Справа
за № 2-727
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м      У к р а ї н и

28 листопада 2008 року                                                                   м.
Ромни

Роменський міськрайонний
суд Сумської області в складі головуючого судді Шунько Г.О., при секретарі
Чепурко І.В., представника позивача Жиренко
С.І., представника відповідача Остапенко С.Г.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду м. Ромни справу за позовом  ОСОБА_1
доОСОБА_2ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та Редакції газети «ІНФОРМАЦІЯ_1»  про захист честі, гідності,  ділової репутації, про стягнення моральної
шкоди та судових витрат,

в с т а н о в и в:

7 травня 2008 року
ОСОБА_1.,  звернувся до суду з позовом в
якому вказав, що 20 лютого 2008 року в міськрайонній газеті «ІНФОРМАЦІЯ_1»  за № 16 на першій сторінці, в рубриці «Маємо
думку» опублікована стаття «Не доріс», авторами якої є відповідачі. В статті
вказано проте, що «деструктивні дії депутата ОСОБА_1призвели до втрати  майже 200 тис. гривень, які могли бути
використані на розбудову заповідника,» що він людина «яка має репутацію
особи у котрої липне до рук і яка не розминеться з усім, що погано лежить,» що
він «...безпринципна позбавлена моралі і совісті людина, котра не може
претендувати на зайняття посади голови райдержадміністрації».

На думку позивача викладені в статті
відомості є неправдивим та спрямованими на приниження честі,  гідності та ділової його репутації як
громадянина України, помічника консультанта народного депутата, голови
Роменського районного осередку політичної партії Захисників вітчизни, депутата
Роменської міської ради та претендента на посаду голови Роменської районної
держадміністрації. Внаслідок публікації статті йому завдана  моральна шкода, яка виразилася в погіршенні
стосунків з оточуючими людьми, при спілкуванні з якими змушений  виправдовуватися, стаття направлена на те,
щоб не допустити його на посаду  голови
Роменської райдержадміністрації. Неправдива інформація порочить його ділову
репутацію як депутата Роменської міської ради та керівника Роменського
районного осередку політичної партії Захисників вітчизни, вносить складнощі
в  спілкуванні з виборцями. Моральну
шкоду оцінив в 1699 грн.

Позивач просив суд
зобов'язати редакцію газети «ІНФОРМАЦІЯ_1»
спростувати відомості, що викладені в статті «Не доріс» за № 16 від 20
лютого 2008 року, шляхом опублікування спростування на першій шпальті, тим же
самим шрифтом і не пізніше місяця з дня набрання  рішення законної сили; стягнути з
відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду в сумі 1699 грн.; судові
витрати та витрати  на правову
допомогу.

В судовому засіданні
позивач і його представник просили суд вимоги позову задовольнити.

ВідповідачОСОБА_2., в
особі його представника Остапенка С.Г., відповідач ОСОБА_3, вимоги позову не
визнали, і пояснили, що стаття «Не доріс» є колективна думку громадських
організацій та осередків політичних партій Роменського району, пов'язаною із
статтею позивача від  14 лютого 2008 року
в газеті «Ромни сьогодні» під назвою «ОСОБА_1 - претендент № 1 на крісло голови
райдержадміністрації.»   При цьому
звернула увагу суду на те, що цитовані в позовній заяви фрагменти статті, а
саме  «деструктивні дії, репутація
особи  у котрої липне до рук, що погано
лежить, безпринципна, позбавлена моралі і совісті людина,»  не підпадають під визначення

«Інформація про особу»  ст.. 1 Закону
України «Про інформацію» не є
принижуючою честь гідність і ділову репутацію позивача. На їх думку це
оціночні судження, які вони мають право висловлювати, так як в суспільстві
кожна людина піддається певній оцінці з боку інших людей і ця оцінка не завжди
співпадає з бажання самої особи, риси і якості якої оцінюються. Відповідачі
просили суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5., в судове
засідання не з'явився і направив до суду письмову заяву і заперечення в якому
висловив не згоду з вимогами позову і просив
розглянути справу в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4. в
судове засідання не з'явилася і направила письмову заяви, про розгляд справу в
її відсутності.

Відповідач в особі
Роменської газета «ІНФОРМАЦІЯ_1» та його представник в судове засідання не
явився, проте направив заяву в якій вказав, що позовні вимоги редакція газети
не визнає, бо відповідальність за зміст публікації несуть  її автори.
Відповідач просив суд розглядати справу
у відсутності їх представника.

Судовим розглядом справи
встановлені наступні обставини і відповідні до них  правові відносини.

Судом вставлено,
щоОСОБА_1. є помічником консультанта народного депутата, головою Роменського
районного осередку політичної партії Захисників вітчизни, депутатом Роменської
міської ради та претендентом на час публікації статті  на посаду голови Роменської районної
держадміністрації. (а. с. 6-7)

Встановлено, що  14 лютого 2008 року в газеті «Ромни сьогодні»
опублікована стаття під назвою «ОСОБА_1 - претендент № 1 на крісло голови
райдержадміністрації» автором якої є позивач. (а.с. 136)

На публікацію
позивача,ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_5., як представники громадських
організацій міста, в газеті
«ІНФОРМАЦІЯ_1» опублікували
статтю під  назвою «Не
доріс.»  В статті є наступні
висловлювання  «деструктивні дії
депутата ОСОБА_1призвели до втрати  майже
200 тис. гривень, які могли бути використані на розбудову заповідника,» що
він людина «яка має репутацію особи у котрої липне до рук і яка не
розминеться з усім, що погано лежить,» що він  « ...безпринципна позбавлена моралі і совісті
людина, котра не може претендувати на зайняття посади голови
райдержадміністрації». (а.с. 5 )

По справі також
встановлено, що відповідно до
розпорядження Президента України за № 1230 від 14 листопада 2003 року
Кабінету Міністрів України доручено вирішити
в установленому законом порядку питання щодо створення на основі
пам'ятника історії та культури на території Роменського та Недригайлівського
районів Сумської області державного історико-культурного заповідника. (а.с.
116)

Кабінет Міністрів України
26 липня 2006 року прийняв постанову за № 1021 яким на виконання Розпорядження
Президента України за № 1230,  підтримав
пропозицію Сумської державної адміністрації щодо оголошення пам'яток
Роменського і Недригайлівських районів державним історико-культурним
заповідником «Посулля». Доручено Сумській обласній державній адміністрації за
погодженням з Міністерством культури і туризму розробити генеральний план його
розвитку. (а.с. 118)

27 липня 2007 року Сумська
обласна рада своїм рішенням створила комунальний заклад Сумської обласної ради
«Державний історико-культурний заповідник «Посулля». Зобов'язано Управління
культури і туризму обласної державної адміністрації здійснити заходи щодо
матеріального - технічного і фінансового забезпечення в межах коштів обласного
бюджету на 2007 рік. (а.с. 119)

22 грудня 2005 року
Роменська міська рада Сумської області прийняла рішення яким  підтримала концепцію створення державного
історико-культурного заповідника «Посулля» та не заперечувала про включення до
структури заповідника Роменського краєзнавчого музею. (а.с. 120)

23 січня 2006 року
шістнадцята сесія Роменської міської ради Сумської області п'ятого скликання
вирішила передати з комунальної власності територіальної громади м. Ромни до
спільної власності  територіальних громад
сіл, селищ, міст Сумської області
Роменський краєзнавчий музей з обладнанням, інвентарем, матеріалами без
права перепрофілювання і зміни назви Роменського краєзнавчого музею. (а.с. 121)

Згідно по іменного списку
по питанню «Про передачу Роменського краєзнавчого музею» депутат ОСОБА_1.,
голосував - проти, а всього,  проти цього
рішення  проголосувало 10 депутатів з 46
депутатів міської ради. (а.с. 122, 141)

З протоколу  засідання видно, що депутат ОСОБА_1.
обґрунтовував свою позицію тим, що експонати належать до державної власності, а
тому можуть бути  не повернуті у
власність міста з історико-культурного заповідника «Посулля», пропонував тільки
оренду музею та його приміщення; чи звертався директор музею коли-небудь за
матеріальною допомогою до громади. (а. с. 123-127, 143-148)

З показів свідка  ОСОБА_6., ОСОБА_7 встановлено, що питання
передачі з комунальної власності територіальної громади м. Ромни до спільної
власності  територіальних громад сіл,
селищ, міст Сумської області  Роменський
краєзнавчий музей з обладнанням, інвентарем, матеріалами розглядалося на 3-х
пленарних  засідання сесії. Як би було
вчасно прийняте рішення то можливим було б використати на розвиток Державного
історико-культурного заповідника «Посулля»
з Сумського обласного бюджету всі затверджені в кошторисі  кошти на 2007 рік  в сумі
400 000 грн., із-за тяганини в розгляді
питання  фактично було використано
176860 грн. Інші кошти залишилися в обласному бюджеті і не були  використані.

З кошторису  від 22
жовтня 2007 року видно, що на 2007 рік на розвиток  Державного історико-культурного заповідника
«Посулля»  з Сумського обласного бюджету
було затверджено  виділити кошти в
сумі  400 000 грн. (а.с. 137)

Із звіту  про находження та використання коштів видно,
що надійшло коштів 202069 грн., фактичні видатки 176860 грн. (а.с.
138-139)

По справі також
встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 23 квітня 2008
року (справа за № 2-433) і ухвали колегії суддів судової плати в цивільних
справах апеляційного суду Сумської області від 2 липня 2008 року позовні вимоги
ОСОБА_1., задоволені частково. Суд зобов'язав редакцію газети «ІНФОРМАЦІЯ_1»
спростувати відомості що не відповідають дійсності і порочать честь, гідність
та ділову репутацію ОСОБА_1. викладені в статті «Не доріс» в частині його
причетності до викрадення бочки з-під мазуту з метою збуту її на
металобрухт.(152-159)

Наведені обставини
свідчать що між сторонами по справі виникли спірні відносини

з приводу захисту  особистих
немайнових прав особи.

Спір підлягає вирішенню на
підставі  ст. 28 та 32 Конституції
України ст.ст. 297, 299 ЦК України, ст. 10 Конвенції про захист  прав і основних  свобод людини яка ратифікована Верховною
Радою України  17 липня 1997 року за №
475 та рішенням Європейського суду з прав людини,  справу
Лінгес проти Австрії
(1986), яке є джерелом права в Україні.

Суд не може погодитися з позивачем,
так як його позиція не відповідає дійсним обставинам справи і положенням
Європейської Конвенції з прав людини, яка ратифікована Верховною Радою
України 17 липня 1997 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини,
які є джерелом права в Україні.

Зокрема, статтею 10 Європейської
Конвенції з прав людини передбачено, що кожна людина має право на свободу
виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно
від  кордонів. Вирішуючи справу  Лінгес проти Австрії  (1986),
Європейський Суд з прав людини вказав, що “межі припустимої критики
ширші відносно політичного діяча, аніж відносно приватної особи. На відміну від
останнього перший неминуче та свідомо виставляє себе, свої слова та вчинки на
суворий суд як журналістів, так і широкої громадськості ”.

Відповідно до статті 34 Конституції
України та статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, яка згідно зі статтею 9 Конституції України, є
частиною її внутрішнього законодавства, право на оприлюднення поглядів, оцінок,
думок, суджень має будь-яка особа. З огляду на це, висловлення оціночних
суджень, якщо вони не містять елементів образи фізичної особи, не може бути
визнано проявом неправомірної поведінки.

Як роз’яснив Пленум
Верховного Суду України в п.3 Постанови від 28 вересня 1990 р. “Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової
репутації громадян і організацій ” до відомостей, що порочать особу слід
віднести ті з них, що принижують честь і гідність громадянина чи організації в
громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів,
загальновизнаних правил співжиття і принципів людської моралі.

Відомості, викладені відповідачами не
порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1.,  з точки зору додержання законів,
загальновизнаних правил  співжиття і
принципів людської моралі, є висловлюванням критичних поглядів на його дії як
громадського діяча,  депутата міської
ради при прийнятті рішення про передачу Роменського краєзнавчого музею і в разі
вчасного прийняття можна було б використати більше коштів на розбудову
заповідника; на дії ОСОБА_1., з приводу купівлі безгосподарної бочки з-під
мазуту; на його дії по самовисуненню на посаду голови райдержадміністрації.

При цьому суд не заперечує, що
ОСОБА_1.  мав право на вчинення вказаних
в статті  дій, проте в такому випадку як
зазначив Європейський Суд з прав людини вказав, що “межі припустимої критики ширші
відносно політичного діяча, аніж відносно приватної особи. На відміну від
останнього перший неминуче та свідомо виставляє себе, свої слова та вчинки на
суворий суд як журналістів, так і широкої громадськості ”.

Право на наявність і можливість
висловлювання власного судження, оцінки думки, що власне, було зроблено,
гарантоване статтею 10 Європейської конвенції  про захист прав людини і основних свобод,
яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного
законодавства України. Це право закріплене і в статті 34
Конституції України.

Оцінка є ставленням особи до певного
явища або події, висловленням її поглядів та/або переконань. З огляду на це, висловлення
оціночних суджень  відповідачів
не може бути визнано проявом неправомірної поведінки.

Звідси – на відповідачів
в цілому, зокрема, не може бути покладений обов’язок доказування правдивості зроблених ними оцінок, припущень, висловлених
переконань. Примушення до доказування оціночного судження порушило б конституційне
право на свободу думки. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини “Лінгенс
проти Австрії” (1986 р.) вимогу доведення правдивості оціночних суджень
неможливо виконати і така вимога є порушенням самої свободи поглядів, яка є
основною складовою права, гарантованого статтею 10 Європейської Конвенції про
захист прав людини і основних свобод.

Суд приходить до висновку, що автор
публікації, в особі  депутата районної
ради та одночасно  голови партійної
організації «Батьківщина» ОСОБА_2., та депутата районної ради та одночасно  керівника виконкому районної партійної
організації політичної партії «Наша Україна»
ОСОБА_3, голови громадської організації при райдержадміністрації
ОСОБА_4, та керівника районного осередку громадського руху «Народна
самооборона» ОСОБА_5., мали право висловити свою  думку відносно позиціїОСОБА_1. при прийнятті
рішення  про передачу Роменського
краєзнавчого музею, та про аналізували івисловили критичну оцінку діяльності
ОСОБА_1., як  депутата, політика та
претендента на посаду голови райдержадміністрації.

На підставі викладено в
задоволенні вимог ОСОБА_1. слід відмовити.

Крім того, суд звертає
увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичної особи, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Позивач при зверненні до суду з позовом не заявив
суду вимогу проте те, що викладені в статті відомості «деструктивні дії
депутата ОСОБА_1призвели до втрати  майже
200 тис. гривень, які могли бути використані на розбудову заповідника,» що
він людина «яка має репутацію особи у котрої липне до рук і яка не
розминеться з усім, що погано лежить,» що він  «...безпринципна позбавлена моралі і совісті
людина, котра не може претендувати на зайняття посади голови
райдержадміністрації»  слід визнати
судовому порядку такими, що не відповідають дійсності, порушують право на
повагу  до гідності та честі та право на
недоторканість  ділової репутації, як це
передбачає ст. 297 і ст. 299 ЦК України. Під час розгляду справи по суті
позовні вимоги не доповнював.

Керуючись ст. 10,11.27, 30, 88, 209,
212, 213, 214, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити  ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог
доОСОБА_2ОСОБА_3, ОСОБА_4,  ОСОБА_5 та
Редакції газети «ІНФОРМАЦІЯ_1»  про
захист честі, гідності та ділової репутації.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом
подачі заяви про апеляційне оскарження в 10 денний строк з дня проголошення
рішення і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга
подається протягом 10 денний строк і набирає законної сили після закінчення
строків на апеляційне оскарження.

Суддя Роменського

міськрайонного суду                                                                    Шунько Г.О.

В судовому процесі оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повний
текст віддрукований та підписаний  2  грудня
2008 року.

Суддя:                                                 підпис…

Копія
вірна…

Суддя Роменського

міськрайонного суду                                                                    Шунько Г.О.