Справа
№ 2-191/2008 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2008 року                        м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області
в складі:

головуючої
судді      Єрмічової В.В.,

з участю
секретаря    Спічко А.В.,

з участю
представника позивача адвоката  ОСОБА_1,

з участю
представника відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Могилів-Подільського міськрайонного суду цивільну справу за позовом   ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору
дарування недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину частково
недійсним та визнання права власності на 1/6 частини квартири в порядку
спадкування , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3.
звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_5 про
визнання договору дарування недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним та визнання права власності на 1/6 частини квартири в
порядку спадкування мотивуючи слідуючим.

ІНФОРМАЦІЯ_1 після
смерті дружини позивача -ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частини квартири ,
що розташована по АДРЕСА_1 та належала їм на праві спільної сумісної власності.
Спадщину після смерті дружини  позивач
прийняв фактичним шляхом. ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачкаОСОБА_7, яка є дочкою його
померлої дружини та спадкоємицею за заповітом отримала свідоцтво про право на
спадщину по заповіту на 1/2 частину спірної квартири. Однак відповідачка не
повідомила нотаріусу про те, що є інший спадкоємець, а саме позивач, який мав
право на  обов′язкову частку
в спадщині ,як непрацездатний чоловік померлоїОСОБА_6 та від якої останній не
відмовлявся. Про дану обставину позивачу стало відомо лише в січні
2008року.

Крім цього,
13.07.2001року в приватного нотаріуса ОСОБА_9 Могилів-Подільського
нотаріального округу між позивачем та відповідачкою було укладено замість
договору довічного утримання - договір дарування 1/2 частини спірної квартири.
Позивач просить суд врахувати те, що він є особою похилого віку та має вади
зору та слуху , а тому підписуючи даний договір дарування діяв під впливом
помилки, оскільки вважав, що підписує договір довічного утримання. Просить суд
визнати договір дарування недійсним, свідоцтво про право на спадщину частково
недійсним та визнати за ним право власності на 1/6 частини квартири в порядку
спадкування.

Позивач ОСОБА_3. суду пояснив, що йому
важко будь-що згадати та при таких спробах у нього виникають сильні головні
болі. Пам′ятає, що у нього була квартира в Західній Україні чи в
Молдавії, про спірну квартиру він не може нічого повідомити. Пригадав, що в
нього була дружина, проте у неї доньки не було. Відповідачку не знає, оскільки
ніколи раніше не бачив її.

Представники
позивача ОСОБА_8. та адвокат ОСОБА_1 суду пояснили, що позивач народився 1919
року, є людиною похилого віку, має поганий слух та зір, є інвалідом Великої
Вітчизняної війни. 02.12.1987 року позивач зареєстрував шлюб з матір'ю
відповідачки. В 1988-1989 роках останні отримали  спірну квартиру та приватизували її. В 1995
році відповідачці ОСОБА_5 позивач та його дружина заповіли кожний свою половину
спірної квартири під НОМЕР_1 що розташована по АДРЕСА_1. Проте позивач дізнався
про цей заповіт лише в 2007 році. Після смерті дружини в 1999 році стан
здоров'я позивача почав погіршуватися. Після операції і до сьогоднішнього часу
останній проживає в квартирі його рідної доньки від першого шлюбу - ОСОБА_9. по
АДРЕСА_1 З 2000 року в спірній квартирі почав проживати внук позивача - ОСОБА_8
разом із своєю дружиною та їх дитиною. В 2001 році відповідачка запропонувала
позивачу  укласти договір довічного
утримання, згідно якого остання зобов'язувалася доглядати позивача, а він мав
передати їй спірну квартиру, на що позивач погодився. Проте, 13.07.2001 року
між сторонами замість договору довічного утримання був укладений договір
дарування. Позивач помилково підписав договір дарування, оскільки через поганий
слух не зрозумів зміст договору. Нотаріус ОСОБА_9 йому нічого не роз'яснювала.
Позивач вважав, що підписує договір довічного утримання. Відповідачка  сама займалася підготовчими діями по
укладенню даного договору. Домовилася з нотаріусом та оплатила всі витрати. З
того часу станом здоров'я позивача відповідачка не цікавилася, допомоги не
надавала, а лише запитувала у знайомих чи останній ще не помер. Просять позов
задовольнити у повному обсязі.

ВідповідачкаОСОБА_7
суду пояснила, що у 1978 році її мати та позивач зареєстрували шлюб. На той час
у кожного із них була окрема квартира. Після реєстрації шлюбу позивач
почав  проживати в квартирі її матері під
НОМЕР_1розташованої в АДРЕСА_1. В квартирі позивача, яка розташована в
АДРЕСА_1  залишились проживати його рідна
донька від першого шлюбу ОСОБА_9. із своїм чоловіком та їхнім сином. За життя
матері між останніми була усна домовленість, що позивач залишає свою квартиру
своїй доньці, а їй залишиться спірна квартира, оскільки її отримали позивач та
мати взамін квартири останньої. В 1995 році позивач та мати за власним бажанням,
без будь-якого тиску заповіли їй кожний свою частину спірної квартири. Після
смерті матері 15.10.1998 року в даній квартирі залишився проживати позивач. Під
час оформлення спадщини після смерті матері вона повідомила нотаріуса про
наявність іншого спадкоємця, а саме ОСОБА_3Останній особисто з′явився в
нотаріальну контору та подав заяву про відмову від обов′язкової частки,
яка йому належала згідно з законом. Після перенесеної в 1999 році операції
позивач вирішив деякий час проживати у своєї доньки ОСОБА_9. Позивач домовився
з нею, що на цей період часу у вищевказаній квартирі два-три  місяці буде проживати його внук, син доньки -
ОСОБА_8 Стосунки між ними завжди були добрі і час від часу вони зустрічалися та
спілкувалися. В 2001 році позивач зателефонував та повідомив її чоловіку -
ОСОБА_3 що необхідно зустрітися, оскільки має намір подарувати свою частку
спірної квартири ОСОБА_5 13.07.2001 року був укладений договір дарування в
присутності нотаріуса ОСОБА_9, яка роз'яснила ОСОБА_3 всі умови та наслідки договору.
Під час підписання договору ОСОБА_3. добре усе чув та бачив та розумів, що
підписує договір дарування. Був задоволений тим, що виконав волю своєї дружини,
тобто її матері. Позивач добре бачив на ліве око, оскільки завжди багато читав,
слуховим апаратом не користувався.
Вважає, що позивач не звертався із даними позовами, а звернувся його
зять ОСОБА_8., який є представником останнього. Особисто дізнатися від позивача
причини звернення із позовом не мала можливості, оскільки їхньому спілкуванню
перешкоджав ОСОБА_8. В телефонній розмові
повідомив, що ОСОБА_3. не бажає з нею розмовляти. Вважає позов
безпідставним та необґрунтованим. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_4 суду
пояснив, що у нього з позивачем завжди були добрі відносини, вони періодично
зустрічалися. Такі зустрічі відбувалися лише, коли позивач залишався вдома один
та телефонував до нього. В 2001 році ОСОБА_3. подзвонив до нього та домовився
зустрітися. Під час зустрічі позивач ОСОБА_3. повідомив, що має намір
подарувати свою частку спірної квартири ОСОБА_5 13.07.2001 року він під′їхав
на мотоциклі за ОСОБА_3, як останній і просив та доставив  його до Могилів-Подільського МБТІ. В
нотаріуса ОСОБА_3. розумів, що він підписує договір дарування. Повідомив, що
радий, що вирішено питання з даною квартирою. Жодного тиску на нього не чинили.
Нотаріус  роз'яснила позивачу всі
наслідки даного договору. Вважає, що з даним позовом до суду звернувся зять
позивача ОСОБА_8., оскільки останній претендує на дану квартиру. В 2001-2002
році після укладення договору дарування ОСОБА_8.  сказав , що буде звертатись до суду з цього
приводу.

Свідок ОСОБА_10.суду
пояснила, що вона працює державним нотаріусом Могилів-Подільської державної
нотаріальної контори.  23.12.1998 року
ОСОБА_3. звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від обов′язкової
частки у спадщині, яка відкрилась після смерті його дружини. Дану заяву він
прочитав та власноручно підписав. Йому були роз'яснені наслідки підписання
даної заяви, оскільки це стандартна процедура при вчиненні нотаріальних дій.
Вказала, що ОСОБА_3. на той момент був дієздатний та усвідомлював свої дії.

Свідок ОСОБА_9 суду
пояснила, що вона працює приватним нотаріусом в м. Могилеві-Подільському.
13.07.2002 року посвідчувала договір дарування укладений між сторонами.
ОСОБА_3. при цьому усвідомлював свої дії, розумів наслідки підписання договору
дарування. Договір підписав власноручно, заперечень не мав. Нотаріальні
дії  вчинені мною згідно Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Як вбачається, позивачу
зрозумілий зміст такого договору як довіреність, умови якого є набагато
складніші. Тому  вважати, що останньому
не було зрозуміло зміст договору дарування є безпідставним та необґрунтованим.

Свідок ОСОБА_11 суду
пояснила, що була в дружніх відносинах з дружиною позивача. ОСОБА_3. повідомляв
їй, що він хоче подарувати свою частину квартири по АДРЕСА_1 відповідачці
ОСОБА_5 В 2001 році при розмові з ОСОБА_3 останній повідомив, що уклав договір
дарування з ОСОБА_3. на 1/2 частини вказаної квартири. Під час останньої
зустрічі з ОСОБА_3 він добре
чув та бачив, все розумів. Про те чи користувався останній слуховим апаратом їй
нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9. суду
пояснила,  що вона є дочкою позивача. З
1999 року ОСОБА_3. час від часу проживав в її квартирі, де вона і доглядала
останнього. В 2001 році його запросили до нотаріуса та нічого не пояснивши дали
підписати, як він думав договір довічного утримання між ним та відповідачкою.
Нотаріус не роз'яснила  зміст та умови
договору.  Позивачу не було відомо про
договір дарування 1/2 квартири по АДРЕСА_1укладений між ним та ОСОБА_3.
13.07.2001 року. Із 2005 року позивач мав намір подарувати спірну квартиру
своєму онуку ОСОБА_4 Про договір дарування їй стало відомо в 2007 році
випадково в МБТІ. Пояснила, що позивач з 1980-х років погано бачить та чує. В
місто без сторонньої допомоги не виходив з 1999 року. З 2000 року носить
слуховий апарат.

СвідокОСОБА_12 суду
пояснила, що чула розмову між позивачем та його покійною дружиноюОСОБА_13 що
квартира по вул. АДРЕСА_1 має належати ОСОБА_5 В спірній квартирі позивач не
проживає з 1999 року. З того часу проживає у своєї рідної доньки. В спірній
квартирі проживав його онук зі своєю сім'єю. Останній раз бачила ОСОБА_3в 2006
році на виборчій дільниці під час виборів. Він добре бачив, чув, ходив без
сторонньої допомоги, слуховий апарат не носив. Вказала, що в березні 2008 року
до неї підходив онук позивача ОСОБА_8 та просив підписати заяву про те, що
позивач став бездомним.

Свідок ОСОБА_14 суду
пояснила, що проживала по сусідству з ОСОБА_3 по вулиці АДРЕСА_4 Чула від
позивача, що останній мав намір подарувати свою частину даної квартири
відповідачці. З 1999 року ОСОБА_3. постійно проживав у своєї дочки по АДРЕСА_4.
В спірній квартирі проживав його онук - ОСОБА_8 з дружиною та їх донькою.
ОСОБА_3. в спірній квартирі більше не проживав.
Він добре чув, бачив та все розумів.
З 1999 року приходив в двір будинку по АДРЕСА_5 протягом чотирьох років
без сторонньої допомоги. Згодом він повідомив, що подарував ОСОБА_5 свою
частину квартири. Під час останньої зустрічі в 2006 році стан здоров'я
останнього був задовільним.

