Справа № 2-1/2008р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16
січня  2008 року  Заставнівський районний суд Чернівецької
області   в складі: головуючого судді
Угриновської Л.Я.

при секретарі Сова О.А.

за участю сторін : позивачки ОСОБА_1, представника
позивачки ОСОБА_2,  відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.Заставна цивільну справу за позовом   ОСОБА_1до ОСОБА_3про усунення перешкод в
користуванні житлом шляхом виселення, до ОСОБА_4  про визнання особи такою, що втратила право
на проживання в житловому приміщенні,

В С Т А Н О В И В:

В липні
2003 року позивачка ОСОБА_1. звернулась до суду із позовною заявою, в якій
просила постановити рішення, яким зобов»язати ОСОБА_3 із неповнолітніми дітьми

звільнити
приміщення площею 9,6кв.м ,  6,4
кв.м, 19,4 кв.м , 9,0кв.м, 3 кв.м
житлового будинку , що розташований в АДРЕСА_1 Крім цього позивачка
просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування згаданим
будинком.  В обґрунтування позовних вимог
посилалась  на те, що згідно договору
міни від 22.05.1997 року їй на праві власності належить житловий  будинок із господарськими спорудами,
розташований по АДРЕСА_1.  Відповідачка
із  дітьми,  одна із яких, ОСОБА_4, в даний час досягла
повноліття, займає частину будинку, що складається із двох жилих кімнат, площею
9,6 кв.м  та 19,4 кв. м, кухні комори та
коридору. Позивачка посилається на те, що за період , який вона проживає в
господарстві, відповідачка створює умови, що неможливі для спільного проживання,
руйнує належний позивачці житловий будинок, створює умови, що загрожують
здоров»ю її сім»ї. Позивачка посилається на те, що відповідачка всупереч  судового рішення про виселення із будинку
ОСОБА_6, продовжує дозволяти йому проживати
в будинку, рішення в цій частині фактично не виконано. Відповідачкою не
виконано також судове рішення в  частині
звільнення коридору та надання позивачці доступу на горище .Проживаючи в
будинку, відповідачка створювала
позивачці перешкоди  в
користуванні сараєм , земельною ділянкою , через що вона змушена була  звертатись до суду за захистом порушеного
права. Відповідачка пред»являла до суду безпідставні позови про усунення
перешкод користування  сараєм, криницею,
чим претендувала на майно позивачки як власника,  що  призводить до
постійних конфліктів між ними. В позовній заяві до суду позивачка
ОСОБА_1 посилається на те, що в 2002 році після проведеного нею ремонту мало
місце зі сторони відповідачки  руйнування
частини огорожі біля будинку, частини штукатурки на підвіконнях, внаслідок чого
господарство має неохайний зовнішній вигляд.
До цього відповідачка перешкоджала їй проводити ремонти будівель та
споруд. З  приводу наведених  обставин позивачка  змушена була звертатись  в органи міліції, суд. В обґрунтування  позову ОСОБА_1 посилалась також на те, що
ОСОБА_3 не дотримувалась порядку  на
частині подвір»я , яким користується , через що між ними постійно виникали
конфлікти, з приводу яких позивачка зверталась в міліцію. Крім наведеного
позивачка посилалась на те, що відповідачка
зверталась із наклепницькими заявами на неї в податкову міліцію з
приводу несплати податків, в Держпожежнагляд з приводу пошкодження димаря, що
також призводило до конфліктів між ними.

Пред'являючи позов про виселення відповідачки із сім»єю із частини
житлового будинку, позивачка посилалась також на те , що вона вправі вимагати
усунення  будь-яких порушень свого права
, як власника, оскільки відповідачі не мають
ніяких правових підстав для проживання в будинку, а тому повинні бути
виселені.

Пред»являючи позов про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на
проживання в будинку, позивачка посилається
на те, що відповідач є сином ОСОБА_3, в даний час досяг повноліття, в
2006 році одружився і переїхав проживати
до дружини в с. Кліводин
Кіцманського району . В будинку по АДРЕСА_1 прописаний , проте не
проживає.

В
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала позовні вимоги в частині виселення відповідачки із
неповнолітньою дитиною, позовні вимоги до Мамаївської сільської ради просила
залишити без розгляду, в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_6  та
сина відповідачки ОСОБА_4 про виселення відмовилась. Пояснила, що неодноразово
зверталась до суду із позовом про виселення відповідачки із сім'єю. Позивачка
вважає, що відповідачка підлягає виселенню із-за неможливості спільного
проживання а також тому, що позивачка , як власник будинку, бажає скористатись
своїм правом вимагати усунення будь-яких перешкод, користування будинком, в
тому числі і виселення. ОСОБА_1пояснила, що відповідачка , не дивлячись на
судові рішення , продовжує перешкоджати їй користуватись сараєм, частиною
подвір»я,  коридором, коморою, горищем.
Через сварки та конфлікти позивачка неодноразово зверталась в органи міліції,
що підтверджується  відмовними  матеріалами.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що проживає в
частині спірного будинку із 1994 року, набула право на користування житловим
будинком як бувший член сім»ї  бувшого
власника. Вважає, що при обміні житлового будинку позивачці було відомо про те,
що вона із дітьми проживає в будинку і після цього позивачка намагається своєю
поведінкою зробити все, щоб відповідачка залишила будинок. Відповідачка
заперечила проти руйнування будинку, вказала, що судові рішення щодо усунення
перешкод користування будинком, сараєм вона виконала, підтримує в належному
стані ту частину будинку , в якій проживає. Відповідачка вважає, що ініціатором
сварок між нею та позивачкою є остання, що підтверджується зверненнями в
міліцію  та матеріалами перевірок.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав. Пояснив, що не проживає в
будинку в АДРЕСА_1після одруження, проте прописаний в ньому. Більше року
проживає в с.Кліводин, в будинку який купили із дружиною.

Свідок
ОСОБА_7, працівник Кіцманської ДВС, пояснив, що займалась виконанням судового
рішення про усунення відповідачкою перешкод користування будинком. Через
неможливість виконання  рішення
неодноразово зверталось до виконання. Зобов»язання суду  ОСОБА_3 до цього часу  повністю не виконано.

Свідок
ОСОБА_8 підтвердила суду , що була свідком спору  між сторонами з приводу оплати ОСОБА_3
проживання в будинку.

Свідок
ОСОБА_9 пояснила, що відповідачка її бувша невістка .Через неприязні відносини
між ними вона змушена була обміняти житловий
будинок. Від позивачки свідку відомо, що між сторонами постійно
виникають сварки та бійки через користування будинком.

Свідок
ОСОБА_10 пояснив, що проживає разом із позивачкою. Відповідачка на даний час
проживає в будинку разом із неповнолітнім сином та ОСОБА_6, котрий фактично так
і не виселився із будинку. Свідок підтвердив суду, що відповідачка перешкоджала
проводити ремонтні роботи,   не
виконувала  рішення суду про звільнення
коридору, сараю, не звільнила доступ до горища.

Свідок
ОСОБА_11 пояснила, що до обміну позивачкою житлового будинку проживала  разом із нею по сусідству в с. Бобівці , а
після цього неодноразово приїзджала до ОСОБА_1 в с.Мамаївці. Свідок була
присутня при конфлікті між сторонами  під
час виконання держаним виконавцем судового рішення.

Свідок
ОСОБА_12 пояснила, що інколи заходить до відповідачки і від неї їй відомо,  що між сторонами погані стосунки.

Свідок
ОСОБА_13 пояснив , що перебуває із відповідачкою у фактичних сімейних
відносинах із 1995  року, проживав разом
із нею в спірному будинку. Із 2001 року
проживає в будинку матері відповідачки ,
оскільки було судове рішення про його виселення.

Вважає, що ініціатором конфліктів  виступає позивачка.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти вимог
в частині виселення неповнолітнього сина відповідачки ОСОБА_14 не заперечує .
Вважає, що відповідачка, як законний представник дитини повинна самостійно
вирішувати проблеми із житлом.

Встановлено, що житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 згідно
договору міни від 22.05.1997 року належить позивачці ОСОБА_1. Відповідачка  ОСОБА_3 вселилась в будинок як член сім»ї
після одруження із сином бувшого власника
ОСОБА_15. На час пред»явлення позову проживала в будинку із двома
неповнолітніми дітьми , на даний час із однією неповнолітньою  дитиною. Пред»являючи позов про виселення,
ОСОБА_1 посилається на неможливість спільного проживання, а також на те, що
вона бажає скористатись своїм правом власника житлового будинку по  користуванню та розпорядженню своєю  власністю, а тому  просить виселити відповідачку із
неповнолітньою дитиною   із будинку.

Враховуючи, що позивачкою пред»явлено вимога про виселення із підстави
неможливості спільного проживання, то судом досліджено відносини між сторонами,
що передували зверненню до суду, до 01.07.2003 року. Встановлено, що за час
спільного проживання в будинку між сторонами склались вкрай неприязні
відносини, між нами виникали чисельні спори з приводу користування житлом,
сараєм, криницею, земельною ділянкою , які були предметом вирішення в судах. Із
досліджених судових  рішень видно  , що ОСОБА_1, як власник будинку,
неодноразово  позивала до суду, вимагаючи
усунення перешкод користування своєю власністю. Задоволення судом її вимог
свідчить, що відповідачка своїми діями перешкоджає позивачці користуватись
своєю власністю. Невиконання відповідачкою судових рішень призводило  до конфліктів, звернення сторін за їх
вирішенням  в органи міліції.

Відповідно до ст.116 ЖК України , якщо наймач, член сім»ї або  інші особи
які проживають разом із ним систематично
руйнують чи псують житлове приміщення, або використовують його не за
призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного  співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця  або інших заінтересованих осіб проводиться
без надання іншого житлового приміщення. Вказана норма міститься в главі  2 ЖК, яка регулює питання користування
житловим приміщенням в будинках
державного і громадського жилого фонду. Стаття 157 ЖК України передбачає
виселення членів сім»ї власника  у
випадках, передбачених ст.116 ЖК України. Із змісту наведених статей
вбачається, що житлове законодавство регулює підстави виселення наймача  та членів сім»ї  власника. Судом встановлено, що між  власником житлового будинку ОСОБА_1 та
відповідачкою ОСОБА_3 договір найму житлового приміщення не укладався. ОСОБА_3
набула право на проживання як член сім»ї
бувшого власника житлового
будинку і до сім» ї позивачки не
має ніякого відношення. Враховуючи наведене, суд вважає, що наведені
вище підстави для виселення, передбачені законодавством, не можуть поширюватись
на відносини, що  склались між сторонами,
а тому пред»явлення вимог з цих підстав є необґрунтованим.

Проте,
відповідно до ст.4 Закону України « Про власність» власник на свій розсуд
володіє, користується, розпоряджається належним йому майном, власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може
використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої
законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння
і користування іншим особам. Власність власника може бути обмежена чи
припинена, або власника може  бути
зобов'язано допустити обмежене користування його майном іншими особами тільки у
випадку, встановленому законодавчими актами України. Відповідно до ст.. 48
Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані із позбавленням володіння
і відшкодування завданих цим збитків. Вказана норма передбачає усунення
будь-яких порушень права власності , в тому числі і шляхом виселення. Оскільки
права відповідачки ОСОБА_3 із сім»єю
були похідними від прав  власника,
то із припиненням права власності на спірний будинок  припиняється
право на житло й у члена сім»ї колишнього власника, в даному випадку
відповідачки із неповнолітнім сином. Враховуючи наведене, суд вважає, що за
таких обставин  випадку вимога про
виселення відповідачки із неповнолітньою дитиною є обґрунтованою і підлягає
задоволенню.

Судом
встановлено, що відповідач  ОСОБА_4 на
даний час в будинку в АДРЕСА_1 не проживає, хоча зареєстрований. Після
одруження перейшов проживати  в будинок
дружини. Згідно ст..ст.71,72 ЖК України його слід визнати таким , що втратив
право на користування жилим приміщенням.

Керуючись 71,72 ЖК України , ст.ст. 4,48 Закону України « Про власність»
,ст.213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов   задоволити.

Зобов»язати ОСОБА_3із неповнолітнім сином ОСОБА_14звільнити займані ними
приміщення: дві жилі кімнати площею
9,6  кв.м та 19,4 кв.м, кухню,
комору та коридор в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1

Визанати ОСОБА_4 таким , що втратив право на користування частиною
житлового будинку, розташованого вАДРЕСА_1

Рішення набирає чинності після 10 днів з часу проголошення, якщо сторони
не подадуть суду заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до Чернівецького апеляційного суду через
Заставнівський районний суд протягом 20 днів з часу подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя