Справа №
22 Ц- 1159/ 2008 р.                                                                          Головуючий у 1 інстанції Кошель Б.І.
інстанції Яворський М.А
У Х В А Л А

Іменем України

24 березня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного
суду Київської області у складі:

Головуючого судді:
Яворського М.А.,

суддів:                           Оношко Г.М., Мережко
М.В.

при секретарі                Колесник Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Апеляційного суду Київської області матеріали цивільної справи за апеляційними
скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від
27 листопада 2007 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні житловим будинком та вселення та зустрічним
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Білоцерківський МВМ №2, про виселення -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2007 року
ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом  до ОСОБА_1. та просила
постановити рішення яким просила вселити її як члена  сім'ї померлого ОСОБА_4 до житлового будинку
АДРЕСА_1  та зобов'язати відповідачку
ОСОБА_1. не чинити їй перешкод у проживанні та користуванні вказаним житловим
приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала із
своїм батьком ОСОБА_4та була прописана в як член його сім'ї - донька, в будинку
АДРЕСА_1. В цей же період в зазначеному будинку періодично проживала
відповідачка по справі. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_4. помер і після його
смерті відкрилась спадщина на зазначений будинок, а так як з приводу прийняття
спадщини між сторонами по справі виник спір, відповідачка не допускає її до
помешкання, замінила вхідні замки, перешкоджає їй проживати у будинку, тому
вона змушена звернутися до суду з даною заявою.

Відповідачка ОСОБА_1. подала зустрічний позов до ОСОБА_3
в якому просила постановити рішення про виселення позивачки по справі із
спірного житлового приміщення без надання іншого житла,  посилаючись на те, що ОСОБА_3 в спірному
житловому будинку не проживає, участі у витратах по утриманню будинку не
приймає, після смерті батька намагається незаконно вселитись в будинок, порушує
громадський порядок, систематично псує жиле приміщення будинку, а тому просить
суд на підставі ст. 116 ЖК України виселити ОСОБА_3 з житлового
будинкуАДРЕСА_1.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської
області від 27 листопада  2007 року
позовні вимоги  ОСОБА_3 задоволено.
Постановлено вселити ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_1. не чинити
перешкоди ОСОБА_3 в користуванні та проживанні у житловому будинкуАДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1. про виселення
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка по справі ОСОБА_1.,
посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
законодавства на невідповідність висновків суду встановленим обставинам
справи,  просить рішення суду скасувати а
ухвалити нове рішення про виселення ОСОБА_3. з вказаного житлового приміщення.

На вказане рішення суду надійшла також апеляційна скарга
від ОСОБА_2. в якій вона  посилаючись на
грубе порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального
законодавства та порушення її прав як мешканця вказаного будинку просить
рішення суду  скасувати, а справу
повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів,
перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відповідно до правил ст. 303 ЦПК
України, вважає, що апеляційні скарги апелянтів ОСОБА_1. та ОСОБА_2.  не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва
про право власності, виданого Білоцерківським управлінням ЖКГ від 10.04.1995
року гр. ОСОБА_4 є власником будинкуАДРЕСА_1, що підтверджується копією
відповіді Білоцерківського МБТІ від 29.08.2007 р. №42192 та не оспорюється
сторонами.

З 11 листопада 1997 року по теперішній час позивачка по
справі ОСОБА_3, як член сім'ї власника, зареєстрована в будинкуАДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою Білоцерківського ЖЕК №6 від 28.08.2007 р. №1227,
копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 та не оспорюється сторонами.

З 1 вересня 2000 року по 7 лютого 2005 року позивачка
проходила навчання в Черкаському національному університеті ім. Б.
Хмельницького і отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки «Філологія»
та здобула кваліфікацію бакалавра філології; вчителя англійської мови та
літератури. У 2006 році продовжила навчання в Національному педагогічному
університеті ім. М.П. Драгоманова, який закінчила 30.06.2007 року і отримала
повну вищу освіту за спеціальністю «Мова та література (англійська)» та здобула
кваліфікацію вчителя англійської мови та зарубіжної літератури. Даний факт
підтверджується копіями диплома спеціаліста НОМЕР_2від 30.08.2007 р., диплома
бакалавра НОМЕР_3 від 07.02.2005 року, відповідних додатків до цих дипломів, та
не оспорюється сторонами.

