АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах
апеляційного суду
Чернігівської області в складі:
головуючого - судді
суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1
в особі представника ОСОБА_2 на рішення Маньківського районного суду Черкаської
області від 22 березня 2006 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області
від 15 травня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства “Уманьгаз”, третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та відшкодування шкоди,
в с т а н о в и л а :
у грудні 2005 р. ОСОБА_1 пред'явив
позов до ВАТ „Уманьгаз”, в якому просив поновити його на роботі на посаду
слюсаря, зобов'язати дане товариство видати йому посвідчення про складання
іспиту з питань охорони праці, стягнути на його користь середній заробіток за
вимушений прогул, матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування в сумі 220
грн. 47 коп. і 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач
обгрунтовував тим, що він працював у відповідача слюсарем третього розряду
згідно з його наказом від 01.07.2004 р. № 165-к. Наказом товариства від
16.11.2005 р. № 298А його звільнено з займаної посади як такого, що виявив
незадовільні знання при повторній перевірці знань з питань охорони праці, а
інспектора по кадрах зобов'язано його працевлаштувати на іншу роботу. Дане
звільнення є незаконним з таких причин:
1.2.3,  1.2.6  Правил
безпеки   систем   газопостачання   України,
________________________________________________
Справа № 33ц-кс-8, № рядка статзвіту - 2
Головуючий у першій інстанції - Калієвський І.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції - Качан О.В.
Доповідач - Євстафіїв О.К.
затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 01.10.1997 р. № 254
(зареєстрований у Мін'юсті України 15.05.1998 р. за № 318/2758), спочатку він
мав пройти відповідне навчання згідно з типовим положенням з безпечних методів
та прийомів виконання робіт у газовому господарстві й здати іспит, а
практичні  навички  при
навчанні    газонебезпечним   роботам
відпрацьовуватися на спеціально обладнаних навчальних полігонах і в класах.
Але ці пункти роботодавцем було порушено,
- відповідач не формував планів-графіків проведення з працівниками навчань
з теорії охорони праці та перевірки їхніх знань, не проводив з працівниками
таких навчань, як то передбачено абз. 2 п. 2.3 Типового положення про порядок
проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, що затверджений
наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 р. № 15 (зареєстрований у
- він (позивач) щорічно проходив перевірку знань з питань охорони праці і
26.08.2005 р. таку перевірку успішно пройшов, у зв'язку з чим його було
допущено до роботи, яку він виконував до 28.11.2005 р. 02.11.2005 р. він
відмовився проходити перевірку знань з питань охорони праці, оскільки його
завчасно про це не було попереджено і він змінився після чергування у нічну
зміну, а 16.11.2005 р. керівництво наполягло на тому, щоб він разом з іншими
працівниками пройшов цю перевірку. Відповідно до п.п. 3.8, 3.16 вищезгаданого
Типового положення..., в разі незадовільних результатів перевірки знань з
питань охорони праці працівники протягом одного місяця мають пройти повторне
навчання й повторну перевірку знань. Ці пункти роботодавець грубо порушив,
- КЗпП України не передбачає права роботодавця звільняти працівників за
вищеописаних обставин; вказівка у наказі про звільнення його з роботи про його
працевлаштування на іншу роботу є примусовим працевлаштуванням, що суперечить
Конституції України,
- названими вище незаконними діями роботодавця йому спричинено погіршення
стану здоров'я, у зв'язку з чим він змушений був лікуватися і витратив на
лікування 220 грн. 47 коп., а також моральну шкоду на суму 3000 грн.
Ухвалою Маньківського
районного суду Черкаської області від 16.02.2006 р. до участі у справі в якості
третьої особи на стороні відповідача залучено голову правління товариства
Рішенням Маньківського
районного суду Черкаської області від 22.03.2006 р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області від 15.05.2006 р., у задоволенні позову
відмовлено, але ВАТ „Уманьгаз” зобов'язано змінити формулювання причини
звільнення позивача з роботи і вважати його звільненим у зв'язку з виявленою
невідповідністю займаній посаді на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України згідно з
наказом № 326 від 28.11.2005 р.; з ОСОБА_1 стягнуто 7 грн. 50 коп. витрат з
інформаційно-технічного розгляду справи.

У касаційній скарзі останній
в особі свого представника ОСОБА_2просить скасувати постановлені по справі
судові рішення й постановити рішення про задоволення його вимог щодо поновлення
на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та матеріальної й
моральної шкоди, посилаючись на порушення судами норм матеріального і
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи оскаржуване
рішення, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 у ВАТ „Уманьгаз” виконував
роботи з газовим обладнанням, тобто працював на такій посаді, виконання роботи
на якій допускається після надання йому у встановленому порядку спеціального
права. Тому виявлення в позивача незадовільних знань з питань охорони праці при
повторній їх перевірці позбавило його такого права, що спричинило його
звільнення з мотивів невідповідності займаній посаді на підставі п. 2 ст. 40
КЗпП України. Місцевий суд також дійшов висновку, що встановлену чинним
законодавством процедуру звільнення з роботи ВАТ „Уманьгаз” відносно ОСОБА_1
дотримано. Оскільки розірвання трудового договору з позивачем є правомірним, то
нема підстав для задоволення й інших його вимог.

Залишаючи в силі рішення суду
І інстанції, апеляційний суд послався на те, що про порушення відповідачем
процедури проходження позивачем перевірки знань з охорони праці в апеляційній
скарзі не йдеться, що у ній наведено лише мотиви, з яких позовна сторона вважає
порушеною роботодавцем процедуру звільнення ОСОБА_1 з роботи. Але дану
процедуру ВАТ „Уманьгаз” не порушено.

Проте цих висновків суди
дійшли без дотримання норм матеріального й процесуального права.

Відповідно до п. 3.16
Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань
охорони праці, що затверджене наказом Держнаглядохоронпраці України від
26.01.2005 р. № 15 (зареєстрований у Мін'юсті України 15.02.2005 р. за №
231/10511), при незадовільних результатах перевірки знань з питань охорони
праці працівники протягом одного місяця повинні пройти повторне навчання і
повторну перевірку знань. Таким чином, для визнання законним наказу ВАТ
„Уманьгаз” про звільнення ОСОБА_1  з
роботи суди повинні були встановити, що у період з 04.11.2005 р. (дата
первинної позачергової перевірки і виявлення незадовільних знань позивача з
питань охорони праці) по 16.11.2005 р. (дата повторної перевірки і
незадовільної оцінки його знань з цих питань) він пройшов повторне навчання.
Але такого факту ні місцевий, ні апеляційний суди не встановили і не
встановлювали.

У позовній заяві ОСОБА_1
прямо й конкретно вказував, що однією з причин незаконності його звільнення є
порушення роботодавцем п.п. 3.8, 3.16 Типового положення про порядок проведення
навчання і перевірки знань з питань охорони праці, про яке вже йшлося вище
(а.с. 2). Це ж саме він зазначав і в апеляційній скарзі на рішення місцевого
суду (а.с. 105). Тож посилання апеляційного суду на те, що позивач не вказує на
порушення відповідачем процедури проходження перевірки знань з охорони праці, є
явно хибним.

Узагальнюючи вищевикладене,
апеляційний суд Чернігівської області як суд касаційної інстанції доходить
висновку про те, що під час розгляду спору між сторонами суди І та ІІ інстанцій
допустили суттєву неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.
Отож, в силу ст.ст. 335 ч. 1, 338 ч.ч.2, 3 ЦПК України оскаржувані рішення
підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 333, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційну
скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення Маньківського
районного суду Черкаської області від 22 березня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2006 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до суду І інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:

Хромець Н.С.

Судді:

Євстафіїв
О.К.

Лакіза
Г.П.  Скрипка А.А.  Шемець Н.В.