Справа № 2-1549/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2008 р

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі :

Головуючого судді Матвєєвої Н.В.

При секретарі Чорномурко І.В.

З участю представника позивача – адвоката
ОСОБА_1
,

Представника відповідача
ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Каховка Херсонської області цивільну справу за позовом
ОСОБА_3
до
ОСОБА_4
про визнання права власності на частину квартири ,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, вказавши, що з березня 2002 року проживала з
ОСОБА_5
в
АДРЕСА_1
однією сім’єю, а з 02.10.2002 року вони уклали шлюб. За позовом колишньої дружини
ОСОБА_6
рішенням Новокаховского міського суду від 04.06.2002 року, за згодою відповідача, проведено розподіл квартири
АДРЕСА_1
з виплатою позивачу грошової компенсації за ? частину вказаної квартири в сумі 5 850 грн. та визнано за
ОСОБА_6
право власності на квартиру.
ОСОБА_5
будучи не працюючим, інвалідом 2 групи, вказаної суми грошових коштів не мав. Проживаючи з
ОСОБА_5
однією сім’ю вони домовилися, що вона продасть належну їй квартиру
АДРЕСА_2
, а він за рахунок отриманих від продажу квартири грошей виплатить грошову компенсацію
ОСОБА_6
в сумі 5 850 грн., після чого вона набуває право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1
, (частку колишньої дружини).

Отримавши у покупця своєї квартири
ОСОБА_7
20.07.2002 року завдаток за квартиру в сумі 5 850 грн., вона передала грошові кошти
ОСОБА_5
, які він віддав
ОСОБА_6
23.07.2002 року. В юридичній консультації їм порадили не оформлювати договір купівлі-продажу ? частини квартири, достатньо скласти заповіт на її ім’я, що
ОСОБА_5
і зробив. Тому вона вважає, що заповіт є підтвердженням домовленості та визнання права власності на ? частину квартири.

Після смерті чоловіка
ІНФОРМАЦІЯ_1
року вона дізналася, що у відповідачки є заповіт на вказану квартиру, виданий
ОСОБА_5
в 2005 році. Вважає, що
ОСОБА_5
своїм заповітом порушив її цивільне право, оскільки частина квартири була придбана в колишньої дружини за час їх сумісного проживання, тому належала їм на праві спільної сумісної власності, тому
ОСОБА_5
міг заповісти лише свою частину квартири.

Просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири за адресою :
АДРЕСА_1
.

В судовому засіданні позивачка, її представник змінили підстави позову, вказавши, що свідки підтвердили в судовому засіданні що
ОСОБА_8
вела спільне господарство з
ОСОБА_5
, тому продавши свою квартиру і виплативши борг
ОСОБА_5
, вона придбала частину квартири, в результаті чого квартира по
АДРЕСА_1
, що належала
ОСОБА_5
стала спільною сумісною власністю, де її частка складає ?.

Просила визнати квартиру, розташовану по
АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_5
та
ОСОБА_8
Визнати за нею право власності на ? частину квартири за адресою :
АДРЕСА_1
.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позову не визнали, пояснивши, що її батько за життя проживав з позивачкою, але мав свої гроші тому самостійно сплатив борг за квартиру, придбану в іншому шлюбі. Заповіт переписав на неї, бо в той час вони з
ОСОБА_8
жили не дружно. Вважає, що позов безпідставний.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04.06.2002 року визнано за
ОСОБА_5
право власності на квартиру
АДРЕСА_1
. Стягнуто з
ОСОБА_5
на користь
ОСОБА_9
вартість ? частини квартири в сумі 5 800 грн. 23.07.2002 року
ОСОБА_9
отримала від
ОСОБА_5
гроші в сумі 5 850 грн., що підтверджується розпискою. 02.08.2002 року
ОСОБА_5
склав заповіт, яким належну йому квартиру
АДРЕСА_1
заповів
ОСОБА_3

ОСОБА_5
та
ОСОБА_8
уклали шлюб 04.10.2002 року. Згідно договору купівлі-продажу від 09.10.2002 року
ОСОБА_8
продала
ОСОБА_7
квартиру
АДРЕСА_2
.
ОСОБА_5
помер
ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

ОСОБА_8
є інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням. 14 травня 2002 року
ОСОБА_5
склав заповіт, яким належну йому квартиру
АДРЕСА_1
заповів
ОСОБА_4
Потім склав заповіт на
ОСОБА_3
, 28.04.2005 року знову склав заповіт на
ОСОБА_4
-
ІНФОРМАЦІЯ_3
року народження.

З пояснень свідка
ОСОБА_9
слідує, що вона перебувала в шлюбі з
ОСОБА_5
, після розлучення вони розподілили квартиру в судовому порядку,
ОСОБА_5
погодився сплатити вартість 1/2 частини квартири, продав гараж, мотоцикл, будинок в селі, в нього були гроші.

З пояснень свідка
ОСОБА_7
слідує, що вона придбала в
ОСОБА_8
квартиру, 20.07.2002 року вона дала за квартиру завдаток в сумі 5 800 грн., з тим, щоб вона відразу могла перевезти речі в квартиру.
ОСОБА_5
їй телефонував, скаржився, що йому присудили сплачувати частину квартири. Вона порадила йому спільно проживати з
ОСОБА_8
, яка могла допомогти йому. Вони проживали як чоловік та дружина,
ОСОБА_8
доглядала
ОСОБА_5
до смерті.

З пояснень свідка
ОСОБА_10
,
ОСОБА_11
слідує, що
ОСОБА_8
сплатила гроші
ОСОБА_5
за ? частину його квартири, сумісно проживала з
ОСОБА_5
, доглядала його до смерті.

Відповідно до ст.1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до ст.22, 24 КзпШС України (що діяв на час укладення шлюбу
ОСОБА_5
та
ОСОБА_8
) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04.06.2002 року визнано за
ОСОБА_5
право власності на квартиру
АДРЕСА_1
. Шлюб між
ОСОБА_5
та
ОСОБА_8
укладено 04.10.2002 року. Тобто спірна квартира не була придбана позивачкою та
ОСОБА_5
під час шлюбу і вважається особистим майном
ОСОБА_5
Посилання позивачки на сплату компенсації за частину спірної квартири за
ОСОБА_5
як доказ придбання 1/2 частини квартири
ОСОБА_5
не заслуговує на увагу, оскільки компенсація сплачена
ОСОБА_5
до укладення шлюбу з позивачкою, між
ОСОБА_8
та
ОСОБА_5
не було укладено договору купівлі – продажу ? частини квартири,
ОСОБА_8
не складала боргової розписки про передачу грошей
ОСОБА_5
, що свідчить про відсутність між ними договірних відносин.

За життя
ОСОБА_5
було складено декілька заповітів, останнім він заповів квартиру
АДРЕСА_1

ОСОБА_4
– відповідачці по справі. Виходячи зі ст. 1234 ЦК України про те, що заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить, заповіт, складений
ОСОБА_5
на позивачку, яким він заповів їй спірну квартиру, скасований новим заповітом від 28.04.2005 року. Вказаний заповіт є чинним і не визнаний судом недійсним.

Таким чином, виходячи з позовних вимог та підстав позову, змінених в судовому засіданні позивачкою, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 1233,1234 ЦК України, 22,24 КзпШ України, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові
ОСОБА_3
до
ОСОБА_4
про визнання права власності на ? частину квартири відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Херсонської області через Новокаховський міський суд.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Н.В.Матвєєва