РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

17 вересня 2008  року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в
складі:

Головуючого - Яреми А.Г.,

Суддів:
Левченка Є.Ф., Лихути Л.М.,

Охрімчук Л.І.,    Сеніна Ю.Л.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.
Кам'янець-Подільському до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а :

У липні 2007 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України в                        м.
Кам'янець-Подільському звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що 10 квітня 2006 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна
пригода, в результаті якої працівнику ВАТ “Модуль” ОСОБА_2 були заподіяні
тілесні ушкодження, які призвели до втрати працездатності. Така пригода визнана
нещасним випадком на виробництві, по результатах його розслідування складено
акт форми Н-1 і відділенням Фонду призначено та виплачено страхові виплати
потерпілому ОСОБА_2 Вироком Кам'янець-Подільського  міськрайонного суду від 25 липня 2006
року    ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
злочину за частиною 1 статті 286 КК України, а тому він зобов'язаний відшкодувати
відділенню Фонду витрати по виплаті потерпілому страхового відшкодування.

Позивач просив
стягнути з ОСОБА_1 в порядку регресу 38140 грн. 06 коп.

Рішенням
Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 23 листопада 2007 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 11 березня            2008 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня
2006 року з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої працівнику ВАТ “Модуль” ОСОБА_2 були заподіяні тілесні
ушкодження, за таким нещасним випадком складено акт форми Н-1 і відповідно до
висновку МСЕК від 25 січня 2007 року ОСОБА_2 встановлено 20% втрати професійної
працездатності внаслідок каліцтва. Позивачем
виплачені страхові виплати ОСОБА_2 на загальну суму 38140 грн. 06 коп. Вироком Кам'янець-Подільського  міськрайонного суду від 25 липня 2006 року
ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за
вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Задовольняючи позов, суди як
першої, так й апеляційної інстанцій виходили із того, що виплачені відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в м. Кам'янець-Подільському
ОСОБА_2 страхові виплати є збитками для позивача, а ОСОБА_1 зобов'язаний
сплатити такі кошти відповідно до положень статті 1191 ЦК України.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Згідно частини 1 статті
1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма передбачає право
регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, заподіяну іншою
особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Разом з тим, правовідносини, пов'язані зі страхуванням різних видів, регулюються
нормами глави 67 ЦК України.

Згідно статті 980 ЦК України
предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним
забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і
розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої
страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до статті 993 ЦК
України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала
страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані
збитки.

За таких обставин за загальними
правилами страхування страховик має право вимоги до особи, відповідальної за завдані
збитки, лише в разі виплати страхового
відшкодування за договором майнового страхування; проте в разі проведення
страхових виплат за договором особистого страхування (життя, здоров'я,
працездатності, пенсійного забезпечення) страховик не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Також статтею 999 ЦК України
передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної
особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед
іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове
страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами
цивільного законодавства.

Правову
основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного
захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих
на виробництві визначено Законом України від  23 вересня 1999 року № 1105-ХІV “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності” (далі - Закон № 1105-ХІV).

Преамбулою Закону № 1105-ХІV передбачено, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого
здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх
трудової діяльності.

Статтею 5 Закону № 1105-ХІV визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими, зокрема,
є обов'язковість страхування від нещасного
випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та
інших підставах, передбачених законодавством про працю; обов'язковість сплати
страхувальником страхових внесків; формування та витрачання страхових коштів на
солідарній основі; диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану
безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному
підприємстві; цільове використання коштів страхування від нещасного випадку.

Згідно частин 4, 5 статті 6
Закону № 1105-ХІV
суб'єктом страхування є страховик - Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань
України. Об'єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого,
його здоров'я та працездатність.

Таким чином, страхування від
нещасного випадку є обов'язковим особистим страхуванням.

Оскільки сфера дії Закону № 1105-ХІV поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика й цим
Законом, а також іншими нормативно-правовими актами не врегульований правовий
механізм відносин Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України, як страховика, з іншими особами
- відповідальними за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю застрахованої особи,
тому до таких правовідносин підлягають застосуванню загальні положення  ЦК України щодо страхування.

З урахуванням наведеного та
положень статей 993, 999 ЦК України Фонд соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних захворювань України, як страховик за
обов'язковим особистим страхуванням, не має права  вимоги до особи,
відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому.

За таких обставин колегія суддів
визнає, що при вирішенні справи судом неправильно застосовані норми
матеріального права, а тому ухвалені у справі судові рішення підлягають
скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтею 336 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України

в и р і
ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду від 23 листопада 2007 року та ухвалу Апеляційного суду
Хмельницької області від 11 березня 2008 року скасувати.

У задоволенні позову відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань України в    м. Кам'янець-Подільському до ОСОБА_1 про
відшкодування збитків відмовити.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий -
А.Г.Ярема

Судді:
Є.Ф.Левченко

Л.М.Лихута

Л.І.Охрімчук

Ю.Л.Сенін