УХВАЛА

Іменем України

21 лютого 2008 року Апеляційний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді: Головчук С. В.

суддів: Миніч Т.І., Забродського М. І. при секретарі судового засідання Прищепі О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2007 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, Коростишівського міськвиконкому про визнання незаконним та скасування висновку органу опіки та піклування і рішення міськвиконкому про його затвердження щодо доцільності позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2007 року позивачка звернулась з вказаним позовом до відповідача та просила позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 . В обґрунтування позову зазначала, що в січні 2007 року шлюб між відповідачем та дочкою позивачки ОСОБА_4 був розірваний, а внучка ОСОБА_3 залишена проживати з матір'ю. З дня народження внучки батько дитини вихованням її не займається та матеріально не підтримує. Після смерті матері дитини відповідач умовами проживання та виховання дочки не цікавиться про її розвиток та здоров'я не піклується.

В ході розгляду справи ОСОБА_2. звернувся із зустрічним позовом до Коростишівської міської ради, третіх осіб ОСОБА_1. та органу опіки і піклування Коростишівської міської Ради в якому просив визнати незаконним рішення виконавчого комітету Коростишівської міської Ради від 13 вересня 2007 року №378 в частині затвердження висновку органу опіки та піклування Коростишівської міської ради „Про позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3." та висновок органу опіки та піклування, виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 13 вересня 2007 року „Про доцільність позбавлення його батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3."

Справа №22/345 Категорія 38

Головуючий у суді 1-ї інстанції Миколайчук В.Л. Суддя-доповідач Забродський М. І.

В обґрунтування позову зазначав, що він приймає участь у вихованні дочки, постійно сплачує кошти на її утримання, від дитини не відмовляється. Однак за характером своєї роботи, оскільки він перебуває у тривалих відрядженнях, дитина була передана на виховання позивачці.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4, дочка позивачки, перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 1999 року по січень 2007 року. В період шлюбу у них народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року дочка ОСОБА_3, яка постійно проживала з матір'ю в м. Коростишеві Житомирської області. ІНФОРМАЦІЯ_2року ОСОБА_4 померла і дитина залишилась проживати з бабусею, позивачкою у справі, яка є її опікуном.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.16 постанови „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Як встановлено судом позивачка звернулась з позовом до відповідача через один місяць після смерті матері дитини і не надала суду об'єктивних доказів того, що ОСОБА_2. не піклується про фізичний та духовний розвиток своє дочки ОСОБА_3, свідомо і без поважних причин нехтує своїми батьківськими обов'язками. Довідкою ТОВ „ТК МС-транс", копіями поштових переказів стверджується, що відповідач своєчасно перераховує аліменти на утримання дочки по місцю її проживання(а.с. 42-43, 48-49). З показів свідків ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., видно, що відповідач періодично відвідує дитину, стосунки між батьком та дочкою добрі.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що підстав для позбавлення батьківських прав відповідача не має.

Ухвалюючи рішення, щодо задоволення вимог ОСОБА_2., суд виходив з того, що висновок органу опіки та піклування Коростишівської

міської ради затверджено поспішно, без належної перевірки та виклику на засідання органу опіки самого ОСОБА_2.

Проте з таким висновком апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Висновок органу опіки та піклування Коростишівської міської ради від 13 вересня 2007 року не порушує прав ОСОБА_2., оскільки він носить рекомендаційний характер для вирішення спору про позбавлення батьківських прав. Цей висновок не тягне настання певних обов'язків для ОСОБА_2. та не створює прав для інших осіб. Отже останнім заявлено безпредметну вимогу.

Тому апеляційний суд скасовує у цій частині рішення суду першої інстанції та закриває провадження у справі. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 310, 313-315 ЦПК України апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 5 грудня 2007 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2скасувати, закривши у цій частині провадження у справі.

В решті рішення суду залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців.