Справа № 22ц-162/2008р.
Головуючий у першій інстанції - Бечко Є.М.
Доповідач - Шевченко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м       У к р а ї н и

25 січня  2008 року
місто  Чернігів

А п е л я ц і й н и й   с у д  Чернігівської
області  у  складі:

головуючого   -  судді
Шевченка В.М.

суддів  -
Ішутко В.М., Позігуна М.І.

при  секретарі -
Гавриленко Ю.В.

з участю -
ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представника
адвоката ОСОБА_5

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
в  приміщенні  суду цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 20 листопада
2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
продовження строку на прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про продовження строку на прийняття спадщини, визнання
частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та про визнання права
власності на частину домоволодіння, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
її мати - ОСОБА_7, якій на праві власності належало 512 частин будинку,
розташованого по АДРЕСА_1. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є вона та її брат
ОСОБА_8, який помер, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті ОСОБА_8 позивачка дізналась, що
останній отримав на своє ім”я свідоцтво про право на спадщину від 05.09.2003
року, приховавши від нотаріуса, що є ще один спадкоємець -ОСОБА_1, чим позбавив
її частини спадщини після смерті матері ОСОБА_7, хоча 21.08.2003 року  ще до виповнення 6-місячного строку з дня
відкриття спадщини, вона звернулась до Першої Чернігівської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття спадщини. Тому, позивачка ОСОБА_1 просила
продовжити їй строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, визнати
частково недійсним свідоцтво про право на спадщину від 05.09.2003 року,
виданого на ім”я ОСОБА_8, визнати за нею право власності на 524 частин
домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду
м.Чернігова від 20 листопада 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

Суд прийшов до висновку, що
позивачкою ОСОБА_1 не було пропущено строк прийняття спадщини та строк
звернення до суду з вимогою про визнання права власності на частину
домоволодіння, а вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на
спадщину та визнання права власності не грунтуються на вимогах законодавства,
тому відмовив в задоволенні заявлених позовних вимогах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом Конституції
України, норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд не
взяв до уваги, що вона зверталась до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, і що цей факт визнав
представник Першої Чернігівської державної нотаріальної контори, але зазначена
заява не була знайдена вчасно при оформленні свідоцтва про право на спадщину на
ім”я ОСОБА_8, і виправити цю помилку на даний час може тільки суд. Крім того,
ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно посилається в своєму рішенні на положення
ст.ст.1301, 1302 ЦК України, оскільки свідоцтво про право на спадщину за
законом на ім”я брата ОСОБА_8 видавалось до введення в дію зазначеною правової
норми, і тому не має ніякого відношення до суті спору.

Заслухавши суддю -доповідача,
пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.03.2003 року
(а.с.30), після смерті якої залишилась частина житлового будинку з надвірними
будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Згідно ст. 529 ЦК України ( в редакції
1963р ),  у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його
пережив, та батьки. Отже, після смерті ОСОБА_7,. спадкоємцями за законом  в рівних частках були : дочка ОСОБА_1 та син
ОСОБА_8.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив із того, що позивачем не пропущений строк для звернення з вимогою про
визнання права власності, тому що ОСОБА_1 своєчасно звернулась до нотаріальної
контори про прийняття спадщини, однак  з
такою  вимогою необхідно звертатись
з  підстав та у відповідності до норм
законодавства. Проте з таким рішенням суду погодитись не можна, оскільки воно
ухвалене з порушенням норм матеріального права і є незаконним.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, ОСОБА_1, в передбачений п.2 ст.549 ЦК України ( в редакції
1963р ) шестимісячний строк з дня відкриття спадщини ( після смерті її матері )
подала до першої Чернігівської державної нотаріальної контори особисто заяву про
прийняття спадщини ( а.с.65 ).

Виходячи зі змісту зазначеної правової
норми -ст.549 ЦК, зазначені дії  ОСОБА_1,
якою до нотаріальної контори подано заяву про прийняття спадщини, є свідченням
того, що вона прийняла спадщину і стала власником спадкового майна нарівні зі
своїм братом -ОСОБА_8.  Однак суд першої
інстанції на цю обставину не звернув уваги, і вирішив справу з порушенням
чинного законодавства, і тому рішення суду як незаконне підлягає скасуванню.

Оскільки виданим 5 вересня 2003 року державним
нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори Свідоцтвом про
право на спадщину за законом ОСОБА_8, не було враховано право ОСОБА_1, як
спадкоємиці, частка якої в спадковому майні становить 524 ( 512 : 2 ) частин
жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться  в АДРЕСА_1, та неправильно була визначена
частка ОСОБА_8 в спадщині, так як йому було видане свідоцтво на все спадкове
майно, таке свідоцтво необхідно визнати частково недійсним.

Виходячи з вищевикладеного, що ОСОБА_1,
правомірно ( на підставі спадкування), набуто право власності на 524 частин
жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, однак таке
право не визнається відповідачами, які є спадкоємцями після смерті  ІНФОРМАЦІЯ_2 свого батька ОСОБА_8, колегія
суддів, виходячи з положень ст.392 ЦК України ( в редакції 2004р), вважає
необхідним задо-   вольнити позовні
вимоги та визнати за позивачкою право власності на 524 частин зазначеного
будинку.

Зі встановлених обставин справи вбачається,
що ОСОБА_1, прийняла спадщину в визначений ст.549 ЦК України ( в редакції
1963р). строк,  маючи право на 524
частин в спадковому майні.  Тому суд
першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову в частині вимог
продовження позивачці строку на прийняття спадщини після смерті її матері, і
рішення в цій частині необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.529,549 ЦК України ( в редакції
1963року), ст.392 ЦК України ( в редакції 2004 року), ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1
ст. 309, 313-314, 316-317, 319  ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 20 листопада 2007року в частині відмови у визнанні частково
недійсним свідоцтва про право на спадщину №1-1903 від 05 вересня 2003 року на
ім”я ОСОБА_8 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 524 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 свідоцтва скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом, видане 05 вересня 2003 року державним
нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та
зареєстроване в реєстрі за №1-1903.

Визнати право власності на 524 частин
жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, за ОСОБА_1.

В іншій частині зазначене рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили  з моменту його проголошення і може бути оскаржено  в касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців.

Головуючий:
Судді: