У Х В А Л А         І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2008 року
м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Луспеника Д.Д., Балюка М.І., Барсукової
В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів
дізнання, попереднього слідства, прокуратури, заінтересовані особи - управління
Державного казначейства України у Волинській області, прокуратура Волинської
області, управління Служби безпеки України у Волинській області,

за касаційними скаргами ОСОБА_1, управління Державного казначейства України
у Волинській області, управління Служби безпеки України у Волинській області

на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 8 червня 2004
року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 серпня 2004 року,

в  с
т  а  н
о  в  и  л а
:

У квітні 2004 р. зі вказаною вище заявою до суду звернувся ОСОБА_1,
посилаючись на те, що 11 травня 2002 року УСБУ у Волинській області відносно
нього незаконно порушена кримінальна справа за звинуваченням у скоєнні
злочинів, передбачених ч. 2 ст. 201, ч. 3 ст. 212 КК України, а 5 листопада
2002 року винесена постанова про притягнення його в якості обвинуваченого,
оголошено його розшук. 14 березня 2003 року щодо нього обрано як запобіжний
захід підписку про невиїзд. 23 лютого 2004 року постановою УСБУ у Волинській
області кримінальна справа закрита у зв'язку з недоведеністю у вчиненні
злочинів, підписку про невиїзд скасовано.

У зв'язку з наведеним, з посиланням на Закон України “Про порядок
відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і суду” та ст. 1176 ЦК України просив за
рахунок державного бюджету стягнути на його користь 200000 грн. моральної
шкоди, зазначаючи про завдані йому моральні страждання, нервові переживання,
порушення нормальних життєвих зв'язків.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 8 червня 2004
року заява ОСОБА_1 задоволена частково і на його користь за рахунок державного
бюджету стягнуто 25000 грн.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18 серпня 2004 року ухвала
суду першої інстанції змінена, на користь заявника з державного бюджету
стягнуто 10000 грн.

У поданих касаційних скаргах з посиланням на неправильне застосування
судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права: ОСОБА_1
просить скасувати ухвалу апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду
першої інстанції; начальник УСБУ у Волинській області  просить скасувати постановлені ухвали та
відмовити у задоволенні заяви; начальник управління Державного казначейства
України у Волинській області просить скасувати ухвалені судові рішення та
направити справу на новий розгляд.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 серпня 2008 року
справа за належність повернута до Верховного Суду України для розгляду касаційних
скарг по суті.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а
доводи скарг цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1, суд першої
інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно
виходив з того, що наявними є підстави та умови для відшкодування шкоди,
завданої заявнику незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства та
прокуратури, відповідно до Закону України “Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду”. Апеляційний суд стягнув на користь заявника із
розрахунку мінімальної зарплати за час знаходження під слідством, а також
враховуючи засади розумності та справедливості моральну шкоду в розмірі 10000
грн.

Щодо розміру стягненої моральної шкоди на користь заявника, то в цій
частині судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства та
роз'ясненням, даним у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року “Про судову практику в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди”.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України , колегія суддів
вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без
змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду України

у  х
в  а  л
и  л  а :

Касаційні скарги ОСОБА_1, управління Державного казначейства України у
Волинській області, управління Служби безпеки України у Волинській області
відхилити.

Ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 8 червня 2004
року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18 серпня 2004 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Д.Д. Луспеник

М.І. Балюк  В.М. Барсукова