Справа №2-1000
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Ущаповській А.О.

за участю: позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про визнання права власності на земельну ділянку, суд,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2008 року до Василівського районного суду звернулася
ОСОБА_1
з позовом до
ОСОБА_2
У позовній заяві зазначено, що 23 січня 2002 року між сторонами було укладено договір обміну, в результаті якого позивач та відповідач обміняли належні їм житлові будинки. Внаслідок обміну у власність
ОСОБА_1
перейшов жилий будинок
АДРЕСА_1
. Позивач вирішила продати належне їй домоволодіння і дізналася, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться домоволодіння, їй не належить. Вимоги позивача переоформити земельну ділянку, відповідач залишила поза увагою і без задоволення. У відповідності до ч.1 ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України,
ОСОБА_1
просить суд визнати за нею право власності за земельну ділянку розміром 0.20 га., розташовану у
АДРЕСА_1
, яка призначена для обслуговування розташованого на ній житлового будинку і господарських споруд, придбаних позивачем за договором міни.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1
свій позов підтримала та просить задовольнити за підставами, що викладені у письмовій формі. Крім того суду пояснила, що з приводу переоформлення земельної ділянки вона не зверталася до
ОСОБА_2
, постільки остання після укладення правочину виїхала за межі Запорізької області.

Відповідач
ОСОБА_2
у судові засідання не з’явилася. У дане судове засідання відповідач була викликана через оголошення у газеті «Запорізька правда». Суд вважає необхідним слухати справу та ухвалити заочне рішення, постільки у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивача, давши оцінку їм у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно договору обміну від 23 січня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Жук Л.М., реєстровий номер
НОМЕР_1
(далі – Договір),
ОСОБА_1
обміняла жилий будинок №1, що знаходиться у
АДРЕСА_2
, що знаходиться у
АДРЕСА_1
та належить
ОСОБА_2

Внаслідок обміну у власність
ОСОБА_1
перейшов жилий будинок
АДРЕСА_2
(далі – Будинок).

Однак позивач не набула права власності на земельну ділянку, на якій розташований Будинок. Відповідач
ОСОБА_2
не укладала і не могла укласти жодну з цивільно-правових угод щодо даної земельної ділянки або її частини, постільки згідно Державного акту на право приватної власності на землю, від 06 червня 1994 року, виданого на підставі рішення виконкому Балківської сільської ради від 25 січня 1994 року за №1, земельна ділянка площею 0.20 га., призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у
АДРЕСА_1
передана у власність
ОСОБА_3
Таким чином, відповідач не є власником земельної ділянки для обслуговування розташованого на ній житлового будинку і господарських споруд.

Посилання позивач на ст.377 ЦК України є необґрунтованим, постільки застосування даної статті є припустимим у випадках, коли земельні відносини, на регулювання яких спрямована дія норм ЦК, не врегульовані актами земельного законодавства.

Відносини, пов’язані із виникненням прав на земельну ділянку у зв’язку із виникненням прав на будівлі і споруди, що на ній знаходяться, врегульовані ст.120 ЗК України. Стаття 120 ЗК України закріплює самостійні правові режими земельної власності і власності на розташовані на земельній ділянці об’єкти нерухомості, тому перехід права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна не тягне за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля (споруда). Перехід права власності на землю вимагає окремого договірно-правового регулювання шляхом укладення відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі (споруди).

Позивач та відповідач не укладали цивільно-правову угоду щодо земельної ділянки на якій розташовано Будинок, тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, ст.ст.10,60,88,209,210,212,226,227 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову

ОСОБА_1
до
ОСОБА_2
про визнання права власності на земельну ділянку.

Копію заочного рішення направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Повне рішення складено 02 листопада 2008 року.

Суддя М.А. Носик