№ 2-65/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18
січня 2008 року  Іллічівський райсуд м.
Маріуполя Донецької області під головуванням судді Топчій Т.В. при секретарі
Дорош Н.В., розглянувши  у  відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 діючої в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю третьої особи служби у справах дітей
Іллічівської райадміністрації м. Маріуполя про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилою площею, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді
2007 року позивачка - ОСОБА_1
звернулася  до суду з позовом до
ОСОБА_2. діючої в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3., та ОСОБА_4.  про
визнання їх особами які втратили право користування будинком АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивачка - ОСОБА_1
підтримала свої позовні вимоги про визнання відповідачки та її дітей особами
які втратили право користування житловим приміщенням та пояснила, що вона є
власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право
власності  за законом у порядку
спадкування від ІНФОРМАЦІЯ_1р. після смерті її чоловіка ОСОБА_5.  Відповідачка - ОСОБА_2., перебуваючи у шлюбі
з її сином ОСОБА_6. разом з двома дітьми ОСОБА_3., та ОСОБА_4. вселилася у
будинок АДРЕСА_1як член їх  сім»ї та
зареєструвалася  у будинку разом з
дітьми. Спільне життя  у відповідачки з
її сином не склалося, відповідачка створила іншу сім»ю, у грудні 2006 року
відповідачка виїхала з будинку, вивезла свої речі, речі своїх дітей, з того
часу  вселитися у будинок не намагалася,
проживала за іншою адресою, у вересні 2007 року розірвала шлюб з її сином
ОСОБА_5., після чого у будинку стали проживати квартиранти. Перешкод у вселанні
у будинок відповідачці ніхто не створював. У добровільному порядку
відповідачка  не бажає знятися з
реєстрації у будинку, комунальні платежі не оплачує, у витратах по утриманню
будинку участі не приймає, реєстрація відповідачки у будинку перешкоджає її
розпорядженню будинком. Просила визнати ОСОБА_2. , ОСОБА_4. та ОСОБА_3.
особами  які втратили  право
користування  житловим приміщенням
у будинку АДРЕСА_1у Іллічівськом районі м. Маріуполя.

У
судовому засіданні відповідачка - ОСОБА_2. позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та
пояснила, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_6., у 2002 році вона вселилася у
будинок як член сім»ї з дозволу власника будинку ОСОБА_5. та зареєструвалася у
будинку разом з двома дітьми ОСОБА_3.- донькою від першого шлюбу  та ОСОБА_4. де проживала до грудня 2006 року.
Вона змушена була виїхати з будинку у грудні 2006 року, знімати квартиру  через те, що ОСОБА_6. зловживав алкоголем,
проявляв щодо неї агресію, створив їй неможливі умови для спільного проживання.
З заявами про притягнення ОСОБА_6. до відповідальності вона  до правоохоронних органів не зверталася. У
серпні  2007 року вона звернулася до суду
з заявою  про розірвання шлюбу з
ОСОБА_6., шлюб між ними було розірвано рішенням суду від 06.09.07 р. Іншого
житла на праві власності у неї нема, вона бажає користуватися будинком  та проживати у ньому разом з дітьми, страждає
захворюванням серця. Просила  суд у
позові ОСОБА_1 відмовити.

Допитаний
у судовому засіданні представник служби у справах дітей Іллічівської
райадміністрації м. Маріуполя  - Сідоров
М.Л., діючий на підставі доручення, пояснив, що про інтереси неповнолітніх
дітей у тому числі про забезпечення їх житловою площею  повинні турбуватися обоє з батьків,  вважає що у позові слід відмовити.

Допитаний
у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що відповідачка ОСОБА_2. виїхала з
будинку АДРЕСА_1у м. Маріуполі  у грудні
2006 року за власним бажанням, оскільки подружнє життя з його братом у неї не
склалося, вона фактично стала проживати спільно з іншим чоловіком, весною вона
вивезла свої речі з будинку, з грудня 2006 року відповідачка не намагалася
вселитися у будинок, перешкод у вселенні у будинок  відповідачці ніхто не створював.

Аналогічні
пояснення були дані у судовому засіданні свідком ОСОБА_7.

Допитаний
у судовому засіданні свідок ОСОБА_6. пояснив, що він перебував у шлюбі з
ОСОБА_2. з 25.11.99 р., мають спільну дитину ОСОБА_4. 2000 року народження. У
2002 році  відповідачка як його
дружина  вселилася у будинок  АДРЕСА_1в Іллічівськом районі м. Маріуполя
разом з двома дітьми. Подружнє життя у них не склалося, через відсутність
взаєморозуміння. У грудні 2006 року відповідачка виїхала з будинку оскільки
стала проживати окремо та  фактично
перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, навесні
вона вивезла з будинку свої речі та речі придбані під час шлюбу.  Він не наполягав на тому, щоб відповідачка
виїхала з будинку, не чинив їй перешкод у поверненні  у будинок, але з грудня 2006 року
відповідачка не намагалася повернутися у будинок. Під час їх спільного
проживання він не створював відповідачці перешкод у користуванні житловою
площею, з заявами до правоохоронних органів про його поведінку під час шлюбу
відповідачка  не зверталася.

Допитана
у судовому засіданні свідок - ОСОБА_8 пояснила, що під час шлюбу між подружжям
ОСОБА_1 часто виникали сварки,
через  сварки іноді ОСОБА_2.
приходила до неї ночувати.

Допитаний
у судовому засіданні свідок - ОСОБА_9. пояснив, що весною 2007 року допомагав
ОСОБА_2. за її проханням  вивозити речі з
будинку АДРЕСА_1у м. Маріуполі, вони вивезли речі які вона обрала  за своїм
бажанням.

Суд, вислухавши сторони, свідків,  дослідивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1  підлягають задоволенню за
наступними підставами.

У судовому засіданні встановлено, що будинок
АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачці - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом  ( л/с -
12   ). Відповідачка ОСОБА_2. на підставі
ст. 64,156 ЖК України разом з неповнолітніми
дітьми ОСОБА_4.  2000 року
народження та ОСОБА_3. 1992 року народження ( л/с -35 ) набули право
користування спірним будинком з 16.08.02 р ( л/с -15 ), проживали вели спільне
господарство та були зареєстровані в квартирі як члени сім”ї власника будинку,
оскільки відповідачка  перебувала у
зареєстрованому шлюбі з сином власника будинку ОСОБА_6. з 25.11.99 р.( л/с - 38
). Виходячи з вимог ст. 64, 156 ЖК України припинення сімейних відносин з
власником будинку  не позбавляє ОСОБА_2.,
ОСОБА_3. та ОСОБА_4. права користування житловим приміщенням.

Як
вбачається з пояснень сторін ОСОБА_2. разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3. та
ОСОБА_4. виїхала зі спірного будинку  у
грудні 2006 року  та  з цього часу не мешкала у будинку, що
підтверджується довідкою складеною представником квартального комітету ( л/с -
10 ), після чого ОСОБА_2. разом з дітьми
переїхала  в орендовану квартиру.
Весною 2007 року  ОСОБА_2. самостійно
вивезла з будинку свої власні речі, речі дітей
та  речі нажиті під час шлюбу на
свій розсуд, що не заперечувалося відповідачкою ОСОБА_2., та підтверджується
поясненнями свідків - ОСОБА_9., ОСОБА_6., ОСОБА_7

Шлюб
між сторонами за заявою відповідачки
ОСОБА_2. було розірвано рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від
06.09.07 р ( л/с -39 ).

Відповідно
до ст. 72 ЖК України визнання особи такою що втратила  право користування житловим приміщенням
здійснюється у судовому порядку. Ст. 71 ЖК України передбачено, що у разі
тимчасової відсутності наймача або членів його сім”ї за ними зберігається
житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім”ї
були відсутні з поважних причин понад шість місяців, то цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжений наймачем, а у разі спору судом. Житлове
приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім”ї
понад шість місяців у випадках передбачених ч 3 ст. 71 ЖК України. Відповідно
до змісту ст. 163 ЖК України аналогічні вимоги встановлені законом щодо
визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням у разі
тимчасової відсутності члена сім”ї  власника
житла.

Виходячи
з пояснень відповідачки ОСОБА_2., які вона дала
у судовому засіданні,  вона
залишила спірний будинок у грудні 2006 року через конфлікти з сином позивачки -
ОСОБА_6. у зв”язку з неможливістю спільного проживання,   з того часу вона не намагалася  вселитися у будинок, тому що там мешкали
квартиранти. Однак з будь-якими заявами до правоохоронних органів та до суду
стосовно протиправної поведінки ОСОБА_6.
щодо неї під час проживання з ним у шлюбі, а також стосовно перешкод у
користуванні житловим приміщенням, ОСОБА_2. не зверталася.

Пояснення
свідка - ОСОБА_8 про те, що між подружжям ОСОБА_1 під час їх спільного
проживання  у спірному будинку часто
виникали сварки, на думку суду не можна вважати створенням неможливих умов для
проживання відповідачки та розцінюватися як поважна причина для відсутності у
будинку понад шість місяців. Окрім того, пояснення свідка спростовуються  матеріалами справи № 2-2246/2007 про
розірвання шлюбу, дослідженими у судовому засіданні.. Виходячи з позовної заяви
про розірвання шлюбу, поданої відповідачкою до суду у серпні 2007 року  причинами для розірвання шлюбу з ОСОБА_6.
відповідачка зазначила - відсутність взаєморозуміння з чоловіком та те, що вона
створила іншу сім»ю з ОСОБА_10

Доказів
того, що відповідачка - ОСОБА_2. разом з дітьми змушена була виїхати з місця
свого проживання у спірній квартирі  у
зв”язку з протиправною поведінкою ОСОБА_6. щодо неї,  що створювало б неможливі  умови для спільного проживання, а також
доказів того, що ОСОБА_2. протягом встановленого ст. 71 ЖК України строку,
тобто протягом шести місяців починаючи з грудня 2006 року  намагалася
вселитися у спірний будинок, а з боку позивачки, або інших членів
сім»ї   їй  створювалися
перешкоди   у    вселенні
та   користуванні   будинком
ОСОБА_2. суду  не надано.
Посилання відповідачки на те, що вона змушена проживати  разом з дітьми в орендованій квартирі  та
вносити плату за оренду квартири також не знайшли  свого підтвердження у судовому засіданні.

Будь-яких
інших доказів  того, що ОСОБА_2.
разом  з неповнолітніми ОСОБА_3. та
ОСОБА_4.  були відсутні  у спірному будинку   за своєю реєстрацією з поважних причин
передбачених ст. 71 ЖК України, понад встановлений  законом
строк  ОСОБА_2.  суду
також  не надано.

Оскільки
будинок АДРЕСА_1у Іллічівськом районі м. Маріуполі належить ОСОБА_1 на праві
власності відповідно до ст. 317, 321   ЦК
України  власник майна  має право безперешкодно володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Проаналізував
досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідно до  ст. 71, 163 ЖК України  ОСОБА_2., ОСОБА_4. та ОСОБА_3.  втрачають право користування житловим
приміщенням у зв”язку з не проживанням у житловому приміщенні понад
встановленого законом строку.

Керуючись
ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України та ст.ст.   71, 72,
163 ЖК України, ст. 317, 321 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.85 року № 2 зі
змінами “Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового
кодексу України”  суд,  -

В И Р І Ш И В:

Позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 діючої в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та
ОСОБА_4про визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2,  ОСОБА_3,
ОСОБА_4такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1у
Іллічівськом  районі м. Маріуполя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по справі в сумі 16 грн.

На рішення може бути подана
апеляція до Апеляційного суд Донецької області через Іллічівський районний суд
м. Маріуполя. Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано потягом
десяти  днів з дня проголошення рішення,
а апеляційна скарга повинна бути подана протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна
скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання  заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: