Справа № 2-1113/2008 рік
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

02 грудня 2008 року Татарбунарський районний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді
Семенюк Л.А.            при
секретарі
Унгурян Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м. Татарбунари справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, НОМЕР_1 сільської Ради
Татарбунарського району про оспорювання батьківства,

В С
Т А Н О В И В:

Позивачка  звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2,
НОМЕР_1 сільської Ради Татарбунарського району про оспорювання батьківства,
посилаючись на слідуючі обставини.

Приблизно з 1998 по 2001 рік вона мешкала в АДРЕСА_1

НОМЕР_1року в неї народилась донька ОСОБА_3 однак
чоловік, від якого народилась дитина, не побажав визнати дівчинку своєю. В цей
же час, вона була знайома з ОСОБА_2 Ігорем Петровичем, відповідачем по справі,
з яким у неї були близькі дружні стосунки і він заявив, що ОСОБА_3 - це його
дитина.

НОМЕР_1 року відповідач без неї, самостійно отримав cвідоцтво про встановлення батьківства та cвідоцтво про народження дитини у виконкомі НОМЕР_1
сільської Ради Татарбунарського району Одеської області, в якому дав Марині
своє прізвище та по батькові.

Однак зазначені свідоцтва, як вважає позивачка,
видані  всупереч ч.2 ст.52 Кодекса про
шлюб та сім'ю УРСР, який діяв на той час та передбачає, що походження дитини
від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі
спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів
громадянського стану, оскільки вона ніколи не зверталась до державних органів
реєстрації актів громадянського стану - виконкому НОМЕР_1 сільської Ради
Татарбунарського району, який видав вищезазначені документи з спільною заявою з
відповідачем про встановлення батьківства її доньки ОСОБА_3

З приводу цього, на думку позивачки, видача свідоцтва про
встановлення батьківства та свідоцтва про народження, суперечать вимогам ст.203
ЦК України.

А тому, вона просить визнати ОСОБА_2 таким, що не є
батьком її доньки ОСОБА_3, НОМЕР_1року народження, та скасувати актові записи
НОМЕР_1 таНОМЕР_1 від НОМЕР_1 року, на підставі яких були видані свідоцтво про
встановлення батьківства та свідоцтво про народження в частині запису батьком
її доньки ОСОБА_2 та зобов'язати виконком НОМЕР_1 сільської Ради
Татарбунарського району видати нове свідоцтво про народження без зазначення
батьком її дитини ОСОБА_3, НОМЕР_1року народження, відповідача по справі, з
позначенням її прізвища Зіміної ОСОБА_3 Миколаївни.

В судове засідання позивачка не з'явилась, будучи
належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, справа
слухалась у її відсутність по заявленому останньою клопотанню з посиланням на
те, що в неї грудна дитина та приїхати з Дніпропетровської області на слухання
справи вона не зможе.

Відповідач
та його представник позов не визнали, надавши суду заперечення, в яких
посилаються на те, що під час спільного проживання сторін з 1999 року в
АДРЕСА_1, в них 09 листопада 2000 року народилася донька, яку назвали ОСОБА_3.
Відповідач вважає доводи позивачки про те, що батьком дівчинки є інший чоловік
безпідставними, бо вони не обгрунтовані та нічим не підтверджені. Відповідач
впевнений, що дитина є його дочкою, бо під час спільного проживання з
позивачкою, та ні з ким не спілкувалась, в неї не було в селі ні друзів, ні
знайомих, вона нікуди не виїжджала з села, а шлюб вони не могли зареєструвати
через відсутність у останньої паспорту. Отримати вказаний документ вона
спромоглась лише НОМЕР_1 року, і в цей же день вони написали до виконкому
НОМЕР_1 сільської Ради спільну заяву про встановлення батьківства, на підставі
якої було вчинено актові записи та видано свідоцтво про встановлення
батьківства та свідоцтво про народження дитини. Вказані актові записи та
спільну заяву про встановлення батьківства, позивач та його представник просили
витребувати з архіву відділу РАЦСу Татарбунарського районного управління
юстиції Одеської області.

Крім того, відповідач та його
представник просили суд звернути увагу на рішення Павлоградського міського суду
Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь
позивачки на утримання їх спільної дитини - доньки ОСОБА_3, НОМЕР_1року
народження, на підставі якого 14.02.2003 року був виданий виконавчий лист та
відкрито виконавче провадження відділом ДВС Татарбунарського районного
управління юстицї Одеської області. З того часу відповідач щомісячно сплачує
аліменти, які стягуються бухгалтерією СФГ „ІНФОРМАЦІЯ_1”, за місцем роботи
останнього, на користь позивачки на утримання їх спільної дитини, по теперішній
час, незважаючи на те, що дівчинка з червня місяця 2008 року проживає разом з
відповідачем.

Також просили звернути увагу на
те, що 14.03.2008 року та 12.05.2008 року позивачка зверталась до
Павлоградського міського суду Дніпропетровської області з позовними заявами до
відповідача про стягнення з нього аліментів відповідно до змін Закону України
„Про Державний бюджет на 2008 рік”, в яких офіційно визнає останнього батьком
їх спільної дитини.

За таких обставин, просили в
задоволенні позову відмовити.

Представник НОМЕР_1 сільської
Ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився,
із направленої до суду заяви вбачається, що вказаний орган просить розглянути
заяву у відсутність їх представника. По суті позову проінформовано, що актові
записи про народження щомісячно здаються до відділу РАЦС Татарбунарського
районного управління юстиції, отже пояснень щодо складання актового запису про
народження ОСОБА_3 надати не можуть, посадові особи діючого скликання надати
свідчень не в змозі, так як склад ради змінився.

Вислухавши пояснення та доводи відповідача та його
представника, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає
підстав для задоволення позову.

Так, із пояснень свідка ОСОБА_4. випливає, що відповідач
є його сином.  29 листопада 1999 року він
привів до їх будинку позивачку по справі в якості дружини, і з того часу вони почали
проживати однією сім'єю з позивачкою, яка крім сина, ні з ким стосунків не
мала. Зареєструвати шлюб сторони не мали змоги, так як у позивачки не було
паспорту і з якихось причин вона тривалий час не могла його отримати.

НОМЕР_1року у
сторін від сумісного проживання народилась дівчинка, яку назвали ОСОБА_3. Через
декілька місяців після народження дитини, позивачка нарешті отримала паспорт і
вони змогли зареєструвати дитину  та
написали спільну заяву  про встановлення
батьківства, як передбачалось законом. 15.06.2001 року позивачка забрала дитину
та виїхала за місцем свого народження, не пояснюючи мотивів. Згодом подала до
суду заяву про стягнення з відповідача, як батька дитини, аліментів на її
утримання. Тому, свідок вважає, що позивачка безпідставно оспорює батьківство
своєї доньки відносно його сина - відповідача по справі, бо іншого батька в
дитини ніколи не було, та й не могло бути. Зараз дівчинка проживає біля них,
добре навчається та не бажає повертатись до своєї матері.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що є сусідкою відповідача
та добре пам'ятає, як в 1999 році останній привів до свого будинку, де проживав
з батьками, позивачку ОСОБА_6 разом із її сім'єю та й почав з нею
спільно проживати. Остання ні з ким в селі більше не зустрічалась, нікуди не виїжджала,
тому, коли в неї народилась дитина, ні в кого не було сумніву, що це дочка
ОСОБА_2 Ігоря, тим більш, що дівчинка дуже схожа на свого батька. В будинку
батьків, де він зараз і живе з дитиною, дівчинка була похрещена, позивачка
ніколи не виказувала ніяких припущень щодо того, що в дитини є інший батько.
Відповідач та його батько, що є дідусем, дуже піклуються про дитину, тому
свідок вважає заяву позивачки щодо оспорювання батьківства ОСОБА_2  - безпідставною.

Свідок ОСОБА_6., яка теж є сусідкою відповідача, дала
аналогічні свідчення.

Із копії свідоцтва про встановлення батьківства (а.с.6)
вбачається, що ОСОБА_2 визнаний батьком дитини ОСОБА_3, яка народилась
НОМЕР_1року у ОСОБА_1, про що в книзі реєстрації актів про встановлення
батьківства НОМЕР_1 року зроблено запис за НОМЕР_1.

Копією вказаного актового запису про встановлення
батьківства НОМЕР_1 від НОМЕР_1 року (а.с. ) підтверджується, що на підставі
спільної заяви батьків від НОМЕР_1 року, ОСОБА_3 НОМЕР_1року народження згідно
запису акта про народженняНОМЕР_1 від НОМЕР_1 року стала ОСОБА_3  та в графі: відомості про батька значиться
ОСОБА_2, 02.08.1977 року народження. На звороті вказаного актового запису, в
графі 15 є підписи матері та батька дитини.

Із копії свідоцтва про народження НОМЕР_1(а.с.7) видно,
що батьком ОСОБА_3, НОМЕР_1року народження є ОСОБА_2 відповідно до актового
запису про народженняНОМЕР_1 від НОМЕР_1 року. Копія вказаного актового
записуНОМЕР_1 на а.с.   підтверджує
зазначені обставини, де в графі 18: підстава запису відомостей про батька
значиться: актовий запис про встановлення батьківства НОМЕР_1 від НОМЕР_1 року,
складений виконкомом НОМЕР_1 сільської ради Татарбунарського району Одеської
області.

Копією заяви про встановлення батьківства від НОМЕР_1
року (а.с. ), наданої на запит суду, підтверджується, що ОСОБА_2 визнає себе
батьком ОСОБА_3, яка народилась НОМЕР_1року у громадянки ОСОБА_1, мати дитини
підтверджує, що громадянин ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3. Сторони просили
зареєструвати встановлення батьківства і внести відомості про батька до запису
акта про народження їх дитини, вказавши по батькові за іменем батька Ігорівна,
присвоїти їй прізвище батька ОСОБА_2. Особи батька та матері дитини посвідчені
паспортами в графі 9 на звороті. Заява підписана батьком та матір'ю особисто.

Із копії дублікату виконавчого листа (а.с. ) видно, що за
рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2001
року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3,
НОМЕР_1року народження в розмірі &frac14; частини
всіх видів заробітку. Копії розпоряджень (а.с.
) та копії поштових переказів (а.с. ) свідчать про сплату відповідачем
аліментів на користь позивачки.

Копією довідки №НОМЕР_1року (а.с. ) виданої ОСОБА_2.,
підтверджується, що його донька ОСОБА_3  проживає
разом з ним за адресою: вулАДРЕСА_1з червня місяця 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.53
Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, який діяв на час вказаних правовідносин, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі,
встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю  дитини
в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

Частиною 1 ст.55 цього ж Кодексу передбачено, що якщо
батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір

дитини  провадиться
за заявою матері,  а запис про батька
дитини - за спільною заявою батька і матері дитини,  або батько записується згідно з рішенням
суду.

Частиною 1 ст.7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989
року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, передбачено, що дитина має бути
зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я
і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх
батьків і право на їх піклування.

Вказані норми Конвенції фактично співпадають з нормами
КпШС УРСР, діючого на час встановлення спірних правовідносин.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачкою не надано суду жодного доказу
щодо оспорювання батьківства її дочки ОСОБА_3 відносно батька дитини ОСОБА_2.
Доводи позивачки про те, що вона ніколи не зверталась до державних органів
реєстрації актів громадянського стану - виконкому НОМЕР_1 сільської Ради
Татарбунарського району із спільною заявою з відповідачем про встановлення
батьківства її доньки ОСОБА_3 заперечуються копіями наданих суду відділом РАЦСу
Татарбунарського районого управління юстиції документів, а саме: спільної заяви
батьків про встановлення батьківства та копіями актових записів НОМЕР_1 про
встановлення батьківства таНОМЕР_1 про народження, датованих 06 лютого 2001
року. Особу позивачки - матері дитини у вказаних документах посвідчено
паспортом НОМЕР_1, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1НОМЕР_1 року. У досліджених судом
вищезазначених заяві батьків та копії актового запису про встановлення
батьківства стоять підписи матері дитини, яка підтвердила, що батьком її дитини
є ОСОБА_2.

Крім того, суд
бере до уваги доводи свідків ОСОБА_4., ОСОБА_5 та ОСОБА_6., які пояснили суду,
що сторони до народження дитини спільно проживали та вели спільне господарство,
потім спільно виховували та утримували дитину і позивачка ніколи не виказувала
сумнівів відносно батьківства ОСОБА_2. щодо її доньки ОСОБА_3

При винесенні рішення, судом дана оцінка документам, які
надані відповідачем в підтвердження заперечень до позову, а саме: копії
виконавого листа, виданого на підставі рішення Павлоградського міського суду
Дніпропетровсьої області від 27.11.2001 року про стягнення аліментів з
відповідача на користь позивачки на утримання їх доньки ОСОБА_3 Записи у
виконавчому листі, копії розпоряджень, адресовані бухгалтерії СФГ
„ІНФОРМАЦІЯ_1”, де працює відповідач та копії поштових переказів про
відправлення аліментів позивачці свідчать про те, що відповідач належно
виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання своєї
дочки, а позивачка вимагала та отримувала ці кошти, не заперечуючи, а навпаки
доводячи, що останній є батьком дитини та забов'язаний сплачувати аліменти на
утримання своєї дитини.

Таким чином, у суду відсутні сумніви щодо батьківства
ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3, яка народилась НОМЕР_1року у позивачки по
справі. Позов останньої про оспорювання батьківства суд розцінює як виклик
відповідачу за те, що він самостійно, без її дозволу, забрав їх дитину та вивіз
за місцем свого проживання, де вона знаходиться по теперішній час, про що
свідчать надані суду довідка із НОМЕР_1 сільської Ради та характеристика із
НОМЕР_1 ЗОШ, де дівчинка навчається у першому класі та пояснення свідків.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Постановляючи
рішення про відмову в задоволенні позову, суд зважає на те, що діти мають право
на особливе піклування і допомогу, що проголошено Організацією Об'єднаних Націй
в Загальній Декларації прав людини, та виходив із принципів моралі та найкращих
інтересів дитини, захист прав якої є прерогативою та передбачений нормами
Конвенції про права дитини, закріплених в ст.19, згідно яких держави - учасниці
зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою
захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи
зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або
експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Керуючись ст.ст. 11, 58, 59, 60, 213, 215 ЦПК України,
ст.ст.53,55 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, Конвенцією про права дитини, суд,

В И
Р І Ш И В:

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, НОМЕР_1 сльської Ради татарбунарського
району Одеської області про оспорювання батьківства - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через
Татарбунарський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення
рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя                                 Семенюк