Справа №2-498/2008                                                           Вх.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М       У
К Р А Ї Н И

01 липня 2008 року Рахівський районний
суд Закарпатської області в складі: головуючої судді - Бліщ О.Б.

при секретарі - Вайнагій
О.М.

з участю: представника
позивача - ОСОБА_1

відповідача
- ОСОБА_2

адвоката - ОСОБА_3

третьої особи
- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Рахів  цивільну
справу за  позовом

ОСОБА_5

до ОСОБА_2

третя особа без
самостійних вимог: приватний нотаріус Рахівського нотаріального  округу ОСОБА_4

про визнання
недійсним договору дарування житлового будинку

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовною
заявою до  ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог: приватний нотаріус Рахівського нотаріального  округу ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору дарування житлового будинку

Позов мотивовано тим, що на
підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок позивач
являвся власником будинку АДРЕСА_1,  та
присадибної земельної ділянки  площею
0,20 га в урочищі Круглий с.Ділове. В жовтні 2007 року він почав підготовлювати
документи для відчуження земельної ділянки, і йому стало відомо, що належний
йому на праві приватної власності житловий будинок, ним подаровано 10 квітня
1998 року відповідачці ОСОБА_2, хоча про такий договір дарування позивачу не
було відомо. З 1969 року ОСОБА_5 являється інвалідом 1 групи з діагнозом
«гостре  порушення мозкового кровообігу з
правобічним гемопарезом» і читати та писати не вміє. При цьому, згідно виписки
з реєстру права власності від 03 травня 2007 року, житловий будинок ще
рахувався за ним. Враховуючи, що про існування договору дарування позивачу
стало відомо в жовтні 2007 року то вважає за можливе поновити йому строк для
звернення в суд. Тому просить поновити процесуальний строк для звернення в суд
з позовом, визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1,
укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_2, 10 квітня 1998 року та посвідченого
приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстром №368.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_1 позов підтримав, та пояснив суду,
що  в травні місяці 2007 року  позивач хотів продати належну йому земельну
ділянку, сам будинок було знесено при паводку. Ще в травні місяці 2007 року
даний житловий будинок значився за ОСОБА_5 Згодом стало відомо, що позивач,
ніби то подарував належний йому будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2. Про наявність
договору дарування житлового будинку,
він довідався в жовтні 2007 року, коли почав підготовлювати документи
для відчуження земельної ділянки.
Внаслідок тяжкого захворювання ОСОБА_5 не вміє ні читати ні писати, а
отже, якщо навіть він і підписував даний договір дарування, то не міг знати про
що в ньому йдеться. При укладенні договорів, якщо людина є неграмотною або має
якісь вади, то договір повинен бути зачитаним в голос, про що  в ньому повинна робитися відповідна
відмітка.  Оскільки про порушене право довідався лише у жовтні 2007 року, тому вважає,
що строк звернення за захистом порушеного права не пропустив,  просить в позові задовольнити.

Будучи допитаним в судовому засіданні
сам позивач -  ОСОБА_5, на запитання
головуючої ствердив, що дарувати будинок відповідачці не хотів, а на запитання,
чи він подарував даний будинок з тією метою, щоб ОСОБА_2 купила йому квартиру,
відповів позитивно, також ствердив, що ніхто в голос договір йому не читав, не
пояснили йому, чому він знаходився в нотаріальній конторі, не знав, що
підписував, оскільки не вміє ні читати ні писати.

Відповідачка - ОСОБА_2, позов не
визнала та пояснила суду, що з позивачем вона не перебуває в родинних
відносинах, а являються хорошими знайомими. Коли померла мати позивача, то її
батько, попросив, щоб вона забрала ОСОБА_5 проживати до себе, оскільки той перебував
в досить поганих матеріальних та житлово-побутових умовах. В той час, коли
позивач проживав з нею, вони домовились, що він подарує їй свій будинок, після
цього відповідачка повинна була продати його та купити ОСОБА_5 квартиру. З
деяких причин, квартиру вона не купила, а коли сама почала проживати в важких
умовах, то поселила ОСОБА_5 проживати в пансіонат для пристарілих. Договір
дарування позивач підписував власноручно. Стверджує що позивач грамотний, вміє
писати та читати. Не зареєструвала
будинок в БТІ, тому що мала намір продати його, та думала що під час
продажі, зробить всі необхідні документи. Вважає даний позов безпідставним та
просить в ньому відмовити.

Приватний нотаріус - ОСОБА_4,
пояснила суду, що  дійсно в 1998 році нею
посвідчувався договір  дарування  житлового
будинку АДРЕСА_1, що укладався між ОСОБА_5 та  ОСОБА_2. Договір укладався без порушень, по
волі дарувателя. При укладанні договору позивач був свідомим, навіть декілька
раз перед цим, казав, що хоче подарувати будинок. Під час оформлення договору
дарування ніким з сторін нотаріусу не подавалося довідки про те, що ОСОБА_5
являється інвалідом 1-ї групи, та може бути неграмотним, відомостями про те, що
він не вміє ні писати ні читати, нотаріус на момент засвідчення договору дарування,
не володіла.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Враховуючи, що оспорюваний  договір
дарування було укладено 10 квітня 1998 року, а саме до набуття чинності
тепер діючим Цивільним Кодексом, тому при вирішенні даного судового спору суд
вважає за необхідне керуватися положеннями Цивільного Кодексу України
Української РСР  в редакції 1963 року, зі
всіма послідуючими змінами та доповненнями.

У відповідності до ст.243 ЦК України
(в редакції 1963 року), за договором дарування одна сторона передає безоплатно
другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з
моменту передачі майна обдарованому.

Свідоцтвом про право власності на
житловий будинок, та Державним актом на право приватної власності на землю,
підтверджено, що  ОСОБА_5 належав, в
цілій частині, житловий будинок АДРЕСА_1, та земельна ділянка площею 0,20 га,
що розташована на території  урочища
Круглий, села Ділове.

Конституцією України, зокрема
статтями 41, 55 передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються
судом, кожен має право будь-якими, не забороненими законом засобами, захищати
свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, кожен має право
володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, ніхто не може бути
протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є
непорушним.

10 квітня 1998 року було укладено
договір дарування житлового будинку, за яким ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 житловий
будинок №3, що розташований по АДРЕСА_1.
Однак, з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 травня
2007 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1, належить ОСОБА_5 на праві приватної
власності, в цілій частині, на підставі свідоцтва про право власності від 20
лютого 1997 року. Отже з моменту укладення договору дарування, з 1998 року і до
2007 року ОСОБА_2 не перереєструвала право власності на вищевказаний житловий
будинок, тому про існування такого договору позивач дізнався лише в  2007 році.

Відповідно до довідки  Управління пенсійного фонду  України в Рахівському районі від 29  січня 2008 року за №116 ОСОБА_5  являється інвалідом першої групи з діагнозом
«гостре порушення мозкового кровообігу з правобічним гемоперезом». В судовому
засіданні, показами позивача та його представника, підтверджено, що ОСОБА_5 був
не грамотним, внаслідок тяжкої хвороби, не міг ні читати ні писати.

Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України, встановлює, що  якщо фізична особа, яка звернулася  за вчиненням нотаріальних дій, неписьменна
або сліпа, нотаріус, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться
відповідна відмітка. Із копії договору дарування приєднаного до матеріалів
справи, та з оглянутого в судовому засіданні оригіналу договору судом
встановлено, що на вказаному договорі ніякої відмітки про те, що договір було
прочитано в голос, не має. А отже ОСОБА_5 міг і не знати про фактичний зміст
договору, який підписує. Також судом встановлено, що даний договір укладався
під умовою того, що  ОСОБА_2, після
продажу будинку, забезпечить ОСОБА_5 житлом, а саме купить йому квартиру. Однак
відповідачка, дану умову не виконала, житлом дарувателя не забезпечила, а
натомість поселила його в будинку для пристарілих, не цікавилася ним, не брала
до уваги його інтереси. Відповідно до ст. 55 ЦК України ( в редакції 1963 року)
угода, укладена хоч і дієздатним
громадянином, але який в момент її укладання перебував в такому стані,
коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути
визнана судом недійсною, за позовом громадянина.

Аналізуючи всі  досліджені в судовому засіданні докази,
пояснення сторін суд вважає, що позивач
ОСОБА_5 довів суду, ті обставини, на які він посилається як  на підставу своїх вимог про визнання договору
дарування недійсним. Із пояснень позивача його представника, так як ствердила і
сама відповідачка, договір дарування укладався з тією умовою, що після продажу
будинку, вона забезпечить житлом позивача, однак дану умову ОСОБА_2 не
виконала. На думку суду, подарувавши в 55 ти річному віці, та будучи інвалідом
першої групи, власний будинок, не маючи при цьому іншого житла та осіб, які б
його утримували, він позбавив б себе самого необхідного для людини його віку та
стану здоров'я - житла та відповідно забезпечуваної старості.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК
України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі
зробленою  до винесення ним рішення, в
той же час відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Враховуючи що  про порушення свого права
позивач довідався у 2007 році строк позовної давності не підлягає поновленню,
оскільки не є пропущеним а порушене право позивача підлягає судовому
захисту.

Суд вважає, що наведені в судовому
засіданні обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, а тому в
позові слід задовольнити в повному обсязі.

Вимоги про повернення судових витрат на свою користь, позивачем перед судом
не ставилось.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 88, 208,
209, 212, 213, 214, 223 ЦПК України, ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст.
55,  243 ЦК України (в редакції 1963
року), ст. 267 ЦК України (в редакції 2003 року),  Інструкцією про
порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,  -

В И Р І Ш И В:

В позові задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 10 квітня 1998 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, засвідчений приватним нотаріусом Рахівського нотаріального округу
ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №368.

На рішення може бути подано заяву про
апеляційне оскарження в судову палату з цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження, з подачею її копії до апеляційної
інстанції, або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України   .

Суддя:                               Бліщ О.Б.