У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

16 січня 2008 року                                                               м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого                  Гнатенка А.В.,

суддів:                      Григор'євої Л.І.,        Данчука В.Г.,

Гуменюка В.І.,            Косенка В.Й.,-

розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
(далі - ТОВ) "Дар'я і К", треті особи - приватне підприємство (далі -
ПП) "Промбуд", закрите акціонерне товариство (далі - ЗАТ)
"Будівельне управління № 7", про визнання права власності на квартиру
та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ЗАТ "Будівельне
управління № 7" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні власністю та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 7 лютого 2005 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2005 року,

встановила:

У
квітні 2004 року ОСОБА_1. звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що між ним та ТОВ "Дар'я і К" був укладений інвестиційний договір
№ 7 від  13 травня 2003 року. Відповідно
до цього договору він інвестував за рахунок власних коштів будівництво квартири
№АДРЕСА_1 в м. Києві, а відповідач зобов'язувався після закінчення будівництва
і здачі будинку в експлуатацію передати у власність інвестору зазначену
квартиру. Позивач повністю виконав свої зобов'язання по зазначеному договору і
сплатив відповідачу повну вартість квартири. У порушення вимог інвестиційного
договору ТОВ "Дар'я і К" продало квартиру сторонній особі, у зв'язку
з чим запропонувало позивачу іншу квартиру у цьому ж будинку. Додатком № 1 від
26 лютого 2004 року до інвестиційного договору були внесені зміни в
інвестиційний договір від 13 травня 2003 року, відповідно до яких предметом
вкладених інвестицій стала квартира  №
НОМЕР_1 у тому ж будинку замість квартири № НОМЕР_2 Вказуючи на те, що
відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань щодо передачі квартири
позивачу та намагається реалізувати квартиру №АДРЕСА_2 в  м. Києві іншій особі, ОСОБА_1., уточнивши
позовні вимоги, просив визнати його власником квартири №АДРЕСА_2 в    м. Києві та стягнути з ТОВ "Дар'я і
К"  на його користь 50 000 грн. у
відшкодування завданої моральної шкоди.

Заперечуючи
проти позову ЗАТ "Будівельне управління № 7" звернулося в суд зі
зустрічним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4. про усунення перешкод у користуванні
власністю та виселення. Зазначало, що відповідно до свідоцтва про право
власності від 23 липня 2004 року воно є власником квартири №АДРЕСА_2 в м. Києві
і будь-яких договорів на відчуження квартири з відповідачами та ТОВ "Дар'я
і К" не укладало. Посилаючись на те, що ОСОБА_1. перешкоджає користуватися
власністю і самовільно вселився в зазначену квартиру, ЗАТ "Будівельне
управління № 7" просило задовольнити позов.

Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва від 07 лютого 2005 року, залишеним без
зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2005 року, у задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру відмовлено,
позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто
на  користь ОСОБА_1 з ТОВ "Дар'я і
К" 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Зустрічний позов ЗАТ
"Будівельне управління № 7" задоволено, зобов'язано ОСОБА_1,
ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4. не чинити перешкоди ЗАТ "Будівельне управління
№ 7" у користуванні квартирою № АДРЕСА_2 у м. Києві та виселено їх разом з
неповнолітнім ОСОБА_5. із зазначеної квартири.

У
касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати зазначені судові рішення,
посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права,
порушення норм процесуального права.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши матеріали справи та перевіривши
наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення
з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України,
підставами касаційного оскарження судового рішення може бути лише неправильне
застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки з матеріалів справи та
змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись
ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.
Києва від 7 лютого 2005 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 червня
2005 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

судді:

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко