Справа № 22ц-112 2008 р.                                              Головуючий
12                                                                      Зайончковська
апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10"
січня 2008 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                    Храпко В.Д.

суддів                                Бурлаки
В.О.,  Карпенко О.В.

при
секретарі                   Пономаренко
Ю.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада
2007 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним,
визнання договору купівлі-продажу дійсним,  визнання майна спільною сумісною власністю
подружжя,  -

встановила:

ОСОБА_2  звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3,  ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним,
визнання договору купівлі-продажу дійсним,  визнання майна спільною сумісною власністю
подружжя,  посилаючись на те,  що вона перебувала з ОСОБА_5,  який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
у фактичних шлюбних відносинах з липня 1996 року та зареєструвала з ним
шлюб 18 грудня 2003 року.

22 липня
2003 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування квартири
АДРЕСА_1. Позивачка,  зменшивши свої
вимоги,  просила визнати вказаний договір
дарування удаваним,  оскільки фактично
між сторонами відбувся договір купівлі-продажу квартири,  а також визнати її спільним майном
подружжя,  так як на час укладення
договору вони проживали однією сім'єю та квартира була придбана за їх спільні
кошти.

Рішенням
Смілянського міськрайонного суду від 19.11.2007 р. визнано договір дарування
від 22.07.2003 p.,  за яким ОСОБА_3 подарувала,  а ОСОБА_5 отримав в дар квартиру
АДРЕСА_1,  - удаваним.  Визнано,
що сторонами 22.07.2003 р. фактично вчинено договір купівлі-продажу
вказаної квартири зі сплатою ОСОБА_5 ОСОБА_3 3000 доларів США за продане нерухоме
майно.

Визнано
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Стягнуто
з ОСОБА_1,  ОСОБА_4,  ОСОБА_3 з кожного на користь ОСОБА_2  судові витрати по справі у вигляді судового
збору в сумі по 51 грн. 57 коп. та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі по 10
грн.

Не
погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 просить його скасувати як незаконне
та ухвалити нове рішення,  яким відмовити
в задоволенні позову.

Заслухавши
доповідача,  представника ОСОБА_1,  ОСОБА_2
вивчивши та обговоривши матеріали справи в межах заявлених позовних
вимог та вимог апеляційної скарги,
судова колегія вважає,  що
апеляційна скарга підлягає відхиленню зі слідуючих підстав.

З наданих
суду письмових доказів та показів сторін в судовому засіданні вбачається,  що позивачка проживала з ОСОБА_5 в
незареєстрованому шлюбі з 1996 р.

18.12.2003 р.
вони зареєстрували шлюб.

Згідно
договору дарування квартири від 02.07.2003 р. ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 кв.
АДРЕСА_1.

В
розписці від 08.05.2003 р. ОСОБА_3 вказала,
що оформляє купівлю-продажу квартири ОСОБА_5 і бере задаток 300 дол. США.

До цього в
газеті була опублікована об'ява про продажу спірної квартири.

По
показах свідка ОСОБА_6
її дочка ОСОБА_3 дійсно продала квартиру,
але нотаріально оформили з ОСОБА_5 договір дарування.

Згідно
свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1,  після
чого відкрилась спадщина на належне йому майно.

Посилання
апелянта на відсутність доказу про реєстрацію шлюбу ОСОБА_2  і ОСОБА_5 не відповідає дійсності,  оскільки в справі мається копія оригіналу
свідоцтва про одруження.

Не
надано доказів і відносно того,  що
довідка видана виконавчим комітетом Попівської сільської ради 23.07.2007 р. №
294 про те,  що ОСОБА_5 проживав без
реєстрації з ОСОБА_2  з 1996 р. також не
відповідає дійсності,  оскільки на ній
маються всі реквізити.

Щодо
пропуску строку звернення до суду ,  то
суд керувався ч. 2  ст.  268 ЦК
України,  якою передбачено,  що законом можуть бути встановлені також інші
вимоги,  на які не поширюється позовна
давність,  та відповідно  ст.  72
СК України.

Хоч при
вказаних обставинах суд повинен був керуватись ,  оскільки договір дарування укладено
22.07.2003 p.,  нормами
Цивільного Кодексу Української РСР (1963 р.) та нормами Кодексу про шлюб та
сім'ю Української РСР (1969 p.),  але рішення ґрунтується на достовірних доказах і є
справедливим.

Факт
купівлі-продажу квартири доведений об'явою в газеті,  розпискою ОСОБА_3 від 08.05.2003 р. про
продажу квартири та взяття нею 300 дол.
США у ОСОБА_5 в якості задатку,  показами
свідка ОСОБА_6  про те,  що її дочка ОСОБА_3 дійсно продала,  а не подарувала квартиру.

Згідно
ч. 2  ст.
308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись  ст.
ст.  307,  308,
315 ЦПК України,  колегія
суддів,  -

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1. Рішення Смілянського міськрайонного суду від 19.11.2007 р.
залишити без змін. Ухвала  набирає   чинності
з   дня   проголошення,    але
може   бути   оскаржена
в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі 2 місяців з
дня проголошення.