Справа
№ 22 ц -48/08                                     Головуючий
у 1 інстанції  - Сеник Р.П.
Доповідач - Данилюк В.А.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

2008
року січня 16
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого судді Завидовської-Марчук О.Г.

суддів Данилюк В.А., Осіпука В.В.

при секретарі  Тарасюк Ю.А.

з участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача Лиско С.Л., Шоцького А.Й., Смоляр Ю.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділу культури і туризму виконавчого комітету Володимир-Волинської
міської ради про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1  на
рішення Володимир-Волинського міського суду від 30 жовтня 2007 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відділу культури і туризму виконавчого
комітету Володимир-Волинської міської ради про поновлення на роботі та оплату
за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він працював на посаді директора
Володимир-Волинського історичного музею з вересня 1995 року. На роботу був
прийнятий наказом завідувача відділом культури виконкому Володимир-Волинської
міської ради. З 2004 року був переведений на контракту форму роботи. Контракт з
2005 року і в наступні роки згідно записів у трудовій книжці продовжувався і
фактично набув форми безстрокового договору.

12 липня 2007 року наказом по відділу культури і туризму його було
звільнено з посади згідно зі ст.36 п.8 КЗпП України.

Звільнення вважає незаконним, оскільки підстави, передбачені контрактом для
звільнення чи дострокового розірвання договору, відсутні, а контракт між ним та
відповідачем набув форми безстрокового договору. Крім того, звільнення має
погоджуватися із Волинським обласним управлінням культури, а прийом-передачу
фондових колекцій, за які він несе матеріальну відповідальність, повинна
здійснювати спеціально створена комісія, чого зроблено не було. Просив поновити
його на посаді директора Володимир-Волинського історичного музею та стягнути в
його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 30 жовтня 2007 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, у якій вказує на порушення судом норм матеріального права,
невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а тому просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представники відповідача Лиско С.Л., Шоцький А.Й., Смоляр Ю.В. апеляційну
скаргу не визнали.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи
апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

З пояснень сторін, матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1
працював на посаді директора Володимир-Волинського історичного музею  з вересня 1995 року. На роботу був прийнятий
наказом завідувача відділом культури виконкому Володимир-Волинської міської
ради. Вказана обставина стверджується копією трудової книжки (а.с.64, 65).

12 липня 2004 року на виконання розпорядження Володимир-Волинського
міського голови «Про переведення директорів установ відділу культури
міськвиконкому на контрактну форму трудового договору» від 09.07.2004 року
№86-рвк, копія якого є у матеріалах справи (а.с.18), позивач був переведений на
контрактну форму трудового договору, і контракти терміном на 1 рік укладалися з
ним у 2005 та у 2006 році. Вказані обставини підтверджуються копією трудової
книжки, копіями контрактів (а.с.5-8).

Відповідно до наказу №34-ос по відділу культури і туризму виконавчого
комітету Володимир-Волинської міської ради від 4 липня 2007 року ОСОБА_1 було
звільнено з посади директора історичного музею за ст.36 п.8 КЗпП України у
зв'язку з закінченням терміну, передбаченого контрактом (а.с.30).

Відмовляючи у позові ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що
позивач, будучи 12 липня 2004 року переведеним на контрактну форму трудового
договору, не оспорював цього факту і пропустив строки, передбачені ч.1 ст.233
КЗпП України для визнання незаконним такого переведення. Крім цього, при
укладенні нового контракту писав заяви в зв'язку з закінченням терміну дії
контракту про укладення нового, а тому законних підстав визнавати контрактну
форму трудового договору між сторонами по справі такою, що укладена на невизначений
строк, немає.

Однак, такі висновки суду зроблені передчасно і не грунтуються на вимогах
закону.

Заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_1 та доводи апеляційної скарги,
представники відповідача покликаються на ту обставину, що розпорядження
міського голови про переведення директорів установ відділу культури
міськвиконкому на контрактну форму трудового договору прийняте відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 р. №203 «Про
застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що
є у державній власності», якою було затверджено Положення про порядок укладення
контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні
на роботу».

Однак, як вбачається з довідки про включення до єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України (а.с.9) Володимир-Волинський історичний
музей належить до комунальної власності, а тому в даному випадку слід
застосовувати Постанову Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року
№170 «Про застосування контрактної форми трудового договору» із змінами і
доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня
2000 року №1038 відповідно до якої контрактна форма трудового договору
застосовується до працівників при прийнятті (найманні) на роботу, лише у
випадках, прямо передбачених законами.

Законом України «Про музеї та музейну справу», який регулює суспільні
відносини в галузі музейної справи, застосування контрактної форми трудового
договору щодо посади керівника цієї установи не передбачено.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за
конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо
офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю
України (справа про тлумачення терміну «законодавство»)  від 9 липня 1998 року №12-рп/98 контрактна
форма трудового договору не може впроваджуватись нормативними актами
центральних і місцевих органів виконавчої влади, актами органів місцевого
самоврядування, а також колективними договорами і угодами та іншими локальними
нормативними актами.

Оскільки в даному випадку укладення контракту не було передбачене законом,
то до даних правовідносин слід застосовувати правила ст.39№ КЗпП України,
відповідно до якої трудові договори, що були переукладені один чи декілька
разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком
випадків, передбачених частиною другою ст.23 КЗпП України.

Та обставина, що позивач не оспорював переведення його на контрактну форму
договору, не впливає на законність його звільнення, оскільки укладення з ним
контракту не підпадає під дію частини другої ст.23 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивача було
незаконно звільнено з роботи, а тому його слід поновити на роботі.

Отже, через неправильне застосування судом норм матеріального  права, рішення суду першої інстанції підлягає
до скасування з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_1

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці
в заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Виходячи із довідки про середній заробіток позивача (а.с.3), до сплати
підлягає 4767 грн. 48 коп. (794,58 х 6 місяців).

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, то з відповідача в доход
держави слід стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, на підставі ст.ст.21,
23, 39№ КЗпП України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду від 30 жовтня 2007 року у даній
справі скасувати.

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Володимир-Волинського історичного
музею з 12 липня 2007 року.

Стягнути з відділу культури і туризму виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради в користь ОСОБА_1 4767 (чотири тисячі сімсот
шістдесят сім) грн. 48 (сорок вісім) коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Стягнути з відділу культури і туризму виконавчого комітету
Володимир-Волинської міської ради в доход держави 51 (п'ятдесят одну) грн.
судового збору та 30 (тридцять) грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за
один місяць у розмірі 794 (сімсот дев'яносто чотири) грн. 58 коп. підлягає до
негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Верховного Суду України на протязі двох місяців після набрання ним
законної сили.

Головуючий
/-/ Завидовська -Марчук О.Г.

Судді
/-/ /-/        Данилюк В.А., Осіпук В.В.

Оригіналу
відповідає:

Суддя
апеляційного суду
В.А.Данилюк

Друк.бсф.