Справа №2-915/08

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м.Берегово 10 грудня 2008 року
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Фейіра О.О. , при секретарі Пітерських М.О., з участю позивачкиа ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2, представника служби у справах дітей Боти Ю.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Берегово справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-служба к справах дітей Берегівської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої доньки-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження народження, у позивача. Позов мотивовано тим, що відповідач весною 2006 року обманим шляхом забрав у позивачки доньку ОСОБА_4 і тих пір під впливом психічного насильства утримує її у себе, не дозволяючи позивачу спілкуватися з донькою.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем малолітня донька була залишена на вихованні у неї, однак відповідач часто забирав доньку до себе. Згодом позивачка виїхала в Угорщину, де працювала, тому на 10 місяців залишила доньку на вихованні у відповідача. Коли вона весною 2006 року повернулася додому, відповідач відмовився віддати доньку і з тих пір утримує її у себе. Просила позов задовольнити. При цьому не могла суду пояснити причину написання заяви про відмову від батьківських прав на малолітню ОСОБА_4 і надання згоди на її усиновлення іншими. Не заперечувала те, що жодного разу не цікавилася успіхами доньки у школі, а на перший дзвоник не прийшла до школи, оскільки вважала помилкою віддавати дитину в школу у п»ять років.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав і пояснив, що при розірванні шлюбу місце проживання доньки визначено не було, однак вона залишилася з позивачкою. Відповідач надавав позивачці всіляку допомогу на утримання доньки, крім того донька по п»ять-шість днів жила у сторон почергово. В липні ж 2004 року позивачка сказала, що у неї інші плани на житя-вона виходить заміж в Угорщину, де про її дитину ніхто не знає, тому відповідач може забрати до себе доньку. Саме з липня 2004 року відповідач один виховує і утримує доньку. В цей період, до березня 2006 року, відповідач навіть платив позивачці аліменти, які відправляв поштою, щоб мати позивачки не знала, що вона залишила доньку на відповідача, а думала, що дитина з нею в Угорщині. Відповідач був готовий на всі умови позивачки, тільки б мати можливість виховувати доньку. У 2005 році позивачка взагалі відмовилася від батьківських прав на доньку. Також додав, що позивачка ніякої допомоги на утримання доньки ніколи не давала, вона не цікавиться її вихованням і розвитком, жодного разу не прийшла ні в дитячий садок, який відвідувала донька, ні в школу. Не принесила подарунків ні на свято Миколая, ні на інші свята. Не прийшла позивачка у школу навість на перший дзвоник, коли донька йшла у перший клас. Окрім того вважав, що позивачка не спроможна надавати дитині належне виховання і догляд, оскільки після відвідин матері, донька приходила додому брудною та не доглянутою. Ствердив, що ніколи не перешкоджав позивачці спілкуватися з донькою, однак позивачка сама не бажає зустрічатися з донькою.
Представник служби у справах дітей Бота Ю.В. суду пояснив, що побутові умови сторін однакові, однак, позивачка має на утриманні ще одну дитину, яку народила поза шлюбом, ніде не працює, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною, в той час як відповідач має місце праці і стабільний дохід. Крім того, малолітня з липня 2004 року, тобто з півторарічного віку, виховується відповідачем, ходить до школи с.Оросієво, тобто за місцем мешкання відповідача. Ствердив, що в ході готування висновку щодо вирішення спору, він спілкувався з односельчанами та сусідами відповідача, вчителями школи, яку відвідує малолітня ОСОБА_4 і всі вони давали відповідачу виключно позитивну характеристику, відзивалися виключно позитивно про якість виховання відповідачем малолітньої , здійснення ним догляду за донькою. В цей же час всі опитані ствердили, що позивачка не відвідує малолітню доньку, не цікавиться її успіхами у школі. Вважав, що відповідач може надати малолітній доньці належні виховання, утримання і догляд.
Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає в задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного .
Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із ним буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.
Сторони розірвали шлюб 13.11.2003 року. При винесені рішення про розірвання шлюбу місце проживання малолітньої дитини визначено не було ( а.с.6).
Як встановлено в судзасіданні, малолітня ОСОБА_4 з липня 2004 року, тобто з півторарічного віку, виховується відповідачем, ходить до школи с.Оросієво Берегівського району, тобто за місцем мешкання відповідача. Відповідач характеризується виключно з позитивної сторони, він має місце роботи і стабільний доход, хороші житлово-побутові умови (а.с.37-40). Згідно довідки-характеристики малолітньої ОСОБА_4, виданої Оросіївською ЗОШ від 24.11.2008 року, малолітня ОСОБА_4 належним чином вихована, відмінно навчається, батько дитини зразково доглядає за донькою, систематично цікавиться успішністю дитини, приводить її до школи та забирає зі школи ( а.с.41)
Характеристику позивачки, видану Неветленфалівською сільською радою, суд оцінює критично, оскільки у ній вказано, що малолітня донька ОСОБА_4 проживає з позивачкою і виховується нею в с.Ботар Виноградівського району в той час, як в суді встановлено, що малолітня з липня 2004 року виховується відповідачем ( а.с.11). Не заперечувала цей факт в судовому засіданні і сама позивачка.
З вищевказаних підстав суд оцінює критично і акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1, в якому вказано, що позивачка виховує двох малолітніх дочок ( а.с.12).
Крім того, зі слів позивачки вбачається, що вона в даний час не працює, оскільки знаходиться у відпусці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; не має місця роботи і чоловік, з яким позивачка проживає у фактичних шлюбних відносинах. Доходом позивачки є пенсія матері та допомога на новонароджену доньку.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачка жодного разу не відвідала школу, в якій навчається малолітня ОСОБА_4, не поцікавилася її успіхами у навчанні. Цей факт не заперечувала в судзасіданні і сама позивачка.
Згідно принцину 6 «Декларації прав дитини», дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків і, у всякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не має бути, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлученою із своєю матір»ю.
Такою винятковою обставиною суд вважає відмову позивачки від батьківських прав на малолітню ОСОБА_4, оформлену нотаріально завіреною заявою від 22.11.2005 року та конкретні обставини даної справи, що вказують на те, що позивачка не виконує своїх батьківських обов»язків щодо виховання та утримання малолітньої ОСОБА_4( а.с.24).
Суд відхиляє твердження позивачки та її представника про те, що батько, виховуючи малолітню, не зможе привити їй жіночих навиків, оскільки як встановлено в судзасіданні, малолітня ОСОБА_4 добре вихована, акуратно одягнена і загально розвинута.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись принципами 4,5, 6 «Декларації прав дитини», ст.161 СК України, ст.ст.15, 57-60, 208,209, 212, 292, 294 ЦПК України,
р і ш и в :
в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у позивача- відмовити.
З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися в приміщенні суду 15 грудня.
Заяву на апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня оголошення рішення. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.
Головуючий О.О.Фейір
Справа №2-915/08

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м.Берегово 10 грудня 2008 року
Берегівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Фейіра О.О. , при секретарі Пітерських М.О., з участю позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2, представника служби у справах дітей Боти Ю.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Берегово справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-служба к справах дітей Берегівської райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини,
В С Т А Н О В И В :
Зважаючи на потребу у наведенні доводів, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити ступну та резолютивну частини рішення.
Керуючись принципами 4,5, 6 «Декларації прав дитини», ст.161 СК України, ст.ст.15, 57-60, 208,209, 212, 292, 294 ЦПК України,
р і ш и в :
в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, у позивача- відмовити.
З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися в приміщенні суду 15 грудня.
Заяву на апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня оголошення рішення. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.
Головуючий О.О.Фейір