Справа № 2-30/08
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

4 січня 2008 року
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого
- судді  Рябота В.І.,

при секретарі  Риндя Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
представник позивача ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача - орган опіки та
піклування Пасківщинської сільської ради, до ОСОБА_3, третя особа на стороні
відповідача - відділ в справах дітей Прилуцької міської ради, про визначення
місця проживання малолітньої дитини, -

встановив:

Як зазначає позивач з відповідачкою по справі він перебував в юридичному
шлюбі до січня 2002 року. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка
ОСОБА_4, 1993 року народження, та син ОСОБА_5, 1998 року народження. До
припинення шлюбних відносин вони усі разом, однією сім'єю,  проживали в м. Прилуки. Після припинення шлюбних
відносин він, разом з сином, виїхав на проживання в АДРЕСА_1, домовившись з
відповідачкою, що син буде проживати разом з ним, тобто позивачем, а дочка буде
проживати разом з відповідачкою. Оскільки, починаючи з 2007 року, відповідачка
вимагає щоб їх син проживав разом з нею, позивач і просить суд визначити місце
проживання їх малолітнього сина за місцем його фактичного проживання, тобто в
АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу у них з
відповідачкою була домовленість щодо місця проживання дітей і ніяких спірних
питань з цього приводу не виникало майже шість років, що він має постійне місце
проживання, роботи, має достатній заробіток, що надає йому можливості належним
чином утримувати дитину та що дитина сама бажає проживати саме разом з ним,
позивачем.

В судовому засіданні
позивач, його представник та представник органу опіки та піклування
Пасківщинської сільської ради підтримали заявлені вимоги.

Відповідачка заявлених
вимог не визнала з тих мотивів, що у них мається двоє дітей, і кожен з них має
право проживати і спілкуватися як з матір'ю так і з батьком, а тому вона
вважає, що їх син має проживати разом з нею та своєю сестрою, а батько, при
його бажанні, також може проживати разом з ними, проти чого вона не заперечує,
чи провідувати дітей в зручний для нього час.

Представник відділу в
справах дітей Прилуцької міської ради вважає, що оскільки дитина майже шість
років проживає окремо від матері разом з батьком, то її, дитини, місцем
проживання, на даний час,  необхідно
визнати саме місце проживання її батька.

Заслухавши пояснення
сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що
заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав:

З матеріалів справи
вбачається, що до 22 січня 2002 року сторони перебували в юридичному шлюбі (
а.с. 8 ). Від подружнього життя мають двох дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1(
а.с. 6 ), та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2( а.с 7 ).

Як вбачається з матеріалів
справи, пояснень сторін та свідків, малолітній син сторін, ОСОБА_5 постійно
проживає разом з батьком, позивачем, з 22 жовтня 2001 року, тобто з віку 2 роки
і 10 місяців, в АДРЕСА_1, і перебуває на його повному утриманні ( а.с. 9, 17 ),
в той час як мати дитини, відповідачка, весь цей час постійно проживала, разом
з дочкою ОСОБА_4, в м. Прилуки, що вона сама підтвердила в судовому засіданні і
ніякої участі в вихованні та утриманні сина не приймала, оскільки зустрічалася
з ним за весь цей час лише 2-3 рази, та телефонує до нього також лише кілька
разів на рік, що фактично підтверджує, що між сторонами існувала домовленість
щодо місця проживання їх спільних дітей, тобто дочки разом з матір'ю, а сина -
з батьком.

Суд також враховує, що за
шість років спільного проживання між дитиною та батьком виникли певні відносини
та стосунки, які навпаки відсутні у дитини по відношенню до матері, оскільки
він проживав окремо від неї. Також за цей час у дитини склалися певні відносини
з оточуючими, тобто виникло певне коло друзів, однокласників та інше, і
припинення цих відносин може негативно вплинути на психіку дитини. Необхідно
прийняти до уваги і думку самої дитини, яка в судовому засіданні виявила
бажання проживати лише з батьком, позивачем.

Також суд приймає до
уваги, що батько дитини працює, має достатній заробіток ( а.с. 15 ), позитивно
характеризується  ( а.с. 14 ), згідно
акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини остання має окрему
кімнату в будинку батька, а будинок має всі необхідні зручності ( а.с. 17 ).

Суд не може прийняти до
уваги пояснення відповідачки, що позивач сам забрав сина, що ніякої
домовленості щодо місця проживання дітей між ними не було, і що вона робила
спробу забрати сина від батька, оскільки ніяких доказів стосовно цього
відповідачкою суду не надано.

Оцінюючи
наведене в сукупності, враховуючи, що дитина вже шість років фактично проживає
разом з позивачем, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, оскільки насамперед це відповідає інтересам дитини.

На підставі ст., ст. 7,
19, 160, 161 СК України, керуючись ст., ст. 10, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем реєстрації та проживання його батька - ОСОБА_1,
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. в відшкодування
судових витрат та 7 грн. 50 коп. в відшкодування витрат на
інформаційно-технічне забезпечення, тобто усього 16 грн..

Рішення може бути
оскаржено в апеляційному суді Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний
суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, апеляційна скарга на рішення суду має бути подана
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, також
апеляційна скарга, без подачі заяви про апеляційне оскарження, може бути подана
протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: