Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
Жайворонок Т.Є., Левченка Є.Ф., -
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3,
третя особа - Великожитинська сільська рада Рівненського району Рівненської
області, про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 березня
в с т а н о в и л а:
У червні 2007 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначала, що з вересня 2000 року вона почала проживати з ОСОБА_3 і вести з ним
спільне господарство. Відповідач запропонував подарувати йому належну їй
земельну ділянку, пообіцявши разом будувати будинок, а через те, що вони мають
різні прізвища, то можуть бути проблеми при отриманні дозволів, сплаті податків
та інше. Вона погодилась і в 2003 році було укладено договір дарування
земельної ділянки. Через деякий час відповідач почав чинити їй перешкоди в
користуванні земельною ділянкою, а потім взагалі перестав пускати на неї.
Посилаючись на те, що під час укладання договору вона діяла під впливом
помилки, позивачка просила визнати договір дарування недійсним.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2007
року позов задоволено та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки
площею 0,104 га, розташованої на території с. Бармаки Великожитинської
сільської ради Рівненського району Рівненської області, укладений 24 січня 2003
року між позивачкою та відповідачем.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2008 року
зазначене рішення суду скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на
невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування рішення апеляційного суду й залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів
дійшла висновку про те, що підстави для скасування  судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з
вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції
норм  матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом
допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного
суду Рівненської області від 13 березня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.С. Перепічай

Т.Є. Жайворонок     Є.Ф. Левченко