Справа № 2-1648/1/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2008 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Федорової Г. Г.,

при секретарі:
Попович О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
,
ОСОБА_2
до
ОСОБА_3
, який представляє свої і неповнолітнього
ОСОБА_4
інтереси про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2008 року позивачі
ОСОБА_1
,
ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_3
, який представляє свої і неповнолітнього
ОСОБА_4
інтереси про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням
АДРЕСА_1
посилаючись на те, що відповідач
ОСОБА_3
, на якого відкритий особовий рахунок, у вищевказаному жилому приміщанні разом зі своїм неповнолітнім сином
ОСОБА_4
не проживає, квартирою не цікавиться і не користується, комунальні послуги не оплачує. Починаючи з 1992 року по 2006 рік відповідач
ОСОБА_3
періодично проживав в
АДРЕСА_2
, а з 2006 року він і його сім»я проживає там постійно. Посилаючись на ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України просили визнати
ОСОБА_3
та його неповнолітнього сина
ОСОБА_4
такими, що втратили право користування жилим приміщенням за вищевказаною адресою.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2
та його і позивача
ОСОБА_1
представника
ОСОБА_5
позовні вимоги підтримали посилаючись на зазначені в позові обставини. Вказували, що факт непроживання відповідача та його неповнолітнього сина в спірній квартирі підтверджується довідками Малобукринської сільської ради, наданими відповідачем
ОСОБА_3
особисто, ЖРЕО № 403.

Відповідач
ОСОБА_3
позов не визнав, свої заперечення обґрунтував тим, що в спірній квартирі зареєстрований з 1985 року, а його неповнолітній син
ОСОБА_4
– з часу народження, тобто з 2004 року. На постійне місце проживання в
АДРЕСА_2
він не вибував, договору найму жилого приміщення за адресою
АДРЕСА_1
не розривав. В зв’язку з хронічними хворобами старшого сина
ОСОБА_6
його сім»я змушена була придбати в 1988 році під дачу жилий будинок в
АДРЕСА_2
. Зазначеним будинком його сім»я користується як дачею, не залишаючи і не вибуваючи зі спірної квартири, де склався певний порядок користування цим жилим приміщенням. Зокрема, його сім»я користується кімнатою площею 10,3 кв. м., яка є ізольованою, дві суміжні кімнати знаходяться в користуванні позивачів по справі. В квартирі знаходяться особисті речі членів його сім»ї та належне їм майно. Комунальні послуги та квартирна плата оплачувалась за домовленістю з позивачами спільно. Однак, останнім часом позивачі стали приховувати від нього рахунки на сплату комунальних послуг і не оплачувати їх в зв’язку з чим від змушений був звертатися з відповідними заявами в ЖРЕО № 403. Зазначив, що в 2003 році він уклав з ЖРЕО № 403 договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якого гасив заборгованість. Крім цього, уклав договір з ВАТ «Укртелеком» про надання телекомунікаційних послуг. Вказав, що починаючи з 2002 року в спірній квартирі постійно проживає його старший син
ОСОБА_6
, право користування якого спірним жилим приміщенням визнано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2007 року.

Надання довідок Малобукринської сільської ради ЖРЕО № 403 пояснив тим, що останні були надані з метою зменшення розмірів нарахувань за житлово-комунальні послуги.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справі, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що спірне жиле приміщення складається з трьох жилих кімнат загальною жилою площею 42,30 кв. м. Особовий рахунок по цьому жилому приміщенню відкрито на
ОСОБА_3
Згідно форми № 3 (а. с. 5) в
АДРЕСА_1
зареєстровано станом на 16.05.2007 року 4 особи – сторони по справі. Жиле приміщення не приватизоване.

Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасові відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3
згідно договору купівлі-продажу будинку від 15.09.1988 року став власником жилого будинку, розташованого в
АДРЕСА_2
. Доводи відповідача
ОСОБА_3
про те, що придбаний будинок його сім»єю використовується як дачний будинок, позивачами по справі в судовому засіданні не спростовані. Твердження відповідача
ОСОБА_3
, що він не мав наміру і не вибував на постійне місце проживання в
АДРЕСА_2
підтверджується договором № 437 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 24.12.32003 року (а. с. 76), договором про надання телекомунікаційних послуг від 07.04.2005 року, витягом з розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 28.11.2003 року № 1422 «Про зміну договору найму жилого приміщення» (а. с. 8). Цим розпорядженням дозволено ЖРЕО № 403 змінити договір найму трикімнатної квартири
АДРЕСА_1
та укласти його з
ОСОБА_3
, складом сім»ї з двох осіб (а. с. 8). Доводи відповідача
ОСОБА_3
, що він постійно оплачував комунальні послуги, телекомунікаційні послуги підтверджуються наданими ним рахунками на сплату житлово-комунальних послуг за період лютий, липень 2007 року, лютий, березень, квітень, вересень 2008 року, рахунками за телекомунікаційні послуги за період 2006 – 2008 роки. Пояснення відповідача, що рахунки на сплату комунальних послуг за 2005 рік – 2007 рік оплачувались спільно з позивачами по справі останніми не спростовані. Та обставина, що позивачі, починаючи з серпня 2007 року, почали ухилятися від спільної оплати комунальних послуг і приховувати від
ОСОБА_3
рахунки на сплату житлово-комунальних послуг підтверджується заявами
ОСОБА_3
на ім»я начальника ЖРЕО № 403 (а. с. 71-74).

Доводи відповідач про те, що він дійсно проживає разом з неповнолітнім сином в спірній квартирі підтверджується такою актом ЖРЕО № 403 від 23.03.2007 року з якого вбачається, що в спірній квартирі зареєстрована 4 особи і фактично проживає 4 особи. Актом від 12.06.2008 року, який завірено печаткою ЖРЕО № 403 також підтверджений факт проживання відповідача і його неповнолітнього сина за вищевказаною адресою.

Згідно довідки Центральної районної поліклініки Дніпровського району м. Києва,
ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження регулярно знаходиться під наглядом вказаної поліклініки (а. с. 59). Та обставина, що і старший син
ОСОБА_3

ОСОБА_6
постійно проживає в спірній квартирі підтверджується довідкою ЖРЕО № 403 від 11.06.2008 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2007 року встановлено, що
ОСОБА_6

ОСОБА_6
постійно проживає в спірній квартирі з 2002 року (а. с. 69). На той час
ОСОБА_6

ОСОБА_6
, 1986 року народження, був неповнолітнім і суд погоджується з доводами відповідача
ОСОБА_3
, що неповнолітня дитина не могла проживати у спірному приміщенні одна без батьків. Мати
ОСОБА_6

ОСОБА_3
також була зареєстрована в спірній квартирі, однак, знялась з реєстраційного обліку в 1996 році. Однак, зазначена обставина не являється підставою для визнання відповідача і його неповнолітньої дитини такими, що втратили право користування вищевказаним жилим приміщанням.

Надані позивачами довідки Малобукринської сільської ради щодо постійного проживання відповідача і його неповнолітнього сина з 2006 року в
АДРЕСА_2
суд не розцінює як доказ вибуття наймача
ОСОБА_3
та членів його сім»ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, оскільки інших доказів вибуття з м. Києва і постійного проживання
ОСОБА_3
в
АДРЕСА_2
позивачами не надано. Суд приймає до уваги пояснення відповідача щодо довідок сільської ради про те, що останні були надані ним в ЖРЕО № 403 лише з метою зменшення комунальних платежів.

Рахунком на сплату житлово-комунальних послуг за липень 2007 року підтверджується, що дійсно комунальні послуги були нараховані на 2 особи. Що стосується інших місяців 2006-2008 років, то комунальні платежі нараховувалися на 4 особи.

Крім цього, факт проживання відповідача і його неповнолітнього сина в спірній квартирі підтвердили свідки
ОСОБА_7
,
ОСОБА_6

Що стосується показів свідків
ОСОБА_8
,
ОСОБА_9
, то покази останніх не підтверджують факт відсутності відповідача в спірній квартирі понад 6місяців і вибуття останнього на постійне місце проживання в інший населений пункт.

Та обставина, що в спірній квартирі знаходиться належне членам сім»ї відповідача майно підтверджується наданими ним гарантійними талонами, інструкціями по експлуатації побутової техніки.

Що стосується наданих позивачами актів про непроживання
ОСОБА_3
і його неповнолітньої дитини в спірній квартирі, то ці акти суд оцінює критично і не приймає їх до уваги як докази, оскільки останні посадовими особами ЖРЕО № 403 не завірені і не підписані.

З огляду на зазначене позовні вимоги
ОСОБА_1
,
ОСОБА_2
до
ОСОБА_3
, який представляє свої і неповнолітнього
ОСОБА_4
інтереси про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 209, 212-218 ЦПК України, ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову
ОСОБА_1
,
ОСОБА_2
до
ОСОБА_3
, який представляє свої і неповнолітнього
ОСОБА_4
інтереси про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

С у д д я: