Справа 2-115-1/08
2008 року Печерський районний суд м. Києва у складі
судді Вовк С.В.
секретарі Горовій Н.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київського міського
бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, треті особи Закрите акціонерне товариство „Міжнародний
іпотечний банк”, Закрите акціонерне товариство „Страхова компанія „Веско”,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності та стягнення моральної
У грудні 2006 року позивач звернувся
до суду із зазначеним позовом до відповідачів, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
прав власності на об'єкти нерухомого майна зареєструвати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_1; та стягнути з ОСОБА_2 на його користь в якості
відшкодування моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями 1 000, 00 грн.,
посилаючись на те, що 22 вересня 2006 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено   договір    купівлі-продажу нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1. Вищезазначений
договір посвідчено приватним нотаріусом Київського
міського    нотаріального    округу
ОСОБА_6    22.09.2006р.    та зареєстровано
в реєстрі за №3494. Одночасно вказує, що на придбання квартири він отримав
кредит у ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», в забезпечення виконання якого уклав
договір іпотеки, за яким квартира передана у заставу (іпотеку) ЗАТ «Міжнародний
Іпотечний Банк». Також зазначає, що він застрахував даний об'єкт нерухомості в
ЗАТ «СК «ВЕСКО» за ризиком втрати права власності.
Крім того вказує, що 22 вересня
2006р. він звернувся з заявою до Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, з
проханням зареєструвати за ним право власності на квартиру за вищевказаною
адресою. При цьому, він повністю виконав вимоги Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом
№7/5, відповідно до п. 2 якого з метою реєстрації права власності на
квартиру до заяви були додані оригінал та завірена нотаріусом копія договору
купівлі-продажу від 22.09.2006р. Також він оплатив послуги БТІ за реєстрацію
23.10.2006р. отримав письмову
відмову БТІ в проведенні реєстрації права власності на підставі поданого
договору купівлі-продажу від 22.09.2006р. Свою відмову БТІ обґрунтовувало тим,
що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості від 22.09.2006р.,
необхідна для укладення даного договору «довідка-характеристика на об'єкти
нерухомого майна не замовлялась  та не
оплачувалась». Також БТІ у своїй відмові посилається на ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень», вказуючи на те, що подані «документи, які не відповідають
вимогам, установленим цим Законом».
З цією відмовою позивач не
погоджується, вважає її необґрунтованою та вчиненою з перевищенням встановлених
повноважень щодо прийняття такого рішення, що в результаті порушує його права
та законні інтереси щодо можливості розпоряджатися належним відповідно до
договору купівлі-продажу майном та вчиняти щодо нього будь-які інші дії (ст.
Позов обґрунтовано наступним:
Реєстрацію прав власності згідно з
п. 1.3 Положення, здійснюють комунальні підприємства бюро технічної
інвентаризації. При прийнятті рішення БТІ повинно було керуватися п. З
вказаного Положення, яким встановлено порядок розгляду заяви та обсяг
повноважень БТІ. Однак всупереч йому перебрав на себе перевірку нотаріально
посвідченої угоди, чим перевищив свої повноваження, які встановлюють таке право
перевірки угод лише відносно таких, що не посвідчені нотаріально.
Довідка-характеристика яка стала
перепоною для реєстрації права власності, взагалі не входить до комплекту
документів, що подається для аналізу та прийняття рішення БТІ. Вона вимагається
нотаріусом при укладанні договору купівлі-продажу нерухомості і знаходиться в
межах повноважень і відповідальності нотаріуса, який посвідчує правочин.
Таким чином, вирішуючи питання про
відмову у реєстрації права власності на квартиру БТІ фактично вийшло за межі
своїх повноважень, чим порушило, в тому числі ч.2 ст.  19 Конституції України  про те, що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами
Відповідно до п. 2.2. Інструкції
«Про порядок видачі довідок-характеристик на об'єкти нерухомого майна, що
знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро
технічної інвентаризації», затвердженої Державним комітетом України по
житлово-комунальному господарству від 30 квітня 1996 p. N 35. довідка-характеристика видається на замовлення власника нерухомого
майна або за його дорученням на підставі матеріалів інвентаризаційної справи з
урахуванням всіх змін, виявлених при обстеженні об'єкта нерухомості, а також
даних про його державну реєстрацію в бюро технічної інвентаризації. Отже,
отримання довідки БТІ для продажу квартири покладається на продавця.
Також обґрунтований тим, що
відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» відмова в державній реєстрації прав із
підстав, яку навів відповідач   начебто
не позбавляє його права повторно звернутися із заявою за умови усунення підстав
для відмови у державній реєстрації прав. Проте скористатися передбаченим правом
повторної подачі фактично неможливо. В укладеному договорі купівлі-продажу
квартири згадана та сама довідка-характеристика, яка стала підставою для
відмови у реєстрації права власності. Це означає, що для повторної подачі
документів для реєстрації права власності на квартиру необхідно переукласти
договір купівлі-продажу квартири. Більш того, така необхідність може призвести
до непередбачуваних для нього як законного набувача наслідків та значних
матеріальних витрат. Він також може припустити можливість ініціативи з
боку продавця щодо перегляду умов продажу з урахуванням ситуації, в яку
поставлений не із своєї вини.
Крім того, він виходить з того, що договір купівлі-продажу від
22.09.2006р.. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №3494 квартири є
дійсним відповідно до ст. 204, 657 ЦК України, і підстав для визнання його
недійсним на сьогодні не існує, зокрема, з підстави, що зазначена БТІ в якості
відмови в реєстрації його права власності. За придбання квартири він сплатив
продавцю повну ціну, продавець виїхав із квартири, а він вступив у фактичне
володіння квартирою і розпочав проведення ремонту. Таким чином. відносини
приватної власності, а саме перехід права власності до нього були поставлені у
залежність від реєстрації цього права в установі, наділеній владними
Виходячи з вищевикладеного, вважає
відмову відповідача в реєстрації права власності необґрунтованою та такою, що
порушує його права як власника нерухомого майна, а саме відмова в реєстрації
права власності позбавила його можливості самостійно вирішувати фактичну долю
квартири, тобто на власний розсуд розпоряджатися належним йому відповідно до
договору купівлі-продажу майном та вчиняти щодо нього будь-які інші дії (ст.
При цьому вважає, що діями ОСОБА_2
йому завдано моральну шкоду, оскільки саме з його вини, через те, що ним не
було витримані відповідні норми Положення щодо отримання довідки-характеристики
у встановленому законодавством порядку, він вимушено позбавлений усіх
повноважень як власник квартири,
відчуває постійну тривогу за своє подальше майбутнє,  змушений докладати значних зусиль для захисту
своїх прав. Моральну шкоду, що йому спричинено діями Відповідача ОСОБА_2 він
Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 01 березня 2007 року визнано за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1; зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєструвати право
власності на квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_1; в частині відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 10.09.2007 року вказане рішення скасовано, а справа направлена на новий
розгляд в той же суд іншим складом суду.

Представник позивача позов підтримав
та просить його задовольнити посилаючись на викладені в ньому обставини.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, повідомлений в порядку передбаченим ч.9 ст. 74 ЦПК України.

Справа вирішується в заочному
порядку, оскільки такий порядок вирішення справи не заперечується представником
позивача та з цього приводу судом винесена ухвала.

Представники ЗАТ „Міжнародний
іпотечний банк” та ЗАТ „Страхова компанія „Веско” просять позов задовольнити.

ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 просять відмовити в задоволенні позовних  вимог.

Суд вислухавши пояснення учасників
судового процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до
наступного.

Судом встановлено, що 22 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено   договір    купівлі-продажу нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1. Вищезазначений
договір посвідчено приватним нотаріусом Київського
міського    нотаріального    округу
ОСОБА_6    22.09.2006р.    та зареєстровано
в реєстрі за №3494.

Позов направлений на визнання права
власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_1; та зобов'язання КМБТІтРПВнОНМ
зареєструвати за позивачем право власності на цю квартиру.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Також судом встановлено, що рішенням
Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2007 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, КП «Київське міське
бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна», треті особи приватний нотаріус Київського нотаріального
округу ОСОБА_7,  приватний нотаріус
Київського нотаріального округу ОСОБА_8, приватний нотаріус Київського
нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Київського нотаріального округу
ОСОБА_6, ЗАТ «Страхова компанія «ВЕСКО», ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» про
визнання недійсними договорів купівлі-продаж, визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 21 квітня 2006 року між ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_10, з одного боку, інтереси яких представляв ОСОБА_4, і ОСОБА_2,
з другого боку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, і зареєстрований у реєстрі за №2571; визнаний
недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 22 вересня 2006
року між ОСОБА_2, з одного боку, і ОСОБА_1, з другого боку, посвідчений
приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, і
зареєстрований у реєстрі за № 3494.

Правовідносини сторін випливають з
цивільного права.

Відповідно до ЦК України, суд може захистити
цивільне право або інтерес у будь-який спосіб, що встановлений договором або
законом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
передбачено, що захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, у
такий спосіб, як визнання права.

Загальні вимоги, дотримання яких є
необхідним для чинності правочину, викладені в ст. 203 ЦК України.

Згідно з правилом встановленим ст.
204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не
встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Отже враховуючи сукупність вище
викладеного, суд приходить до висновку, щодо відсутності правових підстав для
визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем, в зв'язку з
визнанням судом спірного договору недійсним.

У відповідності до ч.1 ст. 210 ЦК України,
правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом.
Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно
із ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного
майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Аналізуючи зміст останнє зазначених
норм, суд приходить до висновку, що цивільні права і обов'язки у сторін такого
правочину можуть виникати тільки з моменту його реєстрації.

Проте вимога про зобов'язання щодо
реєстрації спірного правочину не може бути судом задоволена, оскільки недійсний
правочин не створює юридичних наслідків.

За таких
обставин позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

За
загальним правилом немайнова шкода завдана особі іншою особою відшкодовується
винною особою, за наявності вини.

Оскільки
у спірних відносинах вини відповідача судом не встановлено, вимога про
відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

На
підставі викладеного,  керуючись ст.ст.
3, 10, 11, 60, 61, 209 , 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

Позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київського міського бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, треті особи Закрите
акціонерне товариство „Міжнародний іпотечний банк”, Закрите акціонерне
товариство „Страхова компанія „Веско”, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності та стягнення моральної шкоди - залишити бе задоволення.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський
районний суд м. Києва.

Заочне рішення
може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: