА_7., ні його спадкоємці на будинок не
претендували і вимог стосовно виселення не заявляли.  В 2006 році він продав будинок ОСОБА_4.,
оскільки тривалий час шукав покупців. Про те, що він не має права відчужувати
будинок до розгляду справи в суді, він не знав, оскільки арешт на будинок
накладений не був. Просив у позові відмовити.

Відповідач
ОСОБА_4 позов не визнав і пояснив, що він дізнався про продаж спірного будинку
з об»яви в газеті «Алло».  Зв»язавшись
з  продавцем по телефону, він приїхав
оглянути будинок і вони домовились про ціну. Договір укладали в державній
нотаріальній  конторі, при цьому у
нотаріуса не було ніяких претензій до наданих документів на будинок.

Представник
Красногорівської сільської ради Ясинуватського району в судове засідання не
з»явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с.99).

Третя
особа - Ясинуватський державний нотаріус Дорменок Ю.М. пояснила, що  при укладенні договору купівлі-продажу
будинку від 28.09.2006 року  їй були
надані договір дарування будинку і державний акт на земельну ділянку, які
ніякого сумніву у неї не викликали.
Зробивши відповідні запити, вона посвідчила вказаний договір, оскільки
будь-яких обставин, забороняючих цю угоду, виявлено не було.

Третя
особа ОСОБА_11 в судове засідання повторно не з»явилась, відмовившись від
отримання судової повістки (а.с.141).  Зі
слів позивача ОСОБА_3про розгляд справи повідомлена, до суду з»являтись не
бажає. Відповідно до ч.8 ст.76 ЦПК України, особа, яка відмовилася одержати
судову повістку, вважається повідомленою.

Заслухавши
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали
інвентарізаційних справ , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає за необхідне
до правовідносин сторін, що виникли до 2003 року, застосовувати положення
Цивільного кодексу України 2003 року, оскільки ці правовідносини  продовжують існувати після набрання цим
Кодексом чинності.

Відповідно
до  ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно
до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та обов»язків.

Судом
установлено, що  22.09.1989 року
виконкомом Красногорівської сільської ради Ясинуватського району на підставі
рішення виконкому від 13.09.1989 року №51 ОСОБА_9 видано свідоцтво про право
власності на АДРЕСА_1 (а.с.101).  Про
наявність  цього свідоцтва  позивачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3. стало відомо
лише у 2006 році, ця обставина ніким не оспорюється.

Разом
з тим, в суді  установлено, що рішення
виконкому Красногорівської сільської ради №51 від 13.09.1989 року, на підставі
якого видано свідоцтво про право власності на будинок, не існує взагалі, в
зв»язку з чим  відносно голови
Красногорівської сільської ради Мішеніної Л.О., яка посвідчила офіційний
документ, що містив завідомо направдиві відомості, було порушено кримінальну
справу за ст.366 ч.1 КК України  і
закрито із закінченням строку давності (а.с.45).

Таким
чином, суд дійшов висновку, що оспорюване позивачем ОСОБА_3 свідоцтво про право
приватної власності на АДРЕСА_1, видане 22.09.1989 року на ім»я ОСОБА_9, є
недійсним, оскільки воно видано на підставі неіснуючого акту, тому позовні
вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судом
також установлено, що 28.06.1990 року ОСОБА_9. подарувала будинок №23 своєму
синові ОСОБА_1 про що свідчить договір дарування, посвідчений виконкомом
Красногорівської сільської ради (а.с.103-104).

Відповідно
до ч.5 ст.3 та п.2 ч.1 ст.14 Закону Української РСР  «Про державний нотаріат» від 25.12.1974р., що
діяв до 1993 року,  у населених пунктах,
де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом
СРСР "Про державний нотаріат", вчиняли виконавчі комітети міських,
селищних, сільських Рад народних депутатів.

В
зазначеному  договорі дарування право
власності дарителя на будинок
підтверджено довідкою  виконавчого
комітету Красногорівської сільської Ради народних депутатів Ясинуватського
району від 28.06.1990 року про належність будинку №23 ОСОБА_9, а не оспорюваним
свідоцтвом  від 22.09.1989 року (а.с.115-116).