Свідок ОСОБА_15 суду
пояснив, що він працює начальником Могилів-Подільського комунального
підприємства МБТІ. В 2001 році сторонам на їх частини квартири по АДРЕСА_1 були
видані довідки-характеристики про  право
власності на дану квартиру. Жодних порушень зі сторони працівників даного
підприємства не було допущено. Усі дії ними
виконані  із дотриманням
законодавства.

Свідок ОСОБА_8 суду
пояснив, що він є онуком позивача.  Біля
6-7 років проживав по АДРЕСА_1 разом із дружиною та дочкою до квітня 2008 року.
Проживати в даній квартирі йому запропонував позивач. ОСОБА_3. також періодично
з ними проживав. Між ним та позивачем дуже добрі відносини. Наміру дарувати
квартиру ОСОБА_5  позивач не мав.  ОСОБА_3. протягом останніх десяти років
постійно хворіє. Він погано чує та бачить, не все розуміє, носить слуховий
апарат.  Останні 5-7 років позивач в
місто не виходить, відпочиває лише  у дворі будинку по вАДРЕСА_1

Свідок ОСОБА_16 суду
пояснила, що із 1998 року ОСОБА_3. проживає в квартирі по АДРЕСА_4 у своєї
рідної доньки - ОСОБА_9., яка постійно доглядає за ним. Протягом останніх
десяти років позивач погано чує та бачить. В даній квартирі  він проживав періодично. Позивач  з 2001 року за межі двору будинку не
виходить. Чи користувався останній слуховим апаратом не пам′ятає.

Свідок ОСОБА_17 суду
пояснила, що час від часу на протязі останніх восьми років бачила ОСОБА_3в
квартирі, де проживав онук позивача - ОСОБА_8 по АДРЕСА_3  Стан здоров'я позивача був задовільний. Він
погано бачив та чув. Бачила ОСОБА_3в дворі будинку, де останній  відпочивав один, а  на вулицях міста лише у супроводі дочки  -
ОСОБА_9. Чи користувався позивач слуховим апаратом не пам′ятає.

Свідок ОСОБА_18 суду
пояснила, що ОСОБА_3знає більше двадцяти років. На протязі останніх десяти
років позивач погано бачить, чує та розуміє.
Проживав по АДРЕСА_3 Із 1998-1999 року проживав по АДРЕСА_4, однак  періодично проживав і по АДРЕСА_5. З того ж
часу у місто не виходить, проводив час лише у дворі дому. Раніше ходив без
сторонньої допомоги, навіть в Республіку Молдову на базар. Слуховий апарат з′явився
у ОСОБА_3близько року назад.

Свідок ОСОБА_19 суду
пояснив, що був присутній при розмові ОСОБА_3 та ОСОБА_3під час якої останній
повідомив, що він бажає, щобОСОБА_7 разом із ним пішла  до нотаріуса для укладення договору
дарування  його частки спірної квартири.
Стан здоров'я ОСОБА_3при цьому був нормальний. Він добре чув, бачив та все
розумів.

Заслухавши
сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить
до висновку, що ОСОБА_3 в задоволенні позову необхідно відмовити із слідуючих
підстав.

02.12.1978 року
позивач ОСОБА_3. та ОСОБА_4, яка є матір′ю відповідачки ОСОБА_5 зареєстрували
шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Після реєстрації шлюбу
ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.184).

На той час у
позивача ОСОБА_3та його дружиниОСОБА_6 у кожного була окрема квартира , про що
суду повідомили сторони та не заперечували проти цього. Після реєстрації шлюбу
позивач почав  проживати в квартирі своєї
дружиниОСОБА_6, а в квартирі позивача, яка розташована в АДРЕСА_4  залишились проживати його рідна донька
ОСОБА_9. із своїм чоловіком ОСОБА_5. та їхнім сином.

Згодом в 1989 році
позивачу та його дружиніОСОБА_6 взамін квартири, в якій останні проживали
надали на пільгових умовах квартиру в АДРЕСА_1 із покращеними умовами для
проживання, оскільки позивач є інвалідом Великої Вітчизняної війни.

Згідно свідоцтва про
право власності на житло від 23 березня 1993 року виданого бюро по приватизації
державного житлового фонду виконкому міської Ради народних депутатів квартира,
яка розташована

поАДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності
позивачу ОСОБА_3 та його дружиніОСОБА_6 (а.с.272).

19.12.1995року
позивач та його дружина склали заповіти щодо належної кожному з них частки
вказаної квартири на ім′я відповідачки ОСОБА_5, що підтверджується
копіями їх заповітів (а.с.39, 214).

Згідно
повідомлення комунального підприємства Могилів-Подільського міжрайонного бюро
технічної інвентаризації від 10.11.2008р. вулицю Дзержинського перейменовано на
вулицю Ставиську  на підставі рішення 6
сесії 22 скликання від 08.12.1995року (а.с.286).

ІНФОРМАЦІЯ_1 після
смерті дружини позивача -ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частини  квартири, яка розташована по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2
відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2
частину вищевказаної квартири (а.с.182).

Спадщину після
смерті дружини, яка складалася із 1/2 частини
спірної квартири позивач прийняв фактичним шляхом на підставі ст.549 ЦК
України в редакції ЦК від 1963 року.

13.07.2001року
позивач подарував відповідачці належну йому частку квартири ,яка розташована по
АДРЕСА_1 що підтверджується копією свідоцтва договору дарування посвідченого
приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі із поміткою , що договір
підписано в присутності нотаріуса , особу сторін встановлено та їх дієздатність
перевірено (а.с.298).

Посилання представників
позивача на те, що в квитанції про оплату за видачу довідки в МБТІ підпис
проставлено відповідачкою , а не позивачем безпідставні, оскільки однією з умов
вказаного договору дарування є те, що усі витрати, пов′язані з його
оформленням сплачує обдарована (а.с.298). Порушень зі сторони працівників МБТІ
при видачі довідки про вартість робіт від 12.07.2001року не встановлено
(а.с.301).

Згідно п.4
прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав
чинності з 01.01.2004року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання чинності
Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до
тих прав і обов′язків , що виникли або продовжують існувати після
набрання ним чинності.

Факт того, що
позивач мав вади зору та слуху , тобто погано чув та бачив належним чином не
доведено.

Згідно довідки
довідкового бюро про поранених та хворих м.Ленінграда від 13.09.1951року
позивач ОСОБА_3. на фронті Великої Вітчизняної війни отримав кульове поранення
правого ока та знаходився на лікуванні в евакогоспіталі з приводу сліпоти
правого ока (а.с.18). В довідці виданої евакогоспіталем від 30.01.1944року
вказано , що позивач перебував на лікуванні
з приводу відсутності глазного яблука після осколочного поранення
правого ока (а.с.19).

В медичній
картці позивача є слідуючі записи: від 23.04.1994року зазначено, що очне дно в
нормі, підозра на глаукому лівого ока, рекомендовано стаціонарне
обстеження(а.с.312); від 20.06.1998 року - очне дно в нормі, діагноз -
початкова форма катаракти,  рекомендацій
з приводу лікування не вказано (а.с.308); від 19.05.1998року - діагноз хронічна
двобічна сенсоневральна приглухуватість 2-3 ступенів, рекомендовано
аудіологічне обстеження, курс консервативного лікування (а.с.309). У
консультативному висновку спеціаліста лікаря-сурдолога Вінницької обласної
клінічної лікарні ім. М.Пирогова від 17.09.2008року вказано діагноз двобічна
сенсоневральна глухота 4 ступеня. В графі рекомендації вказано , що ОСОБА_3.
користується слуховим апаратом, який зі слів останнього він отримав, як
гуманітарну допомогу, до того йому була виготовлена вушна вкладка в 2000 році,
точну дату вказати не може, оскільки журнал реєстрації замовлення не зберігся
(а.с.305).

Із загальних
відомостей про офтальмологію в разі погіршення зору внаслідок росту катаракти
необхідно проводити оперативне втручання.

Про необхідність
такого лікування чи його проведення позивачу немає жодних доказів і на
сьогоднішній день.