В судовому засіданні також встановлено що, ОСОБА_3 з 2000
року в зв'язку із навчанням періодично проживала в спірному будинку, а з червня
2007 року в зв'язку із погіршенням здоров'я матері позивачки - ОСОБА_5,
проживала разом з нею за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується показами
позивачки ОСОБА_3, свідка ОСОБА_5. та копією виписки з медичної карти ОСОБА_5,
посвідчення інваліда другої групи НОМЕР_4на ім'я ОСОБА_5.

Також, встановлено, що 02.08.2007 року власник спірного
будинку ОСОБА_4. помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_5
та не заперечується сторонами.

Вирішуючи вказаний спір, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 та одночасно з цим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.
суд першої інстанції виходив із того, що позивачка по справі як дочка померлого
власника ОСОБА_4, будучи зареєстрованою в спірному житловому будинку має право
на користування житловою площею, однак відповідачка по справі  ОСОБА_1. чинить їй перешкоди у цьому у
зв'язку з чим між ними виникають сварки та скандали, а тому виходячи з вимог
ст. 150, 156 ЖК України суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні
вимоги ОСОБА_3  та відсутність при цьому
підстав передбачених ст. 157 ЖК України для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Колегія суддів вважає
даний висновок суду першої інстанції обґрунтованим та законним, а  доводи апелянтів ОСОБА_1. та ОСОБА_2.  безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 150 та ст. 156 ЖК України
громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей
…, та члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з
ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів вказаної справи позивачка по
справі як член сім'ї власника житлового будинку ОСОБА_4. була вселена до
вказаного житлового будинку в 11 листопада 1997 року з дозволу власника  та зареєстрована в ньому самим власником (
а.с. 39,40).

Крім того судом
першої інстанції встановлено, що  після
смерті батька  позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4.
відповідачка по справі чинить їй перешкоди у доступі до вказаного житлового
приміщення та в його користуванні, що в суді було підтверджено:  копіями постанови Білоцерківського
міськрайонного суду від 12.09.2007 року, постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 24.08.2007 року та від 01.09.20007 року, показами
свідків ОСОБА_6., ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11.,
ОСОБА_12., а тому колегія суддів вважає, що оскільки позивачка по справі будучи
членом власника житлового будинку не визнавалася у судовому порядку такою, що
втратила право користуватися житловим приміщенням де вона зареєстрована , тому
суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про законність та
обґрунтованість первісного позову.

Обґрунтовано на думку колегії суддів судом першої
інстанції відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1., оскільки
відповідачка не надала суду достатніх та допустимих доказів  для застосування  до позивачки вимог ст. 157 та ст. 116 ЖК
України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17
Постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про
виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або
будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці
виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті
заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.
Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами,
прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів,
а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів
ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими
організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого виселення).

Оскільки відповідачка по справі ОСОБА_1.  не надала доказів того, що до позивачки
ОСОБА_3 вживалися заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а тому суд
першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про
безпідставність  позовних вимог
викладених в позові відповідачки.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що
доводи апелянта ОСОБА_1. є безпідставними та необґрунтованими.

Безпідставними колегія суддів вважає і доводи апелянта
ОСОБА_2. щодо порушення судом її прав при постановленні вказаного рішення
оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2. не зареєстрована у
вказаному житловому будинку, не є членом його родини померлого власника будинку
ОСОБА_4. та не надала суду достатніх та обґрунтованих доказів щодо законності
поселення у вказаний житловий будинок та проживання в ньому.

Колегія суддів
вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального законодавства на підставі поданих сторонами та
дослідженими судом першої інстанції доказами, тому  воно  є
обґрунтованим, законним та повинно бути залишено без змін.

Апеляційні скарги ОСОБА_1. та ОСОБА_2.  колегія суддів вважає, не обґрунтованими і
такими, що не можуть бути підставою для скасування законного рішення суду.

Керуючись  ст. ст. 303,
307, 308, 313 - 315  ЦПК
України,  колегія  суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2  відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 27
листопада  2007 року  залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом 2 місяців.

Головуючий:

Судді: