Справа № 2-1117/2008 рік
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12
листопада 2008 року Татарбунарський районний суд Одеської області

у складі:
головуючого - судді         Семенюк
Л.А.

при секретарі                 Унгурян Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари
справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод в спілкуванні та
вихованні дитини та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач  звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2. про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дитини та
стягнення моральної шкоди, посилаючись на слідуючі обставини.

21 листопада 2001 року в Татарбунарському відділі реєстрації актів
громадянського стану він зареєстрував шлюб з відповідачою по справі. Від
сумісного проживання у шлюбі в них народився син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1народження. В лютому 2008 року фактично сім'я у сторін розпалась, а 30 липня 2008 року розірвання
шлюбу було зареєстровано в Татарбунарському РАЦСі. Позивач дав згоду на те, щоб
дитина проживала біля матері та домовився з відповідачкою, що буде вільно
спілкуватися з сином. Але через деякий час позивачка почала чинити йому
перепони в спілкуванні з дитиною, тому він звернувся за захистом свого
батьківського права до ради опіки та піклування Татарбунарської міської ради з
заявою про надання йому можливості на спілкування з сином. Відповідно до ст.158
СК України, заява позивача була розглянута і рішенням ради опіки та піклування
від 29.02.2008 року позивачу був встановлений час спілкування з сином, а саме:
два рази на тиждень в суботу та понеділок по дві години. Деякий час
відповідачка виконувала рішення органу опіки та піклування, але 11 серпня 2008
року, коли позивач прийшов до сина на побачення, остання вчинила з ним сварку,
забрала дитину, довівши хлопчика до істерії та принижувала людську честь
та  гідність позивача в присутності
громадян міста Татарбунари. Після цього випадку позивач втратив спокій,
порушився його повсякденний устрій життя і він до цієї пори не може прийти до
тями.

За вищезазначені дії, тобто невиконання відповідачкою рішення органу опіки
та піклування, остання, на думку позивача має нести цивільну відповідальність,
передбачену  ст.159 СК України та
відшкодувати йому моральну шкоду в сумі 1500 гривень.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, пояснивши, що фактично
відповідачка чинила йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, так як на його
виклики, коли він приїздив до сина поспілкуватися, інколи взагалі не виходила з
будинку. Тому він вирішив звернутись із заявою до органу опіки та піклування
Татарбунарскої міської ради з проханням призначити йому дні та години побачення
та спілкування з сином, що й було вирішено згідно вимог закону. Відносно
випадку 11 серпня 2008 року, то під час спілкування з сином, він заявив
відповідачці, що прийде на зустріч з хлопчиком ІНФОРМАЦІЯ_1 на його день
народження, але остання почала заперечувати проти цього, в результаті чого між
ними виникла сварка, яка закінчилась тим, що відповідачка забрала дитину, яка
почала плакати, а він виказав в її сторону непритойне слово, яке, на його
думку, є літературним. Після цього випадку, на протязі серпня-вересня місяця,
він не міг зустрітись з сином, так як відповідачка не відповідала на виклики.
Від цих подій він  втратив спокій, погано
себе почував, навіть звертався за
медичною допомогою. Тому вважає, що суд має винести рішення, яким
зобов'язати ОСОБА_2. не чинити йому перепон в спілкуванні з дитиною згідно
рішення органу опіки та піклування та стягнути з неї на його користь моральну
шкоду в сумі заявленого позову. На теперішній час, як пояснив позивач,
відповідачка не перешкоджає йому в побаченнях та спілкуванні з дитиною.

Відповідачка
позов не визнала, надавши заперечення, в яких посилається на те, що вона завжди
виконувала і виконує покладені на неї обов'язки органом опіки та піклування і
жодного разу не чинила перешкод ні в спілкуванні позивача з дитиною, ні в її
вихованні, хоча ОСОБА_1. не регулярно відвідує сина, а останні 2 місяці взагалі
не приходив до нього на побачення. Тому твердження останнього щодо перешкод з
її боку - безпідставні, бо він не надав суду жодного доказу в підтвердження
своїх вимог. Щодо інциденту 11 серпня 2008 року, то позивач дійсно був за
місцем її проживання, спілкувався з дитиною. Під час спілкування з її боку
ніяких сварок, принижень людської честі та гідності позивача не було. Навпаки,
з боку ОСОБА_1. на її адресу були образи, які принижували її честь та гідність.

Свідків цього інциденту на вулиці не було,
крім сестри відповідачки ОСОБА_4., яка була на подвір'ї будинку і могла це почути. За таких обставин просила
залишити позов без задоволення, як безпідставний.

Заслухавши пояснення та доводи сторін,
пояснення свідка ОСОБА_4., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Частинами другою та третьою ст.157 СК України передбачено, що той із
батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її
вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та
піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того
з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка
ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана
відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто
проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,
зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування,
другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих
перешкод. Така норма міститься в ч.1 ст.159 СК України.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.4 ч.2 вищезазначеної
статті, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Із матеріалів справи вбачається (а.с.6), що
рішенням ради опіки та піклування при виконкомі Татарбунарської міської
ради (протокол №3) від 29.02.2008 року, встановлено години спілкування ОСОБА_1
з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1народження 2 рази на тиждень, а саме:
субота з 14.00 до 16.00 год. та понеділок з 13.00 до 15.00 год.

Із пояснень свідка ОСОБА_4. випливає, що відповідачка є її рідною сестрою,
з позивачем свідок ніяких стосунків не має. 11 серпня 2008 року вона була
свідком того, що позивач прийшов на побачення з сином. Коли сестра пішла
забрати хлопчика, то вона, перебуваючи на подвір'ї, чула на адресу останньої образи з боку позивача та бачила, як сестра
зайшла з сином, який почав плакати, та й сама була в дуже пригнобленому стані з
повними сліз очима.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не надано жодного доказу
того, що відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином Володимиром
відповідно до рішення органу опіки та піклування при виконкомі Татарбунарської
міської ради від 29.02.2008 року і, як наслідок, суд не вбачає підстав для
задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2. на користь
позивача за невиконання чи порушення вимог вищезазначеного рішення органу опіки
та піклування, які могли б потягти негативні наслідки для останнього,
відповідальність за які передбачена ст.23 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом не встановлено, що права позивача
були суттєво порушені, тому вимоги про усунення перешкод в спілкуванні та
вихованні дитини та стягнення моральної шкоди повинні бути залишені без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 58, 59, 60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.23 ЦК України,
ст.153,157,158,159 СК України суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дитини та
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному
порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                 Семенюк