У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

30 січня 2008 року                                                                                       м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого             Григор'євої
Л.І.,

суддів:                       Косенка В.Й.,                                 Барсукової В.М.,

Данчука В.Г.,                                  Балюка
М.І., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до державного підприємства “Довжоцький спиртовий завод” про поновлення
на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 січня
2007 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня              2007 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні
2006 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до державного підприємства (далі
- ДП) “Довжоцький спиртовий завод” про поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи
тим, що наказом від 15 квітня 2005 року № 94-к її звільнено з посади начальника
зміни ДП “Довжоцький спиртовий завод” за п. 8 ст. 40 КЗпП України - за вчинення
розкрадання державного майна. Підставою для цього була постанова
Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня
2005 року про визнання її винною в скоєнні адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення
(далі - КУпАП). Оскільки постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду
Хмельницької області від 4 жовтня 2006 року адміністративну справу відносно неї
за вказаним фактом закрито за відсутністю події та складу адміністративного
правопорушення, то звільнення з роботи вважає незаконним. Протиправними діями
відповідача їй завдано моральну шкоду, яку оцінила в 50 тис. грн. та просила
стягнути з відповідача. Також просила стягнути з відповідача на її користь  витрати на правову допомогу в розмірі 15 тис.
грн.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду
Хмельницької області від 16 січня 2007 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької області від 20 березня 2007 року, у позові
відмовлено.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1
подала до Верховного Суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального
права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 16 січня 2007 року без змін, апеляційний суд
виходив із того, що ОСОБА_1, звернувшись із цим позовом у жовтні 2006 року, не
навела поважних причин пропуску строку звернення до суду, оскільки наказ про
звільнення позивачка отримала у квітні 2005 року, а від отримання трудової
книжки відмовилася.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна,
оскільки суди дійшли їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин
справи, прав та обов'язків сторін у даних правовідносинах, з неправильним
застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на основу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з
поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний суд може
поновити ці строки.

Як убачається із матеріалів справи позивачка звільнена з
роботи на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України. Однак постановою судді від 4
жовтня 2006 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ознаками ст. 51 КУпАП
закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку з відсутністю в її діях події
та складу адміністративного правопорушення.

Отже, відпали підстави, за яких було звільнено позивачку
з роботи за ініціативою адміністрації.

4 жовтня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою, вважаючи поважною причину пропуску строку для її звернення.

У порушення вимог ст. 234 КЗпП України та ст. 57-60, 179,
213 ЦПК України суд першої інстанції, на що не звернув уваги й апеляційний суд,
не дав належної оцінки доводам позивачки, хоча поважність причин означає, що
працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його
зверненню за захистом перешкоджали такі причини, а саме скасування постанови
про адміністративні правопорушення, які зобов'язують з урахуванням норм моралі
виявити повагу до працівника та визнати причину пропуску строку для звернення
до суду поважною.

За таких обставин рішення судів не можуть вважатися
законними та обґрунтованими.

Оскільки судами допущені порушення норм матеріального та
процесуального права судові рішення згідно зі ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду
Хмельницької області від 16 січня 2007 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 20 березня 2007 року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                               Л.І. Григор'єва

Судді:                                                                       В.Й.
Косенко

В.Г. Данчук

В.М. Барсукова

М.І. Балюк