Справа №2-332/08р.
25 січня  2008року Печерський районний суд м. Києва
в складі: головуючого -судді                                Цокол Л.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2,
за участі третьої особи  приватного
нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3про визнання  договору дарування недійсним та визнання
права власності на квартиру,
Позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду
просить визнати договір дарування АДРЕСА_1недійсним та визнати за ним право
власності на зазначений об»єкт нерухомості. Позовні вимоги ґрунтуються на тому,
що позивач людина похилого віку , проживав один і потребував сторонньої
допомоги, періодами хворів. Відповідач ОСОБА_2.
запропонував йому свій догляд, на що позивач погодився  з умовою, що квартира залишається у його
власності до смерті та забрав усі документи.
Підписуючи 10 січня 2007 року договір
позивач вважав, що підписує договір догляду як було обумовлено
відповідачем, а не договір дарування. Як на підставу позовних  вимог представник посилався на ст. 235 ЦК
України, вказуючи , що  укладений між
сторонами договір являє удавану угоду.
Під час судового розгляду позивач та його представник змінили підставу
своїх вимог і посилались на ст. 225 ЦК України
і саме з цих підстав просили визнати
укладений договір недійсним, вказуючи на ті ж обставини і докази які
Відповідач ОСОБА_2. позовні
вимоги  не визнав, посилаючись на те, що
ініціатива укладення договору дарування виходила саме від позивача. Про наміри
укласти договір  по життєвого догляду  з позивачем
Третя особа ОСОБА_3 заперечував
проти викладених в позові обставин, вказуючи на те, що перед підписанням
договору дарування  сторони були
ознайомлені з його текстом і погодились на його укладення без зауважень .
Вислухавши пояснення позивача
ОСОБА_1, його представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2. , його представника
ОСОБА_5., третьої особи ОСОБА_3., допитавши свідків , вивчивши письмові докази
по справі, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.225 ЦК
України  правочин, який дієздатна фізична
особа  вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може
бути  визнаний судом недійсним за позовом
Відповідно до ст.203 ЦК
України  волевиявлення учасника правочину
має бути  вільним і відповідати його
Під час судового розгляду
встановлено, що ОСОБА_1 ,  будучи
власником АДРЕСА_110 січня 2007 року
розпорядився нею на власний розсуд , вчинивши правочин дарування на
Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що укладаючи вказаний договір він заходився
в стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або)  керувати
ними, що вплинуло на його волевиявлення,
не знайшли  свого підтвердження в
ході судового розгляду.
Так, позивач та його представник  в позовній заяві та під час розгляду справи в
суді посилались на те, що при оформленні квартири позивач не знав і не
усвідомлював, що повністю передає відповідачу свою квартиру та залишається без
житла, оскільки вважав , що підписує договір догляду і квартира залишиться
відповідачу після його смерті, і саме договір довічного утримання, а не договір
дарування стане гарантією його догляду за ним з боку відповідача.
Допитані в суді свідки  ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10.,  пояснили, що позивач
самостійно , з власної ініціативи вирішив подарувати належну йому квартиру, 12
частина якої перейшла у його власність внаслідок спадкування після смерті дружини,
рідної тітки відповідача ОСОБА_2., під час життя якої шли розмови щодо
відчуження квартири саме на користь одного з її племінників.
Допитані в суді свідки ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13  пояснили, що  в літку 2007 року позивач скаржився на те, що
відповідач не виконує своїх обов'язків по його догляду, що ввів його в оману
внаслідок чого він підписав договір не по життєвого догляду , а договір
дарування. Свідок ОСОБА_13 також пояснила, що під час розмови в серпні 2007
року на її пропозиції виїхати з України до Росії та вирішення питання щодо
розпорядження нерухомістю позивач не міг пояснити який договір він
Суд критично ставиться до
показів свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
, враховуючи , що обставини, про які ними було зазначено  їм відомо зі слів  позивача , після тривалий проміжок часу , що
пройшов після укладеного договору.
Відповідно до ст. 744 ЦК України
за договором  довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач  зобов'язується  забезпечувати відчужувача утриманням   та (або)доглядом довічно.
Відповідно до ст. 717 ЦК України
за договором дарування  одна сторона
(дарувальник) передає або зобов'язується
передати  в майбутньому  другій
стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Оцінюючі встановлені під час
розгляду справи обставини, та ті норми закону якими позивач та його представник
обґрунтовують позовні вимоги, суд зазначає про відсутність підстав для
Так, ст. 225 ЦК України
визначає порядок визнання недійсними договорів з підстав знаходження особи в
такому стані , під час якого вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Таких обставин під час судового розгляду не встановлено. Позивач
попередньо ознайомившись з примірником укладеного договору підписав його,
зауважень не мав. Будь-які дані в тому числі і свідчення свідків  не те, що ОСОБА_1 знаходився  в момент підписання договору знаходився в
стані коли не міг усвідомлювати значення своїх та керувати ними,  як і причини
що їх могли  викликати під час
розгляду справи не було надано.
Та, обставина, що позивач вважав що
укладає договір довічного утримання, а не договір дарування не знайшла свого
підтвердження в ході судового розгляду
Так, під час судового розгляду було з»ясовано , що між позивачем та
відповідачем не вирішувалось питання щодо забезпечення позивача утриманням,
доглядом  та умови  його здійснення  , що  є
обов'язковою ознакою договору довічного утримання .
Посилання на поганий зір суд
відхиляє, оскільки жодного доказу в обґрунтування цієї обставини не надано. Під
час укладення договору зауважень щодо зору позивач не подавав.
Даних про те, що позивач зазнав
нервових хвилювань або іншого душевного розладу, або здоров'я , тощо , що могло
стати причиною позбавлення можливості усвідомлювати значення своїх дій та( або)
керувати ними до укладеного договору чи в момент його укладення під час
судового розгляду  позивачем та його
представником не  зазначалось і доказів
Відповідно  ст. 60 ЦПК України  кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених  статтею 61
Відповідно до ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
З огляду не вищезазначене суд
зазначає про відсутність підстав для задоволення  позову ОСОБА_1 про визнання договору
дарування недійсним з підстав визначених ст. 225 ЦК України, оскільки вони не
знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 203,225 ЦК України ,
ст.ст.8,10,11,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовних
вимог  ОСОБА_1до ОСОБА_2, за участі
третьої особи  приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3про визнання  договору дарування недійсним та визнання
права власності на квартиру, відмовити.
Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі заяви про
апеляційне оскарження протягом десяти
діб та подальшої подачі апеляційної скарги протягом двадцяти діб.

Суддя