У Х В А Л А

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

23 січня 2008 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф., Лихути Л.М., Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., -

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
виконавчого комітету  Івано-Франківської
міської ради, житлово-експлуатаційної організації № 5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання ордеру недійсним, скасування розпорядження й свідоцтва та за
зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення,

в с т а н о в и л а:

У березні 2006 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської
міської ради, житлово-експлуатаційної організації № 5 (далі - ЖЕО № 5),
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання ордеру недійсним, скасування розпорядження й
свідоцтва.

Зазначали, що перебувають у
трудових відносинах з ЖЕО № 5. З
1987 року вони перебувають на квартирному обліку.

У 2002 році з дозволу ЖЕО № 5 та з
відома виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вони вселилися у
квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до спільного рішення
адміністрації та профкому ЖЕО № 5 від  23
листопада 2005 року зазначену квартиру було вирішено перевести в службову.

21 березня 2006 року виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської ради був виданий ордер ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що в спірну
квартиру вони вселилися зі згоди
керівництва ЖЕО № 5 та з відома виконавчого комітету Івано-Франківської
міської ради, сплачують квартплату та комунальні послуги та, що ордер виданий
ОСОБА_3, ОСОБА_4 незаконно, просили визнати ордер недійсним, скасувати
розпорядження міського голови від 31 березня 2006 року та свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в суд
із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення.

Зазначали, що відповідно до рішення
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від 14 березня 2006 року 21 березня 2006
року їм був виданий ордер на квартиру АДРЕСА_1, 28 березня 2006 року був
укладений договір найму зазначеного жилого приміщення.

Квартира була ними приватизована, а
31 березня 2006 року їм було видано свідоцтво про право власності на квартиру.

Посилаючись на те, що відповідачі
без законних на те підстав проживають у спірній квартирі, просили виселити
ОСОБА_1, ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського
міського суду від 23 березня 2007 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 відмовлено, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволені.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 30 травня 2007 року рішення Івано-Франківського
міського суду від 23 березня
2007 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задоволені, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради просить скасувати рішення
апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачі самоуправно, без достатніх для того законних
підстав зайняли жиле приміщення - АДРЕСА_1, у зв'язку з чим не набули права
користування цим жилим приміщенням та не вправі ставити питання про визнання,
виданого сім'ї ОСОБА_3, ордеру на права зайняття
спірної квартири недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції вважав, що позивачі вселилися у квартиру
АДРЕСА_1 з дозволу адміністрації ЖЕО № 5, з моменту вселення несли обов'язки, що витікають з договору найму
жилого приміщення, а тому, виданий відповідачам ордер на право зайняття спірної
квартири є недійсним.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма
підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання судового рішення;                8) чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від 14 березня 2006 року ОСОБА_3 на сім'ю у складі трьох осіб була надана
двохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

21 березня 2006 року відповідачам
був виданий ордер на зазначене жиле приміщення, яке в послідуючому було
приватизоване.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 є працівниками ЖЕО
№ 5, з                  1987 року
перебувають на квартирному обліку для отримання житла і з              2002 року проживають у спірному
жилому приміщенні.

Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР на
підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в
місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер,
який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер визнається недійсним з
підстав, передбачених ст. 59 ЖК УРСР.

Визнання ордеру недійсним з
мотивів, що він виданий на зайняте приміщення, може мати місце в тому разі,
коли останнє було зайняте правомірно.

При визнанні ордера недійсним у зв'язку з видачею його на жиле
приміщення, на яке мають право інші особи (в тому числі на заселення), особам,
що одержали цей ордер, має надаватись інше жиле приміщення, яке за змістом ч. 2
ст. 117 ЖК УРСР повинно відповідати за розміром і благоустроєм наданому за
ордером.

Ухвалюючи рішення про визнання
ордеру недійсним, апеляційний суд зазначені вимоги закону не врахував, питання
щодо надання відповідачам іншого жилого приміщення, за загальними правилами ст.
117 ЖК УРСР не вирішив, під час ухвалення рішення позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням не вирішив.

Разом з тим не можна погодитись і з
рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним.

Обґрунтовуючи правові підстави
заявленого позову про визнання ордеру недійсним, позивачі зазначали, що в
спірне жиле приміщення вони вселилися з дозволу начальника ЖЕО № 5 та з відома
виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, з 2002 року постійно
проживали в квартирі, спільним рішенням адміністрації та профкому ЖЕО № 5
від                                    23
листопада 2005 року було вирішено змінити статус спірного жилого приміщення на
службове і в подальшому надати це жиле приміщення їх сім'ї.

Усупереч вимогам статей 212, 214
ЦПК України суд першої інстанції зазначені доводи та надані позивачами докази
не перевірив, не дивлячись на те, що вони мають суттєве значення для правильного
вирішення спору та не врахував, що в тому разі, коли з особою, яка вселилася у
жиле приміщення не в установленому порядку (без ордеру), було укладено договір
найму приміщення, виселення її може мати місце за умови розірвання зазначеного
договору або визнання його недійсним з підстав, установлених законом.

Така вимога може бути заявлена
протягом трьох років з дня укладення цього договору.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчого
комітету Івано-Франківської міської ради задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2007 року та рішення
апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 травня 2007 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Ю.Л. Сенін

Судді:

Є.Ф. Левченко

Л.М. Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк