Справа №22ц -54/08
Головуючий в 1 інстанції: Луньова Т.М.
Доповідач: Завидовська - Марчук О.Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ     СУД        ВОЛИНСЬКОЇ      ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н
Е М                   У К Р А Ї Н И

«6»
лютого 2008 року.                                                                                    м. Луцьк.

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області
в складі:

головуючого
-          судді  Завидовської -
Марчук  О.Г.,

суддів                         -          Карпук А.К., Осіпука  В.В.

при
секретарі             -          Тарасюк Ю.А.

з участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника  позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3  про визнання права власності  на Ѕ частину квартири за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 27
листопада 2007 року,-

В С Т А
Н О В И Л А:

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи, просив рішення  суду скасувати та постановити нове  рішення, яким
виділити ОСОБА_1 ј спірної квартири.

Оскаржуваним
рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27 листопада 2007 року  позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права
власності  на Ѕ частину квартири
задоволено повністю, ухвалено визнати за ОСОБА_1 право власності  на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_3
в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі: судовий збір в сумі 103 грн. 33
коп. і витрати за ІТЗ розгляду справи та скасовано заходи забезпечення позову.

Позивач
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, кожен зокрема, апеляційну скаргу заперечили,
просила рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Перевіривши
законність і обґрунтованість  рішення
суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно
до ч.1 ст. 60, ч.2 ст.70  СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності  незалежно
від того, що один із них не мав  з
поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) і у разі поділу майна, що є
об»єктом  права спільної  сумісної власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка  є рівними, якщо інше
не визначено домовленістю або шлюбним договором.

Згідно
з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з того, що
у період  перебування  у зареєстрованому шлюбі сторони  мали сімейний бізнес, доходи від якого
спрямовували на родинний добробут, зокрема за спільні кошти придбали
кооперативне житло, сплачуючи пайові внески за трикімнатну квартиру за АДРЕСА_1
з 1999 року по червень 2006 року.

Встановлені  обставини підтверджуються наявними у справі
доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну
оцінку.

При
таких обставинах справи  та враховуючи,
що крім  торгівлі на ринку в м.Ковелі,
позивач також займалася вихованням двох неповнолітніх дітей, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про визнання за нею права власності на Ѕ
частину квартири.

Також
судом правильно не взято до уваги посилання відповідача на те, що його частка у
праві спільної сумісної власності є значно більшою, ніж частка позивача, так як
більшу частину пайових внесків було сплачено за подаровані відповідачу гроші
його рідним братом навесні 1999 року, оскільки такий договір дарування  не був нотаріально посвідчений, як цього
вимагала ст. 244 ЦК України (1963 року) на час укладення такого договору, а
показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є беззаперечними доказами укладення
такого договору та з беззаперечністю не стверджується  цими показаннями і обставина, що сума  грошей подарована ОСОБА_4 відповідачу  була використана останнім на сплату пайових
внесків.

Оскільки
дочка сторін ОСОБА_6 проживає разом з батьками, сторонами по справі та старшим
братом у цій же квартирі, то суд підставно
не взяв до уваги покликання позивача на те, що дочка бажає проживати з
ним.

Доводи
апеляційної скарги були предметом
дослідження суду і суд дав їм правильну юридичну оцінку.

Рішення
суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись  ст. ст. 308,
315, 319  ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну
скаргу  відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення  Ковельського міськрайонного суду від 27
листопада 2007 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту  її
проголошення  і може бути оскаржена до
Верховного Суду України протягом  двох
місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: