Справа №2-118
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

26 лютого 2008р.
м.  Приморськ

Приморський районний суд Запорізької
області у складі

головуючого судді
Полулях В.Г.,

при секретарі           Мамедовій С.О.,

за участю позивача  ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення боргу, третя особа на стороні
позивача без самостійних вимог ОСОБА_3-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1  звернулася до
суду з позовом про стягнення з  ОСОБА_2  2000грн.  по договору позики.

Під час судового розгляду  ОСОБА_1  на позовних вимогах наполягала посилаючись на
те, що 22.03.2007р. між нею  та ОСОБА_2   було укладено договір
позики, за  яким  вона   тоді ж передала
відповідачеві 2000грн, а останній   зобов'язався повернути
їх  через шість місяців.  Підтвердив це розпискою. Не
дивлячись на неодноразові нагадування, відповідач не повернув гроші  до теперішнього часу. Просить також стягнути
з відповідача понесені нею судові витрати

Відповідач
ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Не оспорював, що
написав розписку, в якій зобов'язувався віддати позивачці 2000грн. При цьому наполягав, що в розписці мова йде про
відшкодування шкоди, а не повернення боргу. Грошей від позивачки він не
отримував.

Третя особа ОСОБА_3
суду пояснив, що відповідач  притягувався
до кримінальної відповідальності за спричинення йому тілесних ушкоджень.
ОСОБА_2 обіцяв відшкодувати йому завдану шкоду і тому під час розгляду
кримінальної справи ним не було заявлено цивільного позову.

Суд, вивчивши матеріали справи,   допитавши свідків ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6
приходить до наступного.

Вироком
Приморського райсуду від 22.03.2007р. ОСОБА_2, відповідача по справі, було
визнано винним в спричинені ОСОБА_3, третій особі по справі, тілесніх ушкоджень
і засуджено по ч.1 ст.122 КК України
(а.с.15-17).

Позивачка
ОСОБА_1 в суді стверджувала, що в день розгляду кримінальної справи, за
декілька годин до початку судового засідання, до неї додому приїхав  ОСОБА_2
і попросив позичити йому 2000грн
в зв”язку з розглядом кримінальної справи, де потерпілим був її син.
Тоді ж вдома вона передала зазначену сумму, а ОСОБА_2 тоді ж написав розписку

Відповідач
ОСОБА_2 заперечував проти того, що позивачука передавала, а він отримував від
неї гроші. Не оспорював факту зустрічі з позивачкою 22 березня і написання ним
розписки. При цьому пояснив, що з позивачкою, яка є матір”ю потерпілого по
кримінальній справі, він зустрівся за декілька хвилин до початку розгляду
справи. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 вимагали заплатити їм гроші інакше погрожували
суворим покаранням.  Він пообіцяв
передати їм 2000грн, про що тоді ж, в присутності свідків  ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, написав  розписку. Свідки підтвердили в суді ці
обставини.

Згідно ст.1046
ЦК України за договором позики одна сторона
передає у власність  другій
стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути  позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей.

Оцінивши
докази, які надали сторони, суд вважає, що позивачем не доведено фак укладання
договору займу і передачі відповідачеві 2000грн. 22 березня 2007р., а тому
позовні вимоги про стягнення означеної сумми є необгрунтованими і задоволенню
не підлягають.

Позивачкою не
надано жодного доказу передачі нею відповідачеві в борг 2000грн. Розписка, на
яку посилається позивачка не містить відомостей про отримання відповідачем
грошей, а її зміст про те, що ОСОБА_2 зобов”язується віддати ОСОБА_1 2000грн
підтверджує позицію відповідача, що мова йде не про повернення боргу, а про
відшкодування шкоди, заподіяної  сину
позивачки (а.с.14).

Пояснення  відповідача ОСОБА_2, що їх відносини з
позивачкою стосувались відшкодування шкоди, заподіяної її сину, підтверджуються
розпискою від 16.02.2007р., згідно якої позивачка отримала від відповідача
500грн на лікування сина. Остання не заперечувала цієї обставини.

Позиція
позивачки ОСОБА_1  що, отримавши  16.02.2007р. від відповідача 500грн на
лікування сина, вона 22.03.2007р. передала відповідачеві в борг 2000грн в
зв”язку з розглядом кримінальної справи, спрстовується наданими доказами і, на
думку суду, є абсурдною.

Так як основна
вимога позивачки не задоволена, не підлягають задоволенню і її вимога  про відшкодування  понесених нею судових витрат.

Керуючись
ст.ст. 1051  ЦК України,  ст.ст. 5,6,10,215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до ОСОБА_2
про стягнення  2000грн. за договором
позики, судового збору - 51грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 30грн., витрат на правову допомогу - 200грн. - відмовити в
зв”язку з їх безпідставністю.

На рішення суду може
бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення та подано апеляційну скаргу протягом двадцяти діб після
подання заяви про апеляційне оскарження
до Запорізького апеляційного суду через районний суд.

Суддя
В.Г. Полулях