Справа № 22-ц-315/2008
Головуючий у першій інстанції - карапута л.в.
Категорія - цивільна
Доповідач - шарапова
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді

Страшного
М.М.

суддів:

шарапової
о.л., Губар В.С.

при секретарі:

сетченко
н.м.,

за участю:

ОСОБА_1, ОСОБА_5., ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ
„Комбінат громадського харчування „Новий Чернігів - ХХІ” на рішення
Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 грудня 2007 року у справі за
позовом ТОВ „Комбінат громадського харчування „Новий Чернігів - ХХІ” до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди ,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ТОВ „Комбінат громадського харчування „Новий Чернігів
- ХХІ” просить  оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 грудня 2007 року в
задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що Переліком посад і робіт, які
заміщаються або виконуються працівниками, з яким підприємством, установою,
організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для
збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи застосування в процесі
виробництва, затвердженим постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від
28.12.77 року № 447/24, передбачений такий вид робіт, як роботи, пов”язані
з  продажем (видачею) товарів
(продукції), їх підготовки до продажу, незалежно від їх форм торгівлі та
профілю підприємства.  Згідно посадової
інструкції бармена, яку підписав ОСОБА_1передбачено, що на барменів покладені
обов”язки з продажу товарів і їх підготовки до продажу, а тому  з ним було укладено договір про повну
матеріальну відповідальність.  Вказують
на те, що в договорі про повну матеріальну відповідальність не вказана дата
його укладення, але вказаний договір був укладений при прийнятті ОСОБА_1 на
роботу, тобто 04 вересня 2006 року. Судом першої інстанції не було враховано,
що у разі відсутності підстав для
відшкодування шкоди у повному обсязі, відповідно до п.21 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.92 року „Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками” на ОСОБА_1 мала бути покладена обмежена
матеріальна відповідальність. Судом не було дано належної оцінки  акту результатів зняття залишків товарів та
тари від 06.04.2007 р., пояснювальним запискам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 які
підтверджують факт недостачі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без зміни виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ОСОБА_1перебував з ТОВ „Комбінат громадського
харчування „ Новий Чернігів - ХХІ”  в
трудових відносинах з 20 квітня 2005 року по 10 липня 2006 року та з 04 вересня
2006 року по 24 квітня 2007 року, працював
барменом. Між сторонами без визначення дати підписання, був укладений
Типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно п.
3 укладеного договору у випадку не забезпечення з вини працівника збереження
довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної
підприємству, організації, установі і її відшкодування провадиться у
відповідності з діючим законодавством. Згідно з актом результатів зняття
залишків товарів і тари від 06.04.2007 р. виявлено нестачу товарно-матеріальних
цінностей на суму  2579 грн. 34 коп.

За змістом  п.1 ст.134 КЗпП України
працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди,
заподіяної з їх вини підприємству, у випадках, коли між працівником і
підприємством відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих
йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну
відповідальність може бути укладено підприємством з працівниками, які займають
посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою,
продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей.

Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.77 року №
447/24 затверджений Переліком посад і робіт, які заміщаються або виконуються
працівниками, з яким підприємством, установою, організацією можуть укладатися
письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення
збереження цінностей, переданих їм для збереження, обробки, продажу (відпуску),
перевезення чи застосування в процесі виробництва.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, щоОСОБА_1.,
за займаною посадою і виконуваною роботою, не належав до категорії працівників,
з якими підприємство може укласти письмовий договір про повну матеріальну
відповідальність,  укладений між
сторонами договір не містить дати укладання, а
в ході розгляду справи не надано доказів щодо  визначення розміру шкоди, заподіяної
відповідачем.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який
відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи.

Доводи апелянта про те, що робота відповідача була пов”язана з
продажем  товарів та їх підготовкою до
продажу, а тому  з ним було укладено
договір про повну матеріальну відповідальність, апеляційний суд вважає
безпідставними, оскількиОСОБА_1.,  за
займаною посадою і виконуваною роботою, не належав до відповідної категорії
працівників. Посилання апелянтів на те, що договір про повну матеріальну
відповідальність був укладений при прийнятті позивача на роботу, тобто 04
вересня 2006 року, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки
ОСОБА_1перебував з відповідачем в трудових відносинах з 20.04.05 року по
10.07.06 року та з 04.09.06 року по 24.04.07 року. Доводи апелянта про те,
що  у разі відсутності підстав для  відшкодування шкоди у повному обсязі, на
ОСОБА_1 мала бути покладена обмежена матеріальна відповідальність, апеляційний
суд вважає безпідставними, оскільки з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України,
справа була розглянута судом першої інстанції в межах заявлених вимог та на
підставі наданих доказів. Посилання апелянта
на те, що не було дано належної оцінки
акту результатів зняття залишків товарів та тари від 06.04.2007 р.,
пояснювальним запискам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 які підтверджують факт
недостачі, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки  у вказаному акті від 06.04.07 року сума нестачі
становить 2579 грн. 34 коп., в матеріалах справи відсутні належні докази, які б
свідчили про відшкодування іншими працівниками заподіяної шкоди. Крім того, в
ході апеляційного розгляду справи встановлено, що передача товарно-матеріальних
цінностей між працівниками по закінченню зміни не проводилася, тобто відсутні
належні докази щодо розміру заподіяної відповідачем шкоди.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.  209, 218, 303, 308,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ТОВ „Комбінат громадського харчування „Новий Чернігів
- ХХІ”  - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 грудня 2007 року - залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до
Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:                                              Судді: