Справа №-2-5
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.10.2008 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

При секретарі Коваль О.М.

Разглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Дніпрорудненська державна нотаріальна контора Василівського району Запорізької області, РКП "Василівське БТІ", про визнання частково неправомірним рішення виконавчого комітету Балківської сільської ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на побутові споруди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який було уточнено в ході судового розгляду справи, в якому вказує, що в судовому засіданні було встановлено, що Районне комунальне підприємство "Василівське бюро технічної інвентаризації" за заявою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року зареєструвало в книзі НОМЕР_1 за НОМЕР_2 право власності за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3, виданого Балківською сільрадою від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на житловий будинок з побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1

07 вересня 2004 року ОСОБА_2, за заповітом ОСОБА_5від ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, реєстровий номер НОМЕР_4, прийняв спадщину, на яку йому було видано свідоцтво про право на спадщину НОМЕР_5.

ОСОБА_2 став власником нерухомості за адресою: АДРЕСА_1.

Нерухоме майно складається із: А-1 - житлового будинку; а-1 - веранда; Б- сарай; В- сарай; Г-сарай; Д - туалет; №1,2 - огорожа; № 3 - колодязь; № 4 - водогін.

В заповіті ОСОБА_5 заповідав ОСОБА_2 тільки житловий будинок по АДРЕСА_1, а не всі розташовані будівлі на земельній ділянці.

Позивачка вважає, що вона протиправно була позбавлена права власності на нерухоме майно: Б-сарай (будинок); В- сарай; № 3 - колодязь; № 4 - водогін.

За заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_4 року, після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишилась спадщина у вигляді будинку та інших споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,25 га по АДРЕСА_2

В 1987 році земельна ділянка в розмірі 0,31 га наказом радгоспу за НОМЕР_6 була наділена ОСОБА_8,

На сусідній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 проживав батько померлого чоловіка ОСОБА_5, син ОСОБА_7, котрий мав в користуванні 0,15 га.

У 80-ті роки Балківська сільська Рада проводила зміни в нумерації будинків по АДРЕСА_4 та присвоїла один АДРЕСА_1

Згідно довідки за НОМЕР_7 нумерація будинків кілька раз змінювалась з 1953 року. На рік смерті ОСОБА_7 в 1982 році вона проживала в будинку за АДРЕСА_2

Позивачка з чоловіком - ОСОБА_8 та двома доньками, після смерті ОСОБА_7 постійно користувались земельною ділянкою та будинком, спорудами, що розташовані на земельній ділянці, володіли спірним будинком, залишали на схов знаряддя праці, відпочивали у ньому.

Згідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, діями, які свідчать про прийняття спадщини є вступ в фактичне управління чи володіння спадковим майном.

Позивачка вважає, що чоловік фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, про що свідчить виділення йому земельної ділянки в 1987 році у розмірі 0,31 га наказом радгоспу.

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер її чоловік ОСОБА_8.

Після його смерті вона з доньками продовжувала користуватись земельною ділянкою та будинком.

В 2003 році рішенням Балківської сільради за НОМЕР_8 земельна ділянка в розмірі 0,25 га за адресою: АДРЕСА_3 виділена їй у приватну власність. У відповідності до схеми земельної ділянки складеної землевпорядником сільради на цій ділянці розташовані всі спірні споруди: Б- сарай (будинок); В- сарай; № 3 - колодязь; № 4 -водогін.

Комісією сільради був складений акт у відповідності до якого за адресою: АДРЕСА_1були розташовані два окремих домоволодіння, де проживали ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 та ОСОБА_5 по АДРЕСА_3

Вказані обставини підтверджують те, що вона з дітьми та чоловіком користувалась земельною ділянкою та спорудами з часу смерті ОСОБА_7.

У зв'язку з тим, що правовідносини виникли до 01.01.2004 року, вона вважає що до них необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року.

На споруди, розташовані на земельній ділянці, вона має право оформити право власності, так у відповідності до ст.549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року вважає, що прийняла спадщину після смерті чоловіка в 2003 році, так як фактично вступила в управляння та володінні його майном.

В теперішній час вона не в змозі оформити право власності на себе по тій причині, що ОСОБА_2, не поставивши її до відома, та не маючи законного права, по рішенню виконавчого комітету сільради за №7 від 27.07.2004 року визнав право власності на нерухомість за померлим ОСОБА_5.

З 01.01.2004 року набув чинності Цивільний Кодекс України.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності за померлим, повинно було визнаватись тільки за рішенням суду. Виконком, усупереч вимогам ст. 25 ЦК України, вирішив питання про права особи, цивільна правоздатність і дієздатність якої припинена у зв'язку з її смертю.

У відповідності до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У відповідності до ст.ст. 392,393 ЦК України вона має право визнати право власності на майно, та просити визнати правовий акт, який порушує її право власності, незаконним.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.202 ЦК України визнано, що правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Одним із видів односторонніх правочинів є спадкування, так як в результаті спадкування змінюються права та обов'язки особи (спадкоємця).

Спадкування нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст. 219 ЦК України вона має право в судовому порядку визнати правочин, який вимагає нотаріального посвідчення дійсним, якщо він відповідає її справжній волі, а нотаріальному посвідченню його перешкоджала обставина яка не залежала від її волі.

Позивачка не в змозі нотаріально засвідчити своє право власності на майно, яке належить їй в порядку спадкування, на праві єдиного спадкоємця по закону.

Позивачка просить суд визнати неправомірним рішення виконкому Балківської

сільської Ради за НОМЕР_9 про підтвердження права власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_5 згідно план- схеми Державного комунального підприємства Василівського РБТІ в частині: Б- сарай; В- сарай; № 3 - колодязь;№ 4 - водогін; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом НОМЕР_5 виданого державним нотаріусом ОСОБА_9 Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_2 в частині побутових споруд розташованих на земельній ділянці: Б- сарай; В- сарай; № 3 - колодязь; № 4 - водогін; визнати за нею право власності на побутові споруди розташовані на земельній ділянці: Б- сарай(будинок); В- сарай; №З - колодязь; № 4 - водогін.

В судовому засіданні позивачка та її представник в особі ОСОБА_10уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просять суд їх задовольнити. Також позивачка доповнила, пояснивши, що претендує лише на господарські споруди, які перейшли в порядку спадкування у власність відповідача та які на сьогоднішній день, хоча й знаходяться у непридатному для використання стані, але належали ОСОБА_7, потім її чоловікові, а тепер їй.

В судовому засіданні представник відповідача в особі ОСОБА_11 позовні вимоги не визнала, пояснивши, що ОСОБА_1 не надала суду належних доказів щодо перебування у власності ОСОБА_7 будь-якого майна, яке її чоловік міг прийняти після смерті ОСОБА_7 за заповітом.

Відповідно до інформації, наданої суду РКП "Василівське БТІ" за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок вАДРЕСА_5 зареєстровано не було.

У зв'язку з відсутністю нерухомого майна у ОСОБА_7, чоловік позивачки не мав можливості прийняти у спадщину будь-яке нерухоме майно.

Будь-яких доказів на підтвердження виконання померлим чоловіком позивачки належних дій, які свідчили б про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_7 позивачка суду не надала, таким чином твердження позивачки, що після смерті ОСОБА_7 залишилася спадщина на будинок та інші споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,25 га по АДРЕСА_2не підтверджено належними письмовими доказами.

Таким чином, вважає, що позивачка ОСОБА_1 не приймала в спадщину після свого чоловіка ОСОБА_8 спірне майно, оскільки він ніколи не був власником цього майна.

Будь-яких належних письмових доказів, що підтверджують факт належності спірного майна чоловіку позивачки та його подальше успадкування, ОСОБА_1 суду не надала, що підтверджується також наданими на адресу суду поясненнями щодо позовної заяви за підписом завідуючого Дніпрорудненською держнотконторою ОСОБА_9

Будь-яких належних письмових доказів щодо постійного користування земельною ділянкою та спірними будинком, спорудами, що розташовані на земельній ділянці, позивачка суду також не надала.

Так, відповідно до зазначених пояснень, той спадкоємець, який не виконав ніяких дій для прийняття спадщини відповідно до діючого законодавства України - вважається таким, що відмовився від спадщини.

Крім того, в зазначених пояснення прямо зазначено: "... при складенні заповіту немає ніякої потреби перераховувати всі господарчі та побутові споруди (сараї, колодязі, водогін, туалет та ін.) так як вони є невід'ємною частиною житлового будинку за однією адресою з яким вони знаходяться на одній земельній ділянці, окремо вони не переоформлюються як спадкове майно, і по відношенню до них не посвідчуються договори (правочини)...".

Посилання позивачки на існування рішення радгоспу 1987 року, чи 1978 року, про виділення її чоловіку земельної ділянки 0,31 га не є підтвердженням вступу його у фактичне володіння та управління спадковим майном.

Посилання позивачки на сторінки земельно-шнурової книги як на належний та допустимий доказ не можна прийняти до уваги, оскільки з огляду зазначеної книги вбачається внесення неодноразових виправлень саме до тих розділів, які мають інформацію про надання земельних часток ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8.

Так, відповідно до п. 219 зазначеної Книги, за ОСОБА_7 було

зазначено 0, 31 га (посилання на пр.21 10/3-78р.).

До того ж пункту внесено запис щодо ОСОБА_8 та зазначено 0, 25 га. (посилання на пр. 98 без дати!)

Потім запис ОСОБА_8 закреслено та зроблено помітку «див. №875» (такої помітки немає в копії сторінки земельно-шнурової книги, яка додавалася позивачкою до позовної заяви.

Таким чином, до земельно-шнурової книги, а саме до п. 219, вносилися зміни вже після порушення провадження по справі.

Якщо брати до уваги твердження позивачки, що наказ НОМЕР_10, яким її чоловіку надано 0, 31 га у користування було прийнято в 1987 році, не зрозуміло, яким же чином тим же наказом могло бути внесено зміни до площі земельної частки ОСОБА_7: 0, 31га закреслено та дописано 0,06га та зазначено також номер наказу НОМЕР_10, якщо судом встановлено, що ОСОБА_7 померла вІНФОРМАЦІЯ_5 році.

Вважає, що суд не може покласти інформацію, зазначену в наданій земельно-шнуровій книзі в основу рішення по справі через її явну недостовірність, оскільки численні виправлення, які вбачаються при ознайомленні з оригіналом земельно-шнурової книги ставлять під сумнів правильність зазначеної в неї інформації.

Вважає, що суду надано достатньо письмових та належним чином завірених доказів того, що справжнім власником спірного майна був дід відповідача ОСОБА_5.

Це підтверджується: документами про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ОСОБА_5.

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_5 заповів належне йому на праві власності майно своєму онуку - відповідачу ОСОБА_2, який після смерті діда у встановлений законом термін прийняв спадщину.

Згідно до вимог ст. 129 ЦПК України, відповідач посилається на наступні докази:

1. Рішення виконавчого комітету Василівської районної ради народних депутатів № 196 від 17.10.1990 р. про оформлення права власності на житлові будинки згідно подвірних списків.

2. Архівний витяг з додатку № 7 до рішення райвиконкому № 196 від 17.10.1990р.

3. Повідомлення архівного відділу райдержадміністрації Василівського району Запорізькій області про оформлення права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_5.

4. Архівна виписка про списки житлових будинків в с. Балки.

5. Довідка виконавчого комітету Банківської сільської ради про належність померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 земельної ділянки 0,30 га в АДРЕСА_1

3. Окремо звертає увагу суду на незаконність та недопустимість наданих позивачкою доказів:

- Акт від 24 березня 2005 р., яким комісія у складі депутата Банківської сільської ради та інші "зафіксувала факти", а по суті встановила юридичні факти, на що не мала ніяких законних повноважень, оскільки це не передбачено ані Законом України "Про статус депутатів місцевих рад", ані Законом України "Про місцеве самоврядування в України";

- довідка про місце проживання ОСОБА_7 вих. НОМЕР_11., оскільки зазначене там в 1970-ті роки місце проживання ОСОБА_7 АДРЕСА_6 не відповідає місцю проживання, зазначеному в заповіті ОСОБА_7 АДРЕСА_7, складеному нотаріусом при її житті.

На підставі вищевикладеного, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними, не обгрунтованими належними та допустимими доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідача в особі ОСОБА_12позовні вимоги не визнає та підтримала заперечення, надані ОСОБА_11

В судовому засіданні ОСОБА_3 яка є дочкою позивачки, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та його доповненнях, просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник РКП "Василівське БТІ" в особі Дашковського С.М. просить суд розглянути справу на свій розсуд.

В судове засідання представник Дніпрорудненської державної нотаріальної контори Василівського району Запорізької області не з'явився, але надав свої пояснення по справі, в яких зазначає, що Дніпрорудненська державна нотаріальна контора Василівського району Запорізької області, у зв"язку з видачею спадкового майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року гр. ОСОБА_5, за заповітом який посвідчено ІНФОРМАЦІЯ_6. за р. №-НОМЕР_4 приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької обл. пояснює наступне.

Щоб прийняти та переоформити спадкове майно треба звернутися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини на протязі 6 місяців після смерті спадкодавця, або надати після спливу 6 місяців докази про прийняття спадщини, або документи, які підтверджують, що майно, яке успадковується було придбано у шлюбі чи спадкоємець має право на частку майна .

Ніяких вказаних дій гр. ОСОБА_1 не виконала, до нотаріальної контори на протязі 6 місяців після смерті спадкодавця не звернулась, з померлим на день смерті не мешкала.

Відповідно довідки, виданої 25.06.2004 р. за №-1065 Виконкомом Банківської сільради Василівського району Запорізької області, померлий постійно проживав та був прописаний один. Той спадкоємець, який не виконав ніяких дій для прийняття спадщини, відповідно діючого законодавства України - вважається таким що відмовився від спадщини, і минуло вже більше 5 років після смерті спадкодавця.

Спадкодавець на свій розсуд (ст.. 534 ЦК УРСР) може залишити заповіт на своє майно, яке йому належить на праві приватної власності, одному чи декільком громадянам, які, як входять в число спадкоємців за законом, так які і не входять.

Так як житловий будинок, відповідно наданих документів до Дніпрорудненської держнотконтори, належав ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право приватної власності, виданого Балківською сільрадою Василівського району, та зареєстрованого в Василівському РБТІ як житловий будинок, а не по часткам: сарай, колодязь, водогін та інше, спадкодавець на підставі наданих йому документів розпорядився майном(будинком та земельними ділянками) на підставі діючого законодавства, як одноосібний власник нерухомого майна.

При складанні заповіту немає ніякої потреби перераховувати всі господарчі та побутові споруди,(сараї, колодязі, водогін , туалет та ін.) так як вони є невід"ємною частиною житлового будинку за однією адресою з яким вони знаходяться на одній земельній ділянці, окремо вони не переоформляються як спадкове майно, і по відношенню до них не посвідчуються договори(правочини) купівлі-продажу, дарування та інші.

Спадщина на будинок переоформляється з перерахунком господарчих та побутових споруд, (які повинні бути узаконені), якщо такі є і не можна переоформити спадкове майно на сарай, водогін чи інше, так як це не передбачено чинним законодавством України, а лише може бути переоформлена приватизована земельна ділянка за вказаною адресою, а якщо земельна ділянка не приватизована, то відповідно Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до власника нерухомого майна.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що працює спеціалістом-землевпорядником Балківської сільської ради з 2006 року. Чому земельно-шнурова книга має безліч виправлень та коли і ким вони були зроблені, їй не відомо. Наказів, на підставі яких надавалася земля, змінювалися її межі, вносилися виправлення в земельно-шнурову книгу та інше, не збереглися. На сьогоднішній день земельна ділянка, на якій знаходяться спірні споруди, не приватизована у зв'язку з даним спором.

В судове засідання ОСОБА_4, яка є дочкою позивачки, не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність.

