УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 року                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                   Гнатенка
А.В.,

суддів:                             Барсукової
В.М.,             Балюка М.І.,

Гуменюка В.І.,       Григор'єва
Л.І., -

розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом приватного
підприємства (далі - ПП) «ВВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о
в и л а:

У лютому 2007 року позивач, звернувшись до
суду з указаним позовом, зазначав, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1,
яка знаходиться на території обслуговування ПП «ВВ».

З березня 2005 року ОСОБА_1 не проводить
оплату за надані послуги з утримання та ремонту будинку і прибудинкової
території, унаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 995 грн. 44 коп.

Рішенням Рівненського міського суду від 13
червня 2007 року позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача
995 грн. 44 коп.

Рішенням апеляційного суду Рівненської
області від 14 січня 2008 року зазначене судове рішення скасовано та в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПП «ВВ» просить рішення апеляційного
суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, міський суд виходив із того, що
позивач надавав відповідачу послуги з утримання, ремонту будинку та
прибудинкової території, однак останній за них не сплачував.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції
та відмовляючи в позові, виходив із того, що будинок АДРЕСА_1 на баланс ПП “ВВ”
не переданий, ОСОБА_1 договір про обслуговування будинку та прибудинкової
території з відповідачем не укладався, а тому й кошти останній сплачувати не
повинен.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не
можна.

Відповідно до п.13 постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 560 “Про затвердження порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових
територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій” витрати на технічне обслуговування
внутрішньобудинкових систем теплопостачання визначаються відповідно до
укладених договорів між власником (балансоутримувачем) будинку або його уповноваженою
особою та організацією, яка здійснює експлуатацію внутрішньобудинкових систем.
Перелік робіт з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-,
водопостачання та зливної каналізації визначається центральним органом
виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1. Станом на 1 лютого 2007 року заборгованість  перед позивачем склала       995 грн. 44 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України “Про приватизацію
державного житлового фонду”, п. 4 Правил користування приміщеннями житлових
будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, утримання приватизованих
квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів її власників.

Посилання апеляційного суду на те, що будинок № 27а не
був переданий на баланс ПП “ВВ” спростовується протоколом № 5 загальних зборів
об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку
“Князь” по вул. Князя Володимира, 27а від 1 лютого 2005 року (а.с. 20),  підп. 1.2 якого вказаний будинок переданий на
обслуговування ПП “ВВ”.

На а.с. 21 є договір від 1 березня 2005 року, укладений
між ПП “ВВ” і об'єднанням співвласників багатоквартирного житлового будинку “Князь”,
про забезпечення обслуговування та ремонту вказаного житлового будинку
(квартири №№ 1-76), що підтверджує факт надання послуг, зокрема, відповідачу.
Тобто з моменту укладання договору від 1 березня 2005 року квартира № 22, в
якій проживає ОСОБА_1, була предметом обслуговування комунального підприємства.

Оскільки послуги позивачем надавалися, вони повинні бути
оплачені відповідачем. Від послуг з утримання та ремонту житла ОСОБА_1 не
відмовлявся.

Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу
України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового
фонду,  фонду житлово-будівельних
кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з
обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків  і
прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

З урахуванням наведеного районний суд
обгрунтовано задовольнив позов ПП “ВВ”, а апеляційний суд помилково скасував
законне рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного підприємства “ВВ”
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області
від 14 січня 2008 року скасувати, а рішення Рівненського міського суду від 13
червня 2007 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                       А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                 В.М.
Барсукова

М.І.
Балюк

Л.І.
Григор'єва

В.І.
Гуменюк