УХВАЛА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 серпня  2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Жайворонок Т.Є.,    Лихути Л.М.,

Левченка Є.Ф.,  Перепічая В.С.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1
до  ОСОБА_2, треті особи:
Євпаторійське міське бюро технічної інвентаризації, Перша Євпаторійська товарна
біржа, про визнання угоди дійсною, за касаційними скаргами прокуратури
Автономної Республіки Крим та товариства з обмеженою відповідальністю “Берекет”
(далі - ТОВ “Берекет”) на рішення
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від  18 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2008 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною. Свої
вимоги мотивував тим, що на біржових торгах

15 листопада 2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу кафе “Топольок” з підсобними приміщеннями на земельній ділянці
площею

1 841 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.
БТІ м. Євпаторії вказаний договір зареєструвати відмовилося, а тому
позивач просив визнати договір дійсним та зобов'язати БТІ його зареєструвати й
оформити правовстановлюючі документи.

Рішенням Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від

18 грудня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2008 року, позов задоволено. Ухвалено
визнати дійсним договір купівлі-продажу кафе “Топольок” з підсобними
приміщеннями на земельній ділянці розміром 1 841 кв. м за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 15 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Зобов'язано Кримське
республіканське підприємство БТІ  провести
державну правову реєстрацію права власності ОСОБА_1 згідно рішення суду.

У касаційних скаргах прокуратура Автономної Республіки
Крим та ТОВ “Берекет” просять скасувати постановлені у справі рішення,
посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення
норм процесуального права, й передати справу на новий судовий розгляд.

Касаційні скарги підлягають  задоволенню з таких підстав.

Визнаючи дійсним договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення, суди виходили з того, що сторони досягли згоди по всіх істотних
умовах договору, виконали його та претензій один до одного не мають.

З рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій
погодитися не можна, виходячи з наступного.

За правилами ст. 220 ЦК України у разі недодержання
сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є
нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд
може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

При розгляді
справи судом встановлено, що 15 листопада 2006 року на Першій Євпаторійській
товарній біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу  кафе “Топольок” з
підсобними приміщеннями на земельній ділянці розміром 1 841 кв. м за адресою:
АДРЕСА_1. Продавець ОСОБА_2 передала майно покупцеві ОСОБА_1, а останній
сплатив  його вартість.

У порушення вимог ст. 657 ЦК України цей договір не був
нотаріально посвідчений та зареєстрований у БТІ.

Разом з тим,
відповідно до вимог ст. 220 ЦК України судом не встановлено, що продавець
ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Сам  ОСОБА_1 на це не посилається в позовній
заяві, а навпаки, вимоги обґрунтовує тим, що у державній реєстрації права
власності йому відмовило БТІ.

За таких обставин висновок суду про застосування до даних
правовідносин вимог ст. 220 ЦК України
є  неправильним.

Відхиляючи заперечення ТОВ “Берекет” щодо порушення його
прав землекористувача, апеляційний суд передчасно прийшов до висновку, що
предметом спірного договору не була земельна ділянка .

Так, за змістом договору предметом купівлі-продажу є
нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці розміром 1 841 кв. м, і
саме у такій редакції прийняв рішення суд першої інстанції.

У зв'язку з тим,
що в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи про право
користування чи право власності продавця ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1
841 кв. м, суду необхідно було з'ясувати чи надавалася у встановленому законом
порядку земельна ділянка для будівництва та обслуговування кафе “Топольок”, а
якщо надавалася, то в якому розмірі.

Таким чином, при вирішенні справи місцевий суд в
порушення вимог ст. ст. 213 і 214 ЦПК України не з'ясував характер спірних
правовідносин та правову норму, що підлягає застосуванню, не з'ясував правовий
статус земельної ділянки.

Апеляційний суд,
у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, на зазначені обставини увагу не звернув
та належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не
можна визнати законними й обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги прокуратури Автономної Республіки Крим
та товариства з обмеженою відповідальністю “Берекет” задовольнити.

Рішення
Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від

18 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від   25
лютого 2008 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

Т.Є. Жайворонок                                                                                         Л.М.
Лихута
Є.Ф. Левченко
В.С. Перепічай