Справа № 22ц-249/2008р.   Головуючий у першій інстанції - Зарічна Л.А.
Категорія - цивільна                             Доповідач - Мельниченко
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

28 січня 2008 року  Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого -
судді Бойко О.В.

суддів
-  Мельниченка Ю.В., Мамонової О.Є.

при
секретарі - Пільгуй Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 грудня
2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на
утримання дитини на час навчання, -

в с т а н о в и в :

03 грудня 2007 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем, який був розірваний
29.05.2003 року, має дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дочка є повнолітньою,
але навчається в Полтавському університеті споживчої кооперації України та
потребує матеріальної допомоги, яку ОСОБА_1 має змогу надавати. В зв'язку з чим
просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки на час її
навчання в розмірі &frac14; частини його доходів.

В судовому засіданні суду першої
інстанції ОСОБА_2 підтримала свої позовні вимоги та не заперечувала проти
стягнення з відповідача аліментів в розмірі 15 чи 16 частини всіх видів його
заробітку. Відповідач ОСОБА_1 не заперечував проти стягнення з нього аліментів
на період навчання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 14 грудня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 було
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 16 частини всіх
видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи з 03.12.2007 року і до закінчення нею навчання,
тобто до 30.06.2010 року, без врахування часу канікул, але не більше, ніж до
досягнення дитиною 23 років. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 7 грн.
50 коп. на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати зазначене рішення суду як незаконне і необґрунтоване та направити
справу на новий розгляд. Посилається, що судом не були враховані можливості
позивачки надавати матеріальну допомогу дочці та безпідставно відмовлено в
задоволенні клопотання про витребування довідки про її доходи. Апелянт вказує,
що він як інвалід 2 групи використовує автомобіль кожного дня, що потребує
матеріальних затрат. Крім того, він сплачує аліменти на утримання сина Івана,
2004 року народження, періодично проходить курси реабілітації та протезування,
що потребує витрат, а також змушений був взяти кредит на придбання меблів,
оскільки залишив позивачці все майно, не вимагаючи його розподілу. Апелянт
ОСОБА_1 наполягає на стягнення з нього аліментів на утримання дочки на період
її навчання в твердій грошовій сумі.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просить відхилити скаргу та залишити без змін рішення суду, вважаючи
його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду
частковій зміні з наступних підстав.

По справі встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі до 29.05.2003 року, від якого мають дочку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час ОСОБА_3 досягла повноліття та є студентом
Полтавського університету споживчої кооперації України денної форми навчання,
що підтверджується довідкою №1399 від 27.09.2007 року (а.с.5).

Відповідно до положень ст.199 СК
України, якщо повнолітні дочка,  син
продовжують навчання і у зв”язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки
зобов”язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, якщо
вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Суд вірно визначив розмір аліментів з
дотриманням вимог положень ст..182 Сімейного кодексу України, враховуючи
матеріальне становище сторін, а також стан їх здоров”я та матеріальне становище
дитини та самого платника аліментів.

Доводи апелянта про те, що розмір
аліментів є завеликим, оскільки він змушений витрачати значні кошти на
утримання автомобіля, виплату кредиту, своє лікування, спростовуються матеріалами
справи, зокрема довідкою про його доходи, з якої вбачається, що заробітна плата
ОСОБА_1 за три місяці становить 13 322 грн.27 коп.(а.с.8).

Також не заслуговують на увагу доводи
апелянта про те, що стягненням аліментів у відсотковому виразі порушені права
дочки, оскільки він не знає, скільки часу він буде працювати на АТ тютюнова
компанія „ВАТ -Прилуки” та мати такий дохід, так як такі доводи не грунтуються
на вимогах закону.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги не дають підстав для скасування рішення суду.

Проте, рішення суду підлягає частковій
зміні, оскільки під час розгляду справи в апеляційному порядку встановлено
неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 200 Сімейного
кодексу України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги
відповідно до частини 3 статті 303 ЦПК України.

В резолютивній частині рішення зазначено,
що розмір аліментів повинен бути не меншим 30 % прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, проте зазначена вимога закону застосовується при стягненні
аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття і не передбачено її
застосування при стягненні аліментів на період навчання повнолітньої дитини, а
тому зазначене речення підлягає виключенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.
191, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст. 218, ч.3 ст. 303, ст.ст. 307, 309,
314, 315, 317, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 14 грудня 2007 року - змінити, виключивши з його
резолютивної частини слова „але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку”.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з моменту
його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного
Суду  України протягом двох місяців з
моменту набрання законної сили.

Головуючий:
Судді :