Справа № 22ц-100/2008                                Головуючий у 1
Категорія - цивільна                                      Лихошерст
Доповідач - Позігун М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2008 року

м. Чернігів

Апеляційний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді:

Позігуна
М.І.,

суддів:

Ішутко
в.м., шевченка В.М.

при секретарі:         з участю:

Штупун
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Щорському районі Чернігівській області на заочне рішення
Щорського районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2007 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до державного податкового інспектора Державної податкової
інспекції у Щорському районі Чернігівській області про стягнення моральної
шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Щорського районного суду від 2 жовтня 2007 року було відмовлено в
задоволенні заяв представника відповідача Ревенка О.В. та  ДПІ у Щорському районі про перегляд заочного
рішення Щорського районного суду  від
22.08.2007 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного податкового
інспектора ДПІ у Щорському районі Ревенка О.В. та ДПІ у Щорсь кому районі про
стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн., завданої протиправними діями
посадових осіб.

В апеляційній скарзі ДПІ Щорського
району ставиться питання про скасування заочного рішення Щорського
районного суду від 22.08.2007 року, яким стягнуто з державної податкової
інспекції у Щорському районі на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану
неправомірними діями посадової особи ДПІ у Щорському районі в сумі 5940 грн. та
судові витрати, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Незаконність
судового рішення апелянт обґрунтовує неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права, зокрема
неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи та
неналежною оцінкою наданих доказів. Так, суд не врахував, що відповідно до
статей 1173, 1174 ЦК України  та
роз'яснень, викладених в пункті 101 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року №4 зі змінами та доповненнями „Про судову
практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, при
розгляді справ про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними  рішеннями, діями  чи бездіяльністю органу державної влади, його
посадовими або службовими особами, зазначений орган має бути відповідачем у
справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи
іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода
відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним
державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган
Державного казначейства України. Проте, судом в порушення зазначених вимог
Головне управління Державного казначейства України в Чернігівській області
залучено не в якості відповідача, а в якості третьої особи на стороні
відповідача. Крім того, судом було допущено порушення вимог ст. 88  ЦПК України
щодо розподілу судових витрат між сторонами.

В поясненнях на апеляційну  скаргу
Головного управління Державного казначейства України в Чернігівській
області обґрунтовується законність судового рішення з тих підстав, що
оскільки  державним бюджетом України на
2008 рік не передбачено видатків на відшкодування шкоди, завданої неправомірними
діями або бездіяльністю органів Державної податкової інспекції,  а тому дана шкода повинна стягуватися з
рахунків тієї бюджетної організації, яка завдала шкоди, оскільки всі бюджетні
організації фінансуються з державного бюджету і кошти на їх рахунках є
державними.

Представник
позивача в запереченнях  на апеляційну
скаргу також посилається на законність і обґрунтованість рішення суду,
оскільки  повноважним органом дії Ревенка
О.В. визнано незаконними після встановлення прокуратурою Щорського району
порушень законодавства з боку інспектора ДПІ
у Щорському районі. Відповідачі не спростували  висновок експертизи щодо наявності
моральної  шкоди та її розміру.
Відповідний орган Державного казначейства, залучений до участі у справі в
якості третьої особи має всі права учасника судового процесу, а постанова  Пленуму Верховного Суду України не є
нормативно-правовим актом і в ній  не
розмежовано обов'язків органів Державного казначейства України щодо
відшкодування шкоди відповідно до ст.1176 ЦК України і відшкодування шкоди цими
органами в інших випадках.

Заслухавши
доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги суд приходить до слідуючого висновку.

Судом
встановлено, що 28 березня 2006 року за результатами проведеної  працівниками ДПІ у Щорському районі перевірки
реєстраторів розрахункових операцій в кафе „Десяточка” СПД ОСОБА_2, де
позивачка працювала барменом, до ОСОБА_2 були застосовані штрафні санкції, а на
позивачку Ревенком О.В. складено протокол про адміністративне правопорушення з
порушенням вимог ст.ст. 256, 268 Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Стягуючи шкоду
з ДПІ у Щорському районі  суд
виходив із того, що дії відповідача полягали у порушенні вимог законодавства
при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, мали негативний
вплив на життєдіяльність та психологічний стан позивачки, завдали їй моральних
страждань, а розмір моральної шкоди суд визначив з врахуванням висновку
експерта в галузі психології, характеру правопорушення,  глибини душевних страждань.

Проте,  такого висновку  суд
дійшов  в порушення вимог ст. 212
ЦК України без належної оцінки доказів в їх сукупності та не врахував, що
відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПУ України висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за правилами ст. 212 ЦПК України.

В рішенні суд не зазначив конкретно які
порушення ст.ст. 256, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення
було допущено  податковим інспектором при
складанні адміністративного протоколу,
та яким чином зазначені  порушення
вплинули на незаконність прийняття рішення в адміністративній справі судом по
притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також не  зазначено остаточне рішення в
адміністративний справі, та не дано оцінки
спірним правовідносинам  з
врахуванням  висновків такого судового
рішення  в сукупності з іншими доказами
по справі, в тому числі і оцінки висновку експертизи в галузі психології,  при проведенні якої також не було
враховано  кінцевого результату розгляду
адміністративної справи.

Крім
того, суд   при прийнятті рішення в
порушення норм матеріального права не дав
однозначної правової оцінки спірним правовідносинам,  не перевірив чи не повинні в даному випадку
застосовуватися норми  Закону України”
Про прядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями
органів дізнання та досудового слідства, прокуратури і суду”, не визначився з
нормою матеріального права, яка передбачає таку відповідальність, оскільки в
обґрунтування   підстав для заявлених
вимог  послався як на ст.1173 ЦК України,
так і на ст. 1174 ЦК  України, якими
регламентуються різні підстави для відшкодування шкоди. Суд безпідставно
послався як на підставу для відшкодування шкоди на ст. 25 Закону України „Про
державну податкову службу”, оскільки зазначеною статтею регламентується
відшкодування шкоди завданої посадовою
чи службовою особою податкової міліції, яким не є Ревенок О.В.. Також
судом  не враховано, що відповідно до ст.
13 зазначеного Закону відшкодуванню підлягають лише збитки, якими, виходячи зі
змісту ст. 22 ЦК України не є моральна шкода.

Відповідно
ж до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі   незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при
здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується Державою.

За викладених обставин,  відповідно ж
до ч.2 ст.101 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової) шкоди” суд зобов'язаний був притягнути до
участі у справі поряд з відповідним державним органом як відповідача
відповідний орган Державного казначейства України. Проте, суд  не врахував, що позивачкою хоча  в позовній заяві Державне  казначейство і зазначалося третьою особою,
але заявлялася вимога про стягнення шкоди саме з Держави в собі відділення
Державного казначейства України у Щорському районі, але суд  в порушення зазначених вимог залучив  Головне управління Державного казначейства
України  в якості третьої особи на
стороні  відповідача, а не
співвідповідача та не визначився чи є Головне управління   Державного казначейства  тим відповідним органом, який має право
списання  коштів за рішенням суду з
рахунку державного бюджету, чи таким органом є Державне казначейство України.

Відповідно ж до процесуального
становища третіх осіб, які не заявляють вимог щодо предмета спору й вимог щодо
законності та обґрунтованості рішення суду, суд не може ухвалити рішення по  суті справи проти такої особи, якщо її не
було залучено до участі  у справі як
відповідача.

Крім того,  відповідно до ч.3 ст.13
Закону України „Про державну податкову службу в Україні” збитки, завдані
неправомірними діями посадових осіб органів державної податкової служби,
підлягають відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

Крім
того, статтею 42  ЦПК  визначено перелік документів, якими
посвідчуються в суді повноваження представника, а в частині 6 зазначеної статті
не виключається можливість надання повноважень за усною заявою, яка
заноситься  до журналу (протоколу)
судового засідання. Проте в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені
повноваження представників позивачки ОСОБА_3, ОСОБА_4.,  а остання не брала участі у справі при
розгляді справи по суті.  В матеріалах
справи відсутні дані щодо її повідомлення про час і місце розгляду справи, а
повідомлення   ОСОБА_3 і ОСОБА_4., які
належним чином не були допущені судом до участі у справі не можна вважати
належним повідомленням позивачки відповідно до
ч.5 ст. 76 ЦПК.

За
викладених порушень норм матеріального і процесуального права рішення суду
підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

Керуючись ст.ст.  303,   307, 311 ч.1 п. 4, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України,  суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Щорському районі
Чернігівській області задовольнити частково.

Заочне рішення Щорського районного суду Чернігівської області від  22 серпня 2007 року скасувати, а справу
направити на навий розгляд  в той ж суд в
іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців.

Головуючий:
Судді: