Справа №  2-554/08
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2008 року
Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді                Католікяна
М.О.,

при секретарі                        Ременякі
М.С.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
місті Дніпропетровськ заявуОСОБА_2в інтересах ОСОБА_3про перегляд заочного
рішення, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємцяОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

25 серпня 2005 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя
особа -ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні
вимоги позивач обґрунтував тим, що 16.08.2005 р. він замовив у кафе відповідача
святковий банкет на честь свого весілля. 18.08.2005 р. позивач передав третій
особі, яка працювала у кафе, 1 150,00 грн. для закупівлі необхідних продуктів.
Весілля і святковий банкет були призначені на 20.08.2005 р. У день весілля
позивач дізнався про те, що днем раніше відповідач побив третю особу, у
результаті чого був пошкоджений електричний кабель холодильника, в якому
зберігалися придбані продукти. Цей інцидент призвів до псування всіх продуктів
та зриву весілля, яке відбулося в квартирі позивача. Вказані обставини явилися
причиною звернення позивача до суду з позовом про відшкодування матеріальної
шкоди в сумі 2 350,00 грн., моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн., судових
витрат (а.с. 3).

27 березня 2006 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості
співвідповідача ОСОБА_4 (а.с. 56-звор.).

09 листопада 2006 року позивач змінив свої позовні вимоги, звернувшись до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа -ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної
шкоди в сумі 1 150,00 грн., моральної шкоди в сумі 7 000,00 грн., судових
витрат

(а.с.а.с. 108 - 110).

12 лютого 2007 року позивач звернувся до
суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, мотивуючи це тим, що
укладав правочин з надання послуг з організації банкету з підприємцем, а не
громадянином (а.с.а.с. 129 - 131).

06 березня 2007 року суд ухвалив заочне
рішення, яким позов задовольнив частково, стягнувши з відповідача на користь
позивача передані за договором
на надання послуг грошові кошти в сумі 1 150,00 грн.,
компенсацію за заподіяну моральну шкоди в сумі 5 000,00 грн., судові витрати в
сумі 1 059,50 грн. (а.с.а.с. 135, 136).

30 березня 2007 року представник
відповідача у справі звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення,
пославшись на поважність причин неявки та суттєвість заперечень по суті
позовних вимог (а.с.а.с. 139, 140, 143, 145, 146).

Позивач у судовому засіданні заперечував проти
задоволення заяви.

Відповідач, його представник у судове засідання не
з'явилися, повідомлялися належним чином, про що свідчить поштове повідомлення №
360882.

Третя особа у судове засідання також не з'явилася, повідомлялася належним чином.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що заяву
слід відхилити з наступних підстав.

В силу ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як одну з підстав, на якій базується вимога про перегляд заочного рішення,
представник відповідача послався на те, що він був відсутній на засіданні з
поважної причини (відрядження), проте з цими доводами погодитись не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове
засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони
та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без
поважних причин.

Представник відповідача на день ухвалення судом рішення не повідомив суд у
встановленому законом порядку про неможливість з'явитися у призначене судове
засідання через заплановане відрядження, про що свідчать матеріали справи.

Таким чином, твердження відповідача про незаконність розгляду справи за
його відсутності є безпідставним та суперечить положенням приведеної норми.

Крім того, із запереченнями представника відповідача щодо суті рішення
погодитись також не можна, оскільки рішення суду базується на повноцінній
оцінці доказів у справі, які були надані сторонами, матеріалах кримінальної
справи тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник,
який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням
фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових
та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

У відповідності з ч. 1 ст. 866 договір побутового підряду вважається укладеним
у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший
документ, що підтверджує укладення договору.

Ураховуючи положення вказаних норм, ту обставину, що позивач при здійсненні
замовлення святкового банкету отримав відповідну розписку, суд дійшов висновку
про те, що між сторонами 18.08.2005 р. було укладено правочин.

За умовами договору відповідач зобов'язався виконати за завданням позивача
(замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових потреб
останнього, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу, отже -
укладений договір мав усі ознаки правочину побутового підряду у розумінні ст.
865 ЦК України.

Таким чином, суд розцінив посилання
позивача на норми, які регулюють деліктні правовідносини, як помилкові,
оскільки між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, засновані на
договорі побутового підряду від 18.08.2005 р., змістом яких було зобов'язання
відповідача виготовити з матеріалів (продуктів), придбаних за кошти позивача,
певні страви, організувати проведення святкового банкету, та зобов'язання
позивача прийняти та оплатити виконану роботу.

В силу ч. 1 ст. 870 ЦК України за договором побутового підряду підрядник
виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені
істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки
в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм
вибором виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості або
розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з п.п. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»
виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у
зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача
для виконання робіт або надання послуг. Виконавець несе відповідальність за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю або майну споживача, що виникла у зв'язку з
використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів,
пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт або надання
послуг, незалежно від знання виконавцем їх властивостей.

Аналізуючи диспозиції приведених норм, суд дійшов висновку про те, що
позовна вимога про стягнення з відповідача переданих за укладеним договором
коштів є правомірною, оскільки відповідач, отримавши гроші, не виконав своїх
зобов'язань щодо виготовлення певних страв для весільного банкету, а придбані
за передані кошти продукти були зіпсовані.

У відповідності зі ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема:

- припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання
договору;

- зміна умов зобов'язання;

- сплата неустойки;

- відшкодування збитків та моральної шкоди.

В силу ч. 2 ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів» при
задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Факт порушення відповідачем договірних обов'язків та його вина були
встановлені судом, а тому суд дійшов висновку про те, що позивачеві насправді
було заподіяно й моральну шкоду, яка полягала в моральних стражданнях через
зрив весілля, небажання відповідача у добровільному порядку компенсувати
матеріальні втрати тощо.

Суд критично поставився до письмових пояснень представників відповідача, за
якими останній у 2005 році не здійснював підприємницьку діяльність через
закінчення строку дії свідоцтва про сплату єдиного податку, не мав жодного
найманого працівника тощо, оскільки такі твердження суперечать матеріалам
справи, а саме.

Відповідно до свідоцтво про сплату єдиного податку у 2004 році серії Б №
077602, на яке посилався представник відповідача у своїх поясненнях (а.с. 50),
його дія була продовжена на 2005 рік, про що свідчить відмітка на зворотньому
боці цього свідоцтва.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається
укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника
фактично було допущено до роботи.

Виходячи з викладеного, суд розцінив за безпідставні твердження
представників відповідача у письмових запереченнях про те, що у останнього не
працювало жодного найманого працівника, оскільки відповідач, допустивши третю
особу до роботи фактично уклав з нею трудовий договір, у розумінні ст. 24 КЗпП
України.

Той факт, що відповідач не реєстрував у відповідному центрі зайнятості
трудові договори з найманими працівниками, не міг достеменно свідчити про
відсутність таких працівників в принципі.

Крім того, з відмовного матеріалу № 1177 вбачалося (письмові пояснення
відповідача), що тривалий час (з 1997 року) він з третьою особою мешкали разом,
і вона насправді працювала у кафетерії, у тому числі 18.08.2005 р. Згодом
стосунки між ними суттєво погіршилися на ґрунті особистих неприязних відносин.

На думку суду, заперечення представниками відповідача того факту, що третя
особа взагалі колись працювала у відповідача, з одного боку, та наступні
твердження про те, що позивач уклав правочин безпосередньо з нею, отже вона має
відповідати за позовом, з другого боку, суперечили одне одному и лише
підтвердили непослідовність та безпідставність (намагання ухилитися від
відповідальності) позиції відповідача.

Керуючись ст.ст. 208 - 210, 231, 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити заявуОСОБА_2в інтересах ОСОБА_3про перегляд
заочного рішення, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємцяОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди без задоволення.

Заяву про апеляційне оскарження рішення
може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна
скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

У цьому разі строк, протягом якого
розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Головуючий суддя: