Справа №2-617/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 листопада
2008 року СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої    -
судді Омелюх В.М.,

при секретарі
- Ращик П.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Солоне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач
звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення майнової шкоди в сумі
16415 гривень та моральної шкоди в сумі 10000 гривень, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача.

На
обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 02 грудня 2007 року
близько 06 години 55 хвилин на 436 кілометрі автошляху
Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя відповідач, керуючи на підставі виданого
ним доручення належним йому на праві власності автомобілем ВАЗ 21112, державний
номерний знак НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого
втратив керування автомобілем та допустив зіткнення з автомобілем УАЗ 31512,
державний номерний знак НОМЕР_2, що рухався попереду в попутному напрямку, в
результаті чого належний йому на праві власності автомобіль отримав значні
механічні пошкодження та як власнику автомобіля завдано майнову шкоду, яка відповідно до звіту спеціаліста автотоварознавця складає в
сумі 16415 гривень 42 копійки та яку він просить стягнути з відповідача в
судовому порядку, оскільки в поза судовому порядку спричинена майнова шкода ним
не відшкодована.

Постановою Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 09 січня 2008 року відповідача притягнуто до
адміністративної відповідальності за скоєння даної дорожньо-транспортної
пригоди.

В
результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача йому була
спричинена значна моральна шкода та страждання, оскільки в результаті ДТП він
не міг експлуатувати належний йому на праві власності автомобіль для власних
потреб та для потреб своєї родини, так як автомобіль потребував суттєвого
ремонту і йому довелося його ремонтувати. Внаслідок цього він був змушений
змінювати умови свого життя, так як був позбавлений можливості пересування на
власному автомобілі, який був для нього необхідним засобом пересування,
витрачав значно більше часу на проїзд. Також був змушений відмовитися від
запланованих поїздок або просити інших осіб надавати йому транспортні послуги,
не міг відвідати рідних та друзів, а в зв'язку з тим, що відповідач в
добровільному порядку не бажає відшкодувати спричинені збитки, він змушений
прикладати додаткові зусилля для звернення з даним позовом до суду, витрачати
власні час та кошти, що також задає йому додаткових моральних страждань, які
він оцінює в 10000 гривень та просить стягнути їх з відповідача на його
користь.

У
судовому засіданні позивач позов підтримав та просив стягнути з відповідача, як
винного у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, майнову шкоду в сумі 16415
гривень 42 копійки та моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Пояснив, що до
даного часу відповідач, з вини якого сталося ДТП, не відремонтував пошкоджений
автомобіль та не відшкодував спричинену йому шкоду, хоча спочатку між ними була
усна домовленість про те, що відповідач повністю понесе витрати по проведенню
відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля, але цього не сталося, в зв'язку
з чим він був змушений сам ремонтувати пошкоджений автомобіль і на даний час
ремонт автомобіля здійснено частково ним самим. Пошкоджений автомобіль належав
йому на праві власності, а відповідач керував даним автомобілем на підставі
виданого йому доручення, а ДТП скоїв фактично протягом доби з дня передачі йому
автомобіля. Автомобіль було застраховано, але страхова компанія відмовилась
виплатити страхове відшкодування, так як винним у скоєнні ДТП було визнано відповідача,
який допустив порушення правил дорожнього руху. Пошкодження автомобіля
відповідачем спричинило йому значну моральну шкоду та страждання, оскільки він
тривалий час не міг користуватися своєю власністю, а потім ще і самостійно
відновлювати автомобіль, який на день передачі відповідачеві був фактично
новим, а внаслідок ДТП отримав значні пошкодження і йому необхідно було
нести  затрати на його відновлення,  в той час як він сам постраждав внаслідок
іншого ДТП і тривалий час лікувався в лікарні, хворіла його дитина, а він був
позбавлений можливості користуватися автомобілем, оскільки він не був
відновлений відповідачем відповідно до їх домовленості після ДТП.

У
судовому засіданні відповідач та представник відповідача позов визнали частково
- матеріальну шкоду в сумі 6000 гривень, а моральну шкоду в сумі 2000 гривень
та пояснили, що вини відповідача в скоєнні ДТП не оспорюють, як і не оспорюють
визначеного висновком спеціаліста розміру заподіяної пошкодженням автомобіля
шкоди, оскільки зіткнення автомобілів відбулося з вини саме відповідача, який
керував належним позивачеві автомобілем на підставі доручення, за що його було
притягнуто до адміністративної відповідальності згідно постанови суду, як не
оспорюють і розміру спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля майнової
шкоди. В той же час вважають, що при вирішенні питання про розмір майнової
шкоди, який фактично підлягає відшкодуванню позивачеві за даним позовом
необхідно врахувати, що співмешканка відповідача брала на своє ім'я у банку
кредит у сумі 6500 гривень, з якого 6000 гривень у листопаді 2007 року вони
передали позивачеві, щоб той зміг зробити перший внесок на купівлю автомобіля
Деу Ланос, який він в подальшому купив, але також попав у ДТП і розбив, а
відповідач з дружиною виплачували без участі позивача по цьому кредиту кошти та
відсотки, але будь-яких письмових доказів про передачу зазначених грошових
коштів позивачеві вони не мають. Також вважали, що позивачем значно завищено
розмір спричиненої пошкодженням автомобіля моральної шкоди, оскільки позивач
мав на праві власності інший автомобіль, який міг використовувати як для себе,
так і для своєї сім'ї, а переданий за дорученням відповідачеві автомобіль
позивач планував використовувати для підприємницької діяльності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, приходить до
наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 22,23 ЦК України,
особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування, в тому числі і відшкодування моральної шкоди, а відповідно до ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою,
яка її завдала, а відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У
судовому засіданні встановлено, що позивачевіОСОБА_1 відповідно до свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16) на праві власності належить
автомобіль ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_1 який ним було передано
відповідачевіОСОБА_2, в тому числі з правом керування, на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 01 грудня 2007 року (а.с.52).

02 грудня
2007 року близько 06 години 55 хвилин на 436 кілометрі автошляху
Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя відповідач, керуючи на підставі виданого
позивачем доручення належним останньому на праві власності автомобілем ВАЗ
21112, державний номерний знак НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху,
внаслідок чого втратив керування автомобілем та допустив зіткнення з
автомобілем УАЗ 31512, державний номерний знак НОМЕР_2, що рухався попереду,
внаслідок  чого належний позивачу
автомобіль отримав значні пошкодження (а.с.12-15). Відповідно до звіту
спеціаліста автотоварознавця (а.с.7-11) пошкодженням автомобіля позивачу
завдано майнову шкоду в загальній сумі 16415 гривень 42 копійки, яка підлягає
стягненню з відповідача, оскільки майнова та моральна шкода, завдана фізичній особі,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а винність
відповідача в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди встановлено
постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 січня
2008 року, згідно якої відповідача притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.124 КупАП (а.с.17), і яка на день розгляду судом  цивільної справи відповідачем не
оскаржувалась і є чинною.

Відповідно
до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі,
що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, внаслідок чого не
потребують доказування при розгляді цивільної справи.

При
розгляді даної цивільної справи встановлено, що транспортний засіб - автомобіль
ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_1 яким керувавОСОБА_2 на підставі
доручення, що належить позивачу на праві власності, отримав механічні
пошкодження, що підтверджується як протоколом огляду транспортного засобу
(а.с.12), так і звітом №04-12-07 спеціаліста автотоварознавця про оцінку шкоди,
завданої власнику транспортного засобу (а.с.7-11), що визнано відповідачем в
судовому засіданні. Згідно договору добровільного страхування наземного
транспортного засобу, що є предметом застави від 03 квітня
2007 року (а.с.53-54) вказаний автомобіль позивачем було застраховано,
але через те, що в заяві на добровільне страхування наземного транспорту в
переліку осіб, що мають право керувати автомобілем,ОСОБА_2 зазначений не був,
позивач не отримав страхове відшкодування (а.с.36).

Доводи
відповідача та його представника про те, що відповідачем сплачується кредит,
який брала його співмешканка в банківській установі, грошові кошти по якому в
сумі 6000 гривень в послідуючому передали позивачеві, не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні,
так як відповідачем не було надано суду відповідно до вимог закону та
неодноразові роз'яснення про те, що рішення суду може бути обґрунтоване лише на
доказах, досліджених в судовому засіданні, доказів, які б підтверджували дану
обставину, а пояснення відповідача та його представника, які не допитувалися
судом в якості свідків, оскільки не заявляли такого клопотання, відповідно до
вимог ч.2 ст.57 ЦПК України, не є доказом по справі.

З
урахуванням викладеного та відповідно до п.2-4 постанови Пленуму Верховного
Суду України “Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди” №6 від 27.03.92(з наступними змінами та доповненнями) суд
приходить до висновку, що з відповідача як винної особи на користь позивача
підлягає стягненню спричинена пошкодженням автомобіля матеріальна шкода в сумі 16415 гривень 42 копійки.

Відповідно
до ст.23 ЦК України, ст.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31
березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю та
яка може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні
права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших
цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

Таким
чином, суд приходить до висновку, що відповідач є особою яка несе
відповідальність за спричинення не тільки
матеріальної, але і моральної шкоди позивачу, але до даного часу
відповідачем мір до відшкодування позивачу заподіяної матеріальної та моральної
шкоди в добровільному порядку не приймалось.

Вирішуючи
питання про розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, суд з урахуванням вимог ст.23 ЦК України виходить з характеру
та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, їх тривалості,
стану здоров'я позивача та членів його сім'ї, істотних вимушених змін у його
житті та житті його родини, часу та зусиль, необхідних для відновлення його
попереднього стану та інших негативних наслідків, а також засад розумності,
справедливості, виваженості, та об'єктивності, тривалості періоду з дня
вчинення ДТП і вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути
моральну шкоду в сумі 2500 гривень, що частково визнано відповідачем в судовому
засіданні, вважаючи, що саме така сума буде необхідною та достатньою адекватною
компенсацією спричиненої моральної шкоди, відмовивши в задоволенні іншої
частини позову про стягнення моральної шкоди, при цьому судом враховано
відповідно до вимог ст.1193 ЦК України і матеріальне становище відповідача як
фізичної особи. Доказів на підтвердження того, що позивачеві спричинена
моральна шкода в грошовому еквіваленті 10000 гривень позивачем суду не надано,
а визначений ним саме такий її розмір в судовому засіданні достатньо
обґрунтований не був, оскільки позивачем не було зазначено як ним було
визначено розмір моральної шкоди.

Крім
цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним при
зверненні з позовом до суду судові витрати по оплаті
судового збору в сумі 264 (двісті шістдесят чотири) гривні 15 копійок та
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 (тридцять)
гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,23,1166,1167,1187,1188,1193 ЦК
України, Постановами Пленуму Верховного суду України “Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” від 27 березня 1992
року №6, “Про судову практику у справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року; ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 81,
88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди задовольнити повністю, а про стягнення моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спричинену внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду в сумі 16415 (шістнадцять тисяч
чотириста п'ятнадцять) гривень 42 копійки, моральну шкоду в сумі 2500 (дві
тисячі п'ятсот) гривень, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 172
(сто сімдесят дві) гривні 65 копійок та інформаційно-технічного забезпечення
розгляду справи в сумі 30 (тридцять) гривень, відмовивши в задоволенні іншої
частини позову про стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області
через районний суд  шляхом подання
протягом 10 днів з його проголошення заяви про апеляційне оскарження та  протягом 20 днів із дня подання заяви про
апеляційне оскарження поданням апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження протягом 10 днів із дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧА: суддя                                   підпис