Справа № 2-482
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 року
Теплицький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої – судді Задорожної Л.І.,

при секретарі – Сторожук О.М.,

за участю позивача
ОСОБА_1
, представника позивача
ОСОБА_2
, представника відповідача Добрусевої С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теплик цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до ТОВ”Теплицький молокозавод” про поновлення на роботі, про стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди,

установив :

В жовтні 2008 року
ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ТОВ”Теплицький молокозавод” про поновлення на роботі в товаристві, де вона з 01 травня 2005 року працювала приймальником молока від населення с.Веселівка, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 2 725 грн. 80 коп., та про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн.. Вказала, що наказом від 16 вересня 2008 року її було звільнено з роботи за прогули без поважних причин, хоча свої обов’язки вона виконувала сумлінно, жодних нарікань та дисциплінарних стягнень у неї не було, жодного прогулу за час трудової діяльності в ТОВ”Теплицький молокозавод” вона не зробила. Внаслідок незаконного звільнення вона зазнала душевного хвилювання, стан її здоров’я погіршився і вона змушена була звертатись за медичною допомогою.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1
підтримала заявлені вимоги, збільшивши розмір виплат за час вимушеного прогулу. Пояснила, що про звільнення вона дізналась 21 вересня від шофера автомобіля, який приїхав по молоко. 22 вересня їй видали трудову книжку, але з наказом про звільнення не ознайомили. Прогулу вона не здійснювала, 11,12 та 13 вересня 2008 року вона перебувала на робочому місці в молокопункті в с.Веселівка, але населення не захотіло здавати молоко на Теплицький молокозавод, а здавали іншому підприємству, яке платило більшу ціну. До молокопункту люди зносили молоко, але в бідони Теплицького молокозаводу його не заливали, а лили в її особисті бідони в кількості 25 шт.. Про цю ситуацію вона повідомила
ОСОБА_3
, який відповідає за заготівлю молока в товаристві. Населення села на зборах, на які представники Теплицького молокозаводу не з’явились, вирішили здавати молоко іншому заводу, який платив більшу ціну, при цьому люди винуватили її в низькій ціні. ЇЇ вини в тому, що населення не захотіло здавати молоко відповідачеві, немає. Про наказ про звільнення адміністрація її не повідомила, ніяких пояснень від неї не вимагали. З наказом від 03 листопада 2008 року її не ознайомили, ніяких винних дій вона не вчиняла.

Представник позивача
ОСОБА_2
просить поновити
ОСОБА_1
на посаді приймальника молока, стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5 269 грн. 88 коп. та 1000 гривень моральної шкоди. Вважає, що звільнення позивача було проведено з порушенням закону, так як її вини в тому, що населення відмовилось здавати молоко Теплицькому молокозаводу, немає, прогулу вона не вчиняла. В результаті таких незаконних дій позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка оцінена в 1000 гривень. Зміна наказу про звільнення від 03 листопада 2008 року також є незаконною, так як підстав для втрати довір’я не було, які винні дії позивачем було вчинено, відповідачем не встановлено, даний наказ виданий на припущеннях щодо співробітництва
ОСОБА_1
з іншим підприємством.

Представник відповідача Добрусева С.О., яка діє за довіреністю від 05 листопада 2008 року, позов не визнала. Пояснила, що в наказі про звільнення
ОСОБА_1
від 16 вересня 2008 року було допущено неточність, так як в ТОВ”Теплицький молокозавод” відсутній юридичний відділ, тому наказом від 03 листопада підставою звільнення позивача вказано втрату довіри і її звільнено за п.2 ст.41 КЗпП України. Вказала, що позивач була матеріально-відповідальною особою, обслуговувала гроші та матеріальні цінності. На підставі доповідних записок було встановлено, що вона використовувала молокоприймальний пункт заводу для приймання молока від населення з послідуючою його передачею іншому молокозаводу. Крім того, в молоці, яке відправляла позивач, і в молоці, яке поступало на завод, часто виявляли розбіжності у вмісті жиру, про що складались відповідні акти. Все це дало підставу вважати, що
ОСОБА_1
втратила довіру, тому її звільнили. Також, вказала, що на сьогоднішній день товариство сплачує більшу ціну за кілограм молока, ніж інші заводи, і частина жителів с.Веселівка здають молоко на їх приймальний пункт.

Свідок
ОСОБА_4
показала суду, що працює головним технологом в ТОВ”Теплицький молокозавод”. 12 вересня на завод не поступило молоко з с.Веселівка, про що вона написала доповідну. Оскільки їх завод переправляв заготовлене молоко іншому підприємству, то було зірвано графік відвантаження, через що заявлялись претензії. З 12 по 15 вересня вона особисто в с.Веселівка не була, коли через тиждень вона поїхала в с.Веселівка, то пояснила людям ситуацію, а
ОСОБА_1
в цей час приймала молоко на інший завод.

Свідок
ОСОБА_5
показав суду, що він працює водієм молоковоза. Коли він 12 вересня приїхав в с.Веселівка, то молоко вантажилось на іншу машину, цим займався
ОСОБА_6
, а йому сказали, що на Теплик молоко не дадуть. Так само було і в послідуючі дні, молоко вантажили в іншу машину.

Свідок
ОСОБА_7
показала суду, що працює в Теплицькому молокозаводі начальником цеху. 12 вересня з Веселівши не поступило молоко, про що вона написала доповідну записку, оскільки було зірвано графік відвантаження молока.

- 2 -

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року відповідно до наказу директора ТОВ”Теплицький молокозавод” за №
НОМЕР_1
було звільнено позивача
ОСОБА_1
з посади приймальника молока с.Веселівка за п.4 ст.40 КЗпП України у зв’язку з прогулом(12,13,14,15 вересня 2008 року) без поважних причин.

Правовідносини між сторонами регулюються Кодексом законів про працю України:

•
п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин;

•
ст.149 КЗпП України вказує, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку(ч.4 ст.149 КЗпП);

•
відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06 листопада 1992 року з наступними змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами трудових спорів” прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що звільнення позивача за вчинення прогулу є безпідставним, оскільки наказ про звільнення не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам. Наказ 16 вересня 2008 року було винесено на підставі доповідних та пояснюючих записок від головного технолога
ОСОБА_4
, шофера
ОСОБА_5
та старшого охоронця
ОСОБА_8
про те, що з 12 по 15 вересня 2008 року молоко з с.Веселівка не поступало на завод, однак ці матеріали не вказують на відсутність позивача
ОСОБА_1
на робочому місці, наказ про звільнення було винесено з порушенням процедури звільнення, так як
ОСОБА_1
не пропонувалось надати пояснення, з наказом позивача не ознайомили, про що свідчить відсутність її підпису в тексті наказу.

Після того як було відкрито провадження у справі за позовом
ОСОБА_1
і 24 жовтня 2008 року відбулось попереднє засідання у справі, наказом директора ТОВ”Теплицький молокозавод” від 03 листопада 2008 року за №
НОМЕР_2
було внесено зміни в наказ №
НОМЕР_1
від 16 вересня 2008 року і вказано, що наказ №
НОМЕР_1
трактувати так: звільнити з роботи
ОСОБА_1
, приймальника молока с.Веселівка, з 16 вересня 2008 року у зв’язку з втратою довіри по ст.41 п.2 КЗпП України, підставою вказано доповідні, пояснювальні та службові записки.

Вказані правовідносини регулюються:

•
ст.43 Конституції України, яка визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення;

•
у відповідності до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір’я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу;

•
відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06 листопада 1992

року з наступними змінами та доповненнями „Про практику розгляду судами

трудових спорів” При розгляді справ про поновлення на роботі осіб,

звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що

розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного

стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок

застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом

з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями);

- відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень,

доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а відповідно до ст.59

ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку,

встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути

підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись

іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що наказом за №
НОМЕР_3
від 01 травня 2005 року
ОСОБА_1
було прийнято на роботу на посаду приймальника молока від населення с.Веселівка з терміном роботи на неповний робочий день з оплатою, передбаченою в трудовому договорі.

Відповідно до трудової угоди ,укладеної 01 січня 2008 року між директором ТОВ”Теплицький молокозавод” та
ОСОБА_1
, позивач взяла на себе обов’язки закупляти молоко в господарствах громадян, що проживають в с.Веселівка Теплицького району, а відповідач зобов’язався проводити оплату виконаної роботи в розмірі 5 копійок від заготовленого літра молока.

Між адміністрацією ТОВ”Теплицький молокозавод” та
ОСОБА_1
було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого позивач зобов’язалась дбайливо ставитись до переданих їй матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів до запобігання збитків, своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню зберігання довірених йому матеріальних цінностей, надавати звіт про рух та залишки довірених їй матеріальних цінностей, приймати участь у проведенні інвентаризації довірених їй матеріальних цінностей.

Під час судового розгляду представником відповідача були надані матеріали, які стали підставою для втрати довіри до позивача та звільнення її з роботи, однак, із поданих матеріалів встановити конкретні винні дії відповідача неможливо. Посилання відповідача на те, що молоко, яке надходило на Теплицький молокозавод від
ОСОБА_1
, мало розбіжності у вмісту жиру, та те, що вона, використовуючи молокопункт, приймала молоко і передавала його іншому заводу, і ці обставини стали підставою для її звільнення, не заслуговують уваги, оскільки встановити із поданих матеріалів конкретні винні дії позивача неможливо, а

- 3 -

можливо тільки припустити, що такі дії могли мати місце. Крім того, частина матеріалів(доповідні та службові записки, акти виїзду) складені після 16 вересня 2008 року і не можуть бути враховані.

За вищевикладених обставин суд вважає безпідставним звільнення позивача з підстав п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, оскільки фактично на час звільнення у відповідача не було підстав для втрати довіри до
ОСОБА_1
.

При цьому суд звертає увагу на те, що рішення про зміну наказу про звільнення від 16 вересня 2008 року наказом від 03 листопада 2008 року свідчить про те, що відповідач знаходиться у пошуку підстав для звільнення, наказ від 03 листопада 2008 року не оформлено відповідним чином, в наказі не зазначено конкретної причини звільнення, при цьому і в іншій письмовій формі докладно не викладено обставин, за яких відповідач прийшов до висновку про втрату довіри до працівника. В той же час ті документи, які надавались суду в ході судового розгляду та покази допитаних свідків також не визначають цих обставин, оскільки при їх дослідженні можливо лише припускати обставини, за яких позивач була звільнена з посади.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що звільнення
ОСОБА_1
з посади приймальника молока в ТОВ «Теплицький молокозавод» проведено без законних підстав, а тому позивач підлягає поновленню на посаді з дня її звільнення.

Відповідно до довідки за №47 від 08 жовтня 2008 року, виданої ТОВ”Теплицький молокозавод”, позивачеві було нараховано заробітну плату: за серпень – 1907 грн. 80 коп., за липень – 2 611 грн. 65 коп., тому середньоденний заробіток позивача становить 75 грн. 32 коп.((1907,80 грн. + 2611,65 грн.) : 2 місяці : 30 днів). При цьому суд не приймає до увагу виплату за вересень 2008 року, оскільки відповідно до ст.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України №100 від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не враховується компенсація за невикористану відпустку, а відповідно до наказу №
НОМЕР_1
від 16 вересня 2008 року позивачеві у вересні було виплачено компенсацію за 33 дні невикористаної відпустки.

Отже, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу середній заробіток за період вимушеного прогулу з 16 вересня 2008 р. до 12 листопада 2008р. , що складає 57 днів, в розмірі 4 293 грн. 24 коп.(57 днів х 75 грн. 32 коп.).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач була звільнена з посади без законних підстав, що безумовно вплинуло на її душевний стан, та заподіяло хвилювань, вона змушена була звертатись за медичною допомогою. Виходячи з характеру порушеного права позивача, його наслідків у вигляді душевного страждання, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати компенсацію в розмірі 1 000 гр.. Такий розмір компенсації буде сприяти відновленню емоційного стану позивача до порушення її законних прав, та відповідати вимогам розумності та справедливості.

Судові витрати у вигляді судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення необхідно покласти на відповідача відповідно то розміру задоволених вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст. 41,149,235,237-1 КЗпП України, ст. ст. 3,8,10,11,15,60,88,208,209,212,213,214,215,367 ЦПК України, суд -

вирішив :

Позов задовольнити частково.

Поновити
ОСОБА_1
на посаді приймальника молока с.Веселівка в ТОВ”Теплицький молокозавод” з 16 вересня 2008 року.

Стягнути з ТОВ”Теплицький молокозавод” на користь
ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 4 293 грн. 24 коп. та завдану моральну шкоду в розмірі 1000 грн..

Стягнути з ТОВ”Теплицький молокозавод” судовий збір в дохід держави в розмірі 68 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн..

В решті вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць в розмірі 2 146 грн. 62 коп. підлягає негайному виконанню.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано.

СУДДЯ