Справа №2-791/2008 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2008 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.,

при секретарі — Себестьянській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Снігурівка
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до Фермерського господарства «Придніпровський К» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2008 року
ОСОБА_2
в інтересах
ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ФГ «Придніпровський К» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. В заяві послався на таке.

ОСОБА_1
є власником земельної ділянки площею 5.39 га в межах Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. В 2004 році позивач та відповідач уклали договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 7 років. Вважає, що договір є недійсним так як вона особисто не підписувала акт приймання-передачі об'єкта оренди землі, оскільки такий акт є невід'ємною частиною договору тому вважає договір оренди земельної ділянки недійсним.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, крім того доповнив, що позивач не має бажання надалі перебувати з відповідачем у відносинах, пов’язаних з орендою землі.

Відповідач позов не визнав. Суду пояснив, що акти приймання - передачі об'єктів оренди підписувалися виключно власноручно орендодавцями. Зазначив, що в договорі передбачено всі умови, які передбачають передачу об’єкта оренди орендарю. Починаючи з 2004 року позивач отримував орендну плату і не ставила питання про недійсність договору оренди. Договір оренди укладено за особистою заявою позивача і будь - якого обману чи підроблення підпису з боку відповідача не мало місця. Вказана земельна ділянка використовується за призначенням згідно з договором оренди. Відповідач просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Як свідчить ксерокопія державного акту на право приватної власності на землю (а.с.19 ),
ОСОБА_1
є власницею земельної ділянки площею 5.39 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Новотимофіївської сільської ради і яка передана йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 13 травня 2005 року.

В 2004 році в с. Н.Тимофіївка Снігурівського району Миколаївської області сторони по справі уклали договір оренди земельної ділянки, згідно з яким позивач передала відповідачеві в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 5.39 га

терміном на 7 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а відповідач зобов'язався сплачувати позивачеві орендну плату у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки до 15 грудня кожного року оренди.

Вказаний договір зареєстрований 14 травня 2008 року в Снігурівському

реєстраційному окрузі ДЗК №72

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які витікають з

умов договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 218 ч.1 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими та іншими доказами. В позові позивач вказує на те, що вчиняючи правочин, сторона, в даному випадку відповідач, повинен був дотримуватися загальних вимог передбачених ст..203 ЦК України зокрема ч.3 цієї статті. Представник позивача конкретизував позов тим, що проти його волі фермерське господарство орендує землю. Але стверджувальних доказів такого суду не надав. В ході судового розгляду справи представник позивача посилається на те, що акт прийому-передачі об'єкта позивач не підписувала, і саме акт став підставою реєстрації договору оренди , а насправді, таке суперечить її волі, разом з тим не заперечує, що сам договір оренди землі підписаний позивачем як орендодавцем.., орендну плату позивач отримувала з 2004 року

Крім того представник позивача посилається на ст..15 Закону України «Про оренду землі»,просить визнати договір недійсним, але договором (а.с.6-8) визначено всі істотні умови передачі земельної ділянки в оренду і позивач з такими на момент підписання договору була погоджена.

Згідно ст.60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на сторін.

В той же час відповідач надав суду докази про те, що він після укладення договору оренди з позивачем, добросовісно виконував умови договору, а саме: обробляв землю, сплачував податки та орендну плату.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що правочин, який уклали сторони відповідає вимогам ст.ст. 202, 203, 205 , 207, 208, 210 ЦК України і є дійсним.

Підстав для визнання цього правочину недійсним, судом не встановлено, а тому суд відмовляє позивачеві у задоволенні її позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3,15, 57, 60, 208, 209, 212 - 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1
в позові
до Фермерського господарства «Придніпровський К» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки
-
відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, через Снігурівський районний суд.

СУДДЯ: