У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого               Гнатенка А.В.,

суддів:                             Григор'євої
Л.І.,         Косенка В.Й.,

Данчука В.Г.,
Костенка А.В., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю “Медея” (далі - ТОВ “Медея”) до ОСОБА_1про відшкодування
майнової та моральної шкоди, за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1про відшкодування
майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою  ОСОБА_2на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 грудня 2007 року,

встановила:

У жовтні 1998 року
ТОВ “Медея” звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_1. про відшкодування майнової шкоди в сумі 6 973 грн. 25
коп., мотивуючи вимоги тим, що з вини відповідача сталося загорання автомобіля
та згоріла друкована продукція, яку  ОСОБА_1.  перевозив
із   м. Києва до м. Кривого Рогу
для ТОВ “Медея”. Просило суд стягнути з відповідача вказану суму майнової шкоди
та 3 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

У лютому 2001 року до суду звернувся ОСОБА_2. із
позовом до ОСОБА_1.   і  просив
стягнути   на   його користь майнову шкоду в сумі 20 720
грн. 47 коп. та моральну шкоду в сумі 5 тис. грн., посилаючись на те, що 13
травня 1998 року ОСОБА_1., керуючи на підставі доручення належним йому
автомобілем “Мерседес Бенц -210”, номерний знак НОМЕР_1, повертався з відрядження з
м. Києва на вказаному автомобілі й порушив Правила дорожнього руху, заснувши за
кермом, не впорався з керуванням і скоїв наїзд на дорожній відбійник. Унаслідок
такого зіткнення був пошкоджений бензобак автомобіля та сталося його
загорання.  В результаті пожежі було
пошкоджено автомобіль, чим йому завдана майнова й моральна шкода, яку він
просив стягнути з відповідача з урахуванням індексу інфляції.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 19 вересня 2007 року в задоволенні позову ТОВ
“Медея” та ОСОБА_2. відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від
25 грудня 2007 року зазначене рішення районного суду в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_2. до ОСОБА_1. скасовано. Позов ОСОБА_2. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ОСОБА_2.
моральну шкоду в сумі 2 тис. грн. В іншій частині рішення районного суду
залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_2.  просить частково скасувати  рішення апеляційного суду в частині
відшкодування майнової шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2. з 1993 року працював директором ТОВ “Медея”
і у його власності знаходився
автомобіль  “Мерседес Бенц 210”. 3
березня 1998  року ОСОБА_2.  видав
доручення  ОСОБА_1.    (який
з  8 грудня 1997 року до 24 липня
1998 року працював водієм-експедитором ТОВ “Медея” з повною матеріальною
відповідальністю) на право керування належним йому автомобілем.

13  травня  1998
року  ОСОБА_1.  згідно
з   накладними  отримав у м. Києві друковану продукцію для
ТОВ “Медея” на суму 3 811 грн., 240 грн., 60 грн., яку завантажив у
автомобіль  “Мерседес Бенц 210”, належний
ОСОБА_2.

Повертаючись 13 травня 1998 року з м. Києва до м. Кривого Рогу на
зазначеному   автомобілі,   в
якому   знаходився як пасажир і
позивач, ОСОБА_1. не впорався з керуванням та порушивши п. 19.1 Правил
дорожнього руху, здійснив зіткнення з дорожнім відбійником.

Унаслідок цього зіткнення сталося загорання автомобіля, у результаті якого
згорів кузов автомобіля, друкована продукція та документи.

Відмовляючи ТОВ “Медея” у задоволенні позову про відшкодування
матеріальної  шкоди, заподіяної знищенням
друкованої продукції, суд першої інстанції виходив із відсутності передбачених
ст. ст. 130, 137 КЗпП України підстав для покладення матеріальної
відповідальності за цю шкоду на відповідача. З цих же підстав суд відмовив ТОВ
“Медея” у відшкодуванні моральної шкоди.

Судові рішення в частині позову ТОВ “Медея” до ОСОБА_1. не були оскаржені в
апеляційному порядку та не оскаржені в касаційному порядку.

Відмовляючи ОСОБА_2. у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди
до ОСОБА_1., суд першої інстанції вважав, що відповідач заподіяв шкоду при
виконанні трудових обов'язків, тому відповідно до норми ст. 441 ЦК Української
РСР відшкодовувати шкоду повинна організація, працівником якої він був.

Суд також дійшов висновку про те, що ні діями ОСОБА_1., ні діями ТОВ
“Медея” не порушені законні права позивача, тому не підлягає відшкодуванню на
підставі ст. 440 1 ЦК Української РСР на його користь і моральна
шкода.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позову ОСОБА_2. та
ухвалюючи в цій частині нове рішення, про стягнення з ОСОБА_1. на користь
ОСОБА_2. моральної шкоди, в розмірі 2 тис. грн. і про відмову у відшкодуванні
матеріальної шкоди, апеляційний суд виходив із доведеності факту заподіяння
позивачеві майнової та моральної шкоди діями відповідача, який на момент
вчинення дорожньо-транспортної пригоди виступав володільцем джерела підвищеної
небезпеки, оскільки керував автомобілем що належить позивачу на праві власності
й не перебував в оперативному управлінні ТОВ “Медея” на законних підставах, -
за довіреністю.

Вирішуючи питання про відмову ОСОБА_2. у відшкодуванні матеріальної  шкоди
в   розмірі 20 720 грн. 47 коп., а
з урахуванням інфляції - 29 963 грн. 73 коп., вважав, що, обравши відповідно до
ст. 453 ЦК Української РСР спосіб відшкодування шкоди, позивач не надав суду
доказів розміру заподіяних йому збитків.

При цьому апеляційний суд виходив із
того, що експертним висновком визначено лише залишкову вартість автомобіля та
не визначено вартість збитку через відсутність самого автомобіля, яким позивач
розпорядився на власний розсуд, у зв'язку з чим неможливо визначити вартість
деталей, які підлягали заміні, і вирішити питання про передачу автомобіля
відповідачу.

Рішення апеляційного суду в частині відмови ОСОБА_2. у задоволенні позову
про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з направленням справи
в цій частині на новий апеляційний розгляд із таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 212, 213, 313, 316 ЦПК України ухвалене апеляційним
судом рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішує
справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому
засіданні.

Ухвалене апеляційним судом рішення про відмову ОСОБА_2. у задоволенні
позову про відшкодування матеріальної шкоди зазначеним вимогам процесуального
закону не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2., заявляючи позов та уточнюючи
його 18 квітня 2006 року, просив відшкодувати заподіяні збитки, стягнувши з
відповідача залишкову вартість автомобіля - 20 720 грн. 47 коп. за вирахуванням
вартості згорілого кузова автомобіля в комплекті - 20 510 грн. 47 коп., а з
врахуванням знецінення коштів - 29 963 грн. 73 коп. ( т. 3 а.с. 160-161).

Підтримуючи позов, ОСОБА_2. посилався на те, що згорілий кузов з усіма
деталями доставлено на звалище на території Сурикового  заводу за виключенням двигуна НОМЕР_2, який
знаходиться в нього.

Витрат на відновлення автомобіля він не поніс. Дійсно зняв автомобіль з
обліку з метою продажу, однак у зв'язку з неможливістю його ремонту автомобіль
не продано, а відвезено на звалище заводу, про що свідчить відсутність
знаходження спірного автомобіля на обліку.

У порушення вимог процесуального
закону - ст. ст. 62. 63, 64, 66, 212, 316 ЦПК України - апеляційний суд доводам
ОСОБА_2. і на даним ним доказам: показанням свідків ОСОБА_3., ОСОБА_4.,
ОСОБА_5., ОСОБА_6 ., актам технічного огляду та експертним оцінкам пошкодженого
автомобіля від 11 січня 1999 року, 25 грудня 1998 року ( т. 2 а.с. 12-18), т. 3
а.с. 244-245) - належної оцінки не дав, у зв'язку з чим з висновком
апеляційного суду про недоведеність позивачем розміру майнової шкоди в
результаті ненадання ним доказів не можна погодитись.

Крім  того,  зробивши висновок  про
необхідність   передання   ОСОБА_1. пошкодженого автомобіля при
вирішенні питання про відшкодування позивачеві шкоди, апеляційний суд не
врахував і не дав оцінки доводам ОСОБА_2. про те, що розмір шкоди визначено ним
без вартості кузова в комплекті, який відсутній, а двигун автомобіля є в
наявності та може бути переданий відповідачеві.

Не спростовані судом і доводи позивача про те, що спірний автомобіль ним не
реалізований, а відвезений на звалище заводу.

За  таких  обставин
рішення  апеляційного  суду
в  частині відмови ОСОБА_2. у
задоволенні позову про відшкодування
майнової  шкоди не можна визнати
законним і обґрунтованим.

Оскільки рішення апеляційного суду в цій частині ухвалене
з порушенням процесуальних норм закону, що призвело до неправильного вирішення
спору, відповідно до чч. 2, 3 ст. 338 воно підлягає скасуванню з направленням
справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення
апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2007 року в
частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2до ОСОБА_1про відшкодування
майнової шкоди скасувати, справу передати
в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду Дніпропетровської
області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   А.В.
Гнатенко

Судді:
Л.І. Григор'єва

В.Г. Данчук

В.Й. Косенко

А.В. Костенко