Справа
№ 2-778
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

м.Енергодар
1 вересня 2008 року

Енергодарський міський суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді: Федоренка О.І.;

при секретарі: Сеник Л.Л.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої за довіреністю
діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частку квартири у
спільно нажитому майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, діючи на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1, звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3., в якому просить визнати право власності на Ѕ часку
квартири у спільно нажитому майні подружжя. В позовній заяві зазначено, що
5.5.1990 року, відділом РАГС Бережанського райвиконкому Тернопільської області
зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. 23.5.2006 року відділом РАЦС Енергодарського міського
управляння юстиції   шлюб розірвано. Під
час шлюбу ОСОБА_1 та  ОСОБА_2., у 1996
році було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. За договором купівлі-продажу
від 19.2.1997 року, право власності на цю квартиру зареєстровано за
відповідачем ОСОБА_2. у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Після розірвання шлюбу між сторонами вирішити спір, стосовно спірної квартири
мировим шляхом, вони не змогли. Посилаючись на ст.22 КпШС України,
ст.ст.60,69-72 СК України та ст.368 ЦК України, просить визнати право власності
ОСОБА_1 на Ѕ частку у спільно нажитому майні подружжя - квартирі АДРЕСА_1 та
стягнути з ОСОБА_3. судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явилася, повідомила суд про слухання справи у її відсутність, так як
знаходиться за межами України та не має можливості прибути у судове засідання,
надіславши на адресу суду письмове пояснення, в якому підтвердила обставини,
викладені у позовній заяві та просить суд розгляд справи проводити у її
відсутність, за участі її представника, що діє на підставі довіреності -
адвоката ОСОБА_2, з правовою позицією якого вона згодна.

У судовому засіданні представник позивача
ОСОБА_2 позов повністю підтримав, надавши пояснення по тексту позовної заяви,
уточнивши, що спірна квартира була придбана колишнім подружжям ОСОБА_1 у лютому
1997 року, пояснивши, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію
виникнення права спільної сумісної власності. Ні чоловік, ні дружина не
зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно,
набуте у шлюбі, бо воно є таким, що належить їм обом. ОСОБА_3 відмовляється від
поділу спільного майна - спірної квартири, що належить сторонам по справі, чим
порушує законні права ОСОБА_1, як власника Ѕ частки спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник за усною заявою ОСОБА_4. позовні вимоги не визнали, заявили, що не
оспорюють право власності ОСОБА_1 на Ѕ частку у спільно нажитому майні подружжя
- спірній квартирі, бо спірна квартира дійсно була придбана сторонами по справі
у період шлюбу між ними. Вважають що не має предмету спору, але від вирішення
спору мировим шляхом, відмовились. Просять у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Вислухавши пояснення, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позовні вимого обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Як встановлено у судовому засіданні,
сторони перебували у шлюбі з 5.5.1990 року до 23.5.2006 року. 13.2.1997 року за
договором купівлі-продажу була спільно придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1.
В якості продавця за зазначеним договором виступає ОСОБА_5., покупцем - ОСОБА_3
Право власності на цю квартиру було зареєстровано в Енергодарському БТІ на ім'я
ОСОБА_3., про що у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно,
зроблено відповідний запис (реєстровий номер 2-32).

Відповідно до вимог ст.22 КпШС
України, що діяв на момент придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є  його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Стаття 60 СК України, що діє на момент подання та
розгляду  позову у суді, має аналогічний
зміст. Відповідно до вимог ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ст.69
СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до
ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення
часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є
їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно
ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони по справі не
надали суду доказів того, що між ними існує, або існувала домовленість стосовно
іншого розміру часток у їх спільному майні (спірній квартирі). Також не було
надано шлюбного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна
квартира придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_2. під час шлюбу, є їх спільною власністю в
рівних частках, тобто по Ѕ кожного.

У відповідності до ст.88 ЦПК України,
підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати: судовий
збір у розмірі 1141 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи у суді в розмірі 30
грн., витрати, понесені позивачкою при оцінки вартості нерухомого майна, у
розмірі 540 грн. Всього підлягає до стягнення 1711 грн.

Керуючись ст.22 КпШС,
ст.ст.27,60,68-70 СК України, ст.368 ЦК України, ст.ст.10,14,57-60,88,208-209,212-215,218294
ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на Ѕ частку у
спільно нажитому майні подружжя - квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 1141 грн.,
витрати на ІТЗ розгляду справи у суді в розмірі 30 грн., витрати, понесені
позивачкою при оцінки вартості нерухомого майна, у розмірі 540 грн. Всього
підлягає до стягнення 1711 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області. Заяву про апеляційне оскарження рішення
суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення
рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження
та апеляційної скарги.

Суддя                                                         О.І. Федоренко