У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада  2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                    Григор'євої
Л.І.,

суддів:                                 Балюка М.І.,                     Данчука В.Г.,

Барсукової В.М.,
Косенка В.Й., -

розглянувши
в судовому засіданні цивільну справу за позовом Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по
безробіттю за касаційною скаргою  ОСОБА_1
на рішення апеляційного суду Київської області від 20 червня 2008 року,

встановила:

У серпні 2007 року позивач звернувся до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи вимоги тим, що проведеною перевіркою додержання вимог Закону
України “Про зайнятість населення” та Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок
безробіття” було встановлено, що з 15 лютого 2002 року ОСОБА_1 була
зареєстрована в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості  як така, що шукає роботу. Зазначав, що 22
лютого 2002 року їй надано статус безробітної та встановлено допомогу по
безробіттю відповідно до вищевказаних законів. Оскільки 29 березня 2002 року
ОСОБА_1 влаштувалася на роботу на приватне підприємство “Інтайл”, з якого
звільнилася за власним бажанням   29   листопада
2002 року. одержана
відповідачкою одноразова допомога по безробіттю в сумі 864 грн. 30 коп.
повинна бути повернута. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з
ОСОБА_1 864 грн. 30 коп.

Рішенням   Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2008 року в задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 червня 2008 року
рішення міськрайонного суду скасовано. Позов Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості до ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості 823 грн. 31 коп. незаконно
одержаної допомоги по безробіттю.

У поданій до Верховного Суду України касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення апеляційного суду  та  залишити в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права
та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), який визначив повноваження адміністративних судів
щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до
адміністративних судів  і порядок
здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного
судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 4 цього Кодексу
визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних
судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень.

Суб'єктом владних повноважень, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу,
є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій
на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справі встановлено, що спір виник за зверненням Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості з приводу стягнення незаконно одержаної
допомоги по безробіттю, виплата якої передбачена Законом України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”.

Таким  чином,  виходячи з положень ч. 12 ст. 2, ст. 3, ч. 2
ст. 4, п. 4. ч. 1 ст. 17 КАС України зазначений спір, який виник за зверненням
суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових правовідносин,
відноситься до адміністративної юрисдикції, а тому його розгляд повинен був
здійснюватися в порядку, передбаченому нормами КАС України.

Утім  суди  прийняли
до   свого   розгляду
та  розглянули  справу
після  1 вересня 2005 року (після
набрання чинності КАС України) за правилами, встановленими Цивільним
процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Таким чином, суди дійшли неправильного висновку про наявність
цивільно-правового спору й помилково розглянули вимоги Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості за правилами ЦПК України.

Ураховуючи, що порушення норм процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи, допустили як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, судові
рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.
1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 333, 336, 340, 345
ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення   Білоцерківського   міськрайонного суду Київської області від
14   березня   2008
року  та  рішення апеляційного суду Київської області від
20 червня 2008 року скасувати.

Провадження в цивільній справі за позовом Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по
безробіттю закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Л.І. Григор'єва

Судді:
М.І. Балюк

В.М.
Барсукова

В.Г.
Данчук

В.Й.
Косенко