Справа №2-337/08

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2008 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого - судді САВЛУК Т.В.
при секретарі Паріста Я.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Київське міське управління юстиції про визнання права власності на спадкове майно,
ОСОБА_2 діючи від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом визнати право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/8 частину автомашини ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 за неповнолітнім ОСОБА_3, та визнати право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/8 частину автомашини ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 за неповнолітньою ОСОБА_1.
За ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 лютого 2008 року залучено у якості третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_6. (а.с.69)
19 лютого 2008 року в судовому засіданні представником позивача ОСОБА_7 Подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких позивач просить визнати визнати право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 за неповнолітнім ОСОБА_3, та визнати право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 за неповнолітньою ОСОБА_1.(а.с.97-98, 120-123)
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, за життя чоловіка померла його мати - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після її смерті залишилась квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_9 та ОСОБА_5, однак її чоловік не встиг прийняти спадщину, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, в спірній квартирі постійно проживає відповідач, вона та її діти в квартирі не прописані, оскільки строки на прийняття спадщини нею були пропущенні, вона вимушена була звертатись до суду з відповідним позовом, який був задоволений, та їй надано додатковий строк на прийняття спадщини, але не зважаючи на рішення суду, Десята Київська державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, в той же час, відповідач зі свого боку чинити перешкоди в прийнятті спадщини, не бажає з'являтись в нотаріальну контору та представляти необхідні документи, тому вирішити питання в досудовому порядку не є можливим, вважає, що відповідно до вимог цивільного законодавства, які регулюють правила спадкування її діти мають право на спадкове майно після смерті бабусі, а саме на Ѕ частину спадкового майна, до складу якого входить спірна квартира, однак з урахуванням інтересів інших спадкоємців просить визнати право власності по 1/12 частині квартири за її неповнолітніми дітьми, що є предметом позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, уточнень до позовної заяви та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні.
Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, пояснила, що він до смерті ОСОБА_9 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, перебував з нею у зареєстрованому шлюбі, за час спільного життя вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка є їх спільною сумісною власністю, після смерті дружини, він особисто та його діти не звертались із завами про прийняття спадщини, він постійно проживає в квартирі, сплачує за житлово-комунальні послуги, за його згодою в квартиру вселилась його донька ОСОБА_4 та на даний час постійно проживає в квартирі, зробила ремонт, вважає, що він фактично прийняв спадщину та вступив у володіння спадковим майном, тобто спірною квартирою, заперечує проти виділення позивачу частки у спадковому майні, оскільки позивачка та її діти мають житло, після смерті його сина ОСОБА_8, який помер АДРЕСА_1 року, між ними та позивачкою виник спір про поділ спадкового майна, яке залишилось після смерті сина, яке розподілено між ними за рішенням Деснянського районного суду міста Києва, під час розгляду даної справи між ними досягнуто домовленості, що він відмовляється від своє частки на іншу квартиру, а позивачка не претендує на спірну квартиру, однак позивачка порушила домовленість та звернулась з цим позовом до суду.
Представник відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, просить суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у письмових запереченнях та пояснень, наданих відповідачем в судовому засіданні.
Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що відповідач ОСОБА_5 Її батько, померла ОСОБА_9 - її мати, мати за життя не залишила заповіт, після її смерті, за домовленість між спадкоємцями, ніхто не звертався із заявами про прийняття спадщини, в спірній квартирі продовжував проживати відповідач, який є співвласником спірної квартири, за згодою з батьком вона особисто вселилась до цієї квартири, зробила ремонт та має намір проживати в цій квартирі постійно, заперечує проти визнання права власності на частину спірної квартири за позивачем, оскільки позивач та її діти мають інше житло, в той час як її батько має лише цю квартиру, іншого житла не має, позивачка наміру вселятись до квартири не мала, за квартиру не сплачує, всі витрати по утриманню квартири несе лише відповідач.
Третя особа ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала, пояснила, що вона є донькою відповідача, покійна ОСОБА_9 - її мати, після смерті матері, вона особисто до нотаріальної контори не зверталась, наміру приймати спадщину не мала, претендувати на цю квартиру наміру не має, вважає, що вимоги позивачки з приводу виділення частки спадкового майна на її дітей, онуків померлої, є правомірними, оскільки інтереси неповнолітніх в даному випадку мають бути захищені по закону.
Треті особи Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та Київське міське управління юстиції в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання їх уповноважених представників не повідомили.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_6, оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
ОСОБА_5 та ОСОБА_9 належала на праві приватної власності в рівних долях квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане на підставі розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації №24-169 від 15 грудня1995 року. (а.с.47-48)
ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на майно, а саме Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Зокрема, до відносин спадкування правила Цивільного кодексу України застосовуються, якщо спадщина відкрилась після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року)
У випадках відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на час її відкриття законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, прав спадкоємців за законом тощо.
Згідно до частини першої статті 524 Цивільного кодексу України ( в редакції від 01 січня 1964 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. ( ч.1 ст.529 Цивільного кодексу України)
За нормою статті 535 Цивільного кодексу України неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частина). При визначені розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.
Спадкоємцями померлої ОСОБА_9 за законом на момент відкриття спадщини були: чоловік померлої - ОСОБА_5 та діти померлої: доньки - ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також син померлої ОСОБА_8.
Згідно ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.549 ЦК УРСР).
Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.
Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Якщо спадкоємець виявив згоду прийняти спадщину, вона визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. (ст.548 Цивільного кодексу України)
Відповідно до частини першої статті 550 Цивільного кодексу України строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, спадкоємці померлої ОСОБА_9 у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, до цього часу свідоцтво про право власності на спадкове майно не видавалось.
За нормою частини першої ст.551 Цивільного кодексу УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємництва за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Відповідно до статті 551 ЦК УРСР це право померлого спадкоємця може бути здійснено його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він подовжується до трьох місяців.
ОСОБА_8, син померлої ОСОБА_9 помер АДРЕСА_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, є дітьми покійного ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про їх народження. (а.с.10)
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2007 року визначено ОСОБА_2 строк для подання нею заяви про прийняття спадщини в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 який складає два місяці з дня набрання рішенням законної сили. (а.с.14)

Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

07 червня 2007 року ОСОБА_2 звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на малолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка належала їх бабусі - ОСОБА_9.

Десята Київська державна нотаріальної контора відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про права на спадщину, мотивуючи тим, що згідно п.1 ст.1266 ЦК України, внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, тобто право спадкування за правом представлення після їх бабусі, виникло б у дітей у разі смерті їх батька ОСОБА_8 раніше своєї матері ОСОБА_9. Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_5., тобто через 16 місяців після смерті своєї матері, за цей час спадкове майно матері він не прийняв, тому видати свідоцтво про смерть не має можливості. (а.с.7)

Однак, як вбачається з матеріалів справи, підтверджується зібраними по справі доказами, суд вважає доведеним той факт, що неповнолітні діти покійного ОСОБА_8 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, є спадкоємцями по закону після померлої ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що відповідає вимогам ст.551 Цивільного кодексу УРСР.

До складу спадкового майна після померлої ОСОБА_9 входить нерухоме майно - Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

З урахуванням часток інших спадкоємців, які мають право на спадкове майно, однак в розрізі даного спору не заявляють вимог про визнання права власності на спадкове майно, а також право потенційного спадкоємця ОСОБА_4 на обов'язку частку у спадщині, суд вважає правомірним визнати за неповнолітніми спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних долях по 1/12 частині спірного майна кожному.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Київське міського управління юстиції про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст..524, ч.1 ст.529, ст.ст.535, 548, 549, 550 Цивільного кодексу України (в редакції від 01 січня 1964 року), Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 „Про практику розгляду судами України справ про спадкування, ст.ст.10, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Позов з а д о в о л ь н и т и.

Визнати за ОСОБА_3 як спадкоємцем за законом право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 20-ти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

С у д д я