№ 2-365/2008
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

10 грудня 2008
року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого
судді Стеганцова С.М.

при
секретарі Реуцькій Н.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в сел. Шевченкове справу за позовною
заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Безмятежне” до ОСОБА_1 ОСОБА_2
про визнання права власності на урожай

ВСТАНОВИВ:

Представник
позивача - ТОВ “Безмятежне” 22.07.2008 року звернувся до суду з вищезазначеною
позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1., ОСОБА_3 ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_2.,
ОСОБА_6, в якій вказав, що 14.03.2000 року між позивачем та відповідачами було
укладено договори оренди земельної частки (паю) строком до 15.03.2008 року. До
закінчення дії вищевказаних договорів у липні-серпні 2007 року з відповідачами
було укладено договори  оренди  на новий п'ятирічний строк і відповідачі
передали свої земельні ділянки позивачу на підставі актів прийому-передачі
земельних ділянок. Восени 2007 року підприємство позивача засіяло орендовані
земельні ділянки на підставі сертифікатів озимою пшеницею та житом, а
відповідачі під час збирання врожаю у 2008 році почали чинити перешкоди щодо
збирання врожаю, чим порушують права позивача, як орендаря згідно договору
земельної частки (паю). Тому представник позивача просив визнати за  позивачем право власності на урожай
сільськогосподарських культур, а саме озимої пшениці та жита, вирощений на
земельних ділянках  відповідачів,  та стягнути з відповідачів судові витрати за
справою.

У
судовому засіданні 10.12.2008 року представник позивача відмовився від позовних
вимог та просив закрити провадження у справі в зв'язку з добровільним
вирішенням спору у відношенні відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6
та наполягав на задоволенні позову про визнання права власності на урожай  озимої пшениці, вирощений у 2008 році на
земельних ділянках відповідачів ОСОБА_1. та ОСОБА_2., від стягнення судових
витрат, сплачених позивачем, відмовився.

Позовні
вимоги до відповідачів ОСОБА_1. та ОСОБА_2. представник позивача обґрунтовує
тим, що  14.03.2000 року між позивачем та
вказаними відповідачами було укладено договори оренди земельної ділянки згідно
сертифікатів строком до 15.03.2008 року. До закінчення дії вищевказаних
договорів у серпні 2007 року з відповідачами було укладено договори  оренди
на новий п'ятирічний строк і відповідачі передали свої земельні ділянки
позивачу на підставі актів прийому-передачі земельних ділянок, при цьому
позивач і відповідачі досягли згоди з усіх істотних умов нових договорів,  після цього відповідачі не зверталися до суду
з позовами про визнання нових договорів недійсними в зв'язку з їх не
зареєстрацією. Восени 2007 року ТОВ “Безмятежне” засіяло орендовані земельні
ділянки відповідачів озимою пшеницею, а відповідачі в порушення п.3 договорів
оренди почали чинити перешкоди щодо збирання врожаю та не визнали право
позивача на вирощену продукцію, чим порушили права позивача.

Представник
позивача стверджує, що ТОВ “Безмятежне” виконає умови договорів оренди,
виплативши відповідачам орендну плату, вказує, що згідно ст. 95 ЗК України
позивач, як землекористувач, має право власності на посіви та насадження
сільськогосподарських культур.

Представник
відповідачів  у судовому засіданні позов
не визнав. Зокрема невизнання позову відносно відповідача ОСОБА_2. обгрунтовує
тим, що договір оренди земельної ділянки згідно сертифікату було укладено
14.03.2000 року як між позивачем та матір'ю відповідача - ОСОБА_7.,  даний договір автоматично повинен був
припинити свою дію  в зв'язку зі смертю
орендодавця - ОСОБА_7. у 2003 році, однак відповідач ОСОБА_2. з 2003 року не
наполягав на його розірванні. Представник відповідачів пояснив, що у березні та
травні 2008 року відповідачем ОСОБА_2. направлялися листи до ТОВ “Безмятежне”
щодо звільнення земельної ділянки та проханням не проводити
сільськогосподарських робіт, відповіді отримано не було.  Крім того представник відповідача вважає, що
договори оренди, укладені з відповідачами на новий п'ятирічний строк, є не
чинними, оскільки не зареєстровані  відповідно до встановленого законодавством
порядку, вказує, що новий договір відповідач ОСОБА_2. не підписував.

Представник
відповідачів просить відмовити у задоволенні позову та зобов'язати  позивача повернути вирощену на земельних
ділянках відповідачів озиму пшеницю власникам земельних ділянок, тобто
відповідачам за справою.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, оцінивши зібрані докази у сукупності, вважає,
що позов підлягає задоволенню  з
наступних підстав.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Між позивачем та відповідачами
виникли правовідносини на підставі договорів оренди земельних часток (паїв), а
саме 14.03.2000 року між позивачем ТОВ “Безмятежне” та відповідачем ОСОБА_1., її
чоловіком ОСОБА_8.,  матір'ю відповідача
ОСОБА_2. - ОСОБА_7. було укладено договори оренди земельних ділянок,  згідно сертифікатів,  строком на 8 років, термін закінчення дії
договорів встановлено 14.03.2008 року, вказані договори були підписані сторонами
і зареєстровані в Безмятеженській сільській раді Шевченківського району
Харківської області   (а.с. 9-10, 17-18,
240).

Вказані
правовідносини регулюються Указом Президента України від 03.12.1999 року,
Наказом Держкомітету по земельним ресурсам від 17.01.2000 року, Постановою
Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 року № 101 та загальними нормами
цивільного законодавства в порядку виникнення та виконання зобов'язань.

Умови
договорів оренди позивачем виконувалися належним чином з моменту їх підписання:
земля використовувалася за цільовим призначенням, при цьому суб'єктом
господарювання витрачалися кошти, пов'язані з виробництвом сільгосппродукції,
здійснювалися усі податкові відрахування, своєчасно всім орендодавцям
виплачувалася орендна плата, що не заперечується представниками сторін.

Восени
2007 року ТОВ “Безмятежне” засіяло орендовані ним земельні ділянки відповідачів
озимою пшеницею, так як договори оренди закінчувалися тільки 14.03.2008
року,  а влітку 2008 року відповідачі
почали чинити перешкоди орендарю по збиранню врожаю, посилаючись на те, що
строк дії договорів закінчився в березні 2008 року.

Після
одержання державних актів на право приватної власності на землю і виділення
земельних ділянок в натурі зобов'язання сторін за укладеними договорами на
підставі сертифікатів могли бути припинені відповідно до чинного законодавства,
але оскільки жодна із сторін на припиненні вказаних договорів не наполягала,
тому вони вважаються чинними.   З
клопотанням про розірвання даних договорів відповідачі за справою восени 2007
року до позивача не зверталися, а звернулися тільки 20.03.2008 року (а.с.
135-140, 147-148, 154-156), наполягаючи при цьому на отриманні врожаю озимої
пшениці, засіяної восени позивачем на їх земельних ділянках.

Вимоги
відповідачів не можуть бути задавлені з тих підстав, що відповідно до пункту 3
вищевказаних договорів оренди
передбачено право орендаря у разі закінчення дії  договору до закінчення польових робіт
продовжити термін оренди земельної ділянки до повного завершення збирання
врожаю. У цьому ж пункті договорів встановлено зобов'язання орендодавців не
втручатися у виробничу діяльність орендаря і не створювати йому будь-яких
перешкод при виконанні умов договорів.

Враховуючи
зазначене, а також відповідно до ст. 133 ЦК України в старій редакції на момент
укладення договорів  і нині діючої ст.
189 ЦК України, продукція, плоди та доходи, отримані   в результаті такої діяльності, належать
суб'єкту господарювання.

Як
вказано представником відповідача, свідоцтво про спадщину ОСОБА_2. отримав в
2006 році, державний акт на землю отримав
30.07.2007 року (а.с. 60),заяву про розірвання договору оренди, який був
укладений на підставі сертифікату, як вказує ОСОБА_2 в заяві (а.с. 68), подав
до позивача лише 19.03.2008 року, коли земельна ділянка вже була засіяна озимою
пшеницею.  ОСОБА_1. державний акт після
смерті чоловіка отримала 30.11.2006 року, заяву про розірвання договору оренди
також направила до позивача (а.с. 147-148) тільки в 2008 році, коли її земельні
ділянки також вже були засіяні озимою пшеницею ТОВ. Те, що на земельних
ділянках як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2 восени 2007 року, була посаджена озима
пшениця підтверджується довідкою позивача та актом, сладеним за  участю працівників ТОВ, та самої ОСОБА_1.
(а.с. 141, 227). Згідно даного акту на двох земельних ділянках, що належать
ОСОБА_1. та ОСОБА_2. було зібрано 79 тон 820 кг озимої пшениці, яка в даний час
знаходиться в позивача.

З усього
вищевикладеного вбачається, що право на врожай озимої пшениці, вирощений у 2008
році  на ділянках відповідачів має
позивач за справою - ТОВ „Безмятежне” .

Керуючись ст.ст.  10, 11,
209,  212, 214-215  ЦПК
України,

ст. 509 ЦК України,

Указом Президента України від
03.12.1999 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2000 року №
101,  Наказом Держкомітету по земельним
ресурсам від 17.01.2000 року,

договорами оренди  земельних часток (паїв) між ТОВ „Безмятежне”
та  відповідачами від 14.03.2000 року

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву  товариства з обмеженою відповідальністю
“Безмятежне”  задовольнити.

Визнати за ТОВ
“Безмятежне” право власності на урожай озимої пшениці, вирощений у 2008 році на
земельних ділянках ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:
С.М.Стеганцов