АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 року                                                                                     м.
Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів                                                     - Ващенко Л.Г.,
Фадєєнко А.Ф.,

при секретарі
- Боднар М. М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відібрання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_4, за участю третіх осіб органу опіки та піклування Овідіопольської
районної державної адміністрації Одеської області, Мар'янівської сільської ради
Овідіопольського району Одеської області, Надлиманської сільської ради
Овідіопольського району Одеської області про позбавлення батьківських прав за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської
області від 13 червня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач
ОСОБА_1, звернувшись 19 липня 2006 року до суду з
позовом про відібрання дитини, вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_5, однак з
пологового будинку дитину не забрала у зв'язку з тяжким матеріальним становищем
в сім'ї на той час. Зазначаючи, що при підписанні заяви про відмову від
новонародженої дитини не в повній мірі розуміла юридичні наслідки таких дій,
посилаючись на бажання повернути доньку, позивач просила відібрати дитину у
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та повернути дитину їй.

Відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 позов не визнали, звернулися до суду із зустрічним позовом про
позбавлення ОСОБА_1, ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 з тих
підстав, що батьки не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини
і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування.

ОСОБА_1, ОСОБА_4
вимоги зустрічного позову не визнали.

Орган
опіки та піклування Овідіопольської районної адміністрації Одеської області,
Мар'янівська сільська рада в особі представників підтримали вимоги зустрічного
позову про позбавлення батьківських прав.

Справа № 22 ц - 92 - 2008                                                                 Категорія
38

Головуючий у
першій інстанції Кириченко
П.Л. Доповідач Вадовська Л.М.

2

Надлиманська
сільська рада Овідіопольського району Одеської області в особі представника
вважає, що батьки мають право на власне виховання своєї дитини.

Рішенням
Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2007 року відмовлено
в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про відібрання дитини, задоволено
зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3
та позбавлено ОСОБА_1, ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої
доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, з передачею дитини під опіку ОСОБА_2

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення первісного позову.

Неправильність
рішення суду апелянт мотивувала порушенням норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши
законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши
пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи
рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про відібрання дитини,
суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 залишила новонароджену дитину в
пологовому будинку без поважних на то причин і доказів прояву в подальшому
материнської турботи по відношенню до дитини не надала. Задовольняючи вимоги
зустрічного позову про позбавлення ОСОБА_1, ОСОБА_4 батьківських прав, суд
першої інстанції зазначив, що виходить з інтересів дитини, оскільки батьки
добровільно відмовилися від новонародженої дитини, батьківського піклування
щодо неї не виявляють, дитина перебуває під опікою ОСОБА_2, яка належно виконує
обов'язки опікуна.

Колегія
суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам
справи та вказують на порушення в застосуванні норм матеріального права, що
згідно положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог з наступних
підстав.

Колегія суддів
вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1,
1984 року
народження, та ОСОБА_4, 1981
року народження, перебувають в зареєстрованому шлюбі з 5 липня 2002 року (а.с. 9).
Від спільного життя мають чотирьох дітей: сина, 17 вересня 2002
року народження, доньку, 4
вересня 2003 року
народження, доньку ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, сина, 2007 року
народження відповідно (а.с. 94).

ОСОБА_5
народилася у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в пологовому відділенні Овідіопольської
центральної районної лікарні Одеської області (а.с. 65-74).

6 лютого 2006 року ОСОБА_1 як
мати, ОСОБА_4 як батько підписали розписку про те, що відмовляються від своєї
новонародженої дитини та в подальшому не будуть заперечувати проти її
всиновлення (а.с. 14).

6 лютого 2006 року посадовою
особою Овідіопольської ЦРЛ було складено та відповідно посвідчено акт про
дитину, народжену ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1,
яку відмовилися забрати батьки (а.с. 13).

Народження
дитини на підставі медичного свідоцтва про народження № 27 від 8 лютого 2006 року було
зареєстровано у відділі РАЦС Овідіопольського РУЮ Одеської області 9 лютого 2006 року за актовим
записом про народження №
9 виконуючим обов'язки районного педіатра Овідіопольської ЦРЛ Осадчим М. Ф.
(а.с. 115).

Рішенням
виконавчого комітету Мар'янівської сільської ради Овідіопольського району
Одеської області № 3 від 28 лютого 2006 року ОСОБА_2
призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_6 (а.с. 11, 49-64, 101-105).

Рішенням
Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 1 від
12 червня 2006 року відмовлено службі у справах неповнолітніх Овідіопольської

3

райдержадміністрації Одеської області у розгляді питання
про позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 батьківських прав (а.с. 92, 93-99).

Згідно
висновку органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної
адміністрації Одеської області від 14
липня 2006 року,
наданого до суду, ОСОБА_1, ОСОБА_4 підлягають позбавленню батьківських прав
щодо малолітньої ОСОБА_6 на підставі п.1 ч.1 ст. 164 СК України (а.с. 77).

18       липня 2006
року ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися до Мар'янівської сільської

ради Овідіопольського району Одеської області з заявою про скасування
рішення щодо

призначення ОСОБА_2 опікуном малолітньої ОСОБА_6 та повернення їм дитини

(а.с. 188).

Рішенням
виконавчого комітету Мар'янівської сільської ради Овідіопольського району
Одеської області № 7 від 28 липня 2006 року в
задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення щодо призначення ОСОБА_2
опікуном малолітньої ОСОБА_6 відмовлено (а.с. 145).

12 жовтня 2006 року
прокуратурою Овідіопольського району Одеської області внесено протест на
рішення Мар'янівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області
від 28 лютого 2006 року «Про
призначення ОСОБА_2 опікуном над малолітньою ОСОБА_6» з вимогою скасування
такого. Внесенням протесту дію опротестованого рішення зупинено. Протест не
розглянуто (а.с. 158-160).

19       липня 2006 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом про відібрання

малолітньої ОСОБА_6 у ОСОБА_2 та повернення дитини в сім'ю батьків на
підставі

ст. 163 СК України (а.с. 5).

26
вересня 2006 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про позбавлення
ОСОБА_1, ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_6 на підставі п.1 ч.1
ст. 164 СК України (а.с. 29-36).

Правовідносини,
що виникли, регулюються нормами Сімейного кодексу України, зокрема нормами, що
визначають права та обов'язки матері, батька і дитини, а також нормами, що
регулюють питання опіки та піклування над дітьми.

Права та
обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них,
засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в
установленому СК України порядку ( ст. 121 СК України).

Встановлено,
що походження дитини ОСОБА_6 від ОСОБА_1, ОСОБА_4 не є спірним, оскільки в
засвідченому органом реєстрації актів цивільного стану акті про народження
ОСОБА_6, батьками дитини вказані ОСОБА_1, ОСОБА_4 Пояснення ОСОБА_4 суду щодо
відсутності у нього впевненості в своєму батьківстві щодо ОСОБА_6 не
приймаються до уваги, так як спір щодо оспорювання батьківства в суді не
порушено і його батьківство не спростовано.

Дитина
народилася у подружжя, тому дружина записана матір'ю, а чоловік батьком дитини ( ст. 133 СК України).

Відповідно
до положень ст. 143 СК
України мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов'язані забрати
дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я. Дитина може
бути залишена батьками у пологовому будинку або іншому закладі охорони
здоров'я, якщо вона має істотні вади фізичного і (або) психічного розвитку, а
також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Якщо батьки не
забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я,
забрати дитину мають право її баба, дід, інші родичі з дозволу органу опіки та
піклування.

Встановлено, що
ОСОБА_1, ОСОБА_4 не забрали дитину ОСОБА_6 з пологового будинку. Згідно наявних
в справі медичних даних дитина не мала істотних вад фізичного і (або)
психічного розвитку. Залишення дитини в пологовому будинку ОСОБА_1 мотивовано
наявністю обставин в сім'ї, які змусили її вчинити так, зокрема, перебуванням

4

ОСОБА_4
на лікуванні після черепно-мозкової травми, отриманої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди, скрутним матеріальним становищем, що було на той
час, знаходженням на утриманні ще двох малолітніх дітей тощо.

Так,
згідно виписки з медичної картки ОСОБА_4 з 15 листопада 2005
року по 28 листопада
2005 року
перебував на лікуванні в Одеській обласній клінічній лікарні в
нейрохірургічному відділенні з приводу черепно-мозкової травми середньої
тяжкості. Був виписаний за особистим наполяганням під нагляд невропатолога по
місцю проживання (а.с. 20). У зв'язку з травмою ОСОБА_4 на той час не працював.
ОСОБА_1 доглядала дітей 2002,
2003 років народження відповідно. На обліку з приводу вагітності ОСОБА_1 не
перебувала, поступила в пологове відділення Овідіопольської ЦРЛ безпосередньо
перед народженням дитини.

Доводи
ОСОБА_1 щодо обставин залишення дитини не спростовано. Зазначені обставини
колегія суддів вважає такими, що мають істотне значення, тому у розглядуваній
ситуації ці обставини у сенсі ч.3 ст. 143 СК України можуть розглядатися як
підстава залишення дитини в пологовому будинку.

Докази
прийняття органом опіки та піклування мір до того, щоб дитину забрали баба, дід
чи інші родичі ОСОБА_1, ОСОБА_4, в справі відсутні.

В
матеріалах справи наявна розписка щодо відмови від новонародженої дитини (а.с.
14). Розписка складена посадовими особами та підписана ОСОБА_1, ОСОБА_4,
останні не заперечували підписання такої. ОСОБА_4 свої дії суду пояснити не
зміг, пославшись на погану пам'ять внаслідок черепно-мозкової травми. ОСОБА_1
зазначила суду, що не в повній мірі розуміла правові наслідки підписання такої
розписки, зокрема, позбавлення батьківських прав щодо дитини.

Колегія
суддів приймає до уваги доводи ОСОБА_1 щодо нерозуміння правових наслідків
вчинених нею дій, оскільки такі мали місце під час перебування в пологовому
відділенні, всього лиш через декілька днів після народження дитини та були
обумовлені складною ситуацією в сім'ї. ОСОБА_1 не є юридично обізнаною і за
правовою допомогою звернулася вже після вчинення зазначених дій.

Згідно
ч.1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те,
щоб малолітня дитина проживала з ними.

Ніхто не
застережений від неправильних вчинків, однак кожен при цьому має право на
виправлення своїх необдуманих вчинків. Дитина має знати своїх батьків, має
право жити з ними, виховуватись в рідній сім'ї. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 окрім Плєх
ОСОБА_5 мають ще трьох малолітніх дітей і до теперішнього часу питання про
позбавлення їх батьківських прав щодо інших дітей ніким не порушувалось. Отже
вважати, що мати чи батько будуть ухилятися від виконання своїх батьківських
обов'язків щодо дочки ОСОБА_6, підстав не має.

Відповідно
до ч.2 ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої
дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або
рішення суду.

Встановлено,
що малолітня ОСОБА_6 знаходиться в сім'ї ОСОБА_2 і ОСОБА_3 На момент
пред'явлення позову про відібрання дитини ОСОБА_2 була опікуном малолітньої
ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Мар'янівської сільської ради
Овідіопольського району № 3 від 28 лютого 2006 року (а.с. 5, 11). 26 жовтня 2007 року
прокуратурою Овідіопольського району Одеської області було внесено протест на
вказане рішення з вимогою скасування такого у зв'язку з допущеними при
винесенні рішення порушеннями діючого законодавства щодо встановлення опіки. З
внесенням протесту дія опротестованого рішення зупинена (а.с. 158-160).

Згідно Правил
опіки та піклування, затверджених наказом Держкомітету України у справах сім'ї
та молоді, Міносвіти України, Мінохорони здоров'я України, Міністерства

5

праці та
соціальної політики України 26
травня 1999 року № 34/166/131/88, зареєстрованих
в Міністерстві юстиції України 17
червня 1999 року за № 387/3680 (далі Правил)
опіка є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що
залишилися без піклування батьків (п.1.1). Опіка встановлюється для
забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків,
хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин
залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових
прав та інтересів цих дітей (п.1.2).

Випадки,
за яких може бути встановлено опіку над неповнолітніми дітьми при житті
батьків, визначені в п.2.2 Правил. Зокрема, таким випадком є та обставина, що
батьки залишили дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними
органами внутрішніх справ.

Встановлено,
що ОСОБА_1, ОСОБА_4 залишили дитину у пологовому відділенні лікарні, що
підтверджено відповідним актом про дитину, яку відмовилися забрати батьки (а.с.
13). Цей факт доведено. За таких обставин, питання щодо опіки підлягало
вирішенню в обов'язковому порядку.

Пунктом 3.1 Правил
передбачено, що опікун призначається, як правило, з числа родичів чи близьких
підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати
опікунами над однією і тією ж дитиною, надається родичам дитини незалежно від
місця їх проживання.

Встановлено,
що при вирішенні питання опіки над ОСОБА_6 орган опіки, достовірно знаючи, що у
ОСОБА_6 є бабуся, дід, рідні тітки та дядьки тощо, не дотримався положень п.3.1
Правил та не з'ясував, чи бажають родичі та близькі дитині особи взяти над нею
опіку. За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначення опікуном дитини
ОСОБА_2, що не входить в коло цих осіб, було проведено на порушення вимог п.3.1
Правил.

Дотримання
принципу родинності при вирішенні питання встановлення опіки над дітьми
передбачено і Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського
піклування».

З огляду
на викладене, посилання відповідачів за первісним позовом та їх представника на
те, що відсутні правові підстави для застосування ч.2 ст. 163 СК України,
оскільки дитина знаходиться у відповідачів згідно закону, безпідставні, так як
порушення закону при встановленні опіки не дає підстав вважати законним рішення
про призначення опікуна.

Колегія
суддів не вбачає підстав для відмови ОСОБА_1 у відібранні дитини у ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та переданні дитини їй, як матері, оскільки не надано доказів того, що
це суперечить інтересам дитини. ОСОБА_1 має родину, постійне місце проживання,
виховує трьох дітей, працює по найму, характеризується позитивно, не зловживає
алкоголем, не вживає наркотики тощо. ОСОБА_1 бажає виховувати свою дитину та
жити з нею.

Посилання
відповідачів на те, що ОСОБА_4 в даний час не проживає з ОСОБА_1 однією сім'єю,
не має правового значення для вирішення вимог ОСОБА_1, оскільки права матері
щодо дитини є її особистими немайновими правами і позбавлена вона таких прав
може бути лише у встановленому законом порядку.

Вирішуючи вимоги
зустрічного позову, колегія суддів виходить з наступного.

Вимоги
про позбавлення батьківських прав заявлено з підстав п.1 ч.1 ст. 164 СК України
(а.с. 29-36).

На
наявність зазначених підстав посилається і орган опіки та піклування у своєму
висновку та поясненнях суду (а.с. 77).

Згідно п.1 ч.1
ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав,
якщо не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу

6

охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського
піклування.

Встановлено,
що батьки не забрали дитину з пологового будинку з причин, зазначених вище та
визнаних колегією суддів поважними. Крім того, матеріали справи вказують на те,
що ОСОБА_1, ОСОБА_4 до спливу шести місяців стали звертатися в орган опіки,
прокуратуру щодо перевірки законності встановлення опіки, скасування рішення
щодо призначення ОСОБА_2 опікуном, відібрання дитини та повернення їм. Не
своєчасне, а подекуди і не належне реагування державних органів на звернення за
захистом прав матері, батька щодо своєї дитини, призвело до тривалого не
вирішення цього питання не з вини батьків.

Доводи
ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника в тій частині, що ні мати, ні батько не
цікавились у них про дитину, не приходили до дитини тощо, не можуть слугувати
доказом небажання батьків піклуватися про дитину, оскільки з огляду на
обставини справи колегія суддів вважає, що спілкування з дитиною було фактично
неможливим.

Задовольняючи
зустрічний позов, суд першої інстанції зазначив, що звернення ОСОБА_1, ОСОБА_4
до компетентних органів з заявами про відібрання дитини не є проявом турботи,
піклування, виховання тощо. Колегія суддів вважає такий висновок суду
помилковим, оскільки саме шляхом звернення до компетентних органів, в тому числі
й до суду, ОСОБА_1, ОСОБА_4 з огляду на ситуацію, що склалася, могли заявити
про порушення своїх прав та у встановленому законом порядку вирішити спір.

З огляду
на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для застосування п.1 ч.1 ст.
164 СК України як норми матеріального права для задоволення вимог зустрічного
позову про позбавлення батьківських прав відсутні, тому в позові належить
відмовити.

Крім
того, слід зазначити, що вимоги про позбавлення батьківських прав було
пред'явлено в суді вже після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про відібрання
дитини. Згідно пред'явлених вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4 підлягали позбавленню
батьківських прав лише щодо однієї дитини - дочки ОСОБА_5. Вимоги щодо
позбавлення батьківських прав щодо інших трьох дітей не порушувались, що
свідчить про те, що батьки виконують свої батьківські обов'язки щодо інших
дітей.

Підтримуючи
свій висновок щодо позбавлення батьківських прав, заперечуючи проти відібрання
дитини та передачі її матері, орган опіки та піклування не довів, що це
суперечить інтересам дитини. Колегія суддів вважає, що орган опіки та
піклування до проблеми, що виникла, віднісся односторонньо і фактично із самого
початку ухилився від прийняття мір до того, щоб дитина була забрана батьками чи
іншими родичами.

Матеріали
справи вказують на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належно
ставляться до дитини, люблять її, піклуються про неї, однак це не може
слугувати правовою підставою для відмови матері дитини у поверненні їй дитини
чи підставою для позбавлення батьків батьківських прав щодо дитини.

Від сплати
судових витрат сторони звільнено.

Керуючись
ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. ст.
316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Овідіопольського районного суду
Одеської області від 13 червня 2007 року - скасувати,
ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

7

Позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відібрання дитини - задовольнити.

Відібрати
малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
народжену в смт. Овідіополь Одеської області, у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та передати
дитину матері ОСОБА_1.

В
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, за участю третіх осіб
органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації
Одеської області, Мар'янівської сільської ради Овідіопольського району Одеської
області, Надлиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області
про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення може
бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.