У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

27
серпня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду
України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Григор'євої Л.І., Гуменюка В.І.,-

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними заповіту та свідоцтв про право на
спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно та його
розподіл, продовження строку на прийняття спадщини, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду від 30
жовтня 2006 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Чернівецької області від 21 лютого 2007 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним
позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батькоОСОБА_4. У цей же
день в лікарні, де знаходився на лікуванні            ОСОБА_4, черговим лікарем було
посвідчено заповіт, згідно з яким спадкодавець на випадок своєї смерті заповів
все належне йому майно своїй дружині ОСОБА_5 - відповідачці по справі.
Відповідно до цього заповіту 15 серпня 2002 року державним нотаріусом
Сторожинецької державної нотаріальної контори
було видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Посилаючись на ту обставину, що ОСОБА_6. хворів онкологічним захворюванням і в
день смерті не розумів значення своїх дій, не міг керувати ними і не міг
внаслідок цього вчинити підпис у заповіті,                 ОСОБА_1 після уточнення своїх
вимог просила на підставі ст.ст. 48, 55 ЦК УРСР визнати недійсними заповіт від
ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 серпня 2002
року та свідоцтво про право на спадщину за законом, видані на ім'я ОСОБА_5 і
ОСОБА_3, на легкові автомобілі та акції відкритого акціонерного товариства
«Чернівціоблагробуд»; визнати за ОСОБА_1. право власності на 1/3 частину
спадкового майна,  а також на підставі
ст.ст. 549, 550 ЦК УРСР продовжити строк на прийняття спадщини, який пропущено
з поважних причин, оскільки державною нотаріальною конторою на момент звернення
позивачки з заявою про прийняття спадщини відповідачці ОСОБА_5 було видано
свідоцтво про право власності на спадкове майно за заповітом і державним
нотаріусом їй було відмовлено в прийнятті заяви.

Рішенням Сторожинецького районного суду від 30 жовтня
2006 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Чернівецької області від 21 лютого 2007 року, позов
задоволено частково.

ОСОБА_3 звернулася до Верховного Суду України із
касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення й
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм
матеріального права. Зокрема скаржниця вказує, що суд не залучив її до участі в
справі, хоча вирішив питання про її права та обов'язки, і це є безумовною
підставою для скасування постановлених судових рішень.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Частиною 2 ст. 29 і ч. 2 ст. 39 ЦПК України передбачено
право неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років особисто
або через своїх законних представників (батьків, усиновлювачів, піклувальників
чи інших визначених законом осіб) захищати у суді свої права, свободи та
інтереси, здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки
в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь,
якщо інше не встановлено законом, а також право, а не обов'язок суду залучити
до участі в справі неповнолітню особу або її законного представника.

З матеріалів справи вбачається, що на момент пред'явлення
позову у суді в 2003 році ОСОБА_3, 1991 року народження, не могла бути особою,
яка бере участь у справі, оскільки не досягла 14-річного віку.

Разом з тим при вирішенні спору і на момент постановлення
рішення   суд урахував право
неповнолітньої ОСОБА_3 на обов'язкову частку в спадщині за законом.

Факт незазначення в рішенні суду того, що мати ОСОБА_5,
яка отримувала свідоцтво про право власності на частину спірного майна за
заповітом на своє ім'я та свідоцтво про право власності на частину спірного
майна за законом на ім'я своєї дочки, виступала не лише в своїх інтересах, але
і в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3, і доводи останньої про те, що вона
не знала про існування майнового спору, який розглядається в судовому порядку,
не свідчить про порушення судом норм процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в
межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної
скарги.

Оскільки доводи касаційної скарги ОСОБА_3 не дають підстав
для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм
матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк