Справа|річ| № 2-2659/2008
РІШЕННЯ|розв'язання,вирішення,розв'язування|

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24  листопада 2008 року Приморський районний суд
м. Одеси у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі - Ющенко В.В.,

розглянувши |розгледівши|
у   відкритому|відчиненому|
судовому  засіданні  в
місті  Одесі  цивільну справу за позовом  Українського державного підприємства  «Укрпошта» в особі Одеської дирекції Центру
поштового зв'язку №5   до  ОСОБА_1, ОСОБА_2  про відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИВ:

Українське
державне підприємство  «Укрпошта» в особі
Одеської дирекції Центру поштового зв'язку №5 (далі - ЦПЗ №5)   звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час
виконання трудових обов'язків, посилаючись на те, що  ОСОБА_1 працювала в - ЦПЗ №5 оператором
кіоску №2 ВПЗ-1, яке розташоване за адресою: м.Одеса. вул.Садова,10.  З причин того, що ОСОБА_1 на час прийняття на
роботу була неповнолітньою,  а
робота  потребувала матеріальної
відповідальності, гарантом виступила  її
мати - ОСОБА_2, про що  надала письмову
заяву.  20 грудня 2006 року в кіоску №2
ВПЗ-1 було проведено ревізію в присутності
відповідачки ОСОБА_2, під час якої виявлено нестачу підзвітних їй
товарно-матеріальних цінностей  на
суму  2097,79 гривень, відносно чого
ОСОБА_2 не заперечувала,  надала
розписку, в якій зобов'язалася погасити недостачу до 23 грудня 2006 року. Проте
відповідачі  добровільно відшкодувати
завдану шкоду позивачу відмовилася.

У
судовому засіданні представник позивача |позовниця,позивачка| позов підтримав, доповнив позовну заяву,   обґрунтувавши позов ст.33 ЦК України, згідно
якої неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору,
укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника, та ч.1 ст.1179 ЦК
України, згідно якої  неповнолітня особа
(у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах.

Відповідачі  позов не визнали, мотивуючи свою відмову
сплатити суму недостачі тим, що неповнолітня ОСОБА_1 не укладала договір про
повну матеріальну відповідальність, кіоск,
в якому працювала ОСОБА_1  не був
облаштований для зберігання  матеріальних
цінностей,  до них був доступ  з причин відсутності  стелі
в кіоску, двері до кіоску відкривалися и закривалися без ключа, сейфу
для зберігання коштів не було. Крім того відповідачі зазначили,  що документи якими позивач обґрунтовує розмір
шкоди мають суперечливі відомості.

Суд,
вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов задоволенню не
підлягає  з наступних  підстав.

Судом
встановлено, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,  з 07
вересня 2006 року 07 квітня 2007 року працювала
в  ЦПЗ №5 оператором зв'язку  1-го класу
у першому відділені зв'язку, про що свідчать записи в її трудовій книжці
та надані суду накази відповідача.

Як
пояснив представник відповідача  трудові
обов'язки  ОСОБА_1 були пов'язані з
товарно-матеріальними цінностями,
договір про повну матеріальну відповідність з ОСОБА_1  не укладався, гарантом виступила  її мати - ОСОБА_2

Як
вбачається  з  Акту
від 20  грудня  2006 року, складеним  в присутності
оператора ОСОБА_1, при перевірці робочого місця кіоску №2  було виявлено недостачу товарно-матеріальних
цінностей  на суму  2097,79 гривень.

З
огляду на викладені обставини суд дійшов висновку, що між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_1  виникли спірні
правовідносини, що витікають  з трудових
прав та обов'язків сторін, тому посилання
позивача на норми матеріального
права, що регулюються
цивільні  правовідносини, є
безпідставним.

Відмовляючи в задоволені даного позову,  суд виходить
з наступного.

Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники
несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При
покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду,
лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Згідно
з п. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою,
організацією відповідно до ст.1351 цього Кодексу укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання
або для інших цілей.

За
приписами наведених статей встановлені
підстави матеріальної відповідальності працівників за заподіяну шкоду -
це правопорушення, до складу якого входять: шкода, протиправність поведінки
особи, яка заподіяла шкоду, причинний зв'язок між ними, вина особи, яка
заподіяла шкоду.

Виходячи з
цього, позивач згідно з вимогами ст.60 ЦПК України повинен довести наявність
збитків і неправомірної поведінки ОСОБА_1, безпосередній причинний зв'язок між
правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування.

Натомість,
ОСОБА_1 на укладала з позивачем договір про повну матеріальну відповідальність,
й крім того на час прийняття на роботу була неповнолітня, в силу чого  згідно
ст. 1351 КЗпП України не могла  нести матеріальну відповідальність  за збереження товарно-матеріальних
цінностей.    Більш того, чинним  трудовим законодавством не передбачено
надання особами гарантій, в даному випадку ОСОБА_2, щодо виконання трудових
обов'язків неповнолітніми дітьми, в даному випадку - її донькою ОСОБА_1

Як
вбачається  з  Акту
від 20  грудня  2006 року підставою для обрахувань щодо наявності  чи відсутності товарно-матеріальних
цінностей  послужила розписка
ОСОБА_1  Будь-які  приходні та видаткові накладні, за якими б
ОСОБА_1 отримувала  товарно-матеріальні
цінності,  та здавала б  іншим особам,
не складалися.

З
огляду на викладене суд вважає доводи позивача непереконливими, оскільки наявні
в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не
підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідачки
ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_2  до
відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення
позовних вимог.

Керуючись  ст.130, 134, 1351  КЗпП України ,  ст.ст.23,541,629,816 ЦК| України, ст. ст. 10, 11, 60, 209,
212, 214-215, 218   ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ|розв'язав|:

У
позові  Українського державного
підприємства «Укрпошта» в особі Одеської дирекції Центру поштового зв'язку
№5   -
відмовити.

Рішення суду
може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області  шляхом подання заяви про його оскарження до
Приморського районного суду м. Одеси протягом десяти днів з дня його
проголошення та подання апеляційної скарги
протягом двадцяти днів  з дня
подання заяви про його оскарження.

Суддя