Справа № 2-978/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2008 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Яровенко Н.О.

при секретарі Лиснко М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання права власності на самочинно переплановану квартиру,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на самочинно переплановану квартиру посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,40 м2, житловою 20,00 м2. Квартира виявилась непридатною для проживання сім`єю в зв`язку з тим, що планування квартири не дозволяло використовувати її належним чином, саме планування квартири не подобається ні позивачці, ні членам її родини, площа квартири також не задовольняла позивачку, в зв`язку з чим нею було прийнято рішення провести ремонт та перепланування вказаної квартири, в результаті чого, площа квартири збільшилася до 98,9 м2, проти 49,40 м2. В процесі проведення ремонту та перепланування квартири, які проводилися у 2006-2007 року, за межі квартири позивачка не виходила, несучі стіни не зачіпала, тому не порушила санітарно-технічної вимоги та правила експлуатації вказаного приміщення. В результаті проведеного ремонту та перепланування квартири змінились технічні показники помешкань квартири, але несучі стіни залишились не пошкодженими, все інше перепланування не є самочинним, однак в зв`язку зі зміною технічних характеристик помешкань квартири у позивачки виникла необхідність в отриманні нового правовстановлюючого документу, взамін старого. Позивачка зверталась з усним запитом до Дніпровської РДА з приводу ведення вказаної квартири в експлуатацію і отримала такі ж усні роз`яснення, що введення в експлуатацію матиме місце тільки після того, як судом буде встановлено право власності на вказану переплановану квартиру. Крім того позивачці роз`яснили, що звернення до суду є єдиним можливим способом закріплення за мною права власності на самовільно переплановану квартиру, так як роботи по переплануванню вказаного об`єкта вже виконані і вона не зможе отримати дозвільних документів на виконання цих робіт і тільки після закріплення судом права власності на переплановану квартиру вона зможе подати документи на ведення вказаної квартири в експлуатацію. Тому вона звернулась до суду з позовом і просить суд визнати за нею право власності на самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 98,9 м2.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та проти задоволення не заперечував.

Відповідно до частини 4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174, 175 цього Кодексу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 49,40 м 2, жилою площею 20,00 м2, в Дніпровському районі м. Києва, що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.12.2006 року (а.с.10-120). Договором від 19.12.2006 року було змінено інвестора в інвестиційному договорі з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (а.с.13).

В судовому засіданні встановлено, що на протязі 2006-2007 років позивачка виконала роботи по переплануванню належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 . В процесі проведення ремонту та перепланування квартири, за межі квартири позивачка не виходила, несучі стіни не зачіпала, тому не порушила санітарно-технічні вимоги та правила експлуатації вказаного приміщення.

Перепланування квартири відбувалось у відповідності до робочого проекту, розробленого ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Житлобудпроект» (а.с.19-36), замовником проекту перепланування квартири з надбудовою є колишній власник ОСОБА_2 , який і розпочав роботи по переплануванню квартири і здійсненню надбудови.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Також ч.2 ст.383 ЦК України передбачає, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому у користування як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім цього, відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлене договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає є моменту завершення будівництва.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій було здійснено самочинно перепланування, яке не суперечить встановленим будівельним, санітарним, пожежним вимогам, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_3 право власності на самочинно переплановану квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.317, 319, 331, 383 ЦК України, ст.ст. 10, 58, 84, 131, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, , суд

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної державної адміністрації про визнання права власності на самочинно переплановану квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самовільно переплановану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 98,9 м2.

До суду може бути подана заява про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя