СПРАВА № 2-305/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2008 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді - Горчакової О.І., за участю секретаря - Запорожець М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду 17 грудня 2007 року з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 18 січня 1986 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, від якого вони дітей не мають. У вересні 1987 року ним було усиновлено дитину відповідачки з наданням їй прізвища та по-батькові позивача. ОСОБА_1посилається на те, що ОСОБА_2 відкрила усиновленій дитині у 2004 році таємницю усиновлення. Усиновлений син за допомогою ОСОБА_2знайшов свого біологічного батька і став з ним спілкуватися. Відносини у сім'ї не склалися, шлюбні відносини припинено з 21 листопада 2005 року. Позивач зазначає, що примирення між ним та відповідачкою неможливе. А коли ОСОБА_1тяжко захворів, відповідачка покинула його і пішла жити до іншого чоловіка, пообіцявши викинути з квартири. З квартири ОСОБА_2 не виписується, квартплату та комунальні послуги не сплачує, чекає поки позивач помре, щоб продати квартиру та не ділити її. У квартирі відповідачка не проживає. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду і прохає розірвати його шлюб з ОСОБА_2

У судовому засіданні, позивач підтримав свої вимоги за мотивами, що вказані у позові і пояснив, що 18 січня 1986 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою, а у вересні 1987 року усиновив її сина від першого шлюбу - ОСОБА_3, надавши дитині своє прізвище та по-батькові. Зазначив, що подружні відносини зіпсувалися через легковажну, на його думку, поведінку ОСОБА_2, яка почала йому зраджувати з іншими чоловіками, серед яких був і біологічний батько усиновленої їм дитини відповідачки. Окрім цього, у 2004 році остання порушила тайну усиновлення і розповіла своєму синові, що позивач не є його рідним батьком, допомогла ОСОБА_3знайти свого біологічного батька, з яким він зараз спілкується, а від справжнього батька, який його виховав та все життя піклувався про нього, ОСОБА_3відмовився. Позивач також посилався на те, що ОСОБА_2 у 2004 році намагалась його неодноразово отруїти з корисних мотивів, а саме для того, щоб не ділити квартиру, яка, нібито, являється їхньою сумісною власністю подружжя. Пояснив, що шлюбні відносини припинені з листопада 2005 року. Саме тоді, як він тяжко захворів і потребував уваги та піклування з боку ОСОБА_2, остання не повернулась із міста Києва, проживає з іншим чоловіком. Через зазначену хворобу ОСОБА_1не мав можливості ще тоді звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, а зараз, коли його стан здоров'я порівняльно стабілізувався, він звернувся до суду з даним позовом і прохає задовольнити його у повному обсязі, розірвавши шлюб з ОСОБА_2., чим, окрім всього зазначеного, захистити його від посягань зі сторони відповідачки на його життя та здоров'я. Він має намір одружитися з іншою жінкою.

Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу з ОСОБА_1, пояснила, що з останнім вони прожили у шлюбі 22 роки, на даний час в їхній сім'ї склалась дуже складна ситуація у зв'язку з тяжким мінно-вибуховим пораненням 07 жовтня 2004 року при виконанні службових обов'язків на військовій службі, офіцера Збройних сил України, їхнього сина - ОСОБА_3, 1979 року народження. З 08 жовтня 2004 року по даний час вона здійснює постійний догляд за сином, оскільки самостійно обслуговувати себе він не може. 04 грудня 2006 року ОСОБА_3було признано інвалідом першої групи безстроково. Загалом ОСОБА_3являється інвалідом війни семи груп інвалідності: першої групи - по верхніх кінцівках (кукси на обох руках), другої групи - по зору (відсутнє праве око), третьої групи - по слуху, третьої групи - по ангіохірургії, по урології і сексопатології, по неврології та по ендокринології. Син неодружений, потребує постійного стороннього догляду, являється постійним диспансерним хворим - потребує спеціалізовану медичну допомогу, яку йому можливо надати тільки в умовах столичних клінік, тому з жовтня 2004 року ОСОБА_2 перебуває з сином у Києві, що не дає можливості оставляти його самого та приїздити до Лозової і виконувати подружні обов'язки по відношенню до позивача, який у листопаді 2005 року залишив її з сином у столиці, відмовившись таким чином від сина і від виконання батьківських обов'язків по відношенню до нього. Повернувшись у 2005 році із Києва, позивач встановив металеві решітки на вікнах квартири, де вони проживали сім'єю, установив вхідні металеві двері, чим заблокував вхід до квартири, бо ключі до цього часу відповідачці та її синові не були надані. Тож окрім того, що ОСОБА_1покинув напризволяще свою дружину та скаліченого сина у столиці, він унеможливив вільний доступ до квартири, чим порушив право останніх на житло, в якому залишились особисті речі ОСОБА_2та її сина; документи, без пред'явлення яких іноді неможливо оформити ті чи інші питання. Відповідачка зазначила, що ніколи не зраджувала позивачу, а тим паче не намагалась його отруїти, а викладене ним у заявах та у вільних поясненнях є нічим більше, на її думку, ніж політ його хворобливих фантазій.

У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.№ 26), дійсно встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстровано 18 січня 1986 року Заводським районним відділом записів актів громадянського стану міста Запоріжжя УРСР, актовий запис № 19. Від зазначеного шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, який на даний час являється інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідними медичними документами (а.с. 16, 17, 66-76). З листа ОСОБА_1, який було адресовано відповідачці та сину ОСОБА_3(а.с. 78-80), вбачається, що у час перебування відповідачки та ОСОБА_3 на лікуванні у столиці України - місті Києві, позивачем було встановлено металеві двері та решітки на вікнах квартири, де проживали та були зареєстровані відповідачка з сином, що у майбутньому унеможливило вільний вхід до квартири останніх та використання ними особистих речей, у тому числі документів.

Суд критично відноситься до пояснень позивача та доводів, які останній зазначає у своїх численних заявах, оскільки вони не знайшли своє відображення документально. До суду позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування інформації, викладеної позивачем щодо порушення подружньої вірності, намагання його отруїти. У судовому засіданні позивач підтвердив факт встановлення решіток, нових вхідних дверей у квартиру і відсутність у відповідачки та її сина ключів від зазначених дверей; було достовірно встановлено, що діями ОСОБА_1, який поміняв вхідні двері квартири і не надав ключі, порушене право на житло ОСОБА_2 та її сина - інваліда першої групи, які змушені роками проходити лікування у Києві з надією хоча б у чомусь полегшити страждання, причиною яких стало мінно-вибухове поранення від 07 жовтня 2004 року.

Виходячи із взаємовідносин сторін, які склалися на день розгляду справи між позивачем та відповідачкою, та які проявляються в агресії один до одного, небажанні знайти спільну мову, враховуючи, що згідно ст. 111 Сімейного Кодексу України, судом були вжиті заходи щодо примирення подружжя та відповідно до ч. 5 ст. 191 ЦПК України, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого примирення не відбулося, і позивач наполягає на припиненні шлюбу, який фактично вже не існує з листопада 2005 року. Суд, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, вважає за необхідне припинити шлюб внаслідок його розірвання, бо подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється у наслідок його розірвання.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Враховуючи той факт, що на утриманні та догляді у ОСОБА_2 знаходиться її син - ОСОБА_3, який являється інвалідом першої групи, суд вважає доцільним витрати, пов'язані з отриманням в органах РАЦС свідоцтва про розірвання шлюбу, покласти на позивача, а відповідачку - звільнити.

Керуючись ч. 2 ст.104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України ст.ст.7, 10, 11, 15, п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. 88, 174, 208, 209, 212, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, таОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, зареєстрований 18 січня 1986 року Заводським районним відділом записів актів громадянського стану міста Запоріжжя УРСР, актовий запис № 19 - припинити шляхом його розірвання.

При отриманні в органах РАЦС - свідоцтва про розірвання шлюбу - стягнути з ОСОБА_1 на користь держави державне мито у розмірі 25 гривень, ОСОБА_2 від сплати державного мита звільнити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий

у судовому засіданні

суддя: О.І.Горчакова