Справа № 2-277/2008 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 року                                           Криворізький
районний суд

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого
судді
Бондарчука Г.Д.

при секретарі
Ференц І.З.

за участю:

представника позивача:
ОСОБА_2

розглянувши у попередньому судовому засіданні у м.
Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лозуватської
сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення
факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною заявою
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3. Після його смерті
відкрилася спадщина на &frac12; домоволодіння АДРЕСА_1.

Позивачка є єдиним спадкоємцем, яка на час відкриття
спадщини постійно проживала з батьком, а тому фактично  прийняла спадщину.

Позивачка не зверталася до нотаріальної контори, оскільки
вважала, що прийняла спадщину.

При зверненні до нотаріальної контори для отримання
свідоцтва про право на спадщину, позивачці було відмовлено, сокільки
пред'явлений заповіт є недійсним, адже посвідчений невідповідною особою та
відсутній факт прийняття спадщини.

Позивач просив постановити рішення, яким заявлені вимоги
задовольнити у повному обсягу, встановивши факт прийняття спадщини та визнавши
за позивачкою право власності на спадкове майно.

В судовому засіданні представник позивач, який діє на
підставі довіреності від 26.10.2007 року заявлені вимоги підтримав та наполягав
на їх задоволенні.

Представник відповідача: Лозуватська
сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилися, у справі є письмова
заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги позивача визнали та
не заперечували проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з наведеного, суд вважає,
що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні
позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК
України.  Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України
у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що рішенням
народного суду Криворізького району Дніпропетровської області від 26.03.1991
року ОСОБА_3 було виділено в користування та за ним було визнано право
приватної власності на &frac12; ачстину домоволодіння, розташованого АДРЕСА_1 (а.с. 12-13).

На підставі виконавчого листа №
2-90 від 26.03.1991 року, виданого народним судом Криворізького району
Дніпропетровської області судовим виконавцем був здійснений розподіл житлового
будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, про що був складений акт розподілу
домоволодіння від 21.05.19991 року (а.с. 14).

Право власності на &frac12; частину житлового будинку з
господарчими прибудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано
за ОСОБА_3, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно
(а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про його смерть НОМЕР_1 (а.с. 5).

Після його смерті відкрилася
спадщина у вигляді &frac12; частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно п. 5 Перехідних та
прикінцевих положень ЦК України в редакції 2003 року  правила книги шостої Цивільного кодексу
України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята
ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 524 ЦК
Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом.

Оскільки ОСОБА_3 за час свого життя
склав заповіт , зповівши все своє майно ОСОБА_1, то позивачка по справі є
єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_3 за заповітом.

Інших спадкоємців, які б могли
претендувати на частину спадкового майна не має.

ОСОБА_3 за час свого житят був
одружений з ОСОБА_4, проте 19.10.1990 року укладений шлюб був розірваний, що що
підтверджується сводоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2 (а.с. 8).

Факт родинних відносин між
позивачкою ат ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про її народження та
свідоцтвом про укладення шлюбу, згідно якого ОСОБА_1 уклала шлюб зі ОСОБА_5,
взявши після укладення шлюбу його прізвище (а.с. 6, 7).

Суд вважає встановленим та
доведеним, що позивачка є рідною дочкою ОСОБА_3, якій він заповів все своє
майно, інших спадкоємців померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3. не мав.

Згідно ст. 549 ЦК Української РСР
(в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_3., позивачка
фактично прийняла спадщину, що виразилося в тому, що вона на момент смерті
свого батька постійноп роживала з ним у будинку і після його смерті фактично
вступила в управління та володіння майном, що також підтверджується довідкою
Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №
6362 від 20.12.2007 року (а.с. 15).

Суд вважає, що вищевказані дії
свідчять про те, що позивачка фатично прийняла спадщину після смерті свого
батька ОСОБА_3.

01.12.2007 року державним
нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори позивачці було
відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у неї відсутній
факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3., крім того пред'явлений заповіт є
недійсним. (а.с. 16).

Оскільки ОСОБА_3 помер в 1994 році,
тобто до набрання ЦК України (в редакції 2003 року) чинності, судом
встановлено, що позивачка по справі фактично прийняла спадщину, тому суд,
вирішуючи питання про визнання за позивачкою права власності на спадкове майно
керується нормами Цивільного кодексу Української РСР  в редакції 1963 року.

15.07.1993 року ОСОБА_3 склав
заповіт, який все своє майно заповів ОСОБА_6. Заповіт був посвідченйи
заступником голови Л.Г. Харатина, при складані заповіту прізвище позивачки було
вказано як “ОСОБА_6” (а.с. 4).

Оскільки в судовому засіданні було
зібрано достатньо доказів, які підтверджують той факт, що саме позивакча по
спарві є рідною дочкою та єдиною спадкоємицею померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.,
суд вважає, що при складані заповіту була допущена описка і прізвище позивачки
було вказано як “ОСОБА_7”, замість вірного “ОСОБА_6”.

Аналізуючи вищевикладені докази,
суд вважає доведеним той факт, що позивач фактично прийняв спадщину після
смерті ОСОБА_3, інших спадкоємців на спадщину за законом не має, відповідач не
заперечує проти задоволення позовних вимог шляхом визнання права власності на
спадкове майно за позивачем, а тому вважає за доцільне визнати за позивачем
також право власності на &frac12; частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після ОСОБА_3., померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного та  керуючись ст. 524, 548, 549  ЦК
Української РСР (в редакції 1963 року) та ст. ст. 10, 11, 60, 130, 209,
212-215, 256 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лозуватської сільської ради Криворізького району
Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання
права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину у вигляді &frac12;  частину
житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1
після ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на &frac12; частину житлового
будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлого  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в Дніпропетровський
апеляційний суд протягом двадцяти днів з дня подачі заяви на апеляційне
оскарження, яка може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення
рішення або протягом десяти днів без подачі заяви на апеляційне
оскарження.

Головуючий суддя