У Х В А Л А

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

13 лютого 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного

Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до                          ОСОБА_2 про стягнення
суми боргу та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 26 червня 2003 року ОСОБА_2 взяв у нього в борг 54500
російських карбованців, що рівнялось 9900 грн. під 5 % щомісячних за
користування позикою та зобов'язався повернути борг через два місяці, про що
написав розписку.

Оскільки ОСОБА_2 не виконав взяте зобов'язання, позивач просив суд стягнути
з відповідача на його користь 9900 грн. боргу, 14280 грн., що становить 5 %
щомісячних, 24180 грн. - суму втрати, завданої внаслідок інфляції грошової
одиниці, 725 грн. - 3 % річних та 10000 грн. для відшкодування моральної шкоди.

В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог і просив стягнути  з
відповідача на його користь 10443 грн. 83 коп. основного боргу,
21409  грн.  85
коп. -  5 %   щомісячних
за  користування  позикою,
1065  грн. 27 коп. - 3 % річних за
прострочення виконання зобов'язання, 10000 грн. для відшкодування моральної
шкоди та судові витрати.

Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня
2007 року у позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2007 року
рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково:  стягнуто з
ОСОБА_2  на користь позивача 10707 грн.
27 коп. боргу за договором позики,  1026
грн. 07 коп. - 5 % за користування позикою, 1863 грн. 06 коп. - суму втрати,
завданої внаслідок інфляції грошової одиниці, всього 13596 грн. 46 коп., а
також 570 грн. судових витрат.  В решті
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить рішення апеляційного суду скасувати
та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в позові, місцевий суд виходив з того, що 5 жовтня 2005 року
відповідач повернув позивачеві суму боргу та відсотків шляхом перерахування
12000 грн. на розрахунковий рахунок сина позивача.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове
задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не виконав
своє зобов'язання за договором позики та не повернув позивачеві борг, оскільки
12000 грн. на розрахунковий рахунок сина позивача було переведено юридичною
особою: ПП «Промбудінвест-Капітал», а не самим відповідачем.

Однак висновки судів щодо обставин виконання договору позики зроблені з
порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При вирішенні справи суди виходили з того, що факт укладення між сторонами
договору позики на суму 54500 російських карбованців строком на 2 місяці під 5
% щомісячних підтверджується розпискою відповідача від 26 червня 2003 року. В
подальшому строк повернення грошей і відсотків за користування ними було
продовжено до 1 червня 2005 року (а.с. 4).

Таким чином, предметом договору позики була іноземна валюта, право вимоги
за яким у позивача виникло з 26 серпня 2003 року, а обов'язок виконання
відповідачем продовжено до 1 червня 2005 року.

Згідно ст. 214 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення спірних
правовідносин,  боржник,  який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не
встановлений інший розмір процентів.

Аналогічна норма передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України 2004 року.

Задовольняючи частково позов та стягуючи борг станом на 11 травня 2005 року
з урахуванням індексу інфляції, апеляційний суд не обґрунтував, чому борг
обраховано саме на цю дату, а не на дату ухвалення свого рішення, та
помилково  виходив з того, що на спірні
правовідносини поширюється правило ст. 214 ЦК УРСР  і ст. 625 ЦК України щодо можливості застосування
санкції про урахування індексу інфляції, оскільки вона стосується лише національної
грошової одиниці - гривні. При цьому
апеляційний суд не зазначив періоду, за який їх обраховано, а також не
залучив до матеріалів справи оригіналу боргової розписки ОСОБА_2, хоча у
матеріалах справи міститься лише її копія (а.с.4).

Крім того, апеляційний суд не врахував, що норма ст. 214 ЦК УРСР не
передбачала можливості стягнення процентів за користування позикою, а лише
встановлювала санкцію у виді трьох процентів річних з простроченої суми за час
прострочення грошового зобов'язання, якщо законом або договором не
встановлювався інший розмір процентів.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України - позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Зробивши висновок, що 12000 грн. на розрахунковий рахунок сина позивача
було переведено юридичною особою: ПП «Промбудінвест-Капітал», а не самим
відповідачем, апеляційний суд не спростував доводи відповідача про те, що він є
єдиним власником ПП «Промбудінвест-Капітал» і перерахував борг сину позивача,
оскільки сам позивач не мав банківського рахунку.

Місцевий суд, відмовляючи в позові, в порушення вимог ст.ст. 213 і 214 ЦПК
України, не обґрунтував, чи покривають 12000 грн. суму боргу  та відсотків, належних до сплати  за час прострочення грошового зобов'язання.

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення  не можна визнати законними і обґрунтованими,
а тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України
з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня
2007 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2007
року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Є.Ф.
Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін