Справа № 2- 2843 /2008 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

16 жовтня 2008 року.

Фрунзенський
районний суд м. Харкова  в складі:

Головуючого - судді Алфьорової Т.М.

при секретарі - Гудзенко О.М.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за  позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа 12-та Харківська
державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку
спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовною
заявою про визнання права власності у порядку спадкування за законом,
посилаючись на те, що їх мати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. З 1986 року мати
проживала з ОСОБА_5 АДРЕСА_1. Шлюб між ними був
укладений  14.09.1991 року і після
чого вони стала проживати з ним АДРЕСА_2. Відносини з матір'ю були гарні. Вони
знали, що ця квартира отримана ОСОБА_5 за місцем роботи і що вона є  державною. 30.05.2007 року вони  отримали
від нотаріальної контори
повідомлення про те,  що  після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
залишилася спадщина і якщо ними не будуть надані відповідні документи про
прийняття ними спадщини, свідоцтво  про
право на спадщину буде видано спадкоємиці ОСОБА_5 У зв'язку з чим вони
звернулися в 2007 році до Фрунзенського райсуду м. Харкова з позовною заявою
про  надання додаткового строку  на прийняття спадщини. Ухвалою суду від  15.05.2008 року провадження по
зазначеній  справі було залишено без
розгляду згідно їх заяві.

Спадщину після смерті матері вони
прийняли фактично, так як на 40 днів після смерті матері її чоловік передав
їм  золоті коштовності, а саме: перстень,
сережки, ланцюжок, кулон, а також  ощадну
книжку та  швейну машинку. ОСОБА_5
їм  пояснив, що вклади  на ощадній книжці належать їх матері. Інше
майно залишилося у ОСОБА_5 Вони з сестрою домовилася, що перстень залишиться у
нього, а інші коштовності залишаться  у сестри. Вклад на ощадній книжці домовилися
не отримувати, так як на той час було складна економічна ситуація,  але сестрі
потрібні були гроші, тому він 29.05.1995 року під розписку  передав їй в рахунок її частки у спадщині 4
(чотири) млн. крб. і  домовилися, що
потім після стабілізації грошових курсів отримають вклад, який залишився їм у
спадщину і   перерахують гроші
згідно з їх долями у спадщині.  Ощадна
книжка до сьогодні зберігається   у нього
і гроші з неї не отримані. Таким чином, після смерті матері спадщина ними
прийнята фактично. На момент  звернення
до суду з позовом  про  надання додаткового строку  на прийняття спадщину, вони не  згадали про вказане майно, а пізніше згадавши
цей факт звернулися з заявою про відмову від позову і надали новий позов про
право власності у порядку спадкування за законом.

Вони є спадкоємцями першої черги
відповідно до ст. 529 ЦК України ( в редакції
1963 р.) і тому просять визнати за ними право власності  на 2/6 частини спірної квартири.

Представник позивачів  у судовому засіданні позов підтримав у
повному обсязі.

Відповідач
ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав і пояснив суду про обставини,
викладених вище.  Протягом
тривалого часу не звертався до суду так як не знав, що після смерті матері   залишилася частка у спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні  позов не визнала і дала
пояснення, що позивачі у 2007 році звернулися до суду з позовом  про надання додаткового  строку на прийняття спадщини і вказували про
те, що їм не було відомо про існування спадкового  майна
після смерті їх матері і посилалися
на факт  необізнаності, щодо
існування  спадкового майна, як на
факт  поважності пропущення строку для
прийняття спадщини. Справа розглядалася протягом року. Зараз позивачі  посилаються на те, що вони  згадали про спадкоємне майно і що це майно
прийняли  фактично, але ці факти  носять неправдивий характер. Позивачі
посилаються на те, що чоловік спадкоємці
передав  їм золоті коштовності та  ощадну книжку, але  вони
не доказали той факт, що дійсно ОСОБА_4 належали  на праві власності вказані коштовності. На
фото, де  зображена ОСОБА_4 у різний
проміжок  часу, на ній не має жодного
коштовного виробу ідентичного з тими, на які посилаються позивачі. Наявність у
позивачів  оригіналу ощадної книжки не
може доводити факт прийняття спадщини. Спадковим майном  у даному випадку є гроші, які знаходяться на
зберіганні  в банківській установі до
наступного часу. Крім цього, позивачі не довили факт отримання ощадної книжки
протягом 6 місяців з моменту відкриття спадщини. Розписка про поділ грошових
коштів, які є на розрахунку у банку  між
позивачами, не може розцінюватися як доказ прийняття спадщини, так  як ОСОБА_1 передав сестрі свої особисті
гроші, а не частину спадщини. Спадкодавець ОСОБА_4 у банку зробила  заповідальне розпорядження на грошовий
вклад  і тому даний від майна не входить
до загальної маси спадкового майна і не може спадкуватися на загальних
підставах.  Вклад  ОСОБА_1 міг отримати  одразу, але не отримав його, а тому вона
вважає, що позивачі  не мали на руках
ощадну книжку на час відкриття спадщини. Крім цього, у батька збереглися усі
особисті документи, які належали  матері
позивачів, що теж свідчить про те, що позивачі не були зацікавлені в  отриманні
після її смерті будь що.

Третя особа 12-а Харківська  нотаріальна контора  в судове засідання не з'явилася, про день і
час слухання справи сповіщена належним чином.

Вислухавши сторони, перевіривши
матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог
відмовити  з наступних підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні  спадкодавець ОСОБА_4 була в
зареєстрованому шлюбі  з ОСОБА_5 з
14.09.1991 року і разом з ним приватизували квартину АДРЕСА_2, яку він отримав
17 грудня 1987 року( ордер № 041853).

ОСОБА_4 померла  ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про
смерть,

Згідно зі ст. 529 ЦК України  ( в редакції 1963 р.)- спадкоємцями
першої  черги є

батьки,
подружжя, діти.  Спадкоємцем  першої
черги  після смерті  ОСОБА_4 були її  діти
позивачі по справі, які після смерті матері  в нотаріальну контору не зверталися.
Відповідно до ч.2 ст. 529  ЦК
України ( в редакції 1963 року)  визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину  якщо він
фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він
подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Позивачі стверджували про те, що після
смерті матері від її чоловіка отримали золоті коштовності, а саме: перстень,
сережки, ланцюжок, кулон, а також
швейну машинку, але  не надали до
суду доказів,  які б свідчили про те що
ці коштовності  та швейна машинка  належали їх матері і передані їм  протягом шести місяців. В судовому засіданні
була переглянуто    відеозапис весілля
позивача ОСОБА_1 де була і ОСОБА_4, на якій знаходилися золоті коштовності, а саме:  сережки та кулон. Відповідач не заперечував
про те того, що вказані вироби  по  формі, розміру та композиції співпадають з
наданими для огляду в судовому засіданнями коштовностями, але ця запис  не свідчить про те, що вони були передані
спадкоємцям після смерті ОСОБА_4 та належали їй. Відносно належності  швейної машинки  спадкодавцю і передачі її спадкоємцям зовсім
не наданого жодного доказу.

Згідно зі ст.60 ЦПК Україні -кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Що стосується ощадної книжки, яка належала
ОСОБА_4 також не надані докази того, коли цю книжку позивач ОСОБА_1 отримав
протягом 6 місяців. Суд не може прийняти до уваги надану позивачами розписку
від  29.05.1995 року про  передачу грошей ОСОБА_4, як частину
спадкоємного майна  і як доказ прийняття
спадщини.

Згідно відповіді Державного Ощадного банку
України філія Харківське обласне управління
надійшла відповідь, у якій визначається, що ОСОБА_4 зробила  заповідальне розпорядження на вказаний вклад
на свого сина ОСОБА_1

За змістом ст. 564 ЦК України  вклад в іншій кредитній установі, на
який  спадкодавцем  зроблено розпорядження на випадок смерті  не входить до складу загального спадкового
майна і переходить в порядку  спадкування
у  власність особи, вказаної в розпорядженні.

Відповідно до п. в. ст.11  Постанови
Пленуму Верховного Суду України  «
Про  судову практику в справах за
скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року № 2
-  одержання за заповідальним  розпорядженням  вкладу не може розглядатися,  як вчинення
передбачених законом  дій  про прийняття
спадщини.

ОСОБА_3 понесені і документально
підтверджені судові витрати в сумі 1120 грн., про що  свідчить квитанції, а тому ця сума підлягає
стягненню з позивачів на користь відповідача.

Керуючись ст.ст.  10,11,  60, 84, 88, 209, 212, 214- 215, ЦПК  України, ст. ст.
529,549, 564  ЦК України ( в редакції
1963 року),  Пленумом Верховного Суду
України від 25.12.1992 року  за № 13 «
Про практику розгляду судами України справ про спадкування»,  суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні
позовної  заяви  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
12-та Харківська  державна нотаріальна
контора про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 понесені нею і документально
підтверджені судові витрати у сумі по 560грн з кожного.

Рішення суду  може бути оскаржене
до Апеляційного суду Харківської області
через Фрунзенський районний суд м .Харкова.

Заява про апеляційне
оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або протягом десяти
днів з дня проголошення рішення без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження.

Рішення  набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви
про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після закінчення строку
на подачу апеляційної скарги,  у разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий
- суддя -