Справа № 22ц-20-2008р.                                            Головуючий по 1
30                                                                 Гудзюк
в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30"
січня 2008 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області в складі:

головуючого                Іваненка В.Д.

суддів                           Захарової А.Ф.,
Качана О.В.

при
секретарі               Шульзі Я.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника
Дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_1 на рішення
Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 жовтня 2007р. по
справі за позовом Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» в особі Золотоніського лінійного виробничого
управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном та виселення із
самоуправно зайнятого жилого приміщення та за позовом ОСОБА_2 до дочірньої
компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз» України в
особі Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних
газопроводів «Черкаситрансгаз» про визнання права користування жилим
приміщенням, укладення договору житлового найму, вселення та відшкодування
моральної шкоди.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши представника ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз
України», який підтримав доводи апеляційної скарги, та ОСОБА_2 яка на них
заперечувала, судова палата, -

встановила:

В лютому
2007 року Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії
(НАК) «Нафтогаз України» в особі Золотоніського лінійного виробничого
управління магістральних газопроводів УМГ «Черкаситрансгаз» пред'явила до суду
позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження
майном та виселення із самоправно зайнятого жилого приміщення.

В
обґрунтування позовних вимог вказувала, що на балансі Золотоніського лінійного
виробничого управління магістральних газопроводів УМГ «Черкаситрансгаз» ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» перебуває будинок для операторів
газорозподільної станції Сміла (індивідуальний номер 120), в якому у
відповідності до Правил технічної експлуатації газорозподільних станцій
магістральних газопроводів, встановлені прилади обліку, телефонний зв'язок та
сигналізація.

Названий
будинок є невід'ємною складовою частиною комплексу споруд і систем газопроводу
- відгалуження високого тиску до м.Сміли, який був запроектований та зведений
виключно для змінного персоналу операторів ГФС Сміла і входить до складу

єдиного
майнового комплексу для здійснення господарської діяльності по безперебійному
забезпеченню споживачів природним газом.

Після
смерті колишнього оператора ГРС Сміла ОСОБА_3 Золотоніському ЛВУМГ стало відомо
про те, що в жилому приміщенні №2 будинку операторів по АДРЕСА_1 незаконно, без
будь-яких на те підстав, проживає громадянка ОСОБА_2, 1975 року народження та
її неповнолітній син ОСОБА_4.

Відповідач
в трудових відносинах із ДК «Укртрансгаз» та її відокремленими підрозділами не
перебуває.

Ордер на
вселення, а також дозвіл на вселення, проживання та реєстрацію в жилому
приміщенні №2 будинку операторів ГРС Сміла відповідачеві та її неповнолітньому
сину не надавався. Договір найму вказаного жилого приміщення з відповідачем не
укладався.

На вручене
27.10.2006 року ОСОБА_2 попередження про виселення відповідачка не
прореагувала.

Відповідно
до ст.48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, відшкодування завданих цим збитків.

На
підставі викладеного, ст.48 Закону України «Про власність», ст.ст. 191; 317;
319; 320; 387; 391 ЦК України,
та ст.58; 116 ЖК України, просила усунути перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження майном та виселити відповідача і її
неповнолітнього сина ОСОБА_4 із самоправно зайнятого ними жилого приміщення №2
будинку операторів ГРС Сміла по АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого
приміщення.

В
березні 2007 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічною позовною заявою до
Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів
«Черкаситрансгаз» про визнання виселення незаконним та вселення.

Вказувала
в обґрунтування своїх вимог, що її батько ОСОБА_3 з 1989 року працював
оператором газорозподільчої системи Золотоніського ЛВУМГ на об'єкті в м.Сміла.

В 1996
році відповідачем йому на сім'ю із трьох осіб в складі його самого, неї з
неповнолітнім сином ОСОБА_4 1992 року народження, була надана двокімнатна
квартира службова, що знаходиться в одноповерховому будинку по АДРЕСА_2. Ордер
на квартиру виданий не був, але вселилися вони на підставі дозволу тодішнього
керівника управління і весь цей час вони проживали однією сім'єю, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет.

25
грудня 2005 року в зв'язку з хворобою батько змушений був звільнитись з роботи,
а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

На
початку листопада 2006 року вона отримала письмове попередження Золотоніського
ЛВУМГ УМГ «Черкаситрансгаз» про виселення протягом 7 днів із начебто самоправно
зайнятого житла, а 21 грудня 2006 року її разом з неповнолітнім сином було
виселено із вищезазначеного житлового приміщення без будь яких документів і без
надання іншого житла. При чому всі речі її і документи про освіту, трудову
книжку та таке інше, не повернули і до даного часу.

Вселившись
разом з батьком в спірну квартиру, вона з тих пір постійно тут проживає,
оплачує комунальні послуги, тому вважає, що набула тут право користування
житлом.

На
підставі викладеного, ст.ст. 64; 65; 109; 123; 125 ЖК України просила визнати
недійсним розпорядження відповідача за її позовом про виселення з квартири
АДРЕСА_1, визнати незаконним виселення її з неповнолітнім сином з квартири
АДРЕСА_1 та вселити їх у дану квартиру.

Додатковою
позовною заявою від 15.05.2007 року ОСОБА_2 просила визнати її наймачем
квартири АДРЕСА_1 і зобов'язати Золотоніське лінійне виробниче управління
магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» укласти з нею договір найму на
зазначену квартиру, стягнути з відповідача на її користь 10000 грн. на
відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Рішенням
Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 жовтня 2007 року в
позові дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» в особі Золотоніського лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права користування і розпорядження майном та виселення із самоправно
зайнятого жилого приміщення відмовлено.

Позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано
за ОСОБА_2 та її неповнолітнім сином ОСОБА_4, 1992 року народження, право на
користування житлом - жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Вселено
ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано
дочірню компанію «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Золотоніського
лінійного виробничого управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз»
укласти із ОСОБА_2 договір житлового найму на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто
із ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі Золотоніського ЛВУ МГ
«Черкаситрансгаз» на користь ОСОБА_2 2000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

В
апеляційній скарзі на це рішення представник Дочірньої компанії «Укртрансгаз»
НАК Нафтогаз України» ОСОБА_1 просить його скасувати в повному обсязі як таке,
що не відповідає обставинам справи, вимогам закону.

Обговоривши
матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, судова палата вважає, що
апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

З
матеріалів справи встановлено, що спірне житлове приміщення - квартира АДРЕСА_1
знаходиться на балансі Золотоніського лінійного виробничого управління
магістральних газопроводів-УМГ «Черкаситрансгаз» ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз
України» як службове житло для операторів газорозподільної станції м.Сміла.

Батько
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з квітня 1991 року працював оператором
газорозподільної системи Золотоніського ЛВУ магістральних газопроводів на
об'єкті, що знаходиться в м.Сміла (ар.спр.58-60) по грудень 2005 року, звідси
вийшов на пенсію, а 23.05.2006 року помер (ар.спр.19). З квітня 1996 року
ОСОБА_3, працюючи оператором ГРС, заселився в квартиру АДРЕСА_1 з дозволу
керівництва ЛУ магістральних газопроводів, зробивши в квартирі ремонт, постійно
тут проживав і з його зарплати вираховувались кошти за користування газом, та
іншими комунальними послугами.

Встановлено
по справі, що разом з ним в спірну квартиру зеселилися його дочка ОСОБА_2 з
чоловіком і сином ОСОБА_4, 1992 року народження, що проживали однією сім'єю.
Коли ОСОБА_3 захворів, то прийшов працювати його син від першого шлюбу на його
місце, але відповідачка продовжувала проживати в спірній квартирі, фактично не
маючи іншого житла. Про це підтвердили в судовому засіданні допитані свідками
сусіди відповідачки по будинку ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, голова кварткому ОСОБА_8,
а також ОСОБА_9 - дільничий інспектор міліції. Про це вказують довідки на
ар.спр.61-63; 76, 45, - в яких зазначається адреса постійного місця проживання
ОСОБА_2 - квартира АДРЕСА_1.

З справи
вбачається, що прописані в спірній квартирі ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_2 з сином не
були, поскільки до них в спірній квартирі проживала сім'я ОСОБА_10, який
працював оператором, був прописаний в цій квартирі і щоб залишити за собою
квартиру, керівництво управління змушено було купити йому житло, оскільки
ОСОБА_10 не виселявся. Тому, дозволивши проживати в квартирі АДРЕСА_1, прописку
ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_2 тут не дозволили.

Однак з
наведеного вбачається, що ОСОБА_3 з дочкою і онуком вселився до спірної
квартири з дозволу адміністрації, тобто не самоправно, хоча і без ордеру на це
житло, тривалий час проживав тут сім'єю з відповідачкою, яка залишилась
проживати тут з неповнолітньою дитиною і після смерті батька.

Іншого
житла на ОСОБА_3 зареєстровано не було, тому відповідно до ст.125 ЖК України
він не міг бути виселений без надання іншого житла. Право на це житло як член
сім'ї ОСОБА_3 придбала і відповідачка (право користування) з неповнолітнім
сином, яка теж відповідно до вказаної норми ЖК України не підлягає виселенню
без надання іншого житла. А тому суд правомірно визнав за відповідачкою з сином
право на проживання в спірній квартирі і прийняв рішення про вселення їх сюди,
оскільки в період стаціонарного лікування ОСОБА_2 речі її самовільно були
винесені, вхідні замки поміняні.

При
цьому суд зобов'язав ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» укласти з
відповідачкою договір житлового найму на квартиру АДРЕСА_1.

Такий
висновок суду відповідає матеріалам справи, вимогам закону і має бути залишений
в силі.

Правильно
не взяті до уваги доводи позивача про те, що ОСОБА_2 має власний будинок,
оскільки на суть спору це не впливає.

До того
ж, як видно з справи, будинок по АДРЕСА_2, зареєстрований за ОСОБА_2
(ар.спр.91) в даний час є непридатним для житла, про що свідчить акт кварт кома
і сусідів на ар.спр.80.

Обговорюючи
правомірність рішення в цілому, як його оспорює представник позивача по справі,
судова палата вважає необгрунтованим висновок щодо відшкодування моральної
шкоди на користь ОСОБА_2 Суд стягнув таку з ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз»
України з підстав того, що діями позивача, що супроводжувалися незаконним,
примусовим виселенням відповідачки в зимовий період року під час її перебування
на стаціонарному лікуванні спричинило їй значних душевних страждань, нервового
напруження і хвилювання.

З цим
можна погодитися, але законом не передбачена можливість відшкодування моральної
шкоди в даного роду правовідносинах.

Тому  в
цій  частині рішення  слід
скасувати,  відмовивши  в
задоволенні  вимог  про відшкодування моральної шкоди, і змінивши
рішення в цілому.

Керуючись
ст.ст.3ОЗ; 304; 307; 309; 314 ЦПК України, -

вирішив:

Апеляційну
скаргу представника Дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України»
ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення
Смілянського міськрайсуді Черкаської області від 10 жовтня 2007 року в частині
стягнення з Дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в особі
Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів
«Черкаситрансгаз» на користь ОСОБА_2 2000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, -скасувати, відмовивши в задоволенні таких позовних вимог ОСОБА_2.

В решті -
рішення залишити без змін.

Рішення
може бути оскаржено до Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі
двохмісячного строку.