Справа №2-163/08
9 січня 2008 року                                                                                  м.  Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави у складі
головуючого судді Жилки О.М. ,  при
секретарях Комендантовій І.Г.,  Губенко І.В.,  за участю
представника позивача Гузенка В.О.,
відповідача ОСОБА_1,  представника
відповідача ОСОБА_2,  у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду розглянувши цивільну справу за позовом
Південної залізниці в особі Полтавського будівельно-монтажного експлуатаційного
управління до ОСОБА_1 про про визнання втратившим право користування житловим
Позивач звернувся з позовом до суду з вимогою визнати
відповідача таким,  що втратив право
користування житловим приміщенням,
посилаючись на те,  що останній
без поважних причин понад шість місяців не проживає у АДРЕСА_1,  який знаходиться на балансі позивача.
В своїй заяві позивач зазначив,  що рішенням Полтавської дирекції залізничних
перевезень від 15.02.1980 року ОСОБА_1
був поселений в гуртожиток залізничників за вказаною вище адресою.
Посилаючись на те,  що гуртожиток
знаходиться на балансі Полтавського будівельно-монтажного експлуатаційного
управління Південної залізниці,  а
відповідач жодного дня в зазначеній вище кімнаті гуртожитку не проживав,  позивач просив суд визнати ОСОБА_1
таким,  що втратив право користування
житловим приміщенням у гуртожитку,  а
саме,  АДРЕСА_1,  виселити відповідача із зазначеного
приміщення та зняти його з реєстрації за вказаною адресою.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав
повністю,  посилаючись на те,  що відповідач без поважних причин більше
шести місяців в кімнаті гуртожитку не проживає,
а тому,  втратив право на
користування вказаним приміщенням.
Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю
та пояснив,  що дійсно,  у 1980 році,
в зв'язку з роботою,  він
поселився в гуртожиток по АДРЕСА_1,  де
тривалий час проживав з дружиною та дітьми. Разом з тим,  зазначив позивач,  після розлучення у 2003 році з дружиною,  проживання з останньою в гуртожитку практично
було неможливим із-за постійних сварок та конфліктів. В зв'язку з цим,  пояснив ОСОБА_1,  зазначеною вище кімнатою гуртожитку він став
користуватися менше,  а саме,  під час відвідування дітей,  та вимушено арендує житло у приватних
осіб,  так як в гуртожитку не можливо
проживати з колишньою дружиною. Посилаючись на те,  що він вже більше 27 років продовжує
працювати на підприємстві,  яке надало
йому гуртожиток,  вказане житло він
отримав в зв'язку із роботою,  іншого
житла він не має,  позивач не пропонує
йому інше житлове приміщення,  відповідач
просив суд відмовити позивачу у позові.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову
заперечував,  посилаючись на те,  що підстави виселення ОСОБА_1 із гуртожитку
відсутні,  посилаючись на те,  що житловим законодавством України
встановлений певний поряд
користування гуртожитками,
відповідач поселився у гуртожиток в зв'язку з роботою та продовжує
працювати на підприємстві,  іншого житла
не має,  а ордер на вказане
приміщення,  який він отримав у 2004
році,  недійсним не визнавався.
Вислухавши пояснення сторін,  свідків,
дослідивши матеріали справи та надані докази і оцінивши їх в
сукупності,  суд вважає,  що позовні вимоги позивача є
безпідставними,  а тому,  до задоволення не підлягають.
Так,  судом
встановлено,  і це було визнано
позивачем,  що у 1980 році,  за рішенням Полтавської дирекції залізничних
перевезень,  відповідач ОСОБА_1,  в зв'язку з роботою був поселений у
АДРЕСА_1,  який зареєстрований як
ст.  127 ЖК Української РСР (далі
ЖК),  для проживання робітників,  службовців,
студентів,  учнів,  а також інших громадян у період роботи або
навчання можуть використовуватись гуртожитки.
Як вбачається із довідки,
виданої структурни підрозділом Південної залізниці,  відповідач ОСОБА_1 з 28.11.1980 року працює
ст.  129 ЖК,  на підставі рішення про надання жилої площі в
гуртожитку адміністрація підприємства,
установи,  організації видає
громадянинові спеціальний ордер,  який є
єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.
Із оголошеного в судовому засіданні ордеру на житлову
площу,  який виданий 1 листопада 2004
року,  вбачається,  що відповідач,  який працює на підприємстві
ІНФОРМАЦІЯ_1,  має право на зайняття із
сім'єю з трьох чоловік житлової площі по АДРЕСА_1.
Судом встановлено,
а саме,  показами свідків
ОСОБА_3,  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 та ОСОБА_6,  що відповідач не має можливості постійно
користуватися вказаним вище приміщенням у гуртожитку з поважних причин.
ст.  132 ЖК,  працівників підприємств,  установ,
організацій,  які поселилися в
гуртожитку в зв'язку з роботою,  може бути
виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним
бажанням без поважних причин,  за
порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.
що ОСОБА_1,  який правомірно був
поселений у гуртожиток,  не має іншого
постійного житла,  продовжує працювати в
організації,  яка поселила його в
гуртожиток,  а позивач іншого приміщення
відповідачу не надає,  суд вважає,  що позовні вимоги позивача є безпідставними.
На підставі викладеного,
керуючись  ст.   ст.
127 - 132 ЖК,   ст.   ст.
212 - 215,  218 ЦПК України,  -
У позові Південної залізниці в особі Полтавського
будівельно-монтажного експлуатаційного управління до ОСОБА_1 - відмовити за
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м.  Полтави шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  з
подачею її копії до апеляційної інстанції.