Н Е М   У К Р А Ї Н И
Суддя Верховного Суду України Ярема
А.Г., розглянувши  30  липня 2008 року касаційну скаргу ОСОБА_1на
рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2007 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2008 року в справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1про визнання права
власності на &frac12; частину квартири,

в с т а н о в и в:

У квітні 2002 р. ОСОБА_2.
звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1985 року до
1998 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. У 1996 році
відповідач на підставі договору купівлі-продажу на свої ім'я придбав
однокімнатну квартирАДРЕСА_1  у  м. Києві. Після  розлучення між ними була домовленість щодо
узаконення її права власності на &frac12; частини цієї квартири в
нотаріальному порядку, проте відповідач добровільно виконувати домовленість
відмовився. Просила визнати за нею право власності на &frac12;
частину
спірної квартири, яка є спільним сумісним майном подружжя.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2007 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 24 березня 2008 р., позов ОСОБА_2. задоволено. Визнано за нею
право власності на &frac12; частину квартири АДРЕСА_1  у  м. Києві.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм
процесуального права та ставить питання про скасування судових рішень й
ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У відкритті касаційного провадження
у даній справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди дійшли
правильного висновку, що спірна квартира на підставі ст. 22 КпШС України є
спільною сумісною власністю подружжя, кожен з подружжя має рівні права щодо
користування та розпорядження нею, а тому позивачка має право на  &frac12; частину квартири.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не  може  встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були  встановлені  в  рішенні  судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про   достовірність  або недостовірність того чи іншого доказу та  про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги  і зміст оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку про те, що судами допущено порушення норм  процесуального або неправильне застосування
норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5 ч. 3
ст. 328   ЦПК України, у разі якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і викладені
в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись
ст. 328  ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1про визнання права власності на &frac12; частину
квартири за касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24
березня 2008 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до
касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України                                             А.Г. Ярема