АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 22ц-68 2008 р. Головуючий по 1 інстанції
№
Категорія: № 26, 13 Грабовий П.С.
Доповідач в апеляційній Інстанції Василенко Л.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2008 р. колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І. Демченка В.А.

при секретарі Бурдуковій О.В.

адвокатів Шишкіну Г.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2006 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання частково недійсним договору дарування будинку, визнання права власності на 1/6 частину будинку,

встановила:

16.01.2006 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання частково недійсним договору дарування будинку, визнання права власності на 1/6 частину будинку. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6, який проживав в будинку АДРЕСА_1, після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину вказаного будинку.

Згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори 19.10.2001 р. спадщину після померлого в рівних долях отримали його мати - ОСОБА_2 та сестра - ОСОБА_3

ОСОБА_3 19.10.2005 р. належну їй 1/4 частину спірного будинку подарувала ОСОБА_4

Вважає, що свідоцтво про право на спадщину, видане на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і договір дарування на ім'я ОСОБА_4 повинні бути визнані частково недійсними з наступних підстав.

Так він вкладав кошти у витрати на поховання батька та на відправлення 9 та 40 днів. Після того, як відзначили 40 днів по смерті батька, за згодою матері і сестри взяв речі, які були власністю батька, а саме: столярні і токарні інструменти, каністри для бензину, шафу, що у відповідності до ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 р. свідчить про прийняття ним спадщини після померлого. У зв'язку з викладеним вважає, що за ним

2

повинно бути визнано право власності на 1/6 частину спірного будинку, свідоцтва про право на спадщину та договір дарування повинні бути визнані частково недійсними.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2006 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з підстав не відповідності висновків суду обставинам справи скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, адвоката Шишкіної Г.Ф., перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що позивач без поважних причин пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини, доводи ОСОБА_1 про те, що після смерті батька він забрав деякі речі суд першої інстанції визнав необгрунтованими, нічим не підтвердженими. Договір дарування укладений у відповідності до чинного законодавства. За викладених підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки суд не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд не правильно застосував норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 1, 3 і 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Згідно зі статтею 524 ЦК України, в редакції 1963 p., що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Зі змісту статті 529 наведеного Кодексу вбачається, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті.

Статтею 548 зазначеного Кодексу передбачено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Вважається, що спадкоємиць прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини - ст. 549 наведеного ЦК.

Зі змісту статті 553 вбачається, що спадкоємець за законом або заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття.

При цьому вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини ( ст. 549 цього Кодексу).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_6 та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Так, як за життя ОСОБА_6 не залишив заповіту, то спадкування спадкового майна спадкоємцями здійснювалось за законом.

Спадкоємцями належного померлому майна являлись його дружина ОСОБА_2 та двоє дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_1

З дослідженої в суді апеляційної інстанції спадкової справи після смерті ОСОБА_6 вбачається, що до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись 19.10.2001 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які проживають в м. Черкаси. При цьому в наведеній заяві вони зазначили, що інших спадкоємців крім них у померлого немає, тим самим надали нотаріусу недостовірну інформацію. ОСОБА_1, який проживає в АР Крим

3

м. Сімферополь, з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

19.10.2001 p., на підставі поданих заяв, ОСОБА_2 та ОСОБА_3було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно яке складалось з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 та автомашини марки ВАЗ - 2101, 1979 р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_7, клопотання про допит якого судом першої інстанції було відхилене, показав, що ОСОБА_1 витратив значні кошти на поховання батька та відзначення поминальних днів. Після поминок батька ОСОБА_1, приблизно, на при кінці травня на початку червня 2001 р. забрав речі, що належали батькові, а саме столярні та токарні інструменти, каністри для бензину, домкрат, електродриль та шафу, які він допомагав йому завантажувати на машину.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час розгляду справи районним судом визнавали позовні вимоги ОСОБА_1

До суду з даним позовом ОСОБА_1 звернувся 16.01.2006 р. Проте, судова колегія вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки звернувся з позовом відразу після того, як йому стало відомо про порушене його майнових прав, а саме після дарування сестрою 10.02.2005 р. отриманої у спадок 1/4 частини спірного будинку ОСОБА_4, про що його повідомила мати - ОСОБА_2, що вона і підтвердила в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що наведені докази свідчать про те, що позивач у визначений законом строк фактично вступив у управління та володіння спадковим майном, а отже у відповідності до наведеного законодавства прийняв спадщину після померлого батька.

За вимогами ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно до ч.3 ст. 215 наведеного Кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З викладених підстав судова колегія вважає, що договір дарування від 10.02.2005 p., згідно якого ОСОБА_3 подарувала 1/4 частину спірного будинку ОСОБА_4 повинен бути визнаний частково недійсним.

Враховуючи викладене судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 524, 529, 548, 549, 553 ЦК в редакції 1963 р., ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2006 р. скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.10.2001 р. видане першою Черкаською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним договір дарування від 10 лютого 2005 p., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 1/4 частини будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1.

4

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 106, 50 грн. по 35, 50 грн. з кожного.

Рішення набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців.