Справа № 2 - 107/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

04 лютого 2008 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого -  судді         Малиновського О.М.,

при секретарі -
Стоянової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одесі,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
комунального підприємства “ОМБТІ та РОН”, треті особи: приватний нотаріус
Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, орган опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_7 - про
визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири, виселення, зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовною завою в якій просять визнати недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 14.10.2003 року який відбувся між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
просять визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11.06.2004року зазначеної
квартири який відбувся між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, виселивши останню зі спірної
квартири, зобов'язавши КП “ОМБТІ та РОН” зареєструвати за ними право власності
на квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що ОСОБА_1 в зв'язку з виниклою потребою та відсутністю грошових коштів уклала
з ОСОБА_4 договір позики. За вимогою ОСОБА_4 з метою належного виконання
договору позики, 14.10.2003р. у приватного нотаріуса ОСОБА_6 було оформлено та
посвідчено договір залогу предметом якого була визначена спірна квартира.  При укладанні договорів позики та залогу ОСОБА_4
передав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову суму, а останні в свою чергу зобов'язалися
повернути отримані грошові кошти в розмірі 2500 доларів США.

В наступному 12.07.2004 році ОСОБА_2
були незаконно виселені з квартири особами, які тривалий час проживали з ними в
квартирі без законних на те підстав. Як стало їм відомо їх квартира була
переоформлена на ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 14.10.2003р. На
думку ОСОБА_1 вона даний договір купівлі-продажу не  укладала, квартиру нікому не передавала,
гроші за її продаж не отримувала. Як зазначала ОСОБА_1, вона не розуміє
український мову, а тому підписуючи договір залогу від 14.10.2003р.,  вона думала, що підписує саме договорі
залогу, а не договір купівлі-продажу.

Під час розгляду справи по суті
ОСОБА_1 додатково зазначила, що вона 14.10.2003р. до нотаріуса не заходила.
Договір купівлі-продажу від 14.10.2003р., який їй виніс ОСОБА_4, вона підписала
в машині. Будь-яких інших документів вона не підписувала. В наступному ОСОБА_1
послалася на ту обставину, що вона взагалі не підписувала договір від
14.10.2003р.

На думку ОСОБА_1 зазначені вище
обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу не відповідає вимогам
закону.

ОСОБА_2 в судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримав та пояснив, що 14.10.2003р. він у нотаріуса
не був, підписував, як він думав, договір залогу з рук ОСОБА_4

ОСОБА_3 в судовому засіданні
підтримавши позовні вимоги пояснив, що зазначеним договором купівлі-продажу
квартири порушені його права на проживання в ній.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні пред'явлені позовні  вимоги не
визнав в повному обсязі та пояснив, що ОСОБА_2 в зв'язку з виниклою в них
проблемою запропонували йому придбати у них квартиру. Він погодився. В
наступному, договір купівлі-продажу був підписаний між ним та ОСОБА_1 зі згоди
її чоловіка ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 в присутності
сторін. Грошові кошти за придбану квартиру він передав ОСОБА_1 до підписання
договору. Оскільки він квартиру придбав для перепродажу з метою заробити, за
проханням ОСОБА_1  він дозволив їм
проживати в квартирі 2-3 місяця. ОСОБА_2 під час свого проживання в квартирі
показували квартиру ОСОБА_5 за проханням ОСОБА_4  Після продажу квартири ОСОБА_5, ОСОБА_2
виселилися з квартири добровільно.

ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні
вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що під час придбання квартири
її показувала ОСОБА_1 яка проживала в ній з дозволу ОСОБА_4 Після того як вона
погодилась придбати квартиру, вона оговорила з ОСОБА_1, що останні виселяться з
квартири на протязі трьох днів з дня підписання договору, що і відбулось.
ОСОБА_1 в добровільному порядку надала їй заяву до ВАТ “Укртелеком” для
переоформлення на її ім'я телефону. Будь-яких претензій під час виселення
ОСОБА_1 з їх боку не було.

Представник відповідача КП “ОМБТІ та
РОН” в судовому засіданні в частині позовних вимог пред'явлених до підприємства
не визнав та просив відмовити, пославшись на те, що комунальним підприємством
права позивачів не порушувались, а їх вимоги є безпідставні. В судове засідання
призначене на 04.02.2008р. не явився без поважних на те причин. Про день, час
та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Приватний нотаріус ОСОБА_6  в судовому засіданні заявлені позовні вимоги
вважала необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, за тих
підстав, що договір купівлі-продажу від 14.10.2003р. був нею посвідчений за
обоюдним проханням ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у відповідність до діючого законодавства.
При посвідченні договору був присутній чоловік ОСОБА_1, - ОСОБА_2, який дав
письмову згоду на відчуження квартири своєю дружиною. Вона як нотаріус
розмовляла зі сторонами російською мовою та російською мовою зачитала сторонам
договір. Грошові кошти були передані ОСОБА_1 ОСОБА_4 до підписання договору.
Після, даний договорі був підписаний сторонами. Вчинення нотаріальних дії щодо
продажу квартири було проведено відповідно до норм чинного законодавства. У
судове засідання призначене на 04.02.2008р. нотаріус не явилась без поважних на
те причин. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним
чином.

Представник органу опіки та
піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судове
засідання не явився без поважних на те причин. Про день, час та місце розгляду
справи була повідомлена належним чином.

Представник ОСОБА_7 у судовому
засіданні вважала, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд заслухавши сторін по справі,
вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них
правовідносини прийшов до наступного.

На підставі свідоцтва про право
власності від 26.11.2001р. № 016414, ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_1.
Зазначене свідоцтво було видано на підставі довідки ЖБК “Ленінський-35” № 25
від 16.11.2001р.

ОСОБА_1 14.10.2003р. за договором
купівлі-продажу  продала ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1. Зазначений договір купівлі-продажу був складений українською мовою,
підписаний сторонами, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, та
зареєстрований в реєстрі за № 4325 (а.с.102).

Продаж квартири ОСОБА_1 було
здійснено за письмовою згодою її чоловіка ОСОБА_2, особу якого було встановлено
нотаріусом під час підписання сторонами договору (а.с.102 оборот).

Відповідно до п.2 договору, продаж
квартири було вчинено  за 63600 гривень,
які ОСОБА_1 повністю отримала від ОСОБА_4 до підписання договору.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину,
що в договорі купівлі-продажу від 14.10.2003р. та в реєстрі нотаріальних дій,
не її підпис, спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи №
11288/02 від 07.12.2007р., якою встановлено, що саме ОСОБА_1 належить підпис та
рукописний запис в договорі купівлі-продажу від 14.10.2003року та в реєстрі для
нотаріальних дії приватного нотаріуса ОСОБА_6

Дана обставина також спростовує той
факт, що ОСОБА_1 підписала один тільки договір купівлі-продажу,  та той факт, що вона не знаходилась у
нотаріуса під час підписання договору купівлі-продажу.

Суд критично відноситься до
посилання ОСОБА_1 на не підписання нею договору купівлі-продажу в присутності
нотаріуса, так як зазначена підстава позовних вимог була заявлена ОСОБА_1 через
півтора року з час її первісного звернення до суду з іншими підставами
зазначеними в її позовних вимог.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину,
що вона при підписанні договору купівлі-продажу не розуміла української мови, а
також щодо помилковості оформлення нотаріусом договору купівлі-продажу замість
договору займу є безпідставні, надумані та спростовуються наступним.

Судом було встановлено, та сторонами
не заперечувалось, що 06.12.2001р. між ОСОБА_1 та кредитною спілкою “Вікторія”,
в особі її голови ОСОБА_8 був в простій письмовій формі укладений кредитний
договорі № 100 за умовами якого кредитна спілка позичала ОСОБА_1 18000 гривень
строком до 06.03.2002року.

З метою належного виконання
грошового зобов'язання, між сторонами кредитного договору, 06.12.2001р. було
укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір, за умовами  якого ОСОБА_1 передала в заставу кредитній
спілки “Вікторія” належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Зазначені вище договори були
підписані особисто ОСОБА_1,  складені
українською мовою, текст яких у ОСОБА_1 не викликав сумнів, щодо розуміння нею
української мови.

На час укладання договору
купівлі-продажу від 14.10.2003р. ОСОБА_1 заборгованості перед КС “Вікторія” не
мала.

Судом встановлено, що 11.06.2004
році ОСОБА_4 продав спірну квартиру ОСОБА_5 Договір був посвідчений державним
нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної конторою Драло Г.Л., та
зареєстрований в реєстрі за № 8-2082, та в КП “ОМБТІ та РОН” 21.07.2004рок,
номер витягу 4217039.