В судовому засіданні представник Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області в особі Нікітіна А.Ю. неодноразово змінюючи свою позицію в судовому засіданні стосовно заявлених позовних вимог (то визнаючи позовні вимоги, то не визнаючи), позовні вимоги визнав, але не зміг пояснити суду, чим він обґрунтовує свою точку зору.

Суд, оглянувши матеріали справи, земельно-шнурову книгу, спадкову справу після смерті ОСОБА_5, яка є предметом позову, вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за слідуючих обставин:

як було встановлено в судовому засіданні і як вбачається із матеріалів справи, 20.03.1970 року ОСОБА_7 склала заповіт, копія якого є у справі, згідно якого заповіла все своє майно ОСОБА_8.;

згідно довідки РКП «Василівське БТІ» НОМЕР_12, яка є у справі, за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок АДРЕСА_5 зареєстровано не було;

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується записом акта про смерть НОМЕР_13 який є у справі;

позивачка та ОСОБА_8перебували у зареєстрованому шлюбу з ІНФОРМАЦІЯ_8року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого є у справі;

в період шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які згодом вийшли заміж та змінили прізвище на : ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які є третіми особами у справі, що підтверджується свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу, копії яких є у справі;

ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_8помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі;

ІНФОРМАЦІЯ_6оку ІНФОРМАЦІЯ_5 склав заповіт, копія якого є у справі, згідно якого заповів земельну ділянку та розташований на ній жилий будинок АДРЕСА_1 а також земельну ділянку, розташовану на землях Балківської с/ради у розмірі 0,60 га -ОСОБА_2-відповідачу у справі;

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі;

ОСОБА_2 18.08.2003 року звернувся до Дніпрорудненської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, копія якої є у справі, в якій зазначив, що прийняв спадщину фактично маючи при собі Державний акт на землю, який належав спадкодавцю;

25.06.2004 року ОСОБА_2 звернувся до Виконавчого комітету Балківської сільської ради з заявою, копія якої є у справі, про визнання належності АДРЕСА_1 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_5;

Рішенням Виконавчого комітету Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області №92 від 27.07.2004 року, копія якого є у справі, яке є предметом спору, було підтверджено право власності ОСОБА_5 на індивідуальне володіння, розташоване в АДРЕСА_1, яке складається з : жилого будинку, веранди, трьох сараїв, вбиральні, огорожі, колодязю, водогону, а також зобов'язано ОСОБА_2 провести реєстрацію домоволодіння у к РБТІ;

ІНФОРМАЦІЯ_1 року Балківською сільською радою Василівського району Запорізької області було видано Свідоцтво про право власності ОСОБА_5, копія якого є у справі, на домоволодінняАДРЕСА_1

право власності ОСОБА_5 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, а також: три сараї, вбиральну, огорожу, колодязь та водогін зареєстровано у Василівському РБТІ ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якого є у справі;

згідно довідки Балківської сільської ради НОМЕР_14, копія якої є у справі, яка була надана нотаріусу для оформлення спадщини, присадибна земельна ділянка розміром 0,30 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, належить ОСОБА_5

07.09.2004 року Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою було видано ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, копія якого є у справі, на спадкове майно, розташоване в АДРЕСА_1, яке складається з: домоволодіння та земельної ділянки на якій, крім будинку, розташовані: три сараї, вбиральня, огорожа, колодязь та водогін;

згідно довідки Дніпрорудненської державної нотаріальної контори №524 від 09.04.2008 року, яка є у справі, після смерті ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1, 11.10.2004 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за земельну ділянку;

згідно довідок Виконавчого комітету Балківської сільської ради, які є у справі, ОСОБА_7 проживала у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_6 та нумерація будинку змінювалася таким чином: НОМЕР_15;

згідно довідок Виконавчого комітету Балківської сільської ради, архівної виписки та довідки Архівного відділу Василівської райдержадміністрації, довідки державного архіву Запорізької області, які є у справі, ІНФОРМАЦІЯ_5 проживав у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_6 та нумерація будинку змінювалася таким чином: НОМЕР_15. При цьому, власником вказаного житлового будинку, згідно погосподарських книг, являється ІНФОРМАЦІЯ_5

При розгляді даної справи суд вважає необхідним керуватися нормами ЦК України 1963 року та ЦК України 2004 року.

