Справа 2-273/ 2008 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2008 року Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська

складі: головуючого Нагорної Л.М.

при секретарі Усовій Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління комунальної власності м. Дніпродзержинська, третьої особи - Дніпровського райвиконкому « про визнання права власності», суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління комунальної власності м.Дніпродзержинська, третьої особи - Дніпровського райвиконкому « про визнання права власності» і просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОКП «ДБТІ» належним чином зареєструвати за нею право власності на вказану квартиру відповідно до рішення суду.

На підтвердження позовних вимог вказувала, що 10.05.1994 р. між нею, як інвестором та Проектно-будівельним об`єднанням «Дніпродзержинськжитлобуд», яке виступало в якості «Підрядчика», було укладено договір «про часткову участь в будівництві житла». Предметом договору була її участь в будівництві житла на лівобережній частині м. Дніпродзержинська з метою послідуючої передачі однієї трьохкімнатної квартири у її власність. Згідно з умовами даного договору вона брала на себе зобов`язання в строк до 13.05.1994 р. внести в касу Проектно-будівельного об`єднання «Дніпродзержинськжитлобуд» суму грошового внеску у розмірі 259092 тисячі карбованців. У відповідності до п.2.2. договору Проектно-будівельне об`єднання «Дніпродзержинськжитлобуд» у трьохденний строк повинно було виділити їй одну трьохкімнатну квартиру у житловому будинку АДРЕСА_2 . Оскільки нею були виконанні умови договору, тобто грошова сума у розмірі 259092 тисячі карбованців була внесена у касу Підрядчика, то ПБО «Дніпродзерлшнськжитлобуд» виділило їй кв. АДРЕСА_1 . Зазначена квартира належала ПБО «Дніпродзержинськжитлобуд» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутаті Дніпропетровської області від

01.03.1994 р. №71. Надалі вказує, що відповідно до змісту вказаного рішення, у зв`язку з тим, що у місті склалася критична ситуація з фінансуванням будівництва об`єктів житла, яке споруджувалося на замовлення управління капітального будівництва міськвиконкому, оскільки заборгованість підрядним організаціям по управлінню на той час становила 63 млрд. крб., то ПБО «Дніпродзержинсьжитлобуд» заборгованість була частково компенсована шляхом виділення житла. Згідно з додатком №1 до даного рішення, передана їй квартира входила до переліку квартир, які передавалися ПБО «Дніпродзержинськжитлобуд». Пунктом З рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради від 01.03.1994 р. ПБО «Дніпродзержинськжитлобуд» була дозволена

реалізація виділеного житла для компенсації заборгованості та оплати виконаних робіт. Саме на виконання цього рішення їй і була реалізована спірна квартира. На сьогоднішній день, у зв`язку з тим, шо минуло вже багато часу з моменту виконання договору у неї не збереглося письмових доказів того, шо вона передала обумовлену договором грошову суму підрядчику, але ті обставини, ,шо вона сплачувала вказану в договорі суму, підтверджуються тим, шо квартира їй дійсно виділена, підтверджується ордером на житлове примішення №176, виданим на її ім.»я виконкомом Дніпровської ради народних депутатів на підставі рішення від 13.05.1994 р., а також те, шо вона на протязі тривалого часу, з червня 1994 р. безперешкодно користується даною квартирою. Ще одним доказом того, що нею були виконані зобов`язання по передачі необхідної грошової суми є те, що п.3.1. договору «Про часткову участі в будівництві житла» від 10.05.1994 р. передбачено, що інвестор позбавляється права на отримання квартири, якщо він не виконає умови п.2.1. даного договору, тобто не внесе в касу обумовлену грошову суму, з наведеного вбачається, що якщо б вона не внесла грошову суму, то їй би не була виділена квартира. Оскільки при укладенні договору, та передачі грошової суми вона діяла виключно з метою отримання квартири у власність, то вона й звернулася до Управління комунальної власності Дніпродзержинської міської ради з проханням оформити за нею право власності на квартиру. Але в оформленні документів їй було відмовлено, оскільки, як вбачається з відповіді відповідача, рішенням виконкому міської ради дана квартира була передана будівельній організації ПБО «Дніпродзержинськжитлобуд» для подальшої реалізації.

Надалі вказує, що у відповідності до ст.227 ЦК України (в редакції 1963 р.), який був чинний на час укладання договору «Про часткову участь в будівництві житла» договір купівлі-продажу жилого дома повинен був нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією стороною є громадянин.

Таким чином, діюче на той час цивільне законодавство передбачало обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Разом з тим, ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 р.), передбачено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, то суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду признати її дійсною.

Діючим на теперішній час законодавством, а саме ч.2 ст.220 ЦК України також передбачене визнання договору дійсним з вищенаведених підстав.

Звернутися до ПБО «Дніпродзержинськжитлобуд» з вимогою про укладення договору купівлі-продажу на теперішній час не має можливості, оскільки згідно довідки відділу державної реєстрації Дніпродзержинської міської ради відомості про вказану юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні, але з урахуванням тієї обставини, що сторони домовилися щодо всіх суттєвих умов договору купівлі-продажу, та, крім того, відбулося повне його виконання, то вважає за можливим визнати угоду по купівлі-продажу нерухомого майна дійсною та просить визнати за нею право власності на житло.

Всі зазначені в позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами: відповіддю на адвокатський запит, договором про часткову участь в будівництві житла, ордером на житлове приміщення, рішенням виконкому Дніпродзержинської міської ради від 01.03.1994 р., додатком №1 до даного рішення, копією особового рахунку, відмовою Управлінням комунальної власності м. Дніпродзержинська.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищеозначених підстав та прохали їх задовольнити.

Представник відповідача суду пояснив, що спірна квартира не входить до складу комунальної власності, на неї вони не претендують і тому вирішення спірного питання покладають на розсуд суду. При цьому представник відповідача визнав, що зазначена квартира дійсно належала ПБО «Дніпродзержинськжитлобуд» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутаті Дніпропетровської області від 01.03.1994 р. №71 і на виконання цього рішення і була реалізована спірна квартира, не заперечував і проти того, що реалізація квартири відбувалась відповідно до наданого позивачкою договору «про часткову участь в будівництві житла» 10.05.1994 р. між нею, як інвестором та Проектно-будівельним об єднанням «Дніпродзержинськжитлобуд».

Третя особа - представник Дніпровського райвиконкому до суду не з`явився, але надав суду заяву про слухання справи в їх відсутності та визнання заявленого позову.

Заслухавши сторони, враховуючи думку третьої особи, пояснення свідка ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до Ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 р.), передбачено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, то суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду признати її дійсною.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що між позивачкою, як інвестором та Проектно-будівельним об`єднанням «Дніпродзержинськжитлобуд» - підрядчиком,

10.05.1994 року було укладено договір «про часткову участь в будівництві житла». Предметом договору була участь ОСОБА_1 в будівництві житла на лівобережній частині м. Дніпродзержинська з метою послідуючої передачі однієї трьохкімнатної квартири у її власність - а.с.7. Як слідує із умов договору позивачка до 13.05.1994 р. внесла в касу Проектно-будівельного об`єднання «Дніпродзержинськжитлобуд» суму грошового внеску у розмірі 259092 тисячі карбованців, тому що на виконання до п.2.2. договору Проектно-будівельне об`єднання «Дніпродзержинськжитлобуд» у трьохденний строк виділило їй трьохкімнатну квартиру у житловому будинку АДРЕСА_2 , а Дніпровський райвиконком видав на неї ордер відповідно до рішення від 13.05.1994 р. З того часу позивачка користується вказаною квартирою, сплачує за неї комунальні послуги, що не заперечували сторони в судовому засіданні.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони домовилися про всі суттєві умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: предмет договору трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , ціна предмету договору - 259092 тисяч карбованців, а також строк виконання зобов`язань - до 13.05.1994 р. і на теперішній час відбулося повне виконання договору купівлі-продажу вказаної квартири: позивач, як покупець, сплатила грошову суму, а Проектно-будівельне об`єднання «Дніпродзержинськжитлобуд», як продавець, передало їй вказану квартиру. Є підстави вважати вказаний договір дійсним, а тому є підстави визнати за позивачкою право власності на спірну квартиру.

Оскільки доказів, які спростовували б вищенаведене, до суду не надано, відповідач та третя особа проти заявлених позовних вимог не заперечують , є підстави для їх задоволення в цілому.

Керуючись ст. 7, 10,11, 31, 57,60, 209,212-215, 217,218 ЦПК України, ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, ст.. 220 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заявлені ОСОБА_1 вимоги до Управління комунальної власності м. Дніпродзержинська, третьої особи - Дніпровського райвиконкому « про визнання права власності» задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОКП «ДБТІ» належним чином зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру відповідно до рішення суду.

Строк для апеляційного оскарження рішення суду:

Десять днів з дня проголошення рішення суду - для подачі заяви про апеляційне оскарження

Двадцять днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження - для подачі апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя