Справа № 22-ц-93                            Головуючий
у 1-й інстанції    Лебедько М.М.
Категорія 5                                       Суддя-доповідач  -
Р І Ш Е Н Н Я

іменем              України

14 лютого   2008  року колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого
-    Смирнової  Т.В.,

суддів
-    Ільченко О.Ю., Ведмедь Н.І.,

з
участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

та осіб, які беруть участь у справі -
позивача, відповідача та їх представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду
цивільну справу за апеляційною
скаргою  ОСОБА_1

на рішення  Конотопського
міськрайонного суду Сумської області від 22 лютого 2007 року

у справі за позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, треті особи , які не заявляють
самостійних вимог  : Конотопська  міська рада, товариство з обмеженою
відповідальністю “Київські ювеліри”

про реальний  поділ спільного майна
подружжя, -

В С Т А
Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами і просив  провести розділ спільного майна, придбаного в
період шлюбу, а саме предмети
домашнього  побуту, автомобіль,
приміщення магазину  та гаражу.

Рішенням суду  розділено майно, що
є  об'єктом права власності  подружжя, виділивши у власність   ОСОБА_2
майна  на загальну суму  28392 грн., а ОСОБА_1виділено у власність  майна
на загальну суму 12378 грн.

Проведено розподіл приміщення  магазину “ІНФОРМАЦІЯ_1”,  визнавши за ОСОБА_2право власності на 13/25
частин, а за ОСОБА_1- 12/25.

Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_11820 грн.  грошової  компенсації за надмірно отриману частку у
спільному  майні  та зобов'язано його  на протязі трьох місяців після набрання  рішенням суду законної сили оформити
проектно- кошторисну  документацію і установити
перегородку в торгівельному залі  і
оборудувати окремий вхід в приміщення, а
ОСОБА_1в цей же термін влаштувати віконні пройоми зі сторони вул.
Лазаревського м. Конотоп.

Стягнуто з  відповідачки  1600 грн. судового збору.

В  апеляційній скарзіОСОБА_1не
погоджується з  рішенням суду,  посилається на порушення судом норм
процесуального  та матеріального права.

Зокрема , зазначає  на те, що
судом   була розглянута  справу у її відсутність, що  в судовому
засіданні на час  постановлення
рішення вона не могла прийняти участь за станом здоров'я.

Крім того посилається  на те, що
розподілено  було майно яке  є особистою її власністю та що відсутні
технічні можливості провести розподіл приміщення  магазину, не погоджується  з розміром
судового  збору.

З цих підстав просить рішення суду скасувати, а справу  направити
на новий судовий розгляд до суду 1 інстанції .

Колегія суддів перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь  у справі, вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а рішення
суду - частковій зміні, виходячи
з таких підстав.

Вирішуючи наявний спір та
задовольняючи позов ОСОБА_2
суд  першої  інстанції виходив з тих обставин, що майно
яке  включено  в опис позивачем є  спільною
власністю подружжя, що є технічна можливість  провести розподіл приміщення магазину,
суд  вважав, що позивачка належним чином
повідомлена про розгляд справи, тому постановив рішення за її відсутності по
наявним в справі матеріалам.

Судова колегія  погоджується з таким
висновком суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачка  була належним
чином повідомлена про розгляд справи , що підтверджується  розпискою
на а.с.55 т.2, але  в судове
засідання не з'явились  ні вона, ні її
представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про
причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину  неявки буде визнано неповажною, суд вирішує
справу на підставі  наявних у ній  даних чи доказів.

В даній справі  суд визнав
причину  неявки   відповідачки   неповажною та  розглянув
справу у її  відсутність,   оскільки на запит суду була надана довідка,
що відповідачка в зазначений день за медичною допомогою не зверталась.

Надану довідку відповідачкою, що була
отримана   по запиту  її адвоката , колегія суддів не може взяти до
уваги, оскільки   нею не
спростовується  інформація    першої
довідки, отриманої  по запиту  суду.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

ОСОБА_1 не надала доказів  на
підтвердження своїх доводів про те, що
килим , ліжко, диван, шафа для одягу, кухонний гарнітур та тумбочка під телевізор,
зазначені  в апеляційній  скарзі,
є її  особистими речами, а також
про  те, що вартість телевізорів “LD”  і “DEY”   занижена.   В той же час
відповідач заперечує  проти
її  доводів, вказуючи що зазначене  майно є
спільним,  а  із її пояснень та пояснень позивача
вбачається , що оцінка майна при опису державним виконавцем проводилась за
участю обох сторін  і  вони узгоджували вартість майна.

Доводи   апелянта про  те, що поділ магазину є неможливим  спростовуються висновком  судово- будівельної експертизи, із якої
вбачається, що  приміщення магазину
складається із двох  незалежних  відділів(
відділу  дитячих товарів та  ювелірного
відділу )  , тому   поділ
на дві  рівні частини в
натурі  є
можливим ( а.с. 197- 206).

Крім того, в справі  є  висновки
управління містобудування та архітектури
міської ради  ( а.с. 236 том 1)  про технічну
можливість  розподілу  приміщення магазину.

Посилання  апелянта на те, що
експертиза проведена
неліцензованим  експертом     не знайшло свого підтвердження,
оскільки  в судовому засіданні було
оглянуто свідоцтво експерта, дія якого з 21.12.2004 року по 29.06.2008 року.

Стосовно доводів апелянта, що їй виділено
менше майна чим  позивачу, то
колегія суддів не знайшла ці доводи слушними.

Рішенням суду   виділено позивачу майна  на суму 28392 грн, в тому числі  автомобіль, вартістю 21810 грн. ,  гараж вартістю 4550 грн. та предмети
домашнього вжитку на суму  2032 грн., а
відповідачці  майна на суму 12378 грн,
тобто з різницею у сумі  8007 грн.

При поділі будівлі  магазину   у власність
позивача виділені  приміщення  вартістю
167313 грн, а відповідачці - вартістю
179687 грн. , хоча  1/2  частина
складає 173500 грн  , тобто  позивачці виділено  більшу частину  приміщення, з різницею,  що складає
6187 грн.   і провівши
взаємозалік  майна, що виділено кожній із
сторін, суд стягнув грошову компенсацію з позивача на користь відповідачки  за надмірно отриману  частку у спільному    майні у сумі 1820 грн.          (
8007- 6187 = 1820) грн.

Крім того,  відповідачка в своїх  доводах не заперечує проти   виділу
гаражу та  автомобіля позивачу,
решта  ж
майна їй виділено в більшому розмірі, а тому  колегія суддів  не вбачає
порушень  її   майнових прав.

Інші  доводи апелянта щодо неподілу
товару, розміщеного  в приміщенні
магазину та банківських рахунків не є підставою для зміни чи скасування
судового рішення , оскільки  як
вбачається з матеріалів справи вимоги щодо товару і коштів  в цій справі
не розглядались, а є предметом розгляду в іншій  справі, що знаходиться в провадженні суду.

Разом з тим,  в судовому засіданні
було встановлено, що в частині
визначення   часток по варіанту
розподілу приміщення  магазину
“ІНФОРМАЦІЯ_1”  була допущена  помилка, у
зв'язку з чим експертом  були
уточнені  частини   кожної із сторін.

За таких  умов,   рішення суду в цій частині підлягає зміні,
та слід  визнати  за
позивачем право власності на 12/25, а не 13/25, а за відповідачкою - на
13/25, а не 12/25 частин   приміщення
магазину, як  суд   зазначив у рішенні.

Крім того, заслуговують  на увагу
доводи  апелянта  стосовно
невірного визначення  судом  розміру судового збору в сумі  , оскільки відповідно  до  ст.
3 Декрету Кабінету Міністрів України  “
Про державне мито”  розмір ставки
державного мита не може бути більше ніж 100 неоподаткованих мінімумів  доходів громадян, тобто більше 1700 грн.

За таких умов з  ОСОБА_1 слід
стягнути  судовий збір  в сумі
1361 грн.  :

(  1700 грн.  -
339  грн. -сума сплаченого
судового збору = 1361 грн).

В іншій частині рішення суду
слід  залишити без зміни.

На підставі зазначеного і керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 3,   309 ч. 1 п.1,  313,
314,   316   ЦПК України, колегія  суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1задовольнити частково.

Змінити  рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області від 23 лютого 2007 року в  частині
визначення  часток та визнати за   ОСОБА_2право власності  на 12/25 частини, а за ОСОБА_1  13/25 частини
приміщення магазину
“ІНФОРМАЦІЯ_1”, поАДРЕСА_1.

Змінити  рішення  в
частині  стягнення  судового збору  і стягнути
з ОСОБА_11361 грн. судового збору , а не 1600 грн., як визначив суд 1
інстанції.

В іншій частині рішення суду
залишити без зміни.

Ухвала  набирала  законної сили , проте може бути оскаржена до
Верховного  Суду України протягом  двох місяців.

Головуючий  -

Судді -