Справа № 22 -
50 - 2008року                    Головуючий у 1-й
інстанції Мурашко C.I.
-12                                                Доповідач
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

30 січня
2008 року     Колегія    суддів
Судової    палати    в
цивільних    справах апеляційного
суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого
: судді Кіселика С А,

суддів :
Франко В.А., Суржик
М.М.

при
секретарі Липі А.О. Ткач І.В.,

розглянула   у відкритому судовому засіданні в місті
Кіровограді цивільну справу за

апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на
рішення   Кіровоградського

районного
суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі - продажу.

Позивач просив визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку
з надмірними будівлями АДРЕСА_1 укладений 16.11.2001 року між ним та ОСОБА_5.
Визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 16.11.2001 року між
ним та ОСОБА_5, який є батьком відповідачів, укладено договір купівлі - продажу
житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Договір купівлі - продажу
передбачав вчинення даного правочину з відстрочкою оплати. Кошти за будинок
позивач мав сплатити у розміри 1500 грн. Крім того першочерговою умовою
договору була передача продавцем будинку позивачу у користування. Умови даного
договору виконані позивачем повністю. 16 серпня 2003 року ОСОБА_5. помер. Його
діти, відповідачі по справі, які в липні 2003 року отримали від позивача
останню суму грошей передану їм в рахунок сплати за придбаний позивачем
будинок, ухиляються від нотаріального посвідчення даного договору.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19
жовтня 2007 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, апелянт зазначив, що при постановленні рішення,
судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не
відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначив, що істотні умови
договору купівлі - продажу будинку викладені у розписці ОСОБА_5, яку він дав

позивачу 16
листопада 2001 року. Суд першої інстанції не дав їй належної оцінки та не
звернув увагу, що позивачем виконані всі умови договору, а відповідачі у зв'язку
із підвищенням цін на житло відмовляються нотаріально посвідчити цей договір,
хоча остаточний розрахунок по договору було проведено саме через відповідачів.

Просив
рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Заслухавши
доповідача, відповідача ОСОБА_2, її представника, дослідивши доводи апеляційної
скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

В п.1
Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року №11 «Про
судове рішення» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а в разі їх відсутності - відповідно до
закону, що регулює такі відносини, або виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для
цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Натомість
суд першої інстанції зробив висновки, які не ґрунтуються на матеріалах справи
та не підтверджені доказами.

Суд
прийшов до неправильного висновку, що між сторонами не було досягнуто згоди по
всім істотним умовам. Такий висновок суд зробив на підставі аналізу тексту
окремо досліджених в судовому засіданні розписок від 16 листопада 2001 року, 05
травня 2003 року та 07 липня 2003 року.

Згідно
частини 3 статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Суд не
дав оцінку поясненням відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.22), які вони дали
під час попереднього судового засідання.

Так
відповідач ОСОБА_2 пояснила, що спірний будинок ОСОБА_5 було продано. Кошти від
продажу в сумі 1500 грн. отримані і розділені між дітьми продавця. Позов не
визнає, оскільки вважає, що позивач повинен доплатити за будинок. Вважає, що
сума доплати повинна бути визначена після проведення експертизи. Сума, яку
позивач витратив на ремонт буде відрахована від суми визначеної експертом.

Відповідач
ОСОБА_3 пояснив, що позов не визнає, оскільки з моменту продажу будинку пройшло
багато часу, ціни змінилися і отримана за будинок сума є замалою. Особисто він
отримав за будинок 500 грн.

Крім
того в судовому засіданні, що відбулося 24.09.2007 року (а.с. 76) відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що причиною невизнання позову є те, що на даний
час ціни на нерухомість високі і вони не згодні із ціною сплаченою позивачем.

Таким
чином, відповідачі не оспорювали наявність між позивачем та їхнім батьком
ОСОБА_5 договору купівлі - продажу будинку, в якому на даний час і проживає
позивач.

В контексті пояснень відповідачів, надані до суду розписки від 16 листопада
2001 року, 05 травня 2003 року та 07 липня 2003 року підтверджують факт
досягнення сторонами договору згоди за усіма істотними умовами договору та
виконання їх покупцем.

Факт
безперешкодного, тривалого проживання позивача в будинку АДРЕСА_1, який
відповідно до довідки ОКП «КООБТІ» ( а.с. 14) є власністю ОСОБА_5, є свідченням
того, що в наданих суду розписках мова йде саме про цей будинок.

Зазначення
відповідачами в розписці (а.с.10) факту остаточного розрахунку за будинок та
відсутності претензій до позивача, дає підстави визнати, що між продавцем та
покупцем була досягнута згода щодо суми, яка підлягала сплаті за будинок.

Оскільки
правовідносини, що виникли між сторонами угоди - ОСОБА_1 та ОСОБА_5., на даний час продовжуються між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, яка є спадкоємицею ОСОБА_5, то вони у відповідності до пункту 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України мають регулюватися нормами ЦК
України, що набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Суд
першої інстанції, вирішуючи спір, неправильно керувався нормами ЦК України в
редакції 1963 року.

Враховуючи
вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 була
згода щодо всіх істотних умов і між ними, відповідно до цих умов, було укладено
договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1. Факт укладення такого договору та
виконання його умов зі сторони покупця та часткового виконання зі сторони
продавця підтверджується письмовими доказами, наданими розписками. Однак форма
договору не відповідає вимогам, які пред'являються до угод, що підлягають
обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Згідно
частини 1 статті 220 ЦК України
у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Частиною
другою статті 220 ЦК України
передбачено, що суд може визнати дійсним договір, укладений з порушенням
нотаріальної форми. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту
інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Для застосування
норми закону про визнання договору дійсним має бути одночасна наявності
відповідних умов: домовленість сторін щодо істотних умов договору, повне або
часткове виконання договору, ухилення однієї сторони від нотаріального
посвідчення такого договору.

Колегією
суддів встановлена наявність всіх умов, які дозволяють суду зробити висновок
щодо можливості визнання договору купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 від 16
листопада 2001 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_5 дійсним.

Сплативши
оговорену сторонами договору суму, покупець не мав можливість посвідчити цей
договір нотаріально, оскільки продавець був тяжко хворий. Факт хвороби
підтверджується і відповідачами.

Після
смерті ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_2, що є його спадкоємицею , не погоджуючись із
ціною, за якою було продано будинок, тривалий час не отримує свідоцтво про
право на спадщину, не реєструє за собою право власності на даний будинок.
Колегія суддів вважає, що такі дії спадкоємиці свідчать про її умисне ухилення
від нотаріального посвідчення договору, а отже висновок суду в цій частині є
неправильним.

З викладених вище підстав вбачається, що суд першої інстанції дійшов
неправильного висновку і щодо наявності факту пропуску позивачем строку
позовної давності звернення до суду із позовом.

Суд
першої інстанції дійшов неправильного висновку, що оскільки в розписках не
ведеться мова про надвірні будівлі то і вимога позивача про визнання права
власності на них є безпідставною.

Колегія
суддів не погоджується із таким висновком, оскільки відповідно, як до ст.. 132 ЦКУРСР так і
до ст.. 186 ЦК України, річ
призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана із нею спільним
призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за. головною річчю, якщо
інше не встановлено договором або законом.

З огляду
на це сараї, літні кухні, інші господарські будівлі є приналежністю жилого
будинку й при відчуженні будинку вони переходять у власність набувача разом із
будинком, якщо договором про відчуження не встановлено інше, зокрема про їх
знесення або перенесення попереднім власником.

Оскільки
ОСОБА_2, на час укладення спірного договору, не була власником будинку
АДРЕСА_1, а договір купівлі - продажу будинку стосується лише майнових прав
ОСОБА_5, то суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку щодо порушення,
при укладанні договору, прав неповнолітньої.

За таких
обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду підлягає
скасуванню.

В той же
час колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо відмови у стягненні на
користь позивача витрат на правову допомогу.

Враховуючи
те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину після смерті свого батька
ОСОБА_5 не прийняли то і позов до них щодо спадкового майна є безпідставним.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
задовольнити .

Рішення
Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 жовтня 2007 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати
дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладений 16
листопада 2001 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5.

Визнати
за ОСОБА_1 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

В позові
до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено
протягом двох місяців до Верховного Суду України.