Згідно ст.86 ЦК України 1963 року, право власності-це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно ст.4 Закону України "Про власність" (який діяв на час існування даних правовідносин), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Згідно ст.524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.525 ЦК України 1963 року, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця.

Згідно ст.526 ЦК України 1963 року, місцем відкриття спадщини визначається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно ст.527 ЦК України 1963 року, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Згідно ст.529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.534 ЦК України 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.541 ЦК України 1963 року, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно ст.548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст.549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст.550 ЦК України 1963 року, строк для прийняття спадщини, встановлений ст..549 ЦК України, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Згідно ст. 181 ЦК України 2004 року, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст. 182 ЦК України 2004 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ст. 316 ЦК України 2004 року, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України 2004 року, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України 2004 року, власник володіє, користується, розпоряджаються своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України 2004 року, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України 2004 року, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.331 ЦК України 2004 року, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моме6нту його прийняття до експлуатації. Якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 379 ЦК України 2004 року, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно ст. 380 ЦК України 2004 року, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно ст.383 ЦК України 2004 року, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст.386 ЦК України 2004 року, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно ст.391 ЦК України 2004 року, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 392 ЦК України 2004 року, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.393 ЦК України 2004 року, правовий акт органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визначається судом незаконним та скасовується.

Згідно ст. 1216 ЦК України 2004 року, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України 2004 року, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України 2004 року, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1220 ЦК України 2004 року, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ст. 1221 ЦК України 2004 року, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1222 ЦК України 2004 року, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України 2004 року, право на спадщину мають особи, визначені у заповіті, або за законом.

Згідно ст. 1225 ЦК України 2004 року, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно ст. 1233 ЦК України 2004 року, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1235 ЦК України 2004 року, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст. 1236 ЦК України 2004 року, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать а момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно ст. 1258 ЦК України 2004 року, спадкоємці за законом одержують право на спадкування позачергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України 2004 року2004 року, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України 2004 року, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1269 ЦК України 2004 року2004 року, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1270 ЦК України 2004 року, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України 2004 року, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст..1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно ст. 1296 ЦК України 2004 року, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України 2004 року, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно. Зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст. 1298 ЦК України 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1299 ЦК України 2004 року, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати права на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Згідно ст. 1301 ЦК України 2004 року, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством Комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 р., було передбачено порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Зокрема, при відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, зацікавлена особа подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Отримавши таке Свідоцтво, особа зобов'язана була зареєструвати його в Бюро технічної інвентаризації.

Законом України " Про місцеве самоврядування в Україні" визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд прийшов до таких висновків:

- кожний громадянин в Україні, як відповідно до ЦК України 1863 року так і ЦК України 2004 року, мав та має право розпоряджатися належним йому на праві власності майном, на свій розсуд, у тому числі і складати заповіт;

- в судовому засіданні позивачкою не було надано жодного доказу на підтвердження факту належності на праві власності ОСОБА_7 будь-якого майна, яке б могло бути успадковане її спадкоємцями;

- заповіт ОСОБА_7 без наявності самого спадкового майна, не тягне за собою ніяких правових наслідків для спадкоємців;

- в судовому засіданні позивачкою не було надано жодного доказу на підтвердження факту прийняття ОСОБА_8спадщини після смерті ОСОБА_7;

- таким чином, ОСОБА_8- чоловік позивачки, хоча й мав заповіт ОСОБА_7, але фактично спадщину не прийняв;

- ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_8за життя не зверталися до виконкому Балківської сільської ради з заявами про оформлення права власності на будь-яке домоволодіння і видачу правоустановчих документів на житло;

- отже, позивачка, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та оформила право на спадщину - земельну ділянку, не має право на спадкове майно ОСОБА_7 у зв'язку з його відсутністю та у зв'язку з неприйняттям спадщини після смерті ОСОБА_7 її чоловіком;

- судом встановлено, що житловий будинок, в якому за життя проживала ОСОБА_7, з часом став використовуватися як сарай, а житловий будинок, який прийняв у спадщину відповідач, був збудований ІНФОРМАЦІЯ_5-сином ОСОБА_7 приблизно у 1960-1970-х роках. Саме у цьому будинку ОСОБА_7 стала проживати разом з сім'єю сина;

- -будь-яких належних доказів того, що старий будинок, у якому раніше проживала ОСОБА_7 та новий будинок, побудований ІНФОРМАЦІЯ_5, знаходяться у різних дворах, на різних земельних ділянках, суду не надано;

- ІНФОРМАЦІЯ_5 був власником житлового будинку та господарських споруд, які є предметом позовом, але за життя не отримав правоустановчих документів. Його право власності на спірні будівлі підтверджується вищевказаними матеріалами справи;

- після смерті ОСОБА_5 його право власності на спадковий житловий будинок з господарськими спорудами було правомірно підтверджено рішенням виконавчого комітету Балківської ради, яке є предметом спору, а також правомірно свідоцтво про право власності на нерухоме майно було зареєстровано у Василівському РБТІ;

- відповідач, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_5, у передбачений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, таким чином прийнявши спадщину;

- нотаріусом правомірно було видано відповідачеві Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка є предметом спору;

- таким чином, відповідач є законним власником майна, яке він прийняв у спадщину після смерті ОСОБА_5, а тому не може бути безпідставно його позбавлений, оскільки право власності є непорушним;

- посилання позивачки на той факт, що при складанні заповіту ІНФОРМАЦІЯ_5 не вказав у ньому всі господарчі та побутові споруди (сараї, колодязі, водогін , вбиральня та ін.), є безпідставним, оскільки ці споруди є невід"ємною частиною житлового будинку за однією адресою з яким вони знаходяться на одній земельній ділянці, а тому законодавством не передбачено обов'язок їх окремого переоформлення як спадкового майна і по відношенню до них не посвідчуються договори (правочини) купівлі-продажу, дарування та інші. Крім того, позивачка в судовому засіданні зазначила, що сарай, колодязь та водогін, на які вона просить визнати своє право власності, фактично не придатні для використання, оскільки перебувають у неналежному стані;

- суд не може прийняти до уваги в якості належного доказу данні оглянутої в судовому засіданні земельно-шнурової книги, копії з якої є також у справі, оскільки вона має підчистки та виправлення саме у тих розділах та графах, які стосуються правовідносин, які є предметом позову;

- суд критично ставиться до Акту від 24.04.2005 року, який є у справі, оскільки вказана у ньому комісія не мала права та повноважень на встановлення тих фактів, встановлення яких віднесено до виключної компетенції суду. Крім того, відповідач не був повідомлений по таке обстеження комісії, не був ознайомлений в цим Актом;

- посилання позивачки на той факт, що спірні господарські споруди знаходяться за земельній ділянці, яка належала ОСОБА_7, потім її чоловікові, а на сьогоднішній день нею користується вона, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки доказів на його підтвердження позивачка суду не надала. Крім того, в натурі межі земельної ділянки за адресою :АДРЕСА_1, не встановлені.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст..ст.86,524,525,526,527,529,534,541, 548,549,550 ЦК України 1963 року, ст.ст.181, 182,316,317,319,321, 328, 331, 379,380,383,386, 391, 392, 393, 1216-1218, 1220-1223,1225, 1233,1235,1236,1258,1261,1268, 1269,1270,1272,1296,1297,1298,1299,1301 ЦК України 2004 року, Законом України "Про власність", Законом України " Про місцеве самоврядування в Україні", Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністрерством Комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 р., ст.ст.10, 11,37, 57,58, 59, 60,64,81,84, 88,169,208, 209,212, 213, 214, 215, ЦПК України -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову-відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та апеляційна скарга на рішення суду подається в апеляційний суд Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької бласті. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, вказаний вище, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

Районного суду Ю.А.Степаненко