Після придбання спірної квартири
ОСОБА_5 вселилася в квартиру 11.04.2006 році зі своєю родиною (довідка № 123
від 29.03.2006року голови ЖБК “Ленінський-35”), де і проживає до цього часу.

Під час вселення ОСОБА_5 в спірну
квартиру  ОСОБА_1 написала заяву до
голови правління ПО “Абонент” про переоформлення на ім'я ОСОБА_5 телефонного
номеру.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
написали розпису в якій зазначили, що спірна квартира ними була продана,
добровільно звільнена та претензій до ОСОБА_4 вони не мають.

Тобто, зазначені вище дії були
направлені на добровільне звільнення квартири позивачами.

Судом не приймаються до уваги
посилання позивачів по справі, що вони написали розписку та заяву про
переоформлення телефону під фізичним та психологічним тиском з боку ОСОБА_4 та
інших осіб які проживали разом з ними, оскільки з боку позивачів не
представлено жодного належного доказу в підтвердження даних пояснень. Посилання
позивачів на те, що вони були перелякані та не звернулись до правоохоронних
органів з приводу неправомірних дії з боку ОСОБА_4 та інших осіб є неспроможні
та оцінюються судом критично.

Відповідно до п.9 “Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дії” затвердженої Наказом Міністерства юстиції
України № 20/5 від 03.03.2004р., мова нотаріального діловодства визначається у
відповідності до статті 15 Закону України “Про нотаріат” (3425-12). Якщо особа,
яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться
діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй
нотаріусом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в
посвідчувальному написі. Особа, що не володіє мовою, якою виготовлений
документ, підписується тією мовою, яку вона знає.

Статтею 15 Закону України “Про
нотаріат” визначає, що Мова нотаріального діловодства визначається статтею 20
Закону Української РСР “Про мови в Українській РСР” (8312-11). Якщо особа, яка
звернулась за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться
діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй
нотаріусом або перекладачем.

Стаття 20 “Про мови в Українській
РСР” Нотаріальне діловодство в державних нотаріальних конторах і виконавчих
комітетах міських, селищних і сільських Рад народних депутатів ведеться тією
мовою, якою в даній місцевості здійснюється судочинство. Якщо особа, що
звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться
діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути складені також в
перекладі (переклад здійснюється в установленому законом порядку) російською чи
іншою мовою.

Аналіз зазначених вище норм вказує
на те, що особа яка звернулась до нотаріуса з питанням щодо посвідчення
будь-якого правочину, договору тощо, та яка не розуміє української мови повинна
повідомити нотаріуса про ці обставини до підписання договору.

При цьому обов'язок повідомлення
нотаріуса про нерозуміння української мови покладається саме на таку особу.

Судом враховується та обставина, що
ОСОБА_1 є громадянкою України, постійно проживає на території України, та на
думку суду, ці обставини виключали можливість виникнення у приватного нотаріуса
сумнівів щодо нерозуміння ОСОБА_1 української мови під час підписання нею
договору.

Так, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_4 нібито
передав їй 2500 доларів США при підписанні нею договору. Разом з тим, в
договорі купівлі-продажу  визначена інша
ціна договору, а саме 63600 гривень, для розуміння якої не потрібно володіти
українською мовою.

ОСОБА_1  посилалась на те, що вона
нібито отримавши від ОСОБА_4 2500 доларів США, передала йому квартиру в
заставу. Таки ствердження позивачки є суперечливими, так як вона раніше
стверджувала, що підписувала лише один договір.

Укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу відповідає вимогам
ст.ст.224,227,228   ЦК України (в ред.
1963р.), яки регулювали правовідносини сторін на той час.

Встановлені у судовому засіданні факти свідчать про те, що пред'явлені
позовні вимоги в частині визнання договорів купівлі-продажу недійсними та
виселення є надумані безпідставні, та таки що не підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відмовляючи в задоволені зазначених
позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних
вимог пред'явлених до КП “ОМБТІ та РОН” щодо зобов'язання провести реєстрацію
прав власності за ОСОБА_1

Керуючись
ст.ст. 10,11,57,63,64,66,209, 212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунального підприємства “ОМБТІ та РОН”, треті
особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6,
орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської
ради, ОСОБА_7 - про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири,
виселення, зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя
-  підпис

ВІРНО:

Суддя -

Секретар
-