РІШЕННЯ

іменем України

Справа №2-602/2007

№ 2-32/2008

21 січня 2008
року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С. ,   при секретарі Манойленко Н.С. ,   з участю:

позивачки
ОСОБА_1.,   відповідачів ОСОБА_2.
та ОСОБА_3представника відповідачаОСОБА_4

розглянувши
у судовому засіданні у м.  Славутичі
цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 таОСОБА_3про визнання
недійсним договору дарування нерухомого майна,
-

УСТАНОВИВ:

У
листопаді 2007 року до суду звернуласяОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2.  та ОСОБА_3який у судовому засіданні просила
задовольнити і визнати недійсним договір дарування квартири з встановленням
особистого сервітуту від 3 серпня 2007 року,
посилаючись на його фіктивність та невідповідність вимогам закону. Суду
пояснила,   що уклавши фіктивний договір
дарування квартири,   відповідачі
намагаються уникнути звернення на квартиру стягнення за виконавчим листом про
стягнення з ОСОБА_2.  на її користь
компенсації вартості однієї шостої частки у праві власності на квартиру. З цією
метою вони уклали договір дарування у м.
Києві,   що суперечить
законодавству,   оскільки квартира
розташована у м.  Славутичі.

Відповідачі
подали письмові заперечення проти позову. У судовому засіданні відповідачі та
представник відповідача просили відмовити у задоволенні позову,   посилаючись на реальну мету укладення
договору дарування та відповідність його вимогам закону.

Позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом
встановлено,   що ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. уклали договір дарування квартири з встановленням
особистого сервітуту від 3 серпня 2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального
округу Діонісьєвою А.Н.,   реєстраційний
номер 9331. За цим договором ОСОБА_2.
подарувала,   а ОСОБА_3. прийняла у дар
квартиру АДРЕСА_1 з домовленістю про встановлення особистого сервітуту,   який полягає в особистому праві Дарувальника
безоплатно та безстроково користуватися квартирою відповідно до її цільового
призначення.

Відповідно
до ч. 1  ст.  203 ЦК
України,   яка встановлює загальні
вимоги,   додержання яких є необхідним
для чинності правочину,   зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу,   іншим
актам цивільного законодавства. Згідно ч. 5 цієї статті правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків,   що обумовлені ним.

Як видно
з матеріалів цивільної справи № 2-141/07,
оглянутої у судовому засіданні,
рішенням Славутицького міського суду Київської області від 26 червня
2007 року,   яке набрало законної
сили,   з ОСОБА_2.  на користь ОСОБА_1. стягнуто вартість однієї

2

шостої
частки квартири,   розташованої за
адресою: АДРЕСА_1   на суму 25 477
гривень 25 копійок,   а за ОСОБА_2.  визнано право власності на одну шосту частку
цієї квартири,   яка належала ОСОБА_1 на
підставі свідоцтва про право на спадщину за законом,   виданого 18 грудня 2006 року державним
нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори,   реєстраційний номер 4434.

З
оглянутих у судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження № 928-Б
вбачається,   що за заявою стягувачки на
підставі виданого судом виконавчого листа постановою державного виконавця
відділу ДВС Славутицького міського управління юстиції від 18 липня 2007 року
відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання зазначеного рішення
суду. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження 18.07.07 р.
надіслана боржникові ОСОБА_2.
,   - відповідачці у
справі,   з пропозицією добровільного
виконання у вказаний в постанові строк до 24.07.07 р. та попередженням про
примусове виконання зі стягненням 10% виконавчого збору та витрат по проведенню
виконавчих дій. Одержання копії постанови про відкриття виконавчого провадження
відповідачкою ОСОБА_2.  та її
представником у судовому засіданні не заперечувалось.

За
змістом  ст.  50 Закону України «Про виконавче провадження»
у разі відсутності у боржника коштів та цінностей,   достатніх для задоволення вимог
стягувача,   стягнення звертається також
на належне боржникові інше майно,   за
винятком майна,   на яке згідно з законом
не може були звернуто стягнення.

Відповідно
до  ст.
55 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно  ст.  6
цього Закону вимоги державного виконавця щодо виконання зазначених у статті 3
цього Закону рішень,   є обов'язковими
для усіх органів,   організацій,   посадових осіб,   громадян і юридичних осіб на території
України.

Як видно
з матеріалів виконавчого провадження № 928-Б,
постановою державного виконавця відділу ДВС Славутицького міського
управління юстиції від 2 серпня 2007 року було накладено арешт на квартиру та
оголошено заборону на її відчуження,
оскільки рішення суду не було виконано боржником у встановлений
державним виконавцем строк. Копія постанови була надіслана на адресу боржника 3
серпня 2007 року. Дані про заборону відчуження квартири були внесені до Єдиного
державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна 6 серпня 2007 року.

Як
заявила у судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2. ,   крім
пенсії,   інших коштів та майна у неї
немає,   проте вона «кістьми ляже»,   але не допустить продажу квартири для сплати
компенсації позивачці за її частку.

Як видно
зі змісту спірного договору дарування квартири з встановленням особистого
сервітуту,   він був укладений у м.  Києві та посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального округу 3 серпня 2007 року,   тобто після винесення постанови державного
виконавця про арешт цієї квартири,   але
до внесення даних про це до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна,   що дало можливість
відповідачам здійснити нотаріальне посвідчення договору.

Відповідно
до п. 60 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України,   затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5,   зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 3 березня 2004 року за №283/8882,
посвідчення договорів про відчуження житлового будинку,   садиби,
квартири,   дачі,
садового будинку,   гаража,   земельної ділянки,   іншого нерухомого майна провадиться за
місцезнаходженням указаного майна (стаття 55 Закону України «Про нотаріат»).

Як
пояснювала у судовому засіданні позивачкаОСОБА_1 та підтверджується матеріалами
оглянутої у судовому засіданні цивільної справи № 2-141/07 за позовом ОСОБА_1.
до ОСОБА_2.  про стягнення компенсації
вартості частки у справі

3

спільної
часткової власності на квартиру,
відповідачка ОСОБА_3.
при оформленні права на спадкове майно у виді 1/2 частки спірної
квартири,   що залишилося після смерті
батька ОСОБА_5  відмовилася від права на
спадщину у виді частки квартири на користь своєї матері ОСОБА_2. ,
що не заперечувалось відповідачкою ОСОБА_3. у судовому
засіданні..

З копії
довіреності від 3 серпня 2007 року,
долученої до матеріалів виконавчого провадження № 928-Б,   видно,
що після укладення спірного договору дарування з встановленням
особистого сервітуту ОСОБА_3. уповноважила ОСОБА_2.  бути її представником у будь-яких
установах,   підприємствах,   організаціях,   в т.ч. в органах управління житлового
забезпечення,   в органах ЖЕК,   УЖКГ,
в паспортних столах,   в органах
бюро технічної інвентаризації,   - з усіх
без винятку питань,   пов'язаних з
реєстрацією у відповідних органах БТІ та реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна договору дарування з встановленням особистого сервітуту,   з питань укладення договорів на
обслуговування квартири. Для цього надано право підписувати,   подавати та отримувати від її імені будь-які
довідки,   листи,   заяви,
запити,   витяги та інші
документи,   в т.ч. отримати витяг про
реєстрацію права власності за договором,
сплачувати необхідні платежі та збори,
а також виконувати всі інші дії,
пов'язані з виконанням зазначених повноважень. На підставі цієї
довіреності ОСОБА_2.  08.10.07 р.
звернулася до начальника ДВС Славутицького міського управління юстиції із
заявою,   у якій вимагала дати
відповідь,   на якій підставі накладено
арешт на квартиру,   яка належить сторонній
особі (ОСОБА_3.).

Таким
чином,   встановлені судом на підставі
наведених доказів обставини справи свідчать,
що реальних правових наслідків після укладення договору дарування не
відбулося,   оскільки відповідачі ОСОБА_2.
та ОСОБА_3. місце проживання не змінили,   продовжують проживати кожна у тій же
квартирі,   утримувати їх за свій
рахунок,   сплачувати за
житлово-комунальні послуги за свій рахунок,
тобто договір дарування квартири з встановленням особистого сервітуту не
був спрямований на реальне настання правових наслідків,   що обумовлені ним,   а був спрямований на уникнення звернення
стягнення на квартиру за судовим рішенням.
Крім того,   договір дарування
квартири був укладений всупереч  ст.  6,
50,   55 Закону України «Про
виконавче провадження» за наявності постанови державного виконавця про арешт
квартири та оголошення заборони на її відчуження,   а нотаріальне посвідчення договору дарування
проведено всупереч п. 60 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України поза місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно
до ч. 1  ст.  215 ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою-третьою,   п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки
сторони вчинили правочин без додержання вимог ч. 1 та ч. 5  ст.
203 цього Кодексу,   то він має
бути визнаний судом недійсним з цих підстав.

За
правилами  ст.  88 ЦПК України при задоволенні позову судові
витрати присуджуються позивачеві.

Керуючись  ст.
209,  215 ЦПК України,   -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати
недійсним договір дарування квартири з встановленням особистого сервітуту від 3
серпня 2007 року,   яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1   укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3,   посвідчений приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу Діонісьєвою А.Е.,   реєстраційний номер 9331.

4

Стягнути
з ОСОБА_2 таОСОБА_3на користь ОСОБА_1 у рівних частках судові витрати на суму 7
гривень 50 копійок.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький
міський суд. Заяви про апеляційне оскарження можуть бути подані протягом десяти
днів. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом двадцяти днів після подання
заяви.