У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 року                                                                                               м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних
справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого                                                             Косенка
В.Й.,

суддів:                                                                      Данчука В.Г., Перепічая  В.С., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконкому Миронівської міської ради, Державного
підприємства “Білоцерківське управління військово-будівельних робіт”,
Київського обласного проектно-будівельного концерну “Київоблагробуд”, третя
особа: відділ освіти Миронівської районної державної адміністрації про визнання
права на першочергове забезпечення житлом, визнання недійсним договору про
інвестування у житлове будівництво, зобов'язання укласти договір та виконання
зобов'язання про надання жилого приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання ордера, рішення про видачу ордера,
договору про передачу житла у приватну власність та свідоцтва про право
власності недійсними, та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Миронівського районного суду Київської області від 13 грудня 2007 року та
ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 червня 2008 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2002 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ДП
МО  України “Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт”, треті особи: виконком Миронівської міської ради,
відділ освіти Миронівської райдержадміністрації про визнання недійсним договору
про інвестування в житлове будівництво, укладеного з ОСОБА_2, та зобов'язання
укласти договір інвестування з ним мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2000
року між Київським обласним проектно-будівельним концерном “Київоблагробуд” та
ОСОБА_2 було укладено договір інвестування в житлове будівництво 15-квартирного
житлового будинку АДРЕСА_1

Згідно з умовами цього договору ОСОБА_2 як інвестор
сплатив на рахунок концерну залишкову договірну вартість квартири в сумі 6 123
грн. 80 коп., концерн повинен був за рахунок залучених  коштів
збудувати житловий будинок і передати у власність інвестору двокімнатну
квартиру № 4. Цей договір було укладено на підставі договору про передачу прав
замовника на будівництво зазначеного будинку, укладеного 12 травня 2000 року
між відділом освіти Миронівської райдержадміністрації та концерном
“Київоблагробуд” за умовами якого останній повинен був укласти ідивідуальні
договори після надання відділом освіти списків черговиків.

У серпні 2007 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом
про визнання ордера, рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради про
видачу ордера ОСОБА_1, договору про передачу житла у приватну власність та
свідоцтва про право власності на квартиру недійсними та виселення позивача і
членів його сім'ї.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Миронівського районного суду
від 13 грудня 2007 року позов ОСОБА_1 задоволено. Постановлено визнати
недійсним договір про інвестування у житлове будівництво від 23 травня 2000
року, укладений між Київським обласним проектно-будівельним концерном
“Київоблагробуд” та ОСОБА_2, зобов'язано Білоцерківське управління
військово-будівельних робіт укласти договір про інвестування у житлове
будівництво з позивачем. В зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської
області від 11 лютого 2008 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про
поворот виконання рішення Миронівського районного суду від 12 грудня 2004 року.

Ухвалою апеляційного суду Київської області
від 10 червня 2008 року апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилено. Рішення
Миронівського районного суду Київської області від 13 грудня 2007 року та
ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 11 лютого 2008 року
залишено без змін.

Не погодившись з вищезазначеними судовими рішеннями,
ОСОБА_2  подав до Верховного Суду України
касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані
судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного
оскарження судового рішення може бути лише неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної
інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Статтями 342 ЦПК України передбачено випадки,
в яких ухвали суду скасовується.

Оскільки доводи касаційної скарги та матеріали
справи не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального й процесуального права, а отже, відсутні підстави для скасування
постановлених судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись статтями 332, 336, 342  ЦПК України, колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області
від 13 грудня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10
червня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий                                                                                           В.Й. Косенко

Судді:                                                                                   В.Г.
Данчук

В.С. Перепічай