Справа № 22ц-161 2008 р.                                                            Головуючий
Категорія: 33                                                                                   Пархета А.В.
апеляційній інстанції Магда Л.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 січня 2008 p. колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                Магди Л.Ф.

суддів                            Демченка В.А. Скіця
М.І.

при секретарі
Пономаренко Ю.І.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2007 р. по справі за
позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Уманської міської
ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення Уманського міськвиконкому та
Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку і усунення
перешкод в користуванні земельною ділянкою, вивчивши матеріали справи,-

встановила:

ОСОБА_2
звернулася до суду в інтересах ОСОБА_3 з позовом до Виконавчого комітету
Уманської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення Уманського
міськвиконкому та Державного акту на право приватної власності на земельну
ділянку і усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В позовній заяві
вказувала, що її чоловік ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1, розташованому на
приватизованій земельній ділянці, розміром 0,1422 га, де їх сім'я постійно
проживає.

Відповідач
ОСОБА_4 мешкає в будинку АДРЕСА_2 - напроти їх будинку. Земельні ділянки сторін
не межують, однак обидві прилягають до яру, який утворився внаслідок природних
умов і використовувався позивачкою, її родиною і іншими мешканцями прилеглих
вулиць як прохід на вул. С.Лазо. Цей прохід

2

необхідний як короткий шлях до
магазину для придбання продуктів харчування, до водогону, до автобусної
зупинки. Для узаконення проходу позивачка та інші мешканці неодноразово зверталися до міської влади, однак це питання не було
вирішено.

Потім стало відомо, що частину яру і прилеглу до нього земельну ділянку, загальною площею 0,1191 га, згідно з рішенням Уманського
міськвиконкому від 17 квітня 2003 р. приватизував
ОСОБА_4, отримавши Державний акт на право приватної власності на земельну
ділянку від 20 травня 2003 р.

Позивачка вважала це рішення незаконним, ухваленим з порушенням вимог ст. 198 ЗК України, так як не було погоджено межі
земельної ділянки з усіма суміжними власниками і землекористувачами.

Через деякий час відповідач, приводячи передану йому земельну ділянку в придатний для використання стан, почав перешкоджати
позивачці, її родині та іншим мешканцям провулку користуватися проходом до вул.
С.Лазо, а потім ще й перекрив можливість стоку води з
провулку в яр, шляхом переміщення твердого шару покриття провулку на
надану йому ділянку і утворивши напроти будинку позивачки яму.

Під час дощів в ямі накопичується вода та сміття, які стікають в двір та гараж позивачки, внаслідок чого виникає реальна загроза
знищення належного їй та її чоловіку майна. Задовольнити
вимогу позивачки засипати яму і відновити стік води в яр відповідач відмовляється, він та його родичі постійно
провокують сварки та бійки, обзивають
позивачку та членів її родини нецензурними і іншими образливими словами, зокрема і в присутності сторонніх осіб, принижуючи їх честь і
гідність.

На неодноразові звернення до органу місцевої влади та інших інстанцій зі скаргами
жодних заходів до відповідача не прийнято.

Тому позивачка просила суд визнати недійсними рішення Уманського міськвиконкому від 17 квітня 2003 р. в частині приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 та
Державний акт на право приватної власністю на цю земельну ділянку на ім'я відповідача і зобов'язати ОСОБА_4 не чинити позивачам і іншим мешканцям прилеглих вулиць перешкод в користуванні
проходом через яр на вул. Лазо, привести тверде покриття 2 провулку
Орджонікідзе напроти будинку позивачів у початковий стан, засипавши яму, стягнути
з відповідача на їх користь 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 13 листопада 2007 р. в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить про скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення про задоволення її позову, посилаючись
на невірне застосування судом норм матеріального
та процесуального права, неналежну оцінку зібраних у справі доказів.

3

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта і ОСОБА_3, які підтримали апеляційну
скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_1, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог
заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду повинно бути скасоване і
справа скерована на новий судовий розгляд до суду першої інстанції виходячи з
наступного.

Суд прийняв до розгляду в порядку цивільного судочинства позовну заяву
ОСОБА_2, не уточнивши її вимоги та повноваження на ведення справи.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Між тим, ОСОБА_3 в позовній заяві про уточнення позовних вимог без дати (а. с. 48) вказувала, що вона діє на користь
ОСОБА_3, не надавши суду належно оформленої довіреності.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалася на норми Кодексу адміністративного судочинства щодо підсудності справи, а
саме: на ст.ст. 6, 18 і 19 КАС України, однак суд відкрив
провадження за її позовом в порядку цивільного
судочинства, зазначивши в рішенні, що її посилання на норми КАС невірні. Проте
позицію самої позивачки з цього питання суд не з'ясував і в установленому
законом порядку питання не вирішив.

Вирішуючи спір про визнання недійсними рішення Уманської міської ради від 17 квітня 2003 р. про надання у власність ОСОБА_4
частини спірної земельної ділянки та Державного акту про право приватної
власності на цю ділянку, виданого міською радою,
суд в порушення вимог ст. 33 ЦПК України не притягнув до участі у справі Уманську міську раду, зважаючи на те, що позов
було пред'явлено до Уманського міськвиконкому.

Розглядаючи справу з участю представника Уманського міськвиконкому ОСОБА_6,
суд не перевірив її повноваження. З довіреності на участь у справі (а.с. 47) вбачається, що вона уповноважена на участь у
справі Уманською міською радою, а не Уманським міськвиконкомом.

Крім того, відповідно до ч. 3ст. 42 ЦПК України довіреність від імені
юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це
законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи. Проте довіреність ОСОБА_6 підписана секретарем міської
ради, дані про те, що цій посадовій особі надані такі
повноваження в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до
вимог ст. 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив
питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

4

Розгляд справи
без участі всіх зацікавлених осіб призвів також до неповного з'ясування обставин
справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Зокрема,
відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсними рішення міської ради
про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4 та Державного акту
про право приватної власності, суд в рішенні зазначив, що будь-яких порушень
норм діючого законодавства при наданні земельної ділянки відповідачу не
встановлено. Проте до такого висновку суд, на думку судової колегії, прийшов
передчасно, не перевіривши належним чином докази у справі.

Так, з
матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 передана у власність земельна ділянка,
розміром 1191 кв. м, що перевищує встановлені ст. 121 ЗК України норми, з яких
191 кв. м для
ведення особистого селянського господарства. Проте, суд не вказав у рішенні чи
можливе ведення особистого селянського господарства в м. Умані, не дав з цього
приводу ніякої оцінки рішенню Управління містобудування і архітектури
Уманського міськвиконкому, викладеному в листі на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 66) щодо
умов використання земельної ділянки та наявності містобудівних обмежень та
обтяжень для відведення земельної ділянки, де йдеться про те, що згідно з
генеральним планом міста ділянка відноситься до садибної забудови і
передбачається збереження її функціонального призначення.

Відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимог про усунення перешкод в користуванні
власною земельною ділянкою, суд належним чином не дослідив надані позивачкою
докази, зокрема довідку Голови квартального комітету від 15 травня 2007 p., з
якої видно, що дійсно під час злив, внаслідок підняття насипу вище дороги, вода
тече в подвір'я позивачки. Для перевірки доводів позивачки з цього питання суду
слід було витребувати висновки відповідних спеціалістів.

На підставі
наведеного та керуючись ст.ст. 307, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 13 листопада 2007 р. скасувати, справу скерувати на
новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Ухвала судової
палати набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з моменту
її проголошення.