Відповідно до
п.45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів  сільських,
селищних, міських Рад народних депутатів Української РСР, затвердженої наказом
Міністерстава юстиції Української РСР  №
1/5  від
19.01.1976р., що діяла в період 1989-90р.р.,  при нотаріальному посвідченні договорів про
відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільському
населенному пункті, подається один з передбачених у пункті 44 цієї Інструкції
документів, що підтверджують права власності відчужувача на жилий будинок
(частину будинку). При відсутності такого документа до договору додається
довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих, яка
підтверджує належність жилого будинку (частини будинку)  відчужувачу на підставі запису в
погосподарській книзі.

Доводи позивача
ОСОБА_3стосовно того, що будинок належав ОСОБА_7, не підтверджені ніякими
доказами.

Сам ОСОБА_7.
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.70), і за час свого життя будь-яких претензій стосовно
будинку ні  відповідачеві ОСОБА_1, ні
його матері ОСОБА_9 не пред»являв.  Право
власності ОСОБА_7 на будинок  №23  жодним документом не підтверджено,  крім того, про отримання свідоцтва про право
власності на будинок №23 ОСОБА_9він достовірно знав, оскільки  свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1 на
своє ім»я він отримав  одночасно з
ОСОБА_9на підставі того ж рішення виконкому
(а.с.102).

Відповідно  до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім обставин, що не потребують доказування.

Таким чином, позивач не
довів суду факту належності спірного будинку померлому ОСОБА_7, тому суд не
вбачає підстав для визнання незаконним і скасування   договору дарування будинку від 28.06.1990
року, оскільки він укладений в установленій законом формі, належність майна
підтверджено довідкою, яка ніким не оспорюється і яка в період 1989-1990 роки
відповідно до  діючого законодавства мала
статус  документу про право власності на
жилий будинок у сільській місцевості.

28.09.2006р.  на підставі зазначеного договору дарування
спірного будинку, який було належним чином зареєстровано в комунальному
підприємстві «Бюро технічної інвентаризації міста Донецька, державним нотаріусом
Ясинуватського державного нотаріального округу Дорменок Ю.М.  було посвідчено договір купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, укладений між ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 (а.с.37-38), при цьому нотаріусом
повною мірою були дотримані вимоги п.38
Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5 (далі
- Інструкція)  (а.с.113-134).

Той факт, що продавець не
повідомив в момент укладення договору про наявність спору в суді, не може бути
підставою для визнання договору недійсним, оскільки відповідно до ч.1 ст.215 ЦК
України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,
п»ятою-шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.12
Інструкції, за заявою зацікавленої особи, яка бажає звернутись до суду для
оспорювання права або факту, про посвідчення яких просить інша зацікавлена
особа, вчинення нотаріальної дії повинно бути відкладене на строк не більше
десяти днів.

Якщо за цей строк від суду
не буде одержано повідомлення про надходження заяви, нотаріальна дія повинна
бути вчинена.

У разі одержання від суду
повідомлення про надходження заяви зацікавленої особи, яка оспорює право або
факт, про посвідчення якого просить інша зацікавлена особа, вчинення
нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

З матеріалів справи
вбачається, що повідомлення про наявність спору в суді  до нотаріальної контори не надсилалось, як і
не накладався арешт на спірний будинок.

До того ж, як пояснив у суді
позивач, він не звертався із заявою про накладення арешту на будинок, оскільки
не вважав це доцільним. Крім того, він пояснив, що знав про намір відповідача
продати будинок, однак, подати заяву до нотаріуса, як особа, інтереси якої
зачипаються, не побажав.

Таким чином суд не вбачає
підстав для визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу  АДРЕСА_1, від 28.09.2006 року, посвідченого
державним нотаріусом Ясинуватського державного нотаріального  округу, а тому і  позовні вимоги про скасування державної
реєстрації  права власності на цей
будинок та визнання права власності на нього за іншими особами  задоволенню не підлягають.

На підставі    викладеного   і керуючись ст.ст.3,10,11,57-60,212-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про
право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,  видане 22 вересня 1989 року на ім»я ОСОБА_9
на підставі рішення виконкому Красногорівської сільської ради народних
депутатів Ясинуватського району від 13.09.1989 року №51.

В решті позовних вимог  -   відмовити.

Рішення може
бути  оскаржене до Апеляційного
суду Донецької області через Ясинуватський міськрайонний суд.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення,
або протягом десяти днів без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя