РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

10 вересня 2008 року                                                                                 м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого     Гнатенка
А.В.,

суддів:
Барсукової В.М.,   Григор'євої
Л.І.,

Перепічая В.С.,     Косенка В.Й., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний
комбінат» (далі - ДП «СГЗК»), третя особа - відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в Маловисківському районі Кіровоградської
області, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о
в и л а:

У липні 2007 року позивач, звернувшись до суду
з указаним позовом, зазначав, що під час роботи у відповідача отримав
професійне захворювання. У 2006 році висновком МСЕК йому було встановлено 20%
втрати професійної працездатності, а в 2007 році - 40% та третю групу
інвалідності.

Вважаючи, що з вини підприємства йому завдано
моральну шкоду, він просив стягнути на її відшкодування 200 тис. грн.

Рішенням Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від          22
жовтня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської
області від 29 січня 2008 року, позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1
строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору. Стягнуто з ДП «СГЗК» на користь ОСОБА_1 5
тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «СГЗК» просить зазначені судові
рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить
рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення
про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга ДП «СГЗК» підлягає задоволенню, а касаційна
скарга ОСОБА_1 - частковому задоволенню з
таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1, працюючи на Смолінській шахті підземним дозиметристом, отримав професійне захворювання. У квітні 2006 року
висновком МСЕК йому було встановлено 20% втрати професійної працездатності, а у
квітні 2007 році - 40% та третю групу інвалідності.

Районний суд, задовольняючи частково позов до
ДП «СГЗК», виходив із того, що оскільки на час звернення
позивача до суду в Закон України «Про
загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі -
Закон від 23 вересня 1999 року) внесені зміни, на відділення Фонду вже не
покладається обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, тому таку шкоду
повинен відшкодовувати роботодавець. При цьому суд застосував норми ст. ст.
153, 237-1 КЗпП України та вирішив питання про поновлення строку для
звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України, визнавши причини
пропуску цього строку поважними.

Апеляційний суд рішення районного суду
залишив без змін.

Проте з такими висновками погодитись не
можна.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що положення
ст. 233 КЗпП України не поширюються на спори, пов'язані з відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним
захворюванням, які призвели до втрати працездатності.

Положення ст. 233 КЗпП України застосовуються
до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим
законодавством - ст. 237-1 КЗпП України.

Між тим, норма ст. 237-1 КЗпП України на
правовідносини осіб, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які призвели до
втрати працездатності, не поширюється.

Відповідно до ст. 255 КЗпП України види
матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим
державним страхуванням працівникам, а в деяких випадках і членам їх сімей,
умови їх надання та розміри визначаються законами України з окремих видів
загальнообов'язкового державного страхування, іншими нормативно-правовими
актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового державного страхування.

Стаття 9 Закону України «Про охорону праці»
покладає обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я у процесі трудової діяльності, на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України
відповідно до Закону від 23 вересня 1999 року.

Застосовуючи норми ст. 237-1 КЗпП України,
яка не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами, суд не врахував
положення ст. 9 цього Закону та те, що ці правовідносини регулюються законами
України з окремих видів загальнообов'язкового державного страхування, іншими
нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов'язкового
державного страхування, зокрема Законом від 23 вересня 1999 року.

Закон від 23 вересня 1999 року визначає правову
основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового
страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих
на виробництві, та поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового
договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від
їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, які забезпечують себе
роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. ст. 1, 15, 21, 28, 34 Закону
від 23 вересня 1999 року в разі настання страхового випадку, а саме з часу
встановлення втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, відшкодування моральної шкоди відноситься до обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України, а не роботодавця. Норма Закону, яка встановлює такий
обов'язок роботодавця поряд з Фондом соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України (чи окремо від
нього), відсутня, оскільки п. 2 гл. 82 ЦК України, яким передбачено
відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, або смертю
особи, не поширюється на випадки, які виникли на виробництві із застрахованими
особами.

Таким чином, з урахуванням положень
зазначених норм на правовідносини сторін, які регулюються законами України:
«Про охорону праці», «Про загальнообов'язкове державне страхування від
нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили
втрату працездатності», поширюються загальні правила позовної давності,
передбачені гл. 19 ЦК України, а не нормою        ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1
ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове
державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно з розд. ХІ Прикінцевих положень Закону
від 23 вересня 1999 року (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України
від 28 грудня 2007 року № 107-VI) відшкодування Фондом соціального страхування
від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх
сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня
2008 року.

За таких обставин судом безпідставно ухвалено
рішення про поновлення строку для звернення до суду та часткове задоволення
позову до роботодавця.

У зв'язку з наведеним рішення судів першої та
апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 341 ЦПК України підлягають
скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в позові з підстав необґрунтованості.

Керуючись ст. ст.
336, 341 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного
Суду України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу Державного підприємства «Східний
гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Маловисківського
районного суду Кіровоградської області від            22 жовтня 2007 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської області від             29 січня 2008 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний
комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    А.В.
Гнатенко

Судді:                                                                                     В.М.
Барсукова

Л.І.
Григор'єва

В.С.
Перепічай

В.Й.
Косенко