ВЕРХОВНИЙ  СУД  УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

1 лютого 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України у складі:

Романюка Я.М.,    Левченка Є.Ф.,
Пшонки М.П.,

розглянувши
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: друга
Запорізька державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійсним договору
дарування 1/25 частки жилого будинку, про визнання недійсним свідоцтва про
право власності на 24/50 частки домоволодіння, про визнання частково недійсними
свідоцтв про право на спадщину за законом, про
визнання права власності на 1/3 частку домоволодіння за кожним із
спадкоємців, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя                        від 28 березня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області                   від 25
липня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області від 25 липня 2007 року, визнано недійсним з моменту укладення договір дарування
1/25 частини домоволодіння, укладений 25 жовтня 2003 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на 24/50 частини
домоволодіння, видане ОСОБА_3. Визнано частково недійсним у частині визначення
розміру часток спадкового майна: свідоцтво про право на спадщину за законом,
видане на ім'я ОСОБА_3; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на
ім'я ОСОБА_7; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я
ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом
право особистої приватної власності за кожним на 1/3 частину домоволодіння.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 25,50 грн., на користь ОСОБА_2 25,50
грн., на користь держави 1378,80 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати
оскаржувані судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового
рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати
доведеним обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення постановлені з додержанням судами норм матеріального та процесуального
права і підстави для їх скасування відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані судові рішення -  залишенню без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити і залишити рішення
Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня             2007 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 25 липня 2007 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду України                                                   Я.М.
Романюк

Є.Ф. Левченко

М.П. Пшонка