У х в а л а

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

16 січня 2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Сеніна Ю.Л.,

суддів:

Левченка Є.Ф.,

Охрімчук Л.І.,

Лихути Л.М.,

Романюка Я.М.,

розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа
- третя державна нотаріальна контора м. Сімферополя, про визнання заповіту
недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, за
касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Київського районного суду                     м. Сімферополя від 2
лютого 2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 10
липня 2006 року,

в с т а н о в и л а :

у червні 2006 року ОСОБА_1. звернулася до суду  з позовом до
ОСОБА_2., ОСОБА_3., третя особа - третя державна нотаріальна
контора                 м. Сімферополя,
про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку
спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат
- ОСОБА_4., який 2 липня 2004 року залишив заповіт, відповідно до якого він усе
своє нерухоме майно у виді будинку заповів відповідачам по справі у рівних
частках. Вважає, що її брат зловживав спиртними напоями, лікувався анонімно у
психіатричній лікарні та наркодиспансері та не мав наміру залишати будинок
чужим людям. Оформляючи заповіт, він не усвідомлював своїх дій і не міг
керувати ними. Відповідачі проживали у спірному будинку як наймачі, споювали
брата позивачки, обманом змусили його залишити їм заповіт.

Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 2 лютого 2006 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 10
липня 2006 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1. просить скасувати зазначені судові рішення та
передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на їх
необґрунтованість та порушення судами норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позивачкою
факту складання ОСОБА_4 заповіту у момент, коли він не усвідомлював значення своїх
дій та (або) не міг керувати ними.

Однак, з таким
висновком погодитися не можна, оскільки судом не дано оцінки цілому ряду наявних у справі доказів (а.с.
7, 8, 9, 10, 11, 12, 32, 33), відповідно до
яких ОСОБА_4. страждав хронічним алкоголізмом та на цьому ґрунті вчиняв
неадекватні вчинки. Дані докази мають значення
для справи, а тому ухвалення рішення судом без їх оцінки є передчасним. Крім того,
для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання,
а тому суду слід було обговорити питання про призначення експертизи у справі, висновок
якої також має значення для справи.

Таким чином, судами допущено порушення норм процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування судових рішень з передачею справи на новий
розгляд. Оскільки зазначені порушення було допущено судом першої інстанції і не
було усунено апеляційним судом справу слід передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338, п. 2 ч. 1 ст. 344 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 2 лютого
2006 року та ухвалу Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 10 липня
2006 року скасувати і передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Л. Сенін

Судді:
Є.Ф. Левченко

Л.М.
Лихута

Л.І. Охрімчук

Я.М.
Романюк