У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 жовтня
2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Патрюка М.В.,

суддів:

Жайворонок Т.Є.,  Лященко Н.П., Костенка А.В.,   Мазурка
В.А., -

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 до Державної судової
адміністрації України, управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області,
управління Державного казначейства України в Житомирській області, Житомирської
об'єднаної державної податкової адміністрації, Головного управління Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про стягнення грошової компенсації сум податку з
доходів фізичних осіб  за
касаційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення колегії
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської
області від  22 лютого 2006  року,

в с т а н о в и л а
:

У серпні 2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11звернулися
з позовом до Державної судової адміністрації України, управління
Державної судової адміністрації
України в Житомирській області, управління Державного казначейства України в
Житомирській області, Житомирської об'єднаної державної податкової
адміністрації, Головного управління Державного
казначейства України, Міністерства
фінансів України про стягнення
грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб. Свої позовні вимоги
обґрунтовували тим, що працюють
суддями Коростенського міськрайонного суду
Житомирської області. Відповідно до
ст. 1 Указу Президента України від 10
липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів»
вони звільнені від сплати
прибуткового податку. Усі державні
органи, установи та організації, органи місцевого самоврядування, громадяни та їх об'єднання зобов'язані поважати
незалежність судових органів і не посягати на неї. Гарантії незалежності
суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені законом,
поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим. У зв'язку з викладеним просили стягнути з
відповідачів компенсацію сум податку з доходів
фізичних осіб,  посилаючись на Рішення
Конституційного Суду України від 1 грудня
2004 року у справі про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і
гарантій (справа № 1-27/2004) і на те, що норми про матеріальне та побутове
забезпечення суддів, їх соціальний захист
не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації, а надання
суддям пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися в залежність від
бюджетного фінансування.

Рішенням
Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня              2005 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з Державної судової адміністрації
України на користь: ОСОБА_1
4 542 грн. 44 коп., ОСОБА_2 - 4 406
грн.                             81 коп.,
ОСОБА_3 - 3 943 грн. 32 коп., ОСОБА_4 - 3 751 грн.              16 коп., ОСОБА_5 - 6 071 грн. 61 коп., ОСОБА_6-                   4 060 грн. 65 коп., ОСОБА_7
- 4 173 грн. 16 коп., ОСОБА_8 -                          3 960
грн. 39 коп., ОСОБА_9 - 3 928 грн. 08 коп.,
ОСОБА_10 - 1 504 грн. 93 коп. та ОСОБА_11 -  683 грн. 92 коп. Зобов'язано Державне казначейство України провести
видатки з державного бюджету, передбачені Державній судовій
адміністрації України для проведення відповідних виплат.  У частині
задоволення позовних вимог до управління Державної судової адміністрації
України в Житомирській області, управління Державного
казначейства України в Житомирській області, Житомирської об'єднаної
державної податкової адміністрації, Міністерства фінансів України відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного
суду Житомирської області від  22 лютого
2006  року вказане рішення суду першої
інстанції змінено: стягнуто з  Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 - 2 949 грн. 15 коп., ОСОБА_2-                        3 085 грн. 45 коп.,
ОСОБА_3 - 2 812 грн.70
коп.; ОСОБА_4 -                2 552 грн. 61 коп., ОСОБА_5 - 4 704 грн. 31
коп.; ОСОБА_6-               2 807 грн.
35 коп.; ОСОБА_9 - 2 633
грн. 93 коп.; ОСОБА_10 -
107 грн. 01 коп., ОСОБА_7 - 2 816 грн. 78 коп., ОСОБА_8 - 2 615
грн.                      89 коп.; у частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Державна судова
адміністрація України просить скасувати ухвалене у справі рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності
Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який визначив повноваження
адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до
адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Частиною 2 ст. 4 цього Кодексу
визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС
України компетенція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб'єктом владних повноважень
відповідно до п. 7 ч. 1 ст. З цього Кодексу є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративні справи, в яких
однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова
особа органу місцевого самоврядування,
як це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України, підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам
(п. 2 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, спір, що виник між сторонами, є
публічно-правовим і відноситься
до адміністративної юрисдикції, а тому його розгляд як судом першої, так і судом апеляційної
інстанції повинен був здійснюватися за нормами КАС України.

Суд першої інстанції, відкривши
провадження у справі в серпні                        2005 року,  ухвалив рішення після набрання чинності КАС України за правилами,
встановленими Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України). Суд апеляційної
інстанції також дійшов помилкового висновку про наявність цивільно-правового спору та
розглянув позовні вимоги за правилами ЦПК України.

Ураховуючи наведене, судові рішення підлягають скасуванню
з направлення справи на новий розгляд до Житомирського окружного  адміністративного суду для розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л
и л а :

Касаційну скаргу Державної
судової адміністрації України задовольнити частково.

Рішення
Корольовського районного суду м. Житомира від 12 жовтня              2005 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської області від
22 лютого 2006  року скасувати, а справу передати на новий розгляд до Житомирського
окружного  адміністративного суду для
розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий

М.В. Патрюк

Судді:

Т.Є. Жайворонок

А.В.
Костенко

Н.П. Лященко

В.А. Мазурок