Справа
№ 2-11908
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частина)

25 січня 2008 року                       Дніпровський районний
суд м. Києва в складі

головуючої судді                          Яровенко  Н.О.

при секретарі                                Лисенко М.Ю.

з участю адвоката                         ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засідання в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я особа Орган опіки та піклування Дніпровської РДА в м.
Києві, 3-я особа ОСОБА_5 про усунення перешкод, вселення, встановлення порядку
користування та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дніпровської РДА в
м. Києві, 3-я особа ОСОБА_5 про визнання частково недійсним розпорядження
Дніпровської РДА в м. Києві та визнання частково недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру,-

в с т а н о в и в:

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 48, 50 Закону  України
„Про власність”,         ст. 104,
150 ЖК України, ст.ст.  215, 237, 267,
358 ЦК України, п. 14 Постанови Пленуму ВС № 20 від 22.12.1995 року “Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності”, ст.ст.
10, 58, 88, 131, 208, 209, 212- 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
3-я особа Орган опіки та піклування Дніпровської РДА в м.Києві, 3-я особа
ОСОБА_5 про усунення перешкод, вселення, встановлення порядку користування
задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши
ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_6 жилу кімнату площею 10,1 м2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виділити в користування жилі кімнати площею 15,0 м2
та 17,3 м2. Місця загального користування залишити в загальному
користуванні.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дніпровської РДА в м. Києві, 3-я особа ОСОБА_5
про визнання частково недійсним розпорядження Дніпровської РДА в м. Києві та
визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру
відмовити.

До суду може бути подана заява про апеляційне оскарження рішення суду
протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Справа
№ 2-11908

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

25 січня 2008 року                       Дніпровський районний
суд м. Києва в складі

головуючої судді                          Яровенко  Н.О.

при секретарі                                Лисенко М.Ю.

з участю адвоката                         ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засідання в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я особа Орган опіки та піклування Дніпровської РДА в м.
Києві, 3-я особа ОСОБА_5 про усунення перешкод, вселення, встановлення порядку
користування та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дніпровської РДА в
м. Києві, 3-я особа ОСОБА_5 про визнання частково недійсним розпорядження
Дніпровської РДА в м. Києві та визнання частково недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про вселення та
визначення порядку користування житловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1
посилаючись на те, що вона є власником ј
вищевказаної квартири. В даний
час  в квартирі прописані: вона,
її  малолітній син ОСОБА_6 та
відповідачі. Іншими співвласниками даної квартири є відповідачі - ОСОБА_3 та
його мати - ОСОБА_4. Вищевказане житлове приміщення складається з трьох
ізольованих житлових кімнат, які розміщені в трикімнатній квартирі загальною
площею 68,6 м2, житловою площею 42,4 м2. В квартирі є
наступні зручності: газ, водопровід, опалення, каналізація та інше. В спірній
квартирі на даний час зареєстровані: позивачка - ОСОБА_2, її спільний з
відповідачем ОСОБА_3 син - ОСОБА_6  та
відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4. Між позивачкою та відповідачами не досягнуто
згоди з приводу її проживання в квартирі та користування приміщеннями квартири.
У зв'язку з неправомірними діями відповідачів позивачка змушена звернутися до
суду з позовом про вселення та визначення порядку користування приміщеннями
квартири. Вважає, що визначення порядку користування приміщеннями квартири
АДРЕСА_1, таким чином, щоб їй виділити в користування кімнату, площею 10,1 м2
з балконом, а відповідачам - кімнати житловою площею   17,3 м2 та 15,0 м2 з
балконом, не порушить житлових прав та інтересів відповідачів.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та представники позивачки  позовні вимоги підтримали і просять суд
задовольнити позовні вимоги з викладених в ньому підстав. Проти задоволення
зустрічного позову позивач та її представники заперечують та  просять його залишити без задоволення,
оскільки по-перше,  сплив строк позовної
давності та  відсутні поважні причини для
їх поновлення. По-друге, під час приватизації квартири, були присутні всі, в
тому числі, і ОСОБА_7 По-третє, на момент приватизації спірної квартири вона не
приймала участі у приватизації іншого житла та мала при собі всі необхідні
документи.

Відповідачі позов не визнали та подали до суду зустрічну позовну заяву про
визнання частково недійсним, в відношенні ОСОБА_2, розпорядження Дніпровської
районної Державної адміністрації № 3С - 317 від 10 квітня 1997 року про
приватизацію та свідоцтва про право власності на житло за адресою АДРЕСА_1.  Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
приватизація спірної квартири суперечить закону, так як померлий ОСОБА_7 не
давав згоди на приватизацію, не був присутній під час підписання заяви про
приватизацію і не ставив свого підпису в заяві про приватизацію квартири
АДРЕСА_1. Пояснює, що підпис в заяві про приватизацію від імені ОСОБА_7
поставила вона особисто, так як знаходилась в стані психічного розладу. Просить
продовжити строк на вчинення процесуальних дій, задовольнити зустрічний позов,
а в задоволенні основного позову відмовити, так як це порушить їх права.

Представник відповідача по зустрічному позову - Дніпровської районної
Державної адміністрація в м. Києві з'явилась в судове засідання  позов не визнала просить відмовити в його
задоволенні. Вважає, що позовні вимоги не підлягають розгляду так, як пропущено
термін позовної давності  на їх
оскарження. Поважних причин для поновлення строку оскарження в позові не
зазначено. Обґрунтовує свою позицію тим, що розпорядження Дніпровської районної
Державної адміністрації № 3С - 317 від 10 квітня 1997 року про приватизацію та
свідоцтва про право власності на житло за адресою АДРЕСА_1 є законними та не
підлягають скасуванню так,  як  видані з суворим дотриманням всіх положень
чинного законодавства.

Третя особа по справі - Опікунська рада Дніпровської районної державної
адміністрації в м. Києві повідомлена належним чином про час та місце розгляду
справи, просить розглядати справу у відсутність їх представників.

Третя особа по справі ОСОБА_5 з'явився в судове засідання просить відмовити
в задоволенні основного позову, а зустрічний позов задовольнити в повному
обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників,
свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що первісний позов
підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини на які вона  посилається як на підставу своїх вимог чи
заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власницею
14 частини квартирі АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності
на квартиру.  Дана квартира є спірною.
Згідно довідки  форми  № 3 в спірній квартирі зареєстровано 4 особи,
а саме: ОСОБА_2, її неповнолітній син ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3

Відповідно  до ст. 48 Закону
України  „Про  власність” власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з
позбавленням  володіння, відшкодування завданих
цим збитків.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі по справі
перешкоджають позивачці та її неповнолітньому синові вселитись в спірну
квартиру та користуватися нею. Між сторонами по справі склалися неприязні
відносини і внаслідок перешкоджання користуватись спірною квартирою
позивач  на даний час вимушена винаймати
житло.  Цей факт в судовому засіданні
підтвердили свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому
засіданні не заперечують даного факту.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок
володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВС № 20 від 22.12.1995 року “Про
судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності”,
судом може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, яка є
спільною сумісною чи спільною частковою власністю, якщо про це заявлено позов
учасника цієї власності.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни,  які мають у приватній власності будинок
(частину)  будинку,  користуються
ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право
розпоряджатись цією власністю на свій розсуд, дарувати, продавати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом
угоди.

Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності суд приходить до висновку,
що  відповідачі, будучи співвласниками
позивачки в спірній квартирі, перешкоджають позивачці користуватись,
розпоряджатись та володіти своїм майном, а тому позов є обґрунтованим і
підлягає задоволенню.

Як вбачається з первісного позову, пояснень сторін,
свідків між позивачкою та відповідачами дійсно існують конфлікти і суперечки в
користуванні квартирою як спільним майном, а також по оплаті за житло та
комунальні послуги.

Встановлено, що співвласниками спірної квартири є
ОСОБА_2, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5, при цьому у ОСОБА_5 у власності є лише
112 частини квартири. При цьому, ОСОБА_5, в спірній квартирі не зареєстрований
та постійно не проживає. Таким чином, частка ОСОБА_2 в спільній сумісній
власності складає 14 частину, що відповідає розміру житлової площі 10,55 м2,
тому кімната житловою площею 10,1 м2 з балконом, якою фактично може
користуватись позивачка, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів
інших співвласників.

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача
вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним,
укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього,
може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК
України.

За таких обставин встановлення порядку користування
квартирою, коли позивачці можливо виділити в користування кімнату площею 10,1 м2,
якою вона може користуватись без обмеження прав інших співвласників квартири, а
відповідачам - дві інші кімнати 17,3 м2 та 15,0 м2 з
балконом, то такий порядок користування житлом є доцільним і буде відповідати
дійсним обставинам справи. При цьому, допоміжні приміщення квартири необхідно
залишити у загальному користуванні як необхідні для нормального співпроживання
осіб в квартирі та їх обслуговування.

Оскільки позивачці чиняться перешкоди з боку відповідачів
в користуванні належною їй часткою квартири, вона та її малолітній син  не можуть вільно користуватися квартирою, і
це знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, то відповідно необхідно
вселити позивачку та її сина в спірну квартиру.

Розглянувши  вимоги
зустрічного позову  суд прийшов до
висновку про неможливість їх задоволення з урахуванням того, що ст. 237 ЦК
України регламентовано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю
у три роки.

Розпорядження
Дніпровської районної державної адміністрації № 3С - 17 від 10 квітня 1997 року
про приватизацію АДРЕСА_1 датоване 10.04.1997 року, а тому строк оскарження
вказаного розпорядження сплинув ще  10.04.2000 року.

Поважних причин для поновлення
строків позовної давності  позивачами за
зустрічним позовом не надано, а тому підстав на поновлення строку позовної
давності суд не вбачає.

Відповідно до  ч. 4 ст. 267 ЦК України  сплив
позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові.

Крім цього, правовою підставою відмови в задоволенні
зустрічного позову є наступне.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ч.1,3,5,6, ст.203 ЦКУ, а це наступні вимоги:

ч.1 - зміст правочину
не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, і
моральним засадам суспільства;

ч.3 - волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

ч.5 - правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків;

ч.6 - правочин вчинений
батьками не може суперечити інтересам дитини.

Відповідачі просять визнати розпорядження та свідоцтво
про право власності на житло недійсними частково у відношенні ОСОБА_2, тобто
дані вимоги мали бути недотримані
ОСОБА_2

Однак як вбачається з матеріалів справи
всі вищевикладені умови мали місце та були дотримані, тому приватизація
здійснена законно і відповідає вимогам чинного законодавства України. Посилання
відповідачів на той факт, що при оформленні приватизації ОСОБА_7 не тільки не
був присутній, а і не ставив вланосноручно підпису не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні. Від проведення почеркознавчої експертизи
позивачі за зустрічним позовом відмовились. До показів свідків з боку позивачів
по зустрічному позову суд ставиться критично, виходячи з того, що їх покази з приводу
приватизації спірної квартири є такими, що ґрунтуються на особистих
припущеннях. Жоден з свідків допитаних в ході судового засідання не був
безпосередньо присутнім під час підписання заяви про приватизацію АДРЕСА_1.
Крім цього, їх покази в цій частині не можна вважати належним доказом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 48, 50 Закону  України
„Про власність”,         ст. 104,
150 ЖК України, ст.ст.  215, 237, 267,
358 ЦК України, п. 14 Постанови Пленуму ВС № 20 від 22.12.1995 року “Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності”, ст.ст.
10, 58, 88, 131, 208, 209, 212- 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
3-я особа Орган опіки та піклування Дніпровської РДА в м.Києві, 3-я особа
ОСОБА_5 про усунення перешкод, вселення, встановлення порядку користування
задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1.

Встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши
ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_6 жилу кімнату площею 10,1 м2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виділити в користування жилі кімнати площею 15,0 м2
та 17,3 м2. Місця загального користування залишити в загальному
користуванні.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дніпровської РДА в м. Києві, 3-я особа ОСОБА_5
про визнання частково недійсним розпорядження Дніпровської РДА в м. Києві та
визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру
відмовити.

До суду може бути подана заява про апеляційне оскарження рішення суду
протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається
протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя