Справа № 2-153-1/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2008 року Печерський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді : Вовк С.В.,

при секретарях : Горовій Н.Г.,
Пшегарницькій І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом комунального підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району м .Києва «Печерськжитло» до ОСОБА_1 та
Печерської районної у місті Києві державної адміністрації третя особа
товариство з обмеженою відповідальністю «Луксор», треті особи які заявляють
самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, про розірвання
інвестиційного контракту та визнання його недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У
листопаді 2007 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1

В
ході розгляду справи в якості співвідповідача було залучено Печерську районну у
місті Києві державну адміністрацію, оскільки остання є стороною спірного
договору.

Позов
обґрунтований тим, що інвестиційний контракт, який є предметом позову, в
наслідок умов цього договору підлягає розірванню.

При
цьому, як на правову підставу задоволення вимог, позивач посилається на ст.ст. 610, 611, ч. 2 ст. 651 ЦК України, ч. 1, 3 ст. 202
ГК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»
від 19.06.1992р., п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями, що затверджені постановою Кабінету Міністрів
України «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 08.10.92 року № 572, в редакції від 24.01.06р.

В судовому засіданні представник позивача позов
підтримала та просить його задовольнити посилаючись на обставини викладені в
ньому.

Представник з боку відповідача ОСОБА_1 позов не визнала
та просить в його задоволенні відмовити посилаючись на його безпідставність.

Печерська
районна у місті Києві державна адміністрація в статусі
відповідача свого представника до суду не направила та письмових пояснення не
надіслала, у відповідності до ст. 169 ЦПК України судом визнано можливим
провадити розгляд справи за її відсутності.

У розгляді справи також брали участь треті особи, які
заявляють самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2 ОСОБА_3., ОСОБА_4., які також просять суд визнати недійсним Інвестиційний контракт № 157 від 18 квітня 2001 р. Свої
вимоги обґрунтовують тим, що реконструкцію горища та зміну даху мансардного
поверху над квартирами АДРЕСА_1 проведено без їхньої згоди. Треті особи
вважають, що такими діями порушено їхні законні права співвласників будинку,
тому просять суд захистити їх права та задовольнити позов.

Суд,
вислухавши пояснення учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши
матеріали справи прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід
відмовити виходячи з наступного.

Інвестиційний контракт № 157 від 18 квітня 2001 р.,
розірвання якого є предметом даного спору, укладено між: Державним комунальним
підприємством по утриманню будівель, споруд та прибудинкової території
Печерського району м. Києва, правонаступником якого є комунальне підприємство
по утриманню житлового господарства в Печерському районі м. Києва, яке діяло за
дорученням Печерської районної державної адміністрації м. Києва та ОСОБА_1. В
даному випадку мають місце відносини цивільного представництва, відповідно до
яких одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від
імені другої сторони, яку вона представляє. Представник здійснює в суді
процесуальні дії від імені іншої особи, а не від свого імені.

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений
представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє. Таким чином відповідних прав і обов'язків за інвестиційним
контрактом набула Печерська районна у місті Києві державна адміністрація. Вона
відповідно до ст.ст. 509, 510 ЦК України є стороною за інвестиційним
контрактом.

Відповідно до ч. 2. ст. 651 ЦК України договір може бути
розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін. Оскільки
Печерська районна у місті Києві державна адміністрація є стороною за
Інвестиційним контрактом, тільки вона вправі вимагати його розірвання.
Позивачем завжди є громадянин чи юридична особа, на захист прав яких
порушується цивільна справа.

Згідно ст. 3 ЦПК України особа звертається до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Разом з тим, це не перешкоджає стороні, що захищає свої права брати участь у
цивільній справі через представника.

Таким чином, позивачем - особою, якій належить право
вимагати розірвання інвестиційного контракту є Печерська районна у місті Києві
державна адміністрація, а не Комунальному підприємству по утриманню житлового
господарства в Печерському районі м. Києва, яке є уповноваженою особою
Печерської районної у місті Києві державної адміністрацією на ведення справи,
тобто є її представником.

За таких обставин, вимоги Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства в Печерському районі м. Києва є
необґрунтованими, безпідставними, такими, що не базуються на законі,
пред'явленими неналежною особою та відповідно - не можуть бути задоволені
судом.

Суд також вважає необхідним залишити без задоволення
позовні вимоги третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору
виходячи з наступного.

Правовою підставою звернення ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. до суду стали Конвенція про захист прав людини
та основних свобод, Конституція України, Закон України «Про приватизацію
державного житлового фонду», Закон України «Про інвестиційну діяльність», а
також ст.ст. 1, 3, 12, 15, 16, 26, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. ст. 316,
317, 318, 319, 321, 355, 369, 283, 386, ЦК України.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний
кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання
ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності
Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав
і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Як вбачається з наведеного, норми Цивільного кодексу України в редакції від
2004 року можуть бути застосовані лише до прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання ним чинності. Їх дія не поширюється на
правовідносини, що мали місце до набрання Цивільним кодексом України законної
сили.

Предметом даного спору є Інвестиційний контракт № 157,
який було укладено 18 квітня 2001 року. Правовідносини щодо його сторін,
предмету, порядку та підстав укладення виникли з моменту отримання однією зі
сторін пропозиції укласти договір та закінчилися його з підписанням, тобто 18
квітня 2001 року.

За таких обставин, суд приходить висновку, що при
вирішенні спору про визнання недійсним Інвестиційного контракту № 157 слід
застосовувати норми цивільного законодавства, що були чинними на момент його
укладення, тобто норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 1963
року.

Норми Цивільного кодексу України застосовуються лише до прав та обов'язків,
що виникли в результаті укладення оспорюваного контракту, оскільки ними
користуються й на даний час.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Треті особи просять суд задовольнити їх вимоги з підстав, передбачених
Цивільним кодексом України, в той час як суд дійшов висновку, що до спірних
правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР,
тобто підстави, на які вказано третіми особами, не відповідають характеру
правовідносин, що склалися.

Аргументи, наведені ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. в позовній заяві, не
можуть братися до уваги, оскільки ґрунтуються на нормах закону, що не можуть
бути застосовані до даного виду правовідносин.

Під час судового розгляду справи головуючим суддею роз'яснено учасникам
судового процесу їхні права та обов'язки, серед яких і право, передбачене ч. 2
ст. 31 -змінити підставу позову протягом усього часу розгляду справи. Як
вбачається із журналу судового засідання третім особам їх права були
зрозумілими, проте вони не скористалися зазначеним правом.

Суд, обмежений принципом
диспозитивності розгляду справи, позбавлений змоги самостійно, за власної
ініціативи змінювати підстави задоволення пред'явлених до суду позовних вимог.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4. суд визнає
необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні.

Одночасно звертається увага третіх осіб, що вони мають право звернутись до
суду за захистом порушеного право в самостійному судовому порядку, проте їх
позовні вимоги повинні ґрунтуватись на нормах Цивільного кодексу Української
РСР, у випадку визнання спірного договору недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 239, 509, 510, 651 ЦК України п.
4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 169,
212, 213, 215, 218  ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну
заяву комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського
району м .Києва «Печерськжитло» до ОСОБА_1 та Печерської районної у місті Києві
державної адміністрації про розірвання інвестиційного контракту - залишити без
задоволення.

Позовні вимоги третіх осіб
які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання інвестиційного контракту недійсним - залишити без задоволення.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом
десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається
Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя