Справа 22ц-1974/08
Головуючий  у першій інстанції
Категорія - цивільна                                Гумен В.М
Доповідач - суддя Горобець Т.В.
14 листопада 2008  року  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ  у складі :
Головуючого судді                                      Хромець
Суддів:
Горобець Т.В. Острянського В.І.
При секретарі                                  Вареник О.О.
З участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника адвоката ОСОБА_5,      ОСОБА_4, його  представника-адвоката ОСОБА_6
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань апеляційного суду   в м. Чернігові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3
на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01
вересня 2008  року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,   ОСОБА_3  до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої
пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП
В апеляційній скарзі  на рішення Прилуцького міськрайонного суду
від 01.09.2008 року  позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просять це рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким
їх вимоги задовольнити в повному обсязі.
Оскаржуваним рішенням
позивачам  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено
в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, спричиненої їм
останнім  в результаті
дорожньо-транспортної пригоди , винним в якій вони вважають відповідача.  Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з
ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди задоволено частково - з врахуванням
ступеню вики кожного водія, стягнуть 7187,17 грн. на відшкодування матеріальної
шкоди та 300 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги всіх
апелянтів зводяться до посилань на порушення судом першої інстанції норм
матеріального права та  неповного
з”ясування  обставин, які мають значення
для справи. Зокрема, мова в апеляційній скарзі йде про  те, що судом безпідставно не прийняті до
уваги пояснення свідка ОСОБА_7, щодо
місця розташування на дорозі
автомобіля позивача на момент вчинення маневру розвороту, що має суттєве
значення для вирішення  питання  дотримання Правил дорожнього руху  учасниками
ДТП.  Крім того, позивачі вважають
помилковим висновок суду про те , що вина обох водіїв в ДТП є рівною, та неправильним   застосування ст. 1192 ЦК України.
Щодо стягнення  моральної шкоди,  доводи апеляційної скарги зводяться до
констатації неправомірності визначення занадто низького її розміру.
Судом першої інстанції
встановлено , що 01.10.2007 року в м. Прилуки на вул..Костянтинівська сталось
зіткнення двох автомобілів під управлінням відповідача ОСОБА_4 та позивача  ОСОБА_3, В результаті зіткнення автомобілі
отримали технічні пошкодження і розмір збитків, завданих власнику автомобіля
трасологічної експертизи, суд  першої
інстанції при ухваленні рішення в цій частині взяв до уваги спільну вину обох
учасників ДТП- ОСОБА_3 та ОСОБА_4,причому, ступінь їх вини визнано рівною.
В судовому засіданні  позивачі та їх представник апеляційну скаргу
підтримали і просили задовольнити, відповідач та його представник просили
апеляційну скаргу відхилити за безпідставністю її доводів.
Заслухавши  суддю-доповідача, пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали цивільної
справи та адміністративної справи
Прилуцького ВДАІ, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку про апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з
Відповідно до ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, якщо не будуть встановлені обставини, які є безумовною
підставою для скасування рішення.
Вирішуючи спір по суті суд першої
інстанції дослідив всі надані сторонами докази, дав їм належну оцінку, вірно
визначив юридичну природу спірних правовідносин, правильно застосував закон,
який їх регулює  і дійшов обґрунтованого
висновку про наявність спільної вини обох учасників ДТП  у зіткненні автомобілів. Виходячи з
конкретної дорожньої ситуації та матеріалів як цивільної так і адміністративної
справи, суд також обґрунтовано визнав, що ступінь вини кожного з учасників ДТП
є рівною, та що розмір збитків , завданих власнику автомобіля БМВ - ОСОБА_1 має
відшкодовуватись виходячи з реальної вартості втраченого ним майна, а не з
врахуванням вартості відновлювального ремонту. Питання відшкодування моральної
шкоди  також визначено з врахуванням всіх
обставин у справі та вимог законодавства, що регулює ці правовідносини.
Посилання апелянтів на
невірну оцінку доказів - зокрема
неприйняття пояснень свідка ОСОБА_7щодо розташування автомобіля БМВ на
момент вчинення маневру розвороту,
апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з інших - письмових
доказів, а саме: висновку експерта № 627/628-Ц від 25 липня 2008 року та
масштабної схеми до нього ( а.с.66-77а), з яких вбачається  взаємне розташування автомобілів в процесі
зіткнення, встановлено  місце контакту
автомобілів між собою, місця пошкоджень, з протоколу про адмінправовпорушення,
з якого вбачається вина водія ОСОБА_4 в порушенні лише п.12.1 ПДР, пояснення
обох водіїв, наданих працівнику ДАІ в день ДТП ( адмінспрапва  а.с.2.6,7) де вони визнають факт знаходження
автомобіля БМВ на краю проїзної  частини
вулиці  Костянстинівської в напрямку
руху, а не в крайньому лівому  ряду. Покази
свідка ОСОБА_7 підлягають критичній оцінці, ще і тому, що він не занесений в
протокол, як очевидець ДТП і не надавав пояснень в цей день при оформленні всіх
матеріалів ДТП, як це передбачено п.2.11 Інструкції  з організації провадження та діловодства у
справах про адміністративні порушення правил, норм і стандартів, що стосуються
забезпечення безпеки дорожнього руху у випадку, коли порушення привело до
пошкодження транспортних засобів.
Що стосується  посилання апелянтів на неправильне
застосування судом ст. 1192 ЦК України, апеляційний суд вважає ці доводи
також  неспроможними. Із змісту названої
норми закону та обставин конкретної справи вбачається, що ОСОБА_1 , який заявив
вимогу про стягнення шкоди,  є власником
автомобіля БМВ ( а.с104,106.), проте, він її не ремонтував, відновлювальний
ремонт здійснив ОСОБА_3, про що останній пояснював у суді. Докази на
підтвердження реальних витрат , понесених
останнім, суду не надано і сам ОСОБА_3 вимог про відшкодування
матеріальної шкоди в суді не заявляв. В зв”язку з наведеним, апеляційний суд
вважає,  що розмір шкоди , яка  підлягає відшкодуванню саме ОСОБА_1 , оскільки
він заявив таку вимогу, як власник автомобіля, має визначатись відповідно до
реальної вартості втраченого майна,тому
висновок суду першої інстанції в цій частині узгоджується з положеннями
ст. 1192 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги щодо
неправомірності вирішення судом першої інстанції питання про відшкодування
позивачам моральної шкоди  не мотивовані,
в зв”язку з чим, апеляційний суд позбавлений можливості їх аналізувати. З
матеріалів справи , заявлених вимог позивачів в суді першої інстанції та
наданих ними доказів  наявні підстави для
висновку, що судове рішення суду першої інстанції в цій частині також ухвалене
з дотриманням закону, що регулює спірні правовідносини - зокрема,
ст.23,1166,1167 ЦК України.
Відповідно до положень ст.
308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу , а рішення суду
першої інстанції залишає без зміни, якщо воно ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.,303,304, 305,
307  315 ,319, 324  ЦПК України, апеляційний    суд-
Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3  - відхилити.
Рішення
Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області  від 01 вересня 2008 року   залишити без зміни.

Ухвала набирає  законної сили у з моменту  проголошення, але може бути оскаржена  в касаційному порядку  до Верховного Суду України  протягом двох місяців з дня набрання законної
сили

Головуючий
Судді