Згідно
повідомлення Могилів-Подільського міського територіального медичного об′єднання
від 18.09.2008року позивач з 1995року на диспансерному обліку з приводу
пониження слуху не перебував та слухового апарату не потребував (а.с.251).

Той факт, що
позивач протягом останніх десяти років користується слуховим апаратом
спростовано відповідачкою та свідками зі сторони останньої та не підтверджено в
судовому засіданні показами свідків зі сторони позивача.

Посилання на
те, що позивач є людиною похилого віку , з вадами зору та слуху , а тому
останній потребував особливої уваги зі сторони нотаріуса та при підписанні
договору останнім мали б бути залучені в якості свідків інші особи. Однак  нотаріусом не було виявлено вищевказаних вад,
а тому вказані дії могли бути розцінені як тиск на волевиявлення особи та
перешкоджання розпоряджатись останньою своїми правами, що суперечить Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних нотаріусами України від 14.06.1994року.

Суд враховує
той факт, що у 2006 році позивач приймав участь у виборах  на звичайній виборчій дільниці за місцем свого проживання.

Згідно
Конституції України та виборчого законодавства вибори є вільними. Виборцям забезпечуються
умови для вільного формування своєї волі та її волевиявлення при голосуванні.
Голосування
на виборах є таємним: контроль за волевиявленням виборців
забороняється, кожний виборець голосує на виборах особисто. Голосування за інших осіб, а також передача виборцем права голосу будь-якій іншій особі
забороняється. Контроль за додержанням та
однаковим застосуванням законодавства про вибори покладається
на дільничні виборчі комісії.

Із
врахуванням вищевикладеного позивач перебував у приміщенні відведеного для
голосування один, тобто заповнював виборчий бюлетень без сторонньої допомоги,
оскільки зауважень зі сторони виборчої комісії не було.

Донька позивача
ОСОБА_9. та свідки вказали, що між останніми протягом усього життя добрі
довірливі відносини. Після смерті дружини позивач з 1999року проживає в
квартирі разом з останньою та її чоловіком , який є його представником -
ОСОБА_5. Однак невідомо з яких причин позивач протягом семи років нікому із
вказаних осіб не повідомляв про укладення між ним та відповідачкою договору
довічного утримання. Як відомо, люди похилого віку завжди потребують постійної
уваги, а тим більше, якщо була відповідна домовленість. Не доведено з яких
мотивів позивачу необхідно було укладати договір довічного утримання з
відповідачкою, якщо про нього постійно дбали його донька та її чоловік. Крім
того ,

викладене в позові щодо належного виконання відповідачкою
до 2005 року умови домовленостей по догляду за позивачем, тобто забезпечення
останнього продуктами харчування, одягом, ліками, зайняття домашнім господарством,
його лікуванням (а.с.3) суперечить поясненням представників позивача, які
вказали, що відповідачка вищевказаної допомоги позивачу не надавала. Даний факт
підтверджено відповідачкою та свідками сторін та є свідченням того, що між
сторонами не було укладено договору довічного утримання.

Згідно з ч.1
ст.229 ЦК України особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов′язків
сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Із врахуванням
роз′яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у постанові від
28.04.1978року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» із
змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України
від 25.12.1992р. та 25.05.1998р. під помилкою треба розуміти таке неправильне
сприйняття стороною суб′єкта, предмета або інших істотних умов правочину,
яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якої за обставинами справи
можна вважати, що правочин не був би укладеним. Згідно в п.2 даної постанови
угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими
законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен
встановити наявність тих обставин, з якими закон пов′язує визнання угоди
недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Наполягання на тому, що відповідачка
позбавила позивача житла і останньому немає де дожити віку , а позивач бажає,
бути похованим саме із спірної квартири є безпідставним.

Відповідачка
мала реальну можливість продати спірну квартиру, однак цього не зробила та  як пояснила суду такого наміру у неї не було
і немає, оскільки завжди вважала, що навіть після укладення договору дарування
між нею та позивачем за позивачем повинно залишатись право проживати у спірній
квартирі стільки, скільки  того він сам
побажає, щоб ОСОБА_3. ніколи не зміг відчути себе позбавленим житла.

Після укладення
договору дарування відповідачка ніколи не чинила перешкод у користуванні
квартирою  позивачу, а також членам його
родини. Оскільки позивач після хвороби вирішив проживати в квартирі доньки,
відповідачка погодилась, щоб внук останнього на той час проживав у спірній
квартирі із своєю сім′єю.

Як вбачається
відповідачка ніколи не позбавляла права користування позивача спірною
квартирою, тобто останній мав та має і на сьогоднішній день можливість в ній
проживати.

Згідно п.11
постанови Пленуму Верховного Суду України викладених у постанові від
28.04.1978року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними , угода
може бути визнана судом недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має
істотне значення, тільки за позовом сторони (громадянина чи організації), що
діяла під впливом помилки. Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною суб′єкта, предмета чи інших істотних умов
угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами
справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Вимога про визнання
свідоцтва право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на
1/6 частини квартири в порядку спадкування є безпідставною та
недоведеною.

Згідно
ст.535 ЦК України в редакції від 1963 року непрацездатні дружина померлого
успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка
належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов′язкова
частка).

Посилання на те, що
позивачу не було відомо , що його дружинаОСОБА_6 залишила заповіт на свою
доньку від першого шлюбу, відповідачку по справі ОСОБА_20 є безпідставним. Оскільки
, як вже було зазначено 19.12.1995року позивач та його дружина склали заповіти
щодо належної кожному з них частки спірної квартири на ім′я відповідачки
ОСОБА_5, що підтверджується копіями їх заповітів ,що свідчить про попередні
наміри позивача відносно спірної квартири (а.с.39, 214).

Те, що
відповідачка під час оформлення спадщини не повідомила державного нотаріуса про
наявність іншого спадкоємця та те, що позивач від частки в спадщині своєї
померлої дружиниОСОБА_6 не відмовлявся (а.с.179) спростоване матеріалами
спадкової справи №213/98 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_6
(а.с.114-121).  А саме : заявою
відповідачки  до Могилів-Подільської
міської державної нотаріальної контори , де останньою повідомлено про наявність
іншого спадкоємця - чоловіка померлої - позивача ОСОБА_1(а.с.116) та заявою
позивача про відмову від отримання обов′язкової долі в спадщині(а.с.117).

В судовому
засіданні встановлено , що нотаріуси при вчиненні нотаріальних дій, в даному
випадку при укладенні договору дарування від 13.07.2001 року та відмови
позивача від обов′язкової частки у спадщині керувалися Інструкцією про
порядок вчинення нотаріальних нотаріусами України від 14.06.1994року №18/5 і в
діях останніх судом не виявлено жодного порушення.

Суд враховує
особу позивача ОСОБА_1, який є інвалідом Великої Вітчизняної війни,
нагороджений багатьма почесними нагородами за заслуги перед Батьківщиною ,
однак дослідивши повно та всебічно усі докази по справі , однак встановити
дійсність намірів звернення позивача до суду стосовно спірної квартири , суду
не представилось можливим. Позивач вказав , що йому важко давати будь-які
пояснення , а тим більше будь-що пригадати і, як підтвердила його донька -
ОСОБА_9. в такому стані він знаходиться протягом тривалого часу, а тому постійно
вживає заспокійливі ліки.

За таких
обставин у суду виник сумнів , що саме позивач ОСОБА_3.  був ініціатором звернення до суду, що є обов′язковою
умовою у справах про визнання угод недійсними.

Враховуючи
вищевикладене, керуючись ст.535 ЦК України в редакції від 1963 року ,ч.1 ст.229
ЦК України, п.п.2,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978року із змінами
і доповненнями, внесеними постановами
Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1992р. та
25.05.1998р.,Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних нотаріусами України
від 14.06.1994року №18/5 суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, визнання
свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності
на 1/6 частини квартири в порядку спадкування відмовити.

Зняти арешт з 1/2 частини квартириАДРЕСА_1, накладений
ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 05.05.2008 року.

Копію рішення
направити в Державну нотаріальну контору м. Могилева-Подільського.

Заява
про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з
дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: