Справа № 2-451/2008р.
м. Могилів-Подільський
міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: Вітковського С.В.,
з участю секретаря: Корби В.І.,
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2.
у відкритому судовому засіданні в м. Могилеві-Подільському цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за
законом та договору дарування недійсним, -
ОСОБА_1 звернулась в міськрайсуд з позовом до ОСОБА_2.
про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом та договору дарування
недійсними посилаючись на те, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 1993 року, виданого бюро
по приватизації державного житлового фонду виконкому Могилів-Подільської
міської ради народних депутатів, їй та її чоловіку - ОСОБА_3 в рівних частках
кожному належала однокімнатна квартира за АДРЕСА_1 м. Могилева-Подільського
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_3 помер, а вона
є єдиною спадкоємицею після смерті чоловіка, спадщину прийняла фактичним
03 грудня 2003 року вона, ОСОБА_1 почала проживати в фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_4 1943 року народження.
2004 року у них склалися добрі відносини і зважаючи на те, що ОСОБА_4.
був молодший за неї на 12 років і мав відмінне здоров'я, в неї виникла думка
передати йому право власності на квартиру взамін на його догляд та її
утримання. Домовившись із ОСОБА_4. про такі умови, почала оформляти спадщину
після свого чоловіка.
18 лютого 2005 року їй було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Могилів-Подільської
нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №1-190 на 1/2 частину квартири
за АДРЕСА_1 м. Могилева-Подільського Вінницької області. Після отримання
свідоцтва про право на спадщину за законом стала повноправним власником
вищезазначеної квартири.
Оформленням документів на відчуження квартири
займався ОСОБА_4.. Коли вона оформила договір відчуження квартири на ОСОБА_4,
то зважаючи на свій похилий вік не взяла до уваги наслідків даного договору при
таких обставинах, які склалися на даний час.
Вважала, що оформляє договір довічного
утримання її ОСОБА_4.. А саме так воно і було, якщо б ОСОБА_4. передчасно не
Згідно договору дарування від 11 травня 2005
року посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5. Могилів-Подільського районного
нотаріального округу Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за №752,
належна їй квартира за АДРЕСА_1 м. Могилева-Подільського Вінницької області
перейшла у власність ОСОБА_4..
ОСОБА_4. для відчуження квартири одноособово
обрав договір дарування, тому що на той час згідно законодавства він був
найдешевший в оформленні.
Не зважаючи на укладення договору відчуження
квартири на його користь, відносини між ними не погіршилися, а навпаки
покращилися. ОСОБА_4. підтримував її, як морально так і матеріально, але
ІНФОРМАЦІЯ_2 він передчасно помер.
Після його смерті єдиною спадкоємницею за
законом є його донька - ОСОБА_2.
22 січня 2008 року ОСОБА_2. було видано
свідоцтво про спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом
Мурованокуриловецької держаної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі
за №180, на спадкове майно, яке складається із квартири АДРЕСА_1 м.
Могилева-Подільського.
На даний час в неї погіршився стан здоров'я і вона
потребує сторонньої допомоги. Донька ОСОБА_4 здійснювати догляд та утримувати
не має можливості по тій причині, що постійно проживає в с. Перекоринці
Могилів-Подільського району Вінницької області і працює в місцевій школі
Під час останньої зустрічі з ОСОБА_2. в січні
2008 року остання повідомила, що немає можливості піклуватися про неї.
При таких обставинах вважає, що договір дарування
від 11 травня 2005 року та свідоцтво про право на спадщину за законом 22 січня
2008 року слід визнати недійсними з тим, щоб вона могла укласти договір
довічного утримання.
ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала і суду пояснила, що вона бажає
договір дарування визнати недійсним. Причиною визнання договору недійсним є те,
що вона під час укладення не усвідомлювала його наслідків і вважала, що укладає
договір довічного утримання. Нотаріус не роз'яснила суть та наслідки договору.
Після смерті ОСОБА_4 власником квартири стала його дочка ОСОБА_2. і вона,
позивачка, боїться, що буде виселена із своєї квартири про що їй кажуть сусіди,
хоч сама відповідачка ніколи не казала, що виселить з квартири. Оскільки
укладений договір не є договором довічного утримання, то ОСОБА_2. перестала
надавати їй допомогу, хоч і пропонувала найняти за її, відповідачки, кошти
особу, яка б доглядала і надавала допомогу.
Просила, позов задовольнити і визнати договір
дарування від 11 травня 2005 року та свідоцтво про право на спадщину за
законом від 22 січня 2008 року недійсними.
позовні вимоги ОСОБА_2. позов не визнала і суду пояснила, що її батько ОСОБА_4.
дійсно перебував в фактичних шлюбних відносинах з позивачкою. Як він
розповідав, ОСОБА_1 сама запропонувала оформити на його ім'я договір дарування
АДРЕСА_1 м. Могилева-Подільського Вінницької області  зважаючи, що він молодший і спадкоємців у неї
немає, хоч він на цьому не наполягав. Оформленням цього договору займались разом,
а тому були разом в нотаріальній конторі
і нотаріус роз'яснювала суть такого договору.  Вона неодноразово пропонувала ОСОБА_2. найняти
когось хто б за нею доглядав. Вказала, що оплачувати такий догляд також
збиралася вона, ОСОБА_2.. Однак ОСОБА_1 відмовилася і
хоче повернути свою квартиру. Виселяти з квартири позивачку вона не збирається,
а хоче найняти людину, яка б надавала допомогу. Після смерті ОСОБА_4 з ОСОБА_2.
була в добрих стосунках, про що свідчить складений останньою на її ім'я заповіт
6 листопада 2007 р.. Надавала їй допомогу приїжджаючи в м. Могилів-Подільський,
а також ОСОБА_1 в 2007 р. певний час жила у неї в с. Перекоринцях. Просить в
сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в
позові слід відмовити            з
позовні вимоги ОСОБА_1 в судовому засіданні
вказала, що під час укладення договору дарування не усвідомлювала його
наслідків і вважала, що укладає договір довічного утримання. Нотаріус не
роз'яснила суть та наслідки договору. ОСОБА_4. заставив її укласти не вигідний
для неї договір. Після смерті ОСОБА_4 власником квартири стала його дочка
ОСОБА_2. і вона, позивачка, боїться, що буде виселена із своєї квартири про що
їй кажуть сусіди, хоч сама відповідачка ніколи не казала, що це зробить.
Оскільки укладений договір не є договором довічного утримання, то ОСОБА_2.
перестала надавати їй допомогу, хоч і пропонувала найняти за її, відповідачки,
кошти особу, яка б доглядала і надавала допомогу.
Однак суд
не приймає даних обґрунтувань, оскільки вони спростовуються показаннями
відповідачки, свідків, матеріалами справи.
відповідачка ОСОБА_2. суду пояснила, що при своєму житті її батько ОСОБА_4.
розповідав, що ОСОБА_2. запропонувала подарувати йому квартиру. Він на цьому не
наполягав. Договір дарування оформляли в нотаріальній конторі і нотаріус
роз'яснила суть і його наслідки.
смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2. певний час проживала у неї в с. Перекоринцях, а потім
переїхала в м. Могилів-Подільський. Під час проживання в с. Перекоринцях склала
заповіт, яким їй заповіла грошовий вклад. Після переїзду в м.
Могилів-Подільський вона, ОСОБА_2. систематично їздила до ОСОБА_2. надавала їй
матеріальну допомогу, однак позивачка відмовилась від цієї допомоги і сказала,
що звернулась в суд із позовом про визнання договору недійсним. Також хотіла
для ОСОБА_2. найняти за свої кошти людину, яка б її доглядала, і мала з нею про
це розмову, проте остання від такої пропозиції відмовилась. Наміру виселяти
ОСОБА_2. з квартири у неї немає, готова і в подальшому надавати їй матеріальну
допомогу або найняти людину для догляду за позивачкою.
ОСОБА_2. підтвердила показання ОСОБА_2. в тій частині, що після смерті ОСОБА_4
певний час проживала у відповідачки в с. Перекоринцях, а потім переїхала в м.
Могилів-Подільський. Під час проживання в с. Перекоринцях склала заповіт, яким
заповіла грошовий вклад ОСОБА_2.. Після переїзду в м. Могилів-Подільський вона,
ОСОБА_2. приїздила до ОСОБА_2. та надавала їй матеріальну допомогу. Також
хотіла для ОСОБА_2. найняти за свої кошти людину, яка б її доглядала і мала з
нею про це розмову, проте вона від цього відмовилась мотивуючи тим, що у
ОСОБА_2. немає коштів для оплати послуг такої людини.
Ту обставину, що ОСОБА_2. розуміла значення
своїх дій при укладенні договору дарування суду підтвердила свідок ОСОБА_5. яка
пояснила, що працює приватним нотаріусом і оформляла договір дарування спірної
квартири. Знайома з ОСОБА_2. давно і перебуває з нею в добрих стосунках.
Позивачка прийшла в нотаріальну контору разом з ОСОБА_4. і їй було роз'яснено,
що з моменту підписання договору дарування вона уже не буде власником квартири,
на що остання погодилась. Значення своїх дій розуміла і не ставила питання про
те, що хоче укласти договір довічного утримання. На укладенні договору
дарування наполягала ОСОБА_2., а не ОСОБА_4. і про те, що він заставив її на
такий крок нічого не казала.
сторони позивачки ОСОБА_6. суду пояснила, що в розмові з ОСОБА_2. позивачка
заявила, що квартиру подарувала ОСОБА_4. добровільно.
підтвердила показань ОСОБА_2. в тій частині, що ОСОБА_4. заставив позивачку
укласти договір дарування і свідок ОСОБА_7..
заяви вбачається, що між позивачкою та ОСОБА_4. були добрі відносини і навіть
після укладення договору дарування «жили душа в душу, відносини не
зібрані в судовому засіданні докази, суд вважає, що ОСОБА_2. діяла свідомо,
була ініціатором укладення договору дарування, розуміла значення вчинення
такого правочину. Після укладення договору дарування продовжувала жити з
ОСОБА_4. в добрих стосунках, а після його смерті і з дочкою останнього
ОСОБА_2.. За весь час не ставила питання про визнання договору недійсним, а
навпаки в листопаді 2007 р. заповіла свій грошовий вклад ОСОБА_2.. Відповідачка
не відмовлялась і не відмовляється надавати матеріальну допомогу позивачці. Як
вбачається з позовної заяви на момент укладення договору дарування не було
обставин, які б свідчили про необхідність укладення договору довічного
утримання, а виникли вони (ці обставини) після смерті ОСОБА_4.
203 ЦК України передбачають:» Зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути
вільним і відповідати його внутрішній волі.
має вчинятися у формі, встановленій законом.
має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним».
Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України:»Підставою недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу».
Як вбачається із встановлених в суді обставин справи при укладенні
оспорюваного договору дарування   вимоги
ст.203 ЦК України дотримані: волевиявлення ОСОБА_2. було вільним, у неї повний
обсяг дієздатності, правочин направлений на реальне настання правових наслідків,
ним обумовлених, вчинений у встановленій формі і позивачка не надала суду
доказів, що він був укладений внаслідок помилки щодо його природи.
чином, на підставі зібраних в судовому засіданні доказів, суд приходить до
висновку, що в позові про визнання договору дарування від 11 травня 2005 р.
відповідності до ст.. 1301 ЦК України « Свідоцтво про право на спадщину визнається
недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом».
Однак в судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2. є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4, який був власником  квартири АДРЕСА_1 м. Могилева-Подільського
Вінницької області на законних підставах, а оскільки свідоцтво про право на
спадщину за законом нею отримано у відповідності до чинного законодавства, то в
цій частині позову також слід відмовити.
ст..ст. 203, 215, 229, 1301 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-214 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину за
законом та договору дарування недійсним.
апеляційне оскарження рішення може бути подано до апеляційного суду Вінницької
області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Вінницької
області протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.
СУДДЯ: