У Х В А Л А

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 січня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Сеніна Ю.Л.,

Суддів:              Левченка
Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук
Л.І.,  Романюка
Я.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради
про визнання права власності на нежиле приміщення,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ТОВ “Пульсар” належало нежиле приміщення в будинку
№АДРЕСА_1 у м.
Кременчуці, у березні 1996 року товариство було
ліквідоване, при цьому майно ТОВ “Пульсар” було передане засновникам, зокрема
йому - зазначене нежиле приміщення,  і з
того часу він відкрито володіє та користується приміщенням більше 10 років,
однак не має на нього правовстановлюючих документів.

Позивач просив визнати
за ним право власності на нежиле приміщення в будинку    №АДРЕСА_1 у м. Кременчуці.

Рішенням Крюківського районного
суду м. Кременчука від 12 травня 2006 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області від 11 квітня 2007 року, позов
задоволено.

У касаційній скарзі Кременчуцьке
міське об'єднання дитячо-юнацьких клубів за місцем проживання просить скасувати
ухвалені в справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив
із того, що станом на лютий 1996 року нежиле приміщення в будинку №АДРЕСА_1 у
м. Кременчуці було власністю                        ТОВ “Пульсар”, після
ліквідації товариства ліквідаційною комісією приміщення було передане ОСОБА_1,
який з 1996 року є фактично власником приміщення, заволодів нерухомим майном
добросовісно, продовжує відкрито і безперервно володіти ним, тому набуває права
власності на приміщення згідно ст. 344 ЦК України.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками суду першої інстанції, відхиливши апеляційну скаргу Кременчуцького
міського об'єднання дитячо-юнацьких клубів за місцем проживання, зазначивши при
цьому, що об'єднання не брало участі у справі, питання про його права та
обов'язки суд не вирішував.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 4 статті
344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа  чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном
- протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності
за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні
засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та
перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004
року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну
давність поширюються також на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, перебіг строку
володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю
слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року.

Суд у
порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України на зазначені положення  норм матеріального права уваги не звернув, у
достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою
нормою, що їх регулює, і задовольнив позов на
підставі ст. 344 ЦК України, не з'ясувавши наявності обставин та правових
підстав для набуття ОСОБА_1. права власності
на нерухоме майно за набувальною давністю.

Крім того, суд у достатньому
обсязі не встановив та не зазначив у рішенні осіб, які є власниками нежилого
приміщення, або володіють чи користуються ним, не з'ясував наявності й не
перевірив доказів, що підтверджують претензії позивача на приміщення та
підтверджують володіння й користування таким приміщенням саме ОСОБА_1.

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, у порушення вимог ст.ст. 303,           315 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги Кременчуцького міського об'єднання
дитячо-юнацьких клубів за місцем проживання, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Помилковим є й посилання
апеляційного суду на можливість зарахування до набувальної давності усього
строку добросовісного володіння, оскільки початок перебігу строку володіння
майном для застосування положень ст. 344 ЦК України прямо визначено пунктом 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

За таких обставин ухвалені в
справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав, передбачених                   ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а
л и л а :

Касаційну скаргу Кременчуцького
міського об'єднання дитячо-юнацьких клубів за місцем проживання задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука від 12 травня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської
області від 11 квітня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
Ю.Л.Сенін

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Я.М.Романюк