Справ № 2-292
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2008 року

смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді:

Полєна В.С.

при секретарі:

Салімон Л.В.

за участю прокурора:

Рукаса Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Білокуракине цивільну справу за позовом заступника прокурора Луганської області в інтересах
ОСОБА_1
до виконавчого комітету Білокуракинської районної ради, ДК „Укртрансгаз” про визнання ордеру на житлове приміщення у частині того, що він є службовим, недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Луганської області звернувся до суду в інтересах
ОСОБА_1
. з даним позовом, мотивуючи своє звернення тим, що рішенням виконавчого комітету Білокуракинської районної ради народних депутатів від 28.06.1985р.
НОМЕР_1
, затверджено протокол
НОМЕР_2
засідання житлової комісії райвиконкому від 29.05.1985р., у якому зазначено, що „розгляднувши надані документи Новопсковського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів комісія не заперечує проти видачі службового ордеру у відомчому будинку по
АДРЕСА_1
в теперішній час
АДРЕСА_2

ОСОБА_1
оператору ГРС на трикімнатну квартиру, житловою площею 54 м.кв.”. В порушення вимог ЖК України, та постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. №2, рішення щодо включення дитлового приміщення, розташованого за адресою: смт.Білокуракине
АДРЕСА_1
в теперішній час
АДРЕСА_2
до числа службових виконавчим комітетом Білокуракинської районної ради народних депутатів у період з 1983 по теперішній час не приймалось. Таким чином,
ОСОБА_1
. незаконно видано ордер на вселення у вищевказане приміщення з позначкою „службовий”. Твердження ДК „Укртрансгаз” про те, що спірне приміщення є службовим у зв’язку з тим, що знаходиться на балансі підприємства є безпідставним, оскільки сам факт належності житла до відомчого не дає підстав для визначення його службовим. На баланс Новопсковського ЛВ УМГ спірне житлове приміщення поставлено лише у червні 1986р.. Виходячи з цього, у 1985р., коли
ОСОБА_1
. отримав ордер на вселення, житло взагалі не належало підприємству. За час мешкання у вказаному житловому приміщенні
ОСОБА_1
здійснено облаштування прибудинкової території, побудовано підсобні приміщення, встановлено загорожу, водопровід та каналізацію за власні кошти. У 1995р.
ОСОБА_1
. звернувся до Новопсковського ЛВ УМГ щодо приватизації житлового приміщення за адресою: смт.Білокуракине
АДРЕСА_1
в теперішній час
АДРЕСА_2
але останньому відмовлено на підставі того, що вказане житлове приміщення є службовим, згідно рішення виконавчого комітету Білокуракинської районної ради народних депутатів від 28.06.1985р.
НОМЕР_1
. Таким чином, спірним рішенням виконавчого комітету Білокуракинської райононї ради порушено право
ОСОБА_1
. щодо приватизації житла. Договір найму спірного приміщення Новопсковським ЛВ УМГ з
ОСОБА_1
до цього часу не укладено. Про порушення прав громадянина
ОСОБА_1
. прокуратурі Луганської області стало відомо у липні 2008 року у зв’язку з надходженням звернення народного депутата України
ОСОБА_2
..
ОСОБА_1
. є людиною похилого віку та неспроможний самостійно захистити свої права, що є підставою для представництва його інтересів органами прокуратури.

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав суду пояснення, що протягом 1997-2000 років органами прокуратури неодноразово проводилися перевірки за зверненнями
ОСОБА_1
. на дії начальника Новопсковського управління магістральних газопроводів.

Крім того, обставини, які вказано в зверненнях були предметом розгляду Новопсковського районного суду. Рішенням вказаного суду від 22.12.1995р. у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1
. відмовлено. Ухвалою Луганського обласного суду від 29.01.1996р. це рішення суду залишено без змін. На вказані судові рішення прокурором області та Генеральним прокурором України було винесено протести, за результатами яких справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Але рішенням Новопсковського районного суду від 20.07.1998р. у задоволенні вимог
ОСОБА_1
. відмовлено. Судом касаційної інстанції та Верховним Судом України у задоволенні касаційної скарги
ОСОБА_1
. відмовлено. Підстав для оскарження рішень суду у зв’язку з винятковими та навовиявленими обставинами, у випадках, передбачених ст.ст.347-2 - 347-7

ЦПК України (у ред. 1963р.; який діяв на той час), не вбачалось. На підставі цього, Генеральним прокурором України прийнято рішення щодо припинення провадження за скаргами
ОСОБА_1
. про оскарження зазначених вище судових рішень. Однак, 19 липня 2008 року до прокуратури області надійшло завдання Генеральної прокуратури України за зверненням народного депутата України
ОСОБА_2
. щодо порушення житлових прав
ОСОБА_1
.

Під час перевірки вперше, за весь час звернень
ОСОБА_1
. до органів

прокуратури, останнім було надано ордер на спірне житлове

приміщення. Під час проведення попередніх перевірок не було можливості отримати в органах виконавчої влади копій ордеру та рішення Білокуракинської районної ради щодо надання спірного житлового приміщення
ОСОБА_1
.. У зв'язку з цим, для поновлення порушеного права
ОСОБА_1
., з урахуванням отримання копії ордеру, заступник прокурора області звернувся до Білокуракинського районного суду з позовом про визнання незаконним ордеру на житлове приміщення
НОМЕР_3
, виданого
ОСОБА_1
. на квартиру у відомчому будинку по
АДРЕСА_1
в теперішній час
АДРЕСА_2
у частині того, що він є службовим.

Таким чином, можливість щодо звернення до суду в інтересах
ОСОБА_1
. з такими позовними вимогами виникла тільки за результатами перевірки проведеної у липні 2008 року.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Так, положеннями ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за. рішенням суду.

Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48).

Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

ОСОБА_1
. є людиною похилого віку, 25 років працював на Новопсковськом УМГ, вкладав свої кошти у вказане приміщення та подвір'я, протягом тривалого часу намагався захистити свої попранні конституційні права.

ОСОБА_1
. в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та пояснення прокурора.

Представник відповідача Білокуракинської райдержадміністрації
ОСОБА_3
. вимоги позовної заяви під час попереднього розгляду справи визнала повністю. В подальшому згідно листа Білокуракинської райдержадміністрації
НОМЕР_4
від 02.12.2008р. справа розглядалась без участі представника райдержадміністрації.

Представник відповідача ДК „Укртрансгаз”, НАК „Нафтогаз України”, УМГ „Донбастрансгаз” Новопсковського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів в судовому засіданні позов не визнала і надала суду пояснення, що розглянувши позовну заяву заступника прокурора Луганської області в інтересах
ОСОБА_1
про визнання ордеру на житлове приміщення у частині того, що він є службовим, недійсним, вважає, що заступник прокурора пропустив строк позовної давності. Частиною 2 ст.59 ЖК України передбачено, що вимогу про визнання ордеру недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Оскільки ордер був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Білокуракинської районної ради народних депутатів від 28.06.1985р., тому саме з цього часу відповідно до ст.76 ЦК України (у редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) почався перебіг строку позовної давності й закінчився у червні 1988 року.

Статтею 73 ЦПК України встановлено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 р. №2 поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне звернення до суду з позовом про захист прав стає неможливим або утрудненим.

В позовній заяві заступник прокурора Луганської області вказує на те, що про порушення прав громадянина
ОСОБА_1
. прокуратурі Луганської області стало відомо у липні 2008 року у зв’язку з надходженням звернення народного депутата України
ОСОБА_2
.

В порушення вимог ст.60

ЦПК України позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.72 ЦПК України закінчення строку позовної давності для звернення до суду з позовом є підставою для відмови в позові.

Просит суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв’язку з пропуском строку позовної давності.

Вислухавши представника позивача,
ОСОБА_1
., представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги заступника прокурора Луганської області в інтересах
ОСОБА_1
. слід залишити буз задоволення з натсупних підстав:

Згідно ст.59 ч.2 ЖК України „вимогу про визнання ордеру недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі”.

Ордер на жиле приміщення
НОМЕР_3
виданий
ОСОБА_1
. згідно рішення виконкому Білокуракинської районної ради народних депутатів
НОМЕР_1
від 29.05.1985 року. Строк позовної давності щодо визнання цього ордеру не дійсним сплив в 1988 році.

Поновити строк звернення з позовною заявою до суду, визнавши поважною причину пропуску, немає підстав.

Поважними причинами пропуску строку позовної давності є такі обставини, за яких своєчасне звернення до суду з позовом про захист прав стає неможливим або утрудненим.

Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985р. (з подальшими змінами і доповненнями), суд задовольняє обгрунтовані вимоги, визнавши причини пропуску цього строку поважними.

Посилання позивача на те, що прокуратурі Луганської області про порушення прав громадянина
ОСОБА_1
. стало відомо у липні 2008р. у зв’язку з надходженням звернення народного депутата України
ОСОБА_2
. є безпідставним і протирічать матеріалам справи.

Так, згідно протесту прокурора Луганської області Середи Г.П. та протеста заступника Генерального прокурора України І.В.Вернидубова, проукратурі про порушення прав громадянина
ОСОБА_1
. було відомо ще 07.04.1998 року (а.с.64,65).

Будь-яких інших доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем не надано, не встановлені вони й судом.

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.59 ЖК України, ч.4 ст.267 ЦК України, ст.ст.5, 6, 8, 10, 11, 60, 72, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог заступника прокурора Луганської області в інтересах
ОСОБА_1
відмовити у зв’язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а також апеляційної скарги в строк 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення.

Суддя Білокуракинського районного суду

Луганської області

В.С.Полєно