У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого
Гнатенка А.В.,

суддів:
Григор'євої Л.І.,
Барсукової В.М.,

Гуменюка В.І.,            Косенка
В.Й., -

розглянувши в
судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів та відсотків за користування коштами, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від                       2 липня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської області від                      17 жовтня 2007 року,

встановила:

У травні 2007 року позивачка звернулася в суд із зазначеним
позовом, мотивуючи вимоги тим, що 23 квітня 2007 року вона й відповідачка продали
належний їм у рівних частках будинок АДРЕСА_1 за 22 тис. доларів США, з яких 8 тис. доларів США отримала
безпосередньо ОСОБА_2, а 14 тис. доларів
США вони отримали разом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 відмовляється добровільно повернути половину отриманих нею коштів
за проданий будинок, просила стягнути з неї вказані кошти в розмірі 20 200 грн.
як безпідставно отримані,    117 грн. 60
коп. процентів за користування цими коштами з 23 квітня 2007 року до 18 травня
2007 року та 315 грн. 18 коп. судових витрат.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від           2 липня
2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від
17 жовтня 2007 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 200 грн. безпідставно отриманих
коштів, 117 грн. 60 коп. процентів за користування безпідставно отриманими коштами,
313 грн. 18 коп. судових витрат.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 2
липня 2007 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 жовтня
2007 року й ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню
з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з таких підстав.

Судом установлено, що згідно з договором купівлі-продажу від                     23 квітня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продали ОСОБА_3 належний їм у рівних частках на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом від 10 грудня 2003 року жилий будинок з
надвірними спорудами.

Згідно з розпискою від 23 квітня 2007 року за проданий жилий
будинок  ОСОБА_2 отримала передоплату в розмірі 8 тис. доларів США, але належну
позивачці частину цих коштів у сумі 20 200 грн., що еквівалентно 4 тис. доларів
США, не передала.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_2 без достатньої правової підстави
23 квітня 2007 року отримала від ОСОБА_3 належні позивачці               20 200 грн. і, посилаючись на
ст. ст. 1212, 1214, 1281 ЦК України, дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_2
права на отримання спірних коштів та розпорядження ними.

Однак суди дійшли такого висновку з порушенням норм матеріального й
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим
є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, умовами законності рішення є правильне
застосування закону, який підлягає застосуванню; незастосування закону, який
підлягає застосуванню; правильне тлумачення закону.

Усупереч нормам ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд належним
чином не встановив характер спірних правовідносин та правову норму, яка
підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Так, судом установлено, що спір сторін виник у зв'язку з
продажем майна, отриманого ними в спадщину, яке перебувало в іпотеці відповідно
до іпотечного договору від 28 березня 2006 року в забезпечення кредитного
договору             (а.с. 23 - 26).

За умовами цього договору в разі невиконання кредитного
договору позичальнику надано право звернути стягнення на предмет іпотеки, а при
переході права власності на предмет іпотеки від іпотекодавців (ОСОБА_2,  ОСОБА_4) до іншої особи іпотека зберігає силу
відносно нового власника.

Установивши зазначені обставини, суд не обговорив питання
про застосування норм матеріального права щодо спадкування, зокрема,                      ст. ст.  1216, 1218 ЦК України, згідно з якими спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу
спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та не
з'ясував, які обов'язки ніс спадкодавець за іпотечним договором, чи не перейшли обов'язки спадкодавця ОСОБА_4 у частині погашення кредиту
за іпотечним договором до сторін, зокрема позивачки.

Відповідно до ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця
або третьої особи; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Суд залишив поза увагою норми ст. 586 ЦК України та п.
2.2.3. договору іпотеки (а.с. 23 зв) щодо відчуження предмета застави лише за згодою заставодержателя, у зв'язку з чим продаж
спірного будинку без згоди відділення
Полтавського акціонерного банку “Полтава-Банк” у м. Миргороді був неможливим, а
також норми ст. 540 ЦК України, згідно з якою, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників,
кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен
виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або
актами цивільного законодавства.

Оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України надані відповідачкою
докази, суд не дав їм належної оцінки, зокрема заяві  ОСОБА_1 на ім'я керуючого відділенням Полтавського акціонерного банку
“Полтава-Банк” у        м. Миргороді, згідно
з якою остання не заперечувала проти продажу спірного будинку для погашення заборгованості
перед банком у повному обсязі, а також доводам відповідачки щодо співвідношення
суми коштів, отриманих від продажу будинку, і розміру вказаної заборгованості, що
була погашена за рахунок цих коштів.

Установлюючи, що ОСОБА_2
користувалася безпідставно отриманими коштами,
та стягуючи з неї 117 грн. 60 коп. процентів за користування цими коштами, суд не з'ясував, якими
доказами підтверджується факт користування відповідачкою вказаними коштами з огляду
на її посилання про внесення
23 квітня 2007 року спірних коштів у банківську установу в рахунок погашення
кредиту, а також на відсутність заперечень з боку позивачки щодо погашення цього
кредиту.

За таких обставин судом першої інстанції неправильно застосовані
норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, і ці порушення не були усунені апеляційним судом,
а тому судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від                       2 липня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської області від                      17 жовтня 2007 року
скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    А.В. Гнатенко

судді:
Л.І. Григор'єва

В.М. Барсукова

В.І.
Гуменюк

В.Й.
Косенко