Справа №22ц-155/08                                                           Головуючий
Категорія : статзвіт рядок 40                                                Резнік
інстанції   - Демченко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13"
лютого 2008 року                                                                                          м.Черкаси

Колегія суддів
Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючого
:                       Бородійчука В.Г.

суддів :                                  Демченка В.А.,
Василенко Л.І.

при
секретарі:                       Шанауріній
І.О.

за
участю адвоката:              ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Уманського міськрайонного суду від 23
листопада 2007 року по справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до
приватного підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі,
внесення запису до трудової книжки та стягнення моральної шкоди , ~

встановила:

ОСОБА_3
у квітні 2007 року звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до
приватного підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі
, внесення запису до трудової книжки та стягнення моральної шкоди .

В
обґрунтування позову представник позивача вказувала, що позивач ОСОБА_2
працював у відповідача - приватного підприємця ОСОБА_4 , на посаді оператора
міні-фотолабораторії з 11.07.2006 року , відповідно до наказу №9 від 11.07.2006
року , по 17.11.2006 року.

17 листопада 2006 року
позивач був звільнений з роботи , без законних на те підстав , без видачі
наказу та трудової книжки , позивач не був допущений до роботи і обвинувачений
відповідачем у скоєнні крадіжки фотоапарату.

Зважаючи
на дані обставини , представник позивача просила внести записи про роботу до
трудової книжки з зазначенням посади та часу перебування в трудових відносинах
, стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 3475 гривень , оскільки
вона не виплачувалась відповідачем , та моральну шкоду в сумі 3000 гривень ,
так як позивачу було заподіяно моральних страждань.

Рішенням
Уманського міськрайонного суду від 23 листопада 2007 року позов задоволено
частково , вирішено стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в
сумі 213 гривень, а в іншій частині позовних вимог відмовлено .

В
апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції представник позивача
просить його скасувати в частині незадоволених вимог та ухвалити нове рішення ,
яким стягнути з відповідача 3475 гривень заборгованості по заробітній платі ,
зобов'язати відповідача завести трудову книжку та внести до неї записи про
посаду та перебування в трудових відносинах позивача , стягнути 3000 гривень
моральної шкоди , оскільки рішення суду є необгрунтованим із-за неповно
з'ясованих в ході судового розгляду обставини, що мають значення для справи.

Заслухавши
суддю-доповідача , сторони по справі, вивчивши матеріали справи та перевіривши
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції , колегія суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної скарги , скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення у справі.

Розглядаючи
спірні правовідносини , суд першої інстанції вірно визначив матеріальний закон
, який їх регулює , але не повно і всебічно дослідив та оцінив надані сторонами
докази та ухвалив рішення без дотриманням вимог матеріального права , а саме
положень ст. 24 , ст. 26-28 , ст. 48 КЗпПУ.

Відповідно
до положень ст. 11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які
беруть участь у справі.

Так ,
відповідно до позовних вимог , викладених у позовній заяві (а, с.22-23) ,
представник позивача ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача 3475 гривень
заборгованості по заробітній платі , 3000 гривень моральної шкоди та
зобов'язати відповідача належним чином внести запис до трудової книжки із
зазначенням посади та часу перебування у трудових відносинах .

Відповідно
до наданих сторонами доказів , колегією суддів встановлено , що ОСОБА_2 був
прийнятий на стажування на посаду оператора міні фотолабораторії з 11 липня
2006 року , відповідно до наказу №9 від 11 липня 2006 року , виданого приватним
підприємцем ОСОБА_4 (а.с.46г).

Згідно з
положеннями ст.24 КЗпПУ , при укладенні трудового договору громадянин
зобов'язаний подати паспорт або інший документ , що посвідчує особу , трудову
книжку. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням
власника про зарахування працівника на роботу.

Проте ,
з пояснень представника позивача та відповідача вбачається , що трудова книжка
при прийнятті на роботу не подавалась позивачем ОСОБА_2 і не вимагалась
відповідачем ОСОБА_4 При цьому , представник позивача пояснила , що для
позивача це було перше робоче місце і роботодавець зобов'язаний був її завести
та внести відповідні записи.

Відповідно
до положень ст. 48 КЗпПУ , трудова книжка є основним документом про трудову
діяльність працівника . Трудові книжки ведуться на всіх працівників , які
працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад
п*ять днів.

Працівникам
, що стають на роботу вперше , трудова книжка оформляється не пізніше п'яти
днів після прийняття на роботу .

Враховуючи
те , що відповідачем було видано наказ про прийняття на роботу позивача і
закріплено трудові відносини , а для позивача це було перше робоче місце , за
твердженням його представника , яке не було спростоване відповідачем під час
судового розгляду , відповідач зобов'язаний був виконати вимоги закону і
завести трудову книжку з занесенням до неї відомостей про прийняття на роботу ,
а , оскільки , відповідачем не було виконано вимоги положень законодавства щодо
оформлення трудової книжки та внесення до неї відомостей про роботу , - то ,
колегія суддів , задовольняючи вимоги позову в цій частині , вважає необхідним
зобов'язати відповідача внести записи до трудової книжки позивача ОСОБА_2 про
прийняття на роботу , відповідно до виданого відповідачем наказу №9 від
11.07.2006 року , а , також , виходячи зі змісту позовних вимог , які
пред'явила представник позивача у заяві, оскільки дані вимоги позовної заяви не
були враховані судом першої інстанції, належно оцінені та висвітлені у рішенні.

Відповідно
до положень ст. 26 КЗпПУ , при укладенні трудового договору може бути
обумовлене угодою сторін випробування з метою відповідності працівника роботі,
яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі
про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється
законодавство про працю , а згідно вимог ст. 27 КЗпПУ, строк випробування при
прийнятті на роботу , якщо інше не встановлено законодавством України , не може
перевищувати трьох місяців , а в окремих випадках , за погодженням з
відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести
місяців.

А ст. 28
КЗпПУ передбачає , що коли строк випробування закінчився , а працівник
продовжує працювати , то він вважається таким , що витримав випробування , і
наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних
підставах.

З огляду
на вимоги наведених положень законодавства та того , що позивач ОСОБА_2 з
моменту прийняття на роботу зі стажуванням з 11 липня 2006 року і по день
фактичної роботи 17 листопада 2006 року , перейшов після трьох місячного строку
випробування у статус працівника , до якого застосовуються загальні підстави
щодо розірвання договору, але не виявляв волевиявлення на розірвання трудового
договору , не звертався до відповідача з відповідними заявами , а відповідач до
цього часу не виявляв ініціативи щодо припинення трудових відносин з
працівником , і сторонами не було надано доказів у підтвердження припинення
трудових відносин , то колегія суддів не вбачає підстав для внесення записів у
трудову книжку позивача про підстави припинення трудових відносин , оскільки
сторони не проявили такого волевиявлення , і така вимога не заявлялась при
зверненні до суду.

Окрім
цього , доводи представника позивача , що позивач виконував роботу у
відповідача і до видачі наказу про прийняття на роботу, тобто , до 11 липня
2007 року, у вихідні дні та понад норму , нічим не доведені, а тому колегія
суддів вважає , що згідно наказу про прийняття на роботу №9 від 11.07.2006 року
, наданих платіжних відомостей про виплату заробітної плати (а.с.70-74) та її
нарахування за період з липня по листопад 2006 року , пояснень відповідача
ОСОБА_4, що є достовірними доказами у справі, - фактичним відпрацьованим
періодом позивача є період з 11 липня по 17 листопада 2006 року, той час коли
він виконував роботу і за яку нараховано відповідачем заробітну плату.

Щодо
визначення розміру заборгованості по заробітній платі позивача , то колегія суддів
приходить до висновку , що суд першої інстанції необгрунтовано стягнув тільки
заробітну плату позивача за останній місяць роботи - листопад 2006 року , а
представником позивача необгрунтовано ставиться вимога про стягнення
заборгованості по заробітній платі з часу прийняття і до часу звернення до суду
.

Так , в
обґрунтування своїх доводів про виплату заробітної плати позивачу за
відпрацьований період з липня по листопад 2006 року та відсутність
заборгованості ,

відповідач надав
суду видаткові відомості про нараховану та нібито виплачену заробітну плату
працівникам, в тому числі і позивачу ОСОБА_2

Але
вивченням наданих видаткових відомостей (а.с.70-74) встановлено , що жодна з
них не містить підписів працівників про отримані готівкові кошти у відповідній
графі відомостей , в тому числі відсутні і підписи позивача ОСОБА_2 , а
твердження відповідача ОСОБА_4 про те , що позивач і інші працівники отримували
заробітну плату своєчасно готівковими коштами від нього особисто , про що ним
ставилась відмітка у платіжних відомостях , але свої підписи працівники про
отримані готівкові кошти не ставили , оскільки в нього не було бухгалтера і
такої необхідності , колегія суддів сприймає і оцінює критично , та вважає , що
відповідачем не доведено факт виплати заробітної плати позивачу за період
фактичної роботи з липня по листопад 2006 року і дії відповідача суперечать
положенням Постанови Національного Банку України №637 від 15.12.2004 року «Про
затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в
Україні» .

Так ,
відповідно до п.3.5 , 3.8 вищеназваного Положення , у разі видачі окремим
фізичним особам готівки (у тому числі і працівникам підприємства) за видатковою
відомістю касир вимагає пред'явити паспорт , записує його , а фізична особа
розписується у видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням
одержаної суми . Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком
особам , то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи , що їх
замінюють , і розписуються у відповідній графі документа . Виплати , пов'язані
з оплатою праці , проводяться касиром підприємства за видатковими відомостями.

З
врахуванням встановленого та положень законодавства , колегія суддів приходить
до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення
заборгованості по заробітній платі та вважає необхідним задовольнити вимоги
частково , стягнувши з відповідача на користь позивача нараховані кошти
заробітної плати за період фактичної роботи з липня по листопад 2006 року,
відповідно до видаткових відомостей, в сумі 1588 гривень.

Окрім
цього , враховуючи викладене , колегія суддів приходить до висновку , що
відповідачем було порушено законні права позивача при здійсненні трудових
відносин щодо несвоєчасної виплати заробітної плати , не заведення та не
внесення записів до трудової книжки позивача, а тому , відповідно до положень
ст. 237-1 КЗпПУ , вважає, що позивачу було заподіяно моральних страждань , які
призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків , і керуючись принципом
законності, розумності та доведеності даних позовних вимог , задовольняє вимоги
про стягнення моральної шкоди частково та стягує з відповідача на користь
позивача 200 гривень моральної шкоди .

Також ,
відповідно до положень ст. 81 , 88 ЦПК України , з відповідача підлягає до стягнення
на користь держави 51 гривня судового збору з вимог про стягнення заробітної
плати , 8 гривень 50 коп.3 вимог про стягнення моральної шкоди та 30 гривень
витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи .

Враховуючи
викладене та керуючись ст. 24-28 , ст. 48 , ст. 94-95 , ст. 237-1 КЗпПУ, ст.ст.
303, 307, 309 , 313 , 314 , 315 , 319 ЦПК України, колегія суддів , -

вирішила:

Апеляційну
скаргу представника позивача ОСОБА_2 -ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення
Уманського міськрайонного суду від 23 листопада 2007 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким :

-
зобов'язати ОСОБА_4 внести записи до трудової книжки позивача ОСОБА_2 про
прийняття на роботу відповідно до наказу №9 від 11 липня 2006 року;

-
стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1588 гривень заборгованості по заробітній
платі за фактично відпрацьований період та 200 гривень моральної шкоди , а
всього 1788 гривень;

-
стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 51 гривні та 8
гривень 50 коп., а всього 59 гривень 50 коп. та 30 гривень витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в решті позовних вимог
відмовити .

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом 2-х
місяців з моменту проголошення.