Справа
№ 2- 18 /08 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р
А Ї Н И

22 січня 2008 року                                             Лебединський
районний суд

Сумської області

В складі: головуючого - судді Гура
А.О.

при секретарі - Ткаченко Я.О.

з участю позивача ОСОБА_1.

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у
судовому засіданні в місті Лебедин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до
відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.07.2007 року між ним та
Лебединською міською радою був укладений договір оренди землі на 30 га для
сінокосу, цього ж дня був складений акт прийому-передачі земельної ділянки.
Відповідачка, порушуючи його права по договору оренди землі, випасаючи свою
худобу на його землі , спричинила йому матеріальної шкоди в розмірі 5 000
(п'ять тисяч) грн. Тому він  просить суд
стягнути саме  цю суму  матеріальної
шкоди.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні
вимоги і пояснив, що внаслідок неправомірних дій відповідачки, він не отримав
сіна на суму 5000 грн. з розрахунку, що з кожного з 30,0 га земельної ділянки
він повинен був отримати по 2 тонни сіна, а одна тонна сіна коштує 300 грн.,
шляхом округлення він зменшив суму завданої йому шкоди до 5000 грн.

Відповідачка та її представник в судовому  засіданні не визнали позовні вимоги і
пояснили, що земельна ділянка позивачу була надана в оренду для користування, і
позивач не міг розпоряджатися нею, крім того, вказаний договір не був
зареєстрований в установленому порядку в органах державного земельного
кадастру, тому ніякого права розпорядження земельної ділянки вона не
порушувала, так як він не являється власником даної землі. Відшкодовувати
збитки вона йому не обіцяла, так як її худоба не випасалася на даній земельній
ділянці і ніякої матеріальної шкоди вона йому не спричинила.

Вислухавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи
та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню зі слідуючих підстав:

Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин,
які регулюються ст.22, 792, 1166 ЦК України та п. 1 - 5 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про Порядок визначення та
відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам».

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1
відповідно до рішення п'ятнадцятої сесії п'ятого скликання Лебединської міської
ради від 25 червня 2007 року «Про надання земельних ділянок в оренду» та
договору оренди землі від 16.07.2007 року надано в строкове платне користування
земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на
території Лебединської міської ради поблизу с. Куданівка Лебединського району
Сумської області для сінокосіння та випасання худоби в розмірі 30,0 га  терміном на 6 (шість) місяців. Вказана
ділянка була визначена в натурі ( на місцевості ) та погоджені її межі, які
частково збігаються з природними рубежами та умовними лініями, що стверджується
актом прийому-передачі від 16.07.2007 року
( а.с. 13), договір оренди був зареєстрований в управлінні земельних
ресурсів під №1.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що
він, як представник міського управління земельних ресурсів, виїжджав на луг
поблизу с. Куданівка Лебединського району за заявою ОСОБА_1. по факту
пошкодження сінокосу коровами на орендованій ним земельній ділянці. При огляді
на місці було встановлено, що приблизно &frac14; частина наданої йому земельної ділянки витолочена, але
конкретно площу, пошкоджену худобою не виміряли. Земельна ділянка межовими
знаками не виділялася, оскільки вона обмежувалась природними орієнтирами, якими
є лісосмуги та саги, а від земель КСП ім.. Мічуріна вона відділена ораним
лугом, що і підтвердили допитані судом свідки: ОСОБА_5 та  ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_7., завідуючий міським управлінням земельних
ресурсів, пояснив, що влітку 2007 року він виїжджав для визначення в натурі (
на місцевості)  земельної ділянки, яка
згідно договору оренди була виділена ОСОБА_1, але межі встановлювались візуально,
ними служили природні рубежі: саги та водойми. З лівого боку від земель,
переданих у користування ОСОБА_1, знаходиться дорога, а з іншого - землі
Калюжненської сільської ради. Свідок також пояснив, що всі необхідні документи
для використання земельної ділянки на підставі договору оренди позивачем
виготовлені, орендна плата сплачена, а додаткової реєстрації вказаного договору
оренди не потрібно, оскільки державній реєстрації підлягають договори на право
користування нерухомим майном строком більше ніж на один рік, а позивачем
укладений договір строком на 6 місяців.

Свідок ОСОБА_8, пояснив що йому було відомо, де саме знаходиться  орендована позивачем земельна ділянка зі слів
ОСОБА_1., ОСОБА_9, та попереджень начальника земельних ресурсів ОСОБА_7. Тому з
осені 2007 року він не ганяв корів на орендовані ОСОБА_1 землі, але це могли
робити його пастухи, оскільки вони про це не знали. Він також підтвердив, що
його дружина має в оренді 150 голів ВРХ, які випасались на території усього
лугу поблизу с. Куданівка.

Допитаний  в судовому засіданні
свідок ОСОБА_10 пояснив, що влітку, в період другого укосу, він бачив, як на
землі, що орендував ОСОБА_1, випасалась худоба ОСОБА_2, всього на його думку
було витолочено приблизно 2 га площі пасовища.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що влітку постійно їздив через луг поблизу с.
Куданівка і бачив, що по правій стороні від дороги випасалась худоба більш ніж
100 голів. Йому також відомо, що ця земельна ділянка виділена ОСОБА_1, по лівій
стороні дороги - ділянки СТОВ «Відродження», з іншої сторони - СТОВ ім.
Мічуріна, хоч межових знаків він не бачив. Він також ствердив, що на його думку
процентів 70% землі ОСОБА_1 було витолочено.

Свідок ОСОБА_12 теж ствердив факт випасання худоби на лузі, що орендував
ОСОБА_1, однак визначив витолочену площу розміром 7 га.

З оглянутого в судовому засіданні висновку ст. дільничного інспектора
Лебединського МРВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_14. по заяві ОСОБА_1.
від 02.09.2007 року вбачається, що при проведенні перевірки заяви було встановлено,
що ОСОБА_1 орендує земельну ділянку площею 30 га на лузі поблизу с. Куданівка
Лебединського району з метою заготовки сіна, але внаслідок випасання на цій
ділянці худоби, яка належить ОСОБА_2, йому завдана матеріальна шкода. З
протоколу огляду місця пригоди від 03.09.2007 року вбачається, що комісією в
складі представника управління земельних ресурсів - ОСОБА_4., ДІМ Лебединського
МРВ  ОСОБА_14. та понятих ОСОБА_10 та
ОСОБА_12 встановлено, що на частині орендованої ОСОБА_1 земельної ділянки
площею 19 га трава скошена, а на решті ділянки трава відсутня із-за
випасання  худобою, на момент складення
протоколу на орендованійОСОБА_1 земельній ділянці випасалась худоба, що
належить ОСОБА_2 Будь-яких меж, огорожі чи поміток на лузі немає. Допитаний при
перевірці чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_8 пояснив, що він дійсно випасає худобу на
лузі поблизу  с. Куданівка, але так як на
лузі ніяких меж чи інших поміток не встановлено, він не знає, де саме
знаходиться земля, яку орендує ОСОБА_1 З цих підстав перевірка заяви ОСОБА_1.
припинена.

З довідки № 188 від 19.09.2007 року, виданої сільськогосподарським
товариством з обмеженою відповідальністю «Промінь» с. Михайлівка Лебединського
району  та довідки №159 від 18.09.2007
року, виданої  ТОВ «Будильське»  ( а.с. 14.15), вбачається, що вартість
реалізації 1 тони сіна складає 300 грн.

З довідки,
виданої ПП «ОСОБА_13» від 03.09.2007 року, вбачається, що вихід сіна складає
дві тони з 1 га. Загальна вартість реалізації 1 тонни сіна складає триста
гривень.

Згідно п.1 та п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року
№ 284 «Про Порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі та землекористувачам», власникам землі та
землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням та тимчасовим
заняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання,
погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних
ділянок або приведенням їх в непридатний для використання стан  та неодержанням доходів у зв'язку з
тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими,
районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад. Відшкодуванню підлягають збитки власників замелі і
землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо
вони обгрунтовані.

З пункту
«д» ст.4 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» вбачається, що обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України,
а саме право користування нерухомим майном
строком більш як один рік.

Проаналізувавши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що
земельна ділянка, що була надана в оренду ОСОБА_1, виділялась в натурі, що
стверджується технічною документацією, планом земельної ділянки, викопіюванням,
а також показами допитаних у судовому засіданні свідків, і відповідно пункту «д» ст.4 Закону України « Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» додатковій державній реєстрації
не підлягає, тому суд не може погодитися із запереченнями представника
відповідача про те, що він не є користувачем вищезазначеної земельної ділянки,
оскільки вона не виділялась межовими знаками і не зареєстрована у державному
земельному кадастрі.

Також суд на підставі показів допитаних свідків: ОСОБА_7., ОСОБА_4.,
ОСОБА_14., ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 встановив факт
випасу худоби, орендованої приватним підприємцем ОСОБА_2 на земельній ділянці,
переданій в оренду ОСОБА_1, що розташована на лузі поблизу с. Куданівка, але в
судовому засіданні не встановлено, що ці факти мали місце після виділення
земельної ділянки в натурі і не доказана площа пасовища, витолочена худобою та
розмір заподіяної шкоди, оскільки всі свідки називають різну площу, яка була
витолочена, а фактичний вимір її не робився.

У відповідності до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів для обґрунтування
саме такого розміру заподіяної йому матеріальної шкоди, яка є предметом
розгляду даної справи.

У відповідності зі ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене
рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З договору про надання правової допомоги від 22.10.2007 року ( а.с.22, 23)
та актів приймання-передачі виконаних робіт від 25.10.2007р., 23.11.2007р.,
22.11.2007р., 26.10.2007р. та 08.11.2007 р. та квитанцій до них ( а.с. 24,
48-53) вбачається, що позивачкою сплачено 900 грн.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 10, 15, 58-60,  209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 22, 792,
1166 ЦК України, п. 1 - 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам», -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в
розмірі 5000 гривень відмовити у зв'язку з недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею та документально
підтверджені  судові витрати, пов'язані з
розглядом даної справи в розмірі 900 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду
Сумської області через Лебединський райсуд шляхом подачі в 10-ти денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20-ти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції, або в порядку  ч. 4 ст.
295  ЦПК України.

Суддя

Лебединського райсуду                                                   А.О.
Гура