Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 листопада 2008 року                             м. Малин
справа № 2-746/2008

Малинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді Тарасенка М.П., з секретарем Хитрич Н.Я. за участю сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
в м. Малині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку
користування квартирою та допоміжними приміщеннями,-

Встановив

Позивач просить встановити порядок користування квартирою
АДРЕСА_1 та допоміжними приміщеннями та виділити йому у користування жилу
кімнату площею 16,8 кв.м та балкон, який прилягає до даної кімнати,
відповідачці виділити в користування жилу кімнату площею 11,9 кв. м. Коридор,
кухню, ванну кімнату та туалет залишити в спільному користуванні, посилаючись
на те, що сторони з 31 серпня 1996 року перебували у шлюбі, від шлюбу мають 2
дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу 6 квітня 2004 року придбано за договором
купівлі-продажу квартиру, у якій проживають. Квартира має дві відокремлені
кімнати.

2 серпня 2007 року їх шлюб розірваний, а тому виникають
непорозуміння та спори щодо користування квартирою.

Як на підставу своїх вимог посилається на норми статей
60,63 СК України.

В судовому засіданні позивач уточнив вимоги, просить
виділити йому кімнату площею 11,9 кв. м. а відповідачці кімнату площею 16.8
кв.м., а тому у зв”язку з цим, вважає, що немає потреби призначати судову
будівельно-технічну експертизу.

Відповідачка позов не визнала, може погодитись на
запропонований варіант, якщо отримає гарантію від позивача щодо належної
поведінки, за інших обставин позов не визнає.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі
наданих доказів суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.63 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між
ними.

Встановлено, що сторони 6 квітня 2004 року придбали за
договором купівлі-продажу спірну квартиру, власниками якої вони є у розмірі Ѕ
частини кожний і у якій вони проживають, що підтверджується договором
купівлі-продажу та витягом про реєстрацію прав власності на нерухому майно.
Квартира має дві відокремлені кімнати, розмірами 16,8 кв.м. та 11,9 кв. м.,
балкон, коридор, кухню, ванну кімнату та туалет про що свідчить технічний
паспорт на спірну квартиру.

2 серпня 2007
року сторони шлюб розірвали, що підтверджується свідоцтвом про розірвання
шлюбу. Як видно з постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від
20.12.2007 року  між сторонами виникають
конфлікти.

Оскільки сторони придбали квартиру в період шлюбу, а тому
суд визнає, що вона є їх спільною сумісною власністю, вони мають рівні права на
володіння, користування та розпорядження квартирою.

Відповідно п. 14 постанови Верховного Суду України № 20
від 22 грудня 1995 року „Про судову практику у справах за позовами про захист
права приватної власності” квартира, яка є спільною сумісною власністю, на
вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами , які
можуть використовуватися, як окремі квартири. У протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування приміщеннями квартири.

Позивач не ставив питання про поділ квартири у натурі,
судова будівельно-технічна експертиза не проводилася, а тому зробити висновок
чи можливо провести розподіл спірної квартири, коли про це не ставить питання
позивач, суд не має правових підстав.

Згідно ст.66 СК України подружжя має право домовитися між
собою про порядок користування майном, що належить на праві спільної сумісної
власності.

Згідно ст.68 ч.2 СК України розпорядження майном, що є
об”єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 364 ч.2 ЦК України якщо виділ у натурі частки
із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим /частина 2
ст.183 цього Кодексу/ співвласник, який бажає виділу, має право на одержання
від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації  вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його
згодою.

Оскільки сторони розірвали шлюб, користування спірною
квартирою можливе за їх домовленістю, а в разі коли виділ у натурі не
допускається або є неможливим співвласник має право на одержання компенсації
лише за згодою співвласника, а тому позивачу необхідно домовитись з
відповідачкою про порядок користування квартирою, про що укласти договір, а у
разі коли це неможливо, має право вимагати відповідної компенсації за згодою
співвласника.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 213, 215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 60, 63, 66, 68 СК України ст. 364 ЦК України,-

Вирішив

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
порядку користування квартирою відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Житомирської області через Малинський районний суд  шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження
протягом 10 днів з для його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом
20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий