У Х В А Л А ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

23 січня 2008 року колегія суддів Судової палати у цивільних

справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Г.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Лихути  Л.М.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Криворізького
районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2006 року та ухвалу
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до                 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні житловим будинком та відшкодування моральної
шкоди.

Зазначав, що 15 грудня 2000 року він та його брат ОСОБА_4 одержали
свідоцтва про право на спадщину кожен на &frac12; частину житлового
будинку з
надвірними    будівлями   й
спорудами,    розташований   по
АДРЕСА_1.

20 серпня 2005 року брат на підставі договору дарування подарував належну
йому &frac12;
частину житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вселившись в будинок, відповідачки створюють перешкоди у користуванні його
частиною будинку, оскільки замінили замок на вхідних дверях, не надали йому
дублікатів ключів, зайняли частину належних йому приміщень будинку та не
допускають його з дружиною до належного йому майна.

Оскільки цими діями відповідачок порушено його право власності та завдано
моральних страждань, ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди в користуванні його
частиною житлового будинку шляхом надання йому ключів від усіх приміщень
будинку, зобов'язати відповідачок не чинити йому та його дружині перешкод  в
користуванні  його  власністю,
а  також стягнути на відшкодування
завданої їх діями 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від                      19 липня 2006 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18
січня 2007 року, у позові відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги представник позивача посилається на
неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судових
рішень та ухвалення нового рішення по суті справи.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не вжив заходів для
врегулювання спору, не порушив вимог про поділ спірного будинку в натурі чи про
встановлення порядку користування ним, на надав належних доказів на
підтвердження заявлених вимог, а тому правові підстави для задоволення позову
відсутні.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна, виходячи з
наступного.

При вирішенні справи суди виходили з того, що будинок АДРЕСА_1 є об'єктом
спільної часткової власності сторін, &frac12;  частка якого належить ОСОБА_1, а друга половина - ОСОБА_2 і ОСОБА_3  Договір про порядок користування цим будинком
чи про його поділ в натурі сторонами не укладався.

Факт заміни відповідачками замка на
вхідних дверях будинку без погодження з позивачем судами встановлено, але
зроблено висновок, що відсутність у позивача ключів від вхідних дверей та
обмеження доступу до належної йому частини будинку не є підставою для
задоволення позову, оскільки позивач має інше постійне місце проживання та не
відреагував на пропозицію відповідачок укласти договір про порядок користування
спільною власністю.

Такий висновок судів не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, суди, встановивши, що внаслідок дій
відповідачок позивач обмежений у користуванні належною йому частиною спірного
будинку, дійшли хибного висновку про відсутність правових підстав для захисту
його порушеного права.

За таких обставин, ухвалені в справі судові рішення  не можна визнати законними і обґрунтованими,
а тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись  ст.ст.  336,
338   ЦПК  України,
колегія  суддів  Судової
палати   у цивільних справах
Верховного Суду України суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 липня
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 січня
2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Г. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк