РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ  УКРАЇНИ

06.02.2008 року Печерський районний суд м. Києва

в складі:          Судді:
Фінагєєва В.О.

Секретаря:      Кабанець О.С.

розглянувши
в відкритому судовому засіданні  в м.
Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ГУ МВС України в Київській області
про стягнення страхової виплати, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2007 року
позивач звернувся до суду з позовом та просив суд винести рішення, яким
стягнути з відповідача ВАТ НАСК «Оранта»
страхову виплату в сумі 211455.84 грн.

В судовому
засіданні  представник позивача  двічі змінював позовні вимоги в результаті
чого просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача Головного
управління МВС України в Київській області
страхову виплату в сумі 211455.84 грн.

Позивач свої
вимоги обґрунтовує тим, що  він проходив службу в органах внутрішніх справ
України безперервно протягом 31 року
6 місяців і 25 днів (з 20.11.1969 по 31.12.1999). Наказом № 4 начальника ГУ МВС України в Київській області від 17 січня 2000 року він звільнений з 31 грудня 1999 року з органів внутрішніх справ. Під час проходження служби, виконуючи обов'язки по
охороні громадського порядку, брав участь у
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 03.04.2007 р.
Київська обласна спеціалізована МСЕК визнала його інвалідом 2-ї групи з квітня
2007 року. Причиною інвалідності визнано захворювання
пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС. Відповідно до ст. 23 Закону України
«Про міліцію», працівник міліції підлягає
обов'язковому державному страхуванню у разі каліцтва, заподіяного йому при виконанні службових обов'язків, а також
інвалідності, яка настала у період
проходження служби, йому виплачується одноразова допомога у розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового
утримання. Порядок і умови державного
обов'язкового особистого страхування передбачені
Положенням, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.06.1991 року № 59 «Про
умови державного обов'язкового
особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів
внутрішніх справ республіки» в редакції Постанови Кабінету Міністрів України
від 19.11.1991 № 627.  Відповідно
до пункту 2-а вищевказаного Положення страховик виплачує страхові суми особам
рядового, начальницького та вільнонайманого
складу органів внутрішніх справ у разі встановлення застрахованому другої групи інвалідності в розмірі
чотирирічного грошового утримання. Його
грошове утримання складається: посадовий оклад - 170 грн., оклад з спеціальне звання - 135 грн., надбавка з
вислугу років 40% - 122 грн., надбавка
за ОУС 50% - 152 грн., Президентська надбавка 100% - 427 грн., премія 33,3% - 1100 грн. 51 коп., надбавка за
безперервну службу 90% - 1565 грн. 44 коп., таємність 15% - 25 грн. 50
коп., пенсійна надбавка - 622 грн. 38 коп., надбавка УБОЗ 50% - 85 грн. Всього
4405 грн. 33 коп. Розмір
страхової суми складає: 4405 грн. 33 коп.
Х 48 міс. = 211455 грн. 84 коп.

Відповідач  по
справі Головне управління МВС України в Київській області  визнає позов частково та згодне розглядати
заяву позивача про виплату страхового відшкодування однак лише  в розмірі, що вираховується з посадового
окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, та надбавки в 100%  грошового забезпечення. З такою позицією
відповідача позивач не згоден та просить стягнути з відповідача суду страхового
відшкодування 211455.84 грн., що розрахована позивачем  з  його
повного грошового утримання.

В судовому
засіданні представник позивача свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив
суд  їх задовольнити пославшись на
обставини викладені в позовній заяві.

Представники
відповідача  ГУ МВС України в Київській
області в судовому засіданні позов визнав частково та не заперечував проти
стягнення на користь позивача страхового відшкодування, але в розмірі, що вираховується
з посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, та надбавки в
100%  грошового забезпечення.

Розглянувши справу в межах позовних вимог,
заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача,  дослідивши матеріали справи, суд вважає позов
не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено, що позивач проходив службу в
органах внутрішніх справ України безперервно протягом 31 року 6 місяців і 25 днів (з 20.11.1969 по 31.12.1999). Наказом № 4 начальника ГУ МВС України в Київській області від 17 січня 2000 року він звільнений з 31 грудня 1999 року з органів внутрішніх справ. Під час проходження служби, виконуючи обов'язки по
охороні громадського порядку, брав участь у
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 03.04.2007 р.
Київська обласна спеціалізована МСЕК визнала його інвалідом 2-ї групи з квітня
2007 року. Причиною інвалідності визнано захворювання
пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС.. Вказані обставини фактично підтверджуються наданими суду
посвідченнями інваліда 2-ї, групи, учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, довідкою
МСЕК про встановлення другої групи інвалідності, що пов'язано з виконанням
службових обов'язків.

Відповідно до ч. 2 положення  «Про порядок і
умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового,
начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ
України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 29
червня 1991  року «Про порядок і умови державного обов'язкового особистого
страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і
підрозділів внутрішніх справ республіки», яка діяла до  12.05.2007 року, тобто була діючою на момент звільнення
зі служби позивача та встановлення йому інвалідності -  страховик виплачує страхові суми:

у разі
встановлення застрахованому інвалідності, що настала у період служби (роботи),
але не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби (роботи) чи після
закінчення цього строку, але внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що
мали місце при виконанні службових обов'язків:

інвалідові II
групи - в розмірі чотирирічного грошового утримання;

Виплата страхових сум здійснюється з розрахунку грошового утримання,
передбаченого чинним законодавством за останньою посадою на день виплати
страхової суми;

В зв'язку  з викладеним суд
приходить до висновку, що позивач має право на страхове відшкодування, однак
для реалізації вказаного права має діяти у спосіб встановлений законом, а саме
в порядку передбаченому  постановою
Кабінету Міністрів України № 707 від 12.05.2007 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 707 від 12 травня 2007 року «Про затвердження порядку та умов виплати
одноразової грошової допомоги у разі загибелі смерті або інвалідності
працівника міліції" встановлено обов'язок Міністерства внутрішніх
справ України завершити виплату страхової суми та одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті) або
інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 1 січня
2007 року.

Оскільки позивачу страхова сума до 01.01.2007 року не
виплачена, суд у відповідності до вимог зазначеної постанови вважає, що  завершувати виплату  страхової суми має МВС України  та орган в якому проходив службу позивач в
порядку визначеному зазначеною постановою Кабінету Міністрів України.

А саме у відповідності з п. 5 порядку та умов
виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 707
від 12 травня 2007 року  позивач був
зобов'язаний  подати  до органу внутрішніх справ за місцем проходження
служби:

заяву (рапорт) про
виплату грошової допомоги згідно з додатком;

довідку
медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати
працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або)
установлення групи інвалідності;

довідку про
грошове забезпечення;

копію сторінок
паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце
реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного
підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце
реєстрації або місце перебування заявника);

копію
ідентифікаційного номера.

Для виплати грошової допомоги обов'язково
подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії “ОРАНТА” про
проведену або не проведену раніше виплату.

Відповідно до
наданої суду заяви позивача на ім'я начальника
ГУ МВС Україи в Київській області, він звертався за місцем проходження
служби з проханням виплати страхового відшкодування, однак вказана заява ще
перебуває на розгляді і рішення по ній не прийнято через подачу позивачем
неповного пакету документів про що повідомив суд представник відповідача.

Таким чином судом
встановлено, що на момент розгляду справи в суді, заява позивача про виплату
страхового відшкодування по суті не розглядалась і рішення про виплату чи
відмову у виплаті не приймалось.

п. 7 зазначеного
положення передбачено, що МВС України приймає рішення про призначення
виплати на підставі подання органу в якому проходив службу позивач, яке
приймається в семиденний строк з дня реєстрації документів від  заявника.

Однак представник
позивача в судовому засідання відмовився від позову до МВС України та просив
стягнути страхове відшкодування з ГУ МВС України в Київській області тобто з
органу в якому проходив службу позивач.

Отже розглядаючи справу в межах позовних
вимог, суд  приходить  до висновку, що  позвач, просячи суд стягнути з органу в якому
він проходив службу страхове відшкодування, фактично просить суд змінити,
встановлений  зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України порядок виплати страхового відшкодування.

Приймаючи до
уваги, що на час розгляду справи подання про виплату страхового відшкодування
Головним управління МВС України в Київській обасті до МВС України не вносилось,
МВС України не приймало рішення про виплату чи не виплату срахового
відшкодування позивачу - суд приходить до висновку, що підстав до стягнення з
відповідача зазначеної позивачем суми не призначеної МВС України - немає.

Питання про стягнення страхового відшкодування
на користь позивача суд буде мати змогу розглянути лише після відмови МВС
України та ГУ МВС України в  Київській
області виплатити страхове відшкодування, або його виплати у розмірі, який не
буде  задовольняти позивача.

На підставі викладеного, керуючись  ст.ст. 209,
212-215, 226 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову відмовити.

Рішення може
бути оскаржено   до апеляційного суду м.
Києва через Печерський районний суд
шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом  10 діб з дня його проголошення та апеляційної
скарги протягом 20 діб з моменту подачі заяви.

Суддя: