РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня
2008 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Верховного Суду України у
складі:

головуючого

Яреми А.Г.,

суддів:

Гнатенка А.В.,

Патрюка  М.В.,

Косенка В.Й.,

Мазурка В.А.,

Балюка М.І.,

Костенка А.В.,

Охрімчук Л.І.,

Барсукової В.М.,

Левченка Є.Ф.,

Перепічая В.С.,

Григор'євої Л.І.,

Лихути Л.М.,

Пшонки М.П.,

Гуменюка В.І.,

Луспеника Д.Д.,

Сеніна Ю.Л.,

Данчука В.Г.,

Лященко Н.П.,

Шабуніна В.М.,-

розглянувши  в судовому засіданні цивільну справу за
позовом відкритого акціонерного товариства “Хімекс” (далі - ВАТ
“Хімекс”) до ОСОБА_1, відкритого акціонерного товариства “Кременчуцький завод
технічного вуглецю” (далі - ВАТ “КЗТВ”) про зобов'язання приступити до виконання
обов'язків директора товариства, визнання скликання та проведення загальних
зборів товариства, виборів спостережної
ради  товариства,  рішень
спостережної  ради  від
31  серпня та 8 вересня 2006 року
такими, що  відповідають вимогам закону,
за скаргою ВАТ “КЗТВ” про перегляд у зв'язку з винятковими обставинами ухвали
Верховного Суду України від 14 травня 2008 року,

встановила:

У вересні 2006
року ВАТ “Хімекс” звернулося до суду із зазначеним позовом.

Позивач указував,
що 31 серпня 2006 року відбулися загальні збори акціонерів ВАТ “КЗТВ”, рішенням
яких обрано новий склад органів управління товариства, зокрема спостережної
ради товариства, головою якої обрано ОСОБА_2

Рішенням
спостережної ради від 31 серпня 2006 року ОСОБА_1 призначено виконувачем
обов'язків директора товариства, а на наступному засіданні ради - 8 вересня
2006 року - директором товариства.

Однак до
виконання своїх обов'язків ОСОБА_1 не приступив через перешкоди окремих
посадових осіб товариства, які вважали проведення загальних зборів і обрання
нового складу спостережної ради незаконними.

Оскільки
скликання й проведення загальних зборів товариства та прийняття ними рішення
про обрання нового складу спостережної ради здійснено    відповідно    до   положень
розд. 12 статуту товариства та вимог ст. ст. 40, 43 Закону України “Про
господарські товариства”, позивач - один із акціонерів товариства - просив
зобов'язати ОСОБА_1 приступити до виконання обов'язків директора товариства та
визнати такими, що відповідають вимогам закону, скликання і проведення
загальних зборів, рішення зборів про обрання
спостережної  ради  й
рішення   спостережної   ради
від 31 серпня та 8 вересня 2006 року, на підставі яких ОСОБА_1 призначено
директором  товариства.

Рішенням
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2006
року позов задоволено.

Ухвалою
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 3 листопада
2006 року роз'яснено рішення суду.

Рішенням
апеляційного суду  Дніпропетровської
області від 25 січня 2007 року рішення й ухвалу суду першої інстанції скасовано
та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Ухвалою  Верховного Суду України від 14 травня 2008
року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 січня 2007 року скасовано, справу передано на
новий апеляційний розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського
суду.

У червні 2008
року від ВАТ “КЗТВ” надійшла скарга про перегляд у зв'язку  з
винятковими  обставинами  ухвали
Верховного  Суду  України від 14 травня 2008 року  та залишення
в  силі рішення апеляційного
суду  Дніпропетровської області від 25
січня 2007 року.

Ухвалою
колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9
червня 2008 року скаргу ВАТ “КЗТВ” допущено до провадження у зв'язку з
винятковими обставинами.

У скарзі ВАТ
“КЗТВ” посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм
Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних спорів”
(далі - Закон № 483-V) щодо розмежування трудових і корпоративних спорів та вимог процесуального
закону щодо підсудності справ.

На
підтвердження неоднакового застосування зазначених правових норм скаржник
наводить ухвали Верховного Суду України від 10 жовтня 2007 року, від 16 січня
2008 року, від 11 вересня 2007 року, від 16 травня 2007 року, та інші, в яких,
на думку  скаржника, по-іншому вирішено питання
про розмежування корпоративних і трудових спорів, визначено підсудність справ і
застосовано норми процесуального закону - ст. ст. 328, 336 ЦПК України.

Розглянувши
скаргу, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду
України встановила, що в цьому випадку має місце неоднакове застосування
касаційним судом положень Закону № 483-V щодо розмежування корпоративних і трудових спорів та
визначення їх підсудності, а також застосування процесуальних норм права - ст.
ст. 16, 328, 338 ЦПК України.

Вирішуючи
питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції
одних й тих самих норм права, колегія суддів виходить із таких підстав.

У справі, що
розглядається встановлено, що ВАТ “Хімекс”, який на час розгляду справи судами
був одним з акціонерів ВАТ “КЗТВ”, заявив у вересні 2006 року позов до ОСОБА_1,
(який не є акціонером) про зобов'язання приступити до виконання обов'язків
директора товариства, а також до ВАТ “КЗТВ”
про визнання  законними  рішень загальних зборів товариства   від
31   серпня   2006
року   та   спостережної ради від 31 серпня і 8 вересня
2006 року.

У   зазначеному    спорі
судом першої інстанції було ухвалено рішення 12 жовтня 2006 року, а 3
листопада 2006 року - постановлено ухвалу про роз'яснення рішення суду, в
порядку, передбаченому ЦПК України.

26 грудня 2006
року ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області подані ВАТ
“КЗТВ”, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 апеляційні скарги
на ці судові рішення були прийняті до розгляду апеляційним судом.

Ухвалою
апеляційного суду від 28 грудня 2006 року справу призначено до розгляду в
апеляційному порядку на 25 січня 2007 року.

25 січня 2007
року апеляційним судом скасовано рішення і ухвалу суду першої інстанції та
ухвалено нове рішення про відмову в позові.

2 березня 2007
року до Верховного Суду України надійшла касаційна скарга  ОСОБА_2
на  рішення  апеляційного
суду,  за  якою
ухвалою від 3 грудня 2007 року
відкрито  касаційне  провадження, а ухвалою від 29 січня 2008 року
справу призначено до судового  розгляду.

Постановляючи
9 червня 2008 року ухвалу про скасування рішення апеляційного суду та передачу
справи на новий апеляційний розгляд до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду, касаційний суд виходив із того, що спір сторін є корпоративним,
тому після набрання чинності Законом № 483-V - 29 грудня 2006 року - відповідно до п. 3 Прикінцевих
положень цього Закону апеляційні скарги повинні розглядатися не загальним судом
- апеляційним судом Дніпропетровської області, який не мав таких процесуальних
повноважень, а у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом
України, - відповідним апеляційним господарським  судом, до компетенції якого цим Законом
віднесено розгляд після 29 грудня 2006 року корпоративних спорів.

Проте із
зазначеним висновком касаційного суду як і з ухваленими судовими рішеннями
попередніх інстанцій не можна погодитись із таких підстав.

Так, Закон №
483-V, який набрав
чинності 29  грудня 2006 року, передбачив
віднесення до розгляду господарських судів справ, що виникають з корпоративних
правовідносин у спорах між господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами) господарського товариства, що
пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до
ст. ст. 15, 16 ГПК України такі справи підлягають розгляду за місцезнаходженням
господарського  товариства, яким є
юридична адреса органу, зазначена в установчих документах і зареєстрована
у  Єдиному державному реєстрі юридичних
та фізичних осіб підприємців ( ст. ст. 89, 93 ЦК України).

Згідно з
випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців
місцезнаходженням ВАТ “КЗТВ” є м. Кременчук Полтавської області, на територію
якого поширюється юрисдикція Київського міжобласного госпоарського суду.

Виходячи з
аналізу змісту Закону № 483-V та ст. 167 ГК України справи, що виникають з
корпоративних відносин, - це, по-перше, спори між господарським
товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув; по-друге, спори між учасниками (засновниками,
акціонерами), що пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства та ґрунтуються на корпоративних правах,
тобто правах і правомочностях особи, передбачених Законом і статутними
документами, у зв'язку з наявністю у цієї особи частки в статутному фонді
(майні) господарської організації.

Виняток складають
трудові спори таких суб'єктів, зокрема спір керівника господарського
товариства, щодо рішень органів управління товариством, внаслідок яких
виникають, змінюються чи припиняються трудові правовідносини. Таким чином,
Закон № 483-V визначив як предметну підсудність справ - корпоративні спори,
так і  суб'єктний склад сторін у
таких спорах - учасники господарських товариств (акціонери, засновники), у тому
числі, які вибули, і господарські товариства та не відносить до таких спорів
справи, в яких стороною є інша, ніж зазначено в законі особа, зокрема фізична
особа, в якої відсутня частка в статутному фонді господарського товариства.

Застосувавши
до спірних правовідносин положення Закону № 483-V та дійшовши висновку про вирішення апеляційним судом
корпоративного спору, судова колегія касаційного суду не звернула уваги на ту
обставину, що предметом позову є, по-перше, вимоги акціонера ВАТ
“Хімекс” до фізичної особи - ОСОБА_1, який не є акціонером, про зобов'язання
приступити до виконання обов'язків директора товариства, призначеного на цю
посаду згідно з трудовим контрактом від 9 вересня 2006 року на підставі рішень
загальних зборів і  спостережної ради
товариства та, по-друге, вимоги акціонера ВАТ “Хімекс” до господарського
товариства ВАТ “КЗТВ” про визнання цих рішень законними (а.с. 3). Таким
чином, убачається, що позивачем - ВАТ “Хімекс” в одній позовній заяві було
об'єднано дві різні вимоги до різних відповідачів - до фізичної особи про
зобов'язання виконувати трудові обов'язки відповідно до трудового договору та
до господарського товариства щодо законності рішень органів управління цього
товариства.

Відповідно до
ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які
підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не
встановлено законом. Однак у порушення процесуальних норм права зазначений
позов у вересні 2006 року  був прийнятий
до розгляду та вирішувався судами в межах заявлених вимог.

Розглядаючи
справу в касаційному порядку, судова колегія на допущене судами  порушення процесуального права не звернула
уваги.

Відхиляючи   доводи
ВАТ “КЗТВ”   про наявність між ним
і ОСОБА_1 ознак трудового, а не корпоративного спору,  суд касаційної інстанції не дав оцінки тій
обставині, що між ними укладено трудовий договір від 9 вересня 2006 року, який
відповідно до ст. ст. 21, 24 КЗпП України породжує суб'єктивні права і
обов'язки у сторін цього договору, в якому праву працівника на роботу
кореспондує обов'язок роботодавця допустити його до роботи та забезпечити умови
праці, необхідні для виконання працівником трудових обов'язків за цим
договором.

Укладення
трудового договору є підставою виникнення трудових правовідносин, які
відповідно до ст. 3 КЗпП України регулюються нормами трудового законодавства.

При цьому
трудовий договір є тим нормативним актом, який регулює права та обов'язки саме
сторін договору і не покладає цим договором на працівника чи роботодавця
обов'язків перед іншими особами.

У силу ч. 2
ст. 2 КЗпП України право на звернення до суду за захистом порушеного права, у
тому числі і щодо забезпечення можливості виконувати трудові обов'язки, має
особа, суб'єктивні права якої порушені іншою стороною трудового договору.

Виходячи з
аналізу зазначених норм закону, незалежно від того, працівником, власником чи
іншою особою, якій надано право відповідно до закону захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, порушено справу щодо захисту прав за трудовим договором,
суд розглядає її в порядку позовного провадження як трудовий спір, в якому
позивачем є працівник, права якого порушені.

Як  убачається
з матеріалів справи, позов щодо трудових прав ОСОБА_1, які виникли на
підставі укладеного ним із ВАТ “КЗТВ” трудового договору, заявлено в суді ВАТ
“Хімекс”, який не є стороною трудового договору і яким не надано доказів на
підтвердження його права на звернення до суду за захистом прав ОСОБА_1

Заявляючи в
суді вимоги про усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 обов'язків за трудовим
договором, ВАТ “Хімекс” зазначив його відповідачем, хоча останній у судовому
засіданні підтримав цей позов і вказав, що сам бажає приступити до виконання
трудових обов'язків, однак йому чиняться перешкоди іншими особами. При цьому
ОСОБА_1 позовної заяви до суду не подавав.

Незважаючи на
те, що за змістом і характером зазначених позовних вимог належним позивачем міг
бути саме ОСОБА_1 за умови подання ним позову, суди визначили його правове
положення відповідно до позовної заяви ВАТ “Хімекс” як відповідача, який,
однак, одночасно виступав у суді у своїх інтересах і як представник ВАТ “КЗТВ”,
до якого й були пред'явлені вимоги про поновлення його прав.

Аналіз   змісту
ч. 2 ст. 2  КЗпП   України,
ч. 1 ст. 3,  ст. 11, ч. 1 ст. 26,
ст. ст. 30, 31, 33 ЦПК України свідчить, що чинним цивільним процесуальним
законодавством не передбачена ні можливість залучення судом осіб у справі в
якості співпозивачів чи заміни первісного позивача належним позивачем, ні
поєднання в одній особі позивача та відповідача.

Відповідно ж
до ст. ст. 3, 4 ЦПК України  право на
звернення до суду має особа, права, свободи чи інтереси якої порушуються, не
визнаються або оспорюються, захист яких здійснюється судом у спосіб, визначений
законами України. Указаний ВАТ “Хімекс” спосіб захисту прав ОСОБА_1, як і його
право на звернення до суду за захистом прав іншої особи законом не передбачено.
Такими чином, ураховуючи, що позивачем - ВАТ “Хімекс” не зазначено підстав
заявленого ним позову до ОСОБА_1 не надано доказів факту порушення ним прав чи
інтересів позивача, які підлягають захисту, у задоволенні цього позову слід
відмовити з підстав його недоведеності.

Не врахувавши
факт відсутності корпоративних правовідносин між ВАТ “Хімекс” і ОСОБА_1, яким
укладено трудовий договір із ЗАТ “КЗТВ”, відсутності у ВАТ “Хімекс” повноважень
на звернення до   суду   за
захистом   його  прав та безпідставності його позову до
ОСОБА_1, касаційний суд дійшов помилкового висновку про поширення на ці
правовідносини дії Закону № 483-V.

Судами також
не враховано, що іншою частиною об'єднаних усупереч вимогам ст. 16 ЦПК України
позовних вимог є спір двох юридичних осіб щодо законності рішень господарського
товариства, який в силу суб'єктного складу та
предмета  позову  підлягав
розгляду  господарським  судом відповідно до ст. ст. 1, 12 ГПК
України.

Крім того, з
матеріалів справи вбачається, що законність рішення загальних зборів товариства
від 31 серпня 2006 року про обрання нового складу органів управління
товариством, у тому числі спостережної ради, рішенням якої  ОСОБА_1 призначено на посаду директора, уже
була предметом судового розгляду,
за  результатами  якого
рішенням   Крюківського   районного
суду м. Кременчука Полтавської області від 4 січня 2007 року, яке
набрало законної сили, визнано
неправомочність   загальних   зборів
акціонерів   ВАТ “КЗТВ”   від 31 серпня 2006 року та недійсність
прийнятих ними рішень ( а.с. 328-341).

Іншим рішенням
Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 липня 2007
року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26
листопада 2007 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ВАТ “КЗТВ” про
усунення перешкод у виконанні трудових обов'язків директора товариства,
створених у результаті незаконного призначення на цю посаду ОСОБА_1 на підставі
рішень загальних  зборів  від 31 серпня 2006 року та спостережної ради
від 31 серпня і 8 вересня 2006 року,
визнаних недійсними ( а.с. 342-345).

Відповідно до
ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із
судовими рішеннями, які набрали законної сили, обставини недійсності рішень
загальних зборів ВАТ “КЗТВ” від 31 серпня 2006 року та рішень спостережної ради
про призначення на посаду директора товариства ОСОБА_1 були встановлені за участю ВАТ “КЗТВ”, який є стороною і
в цій справі.

Таким чином,
убачається, що судами з порушенням процесуальних норм права прийнято до
розгляду й вирішено справу в спорі, який
виник у юридичної особи - акціонера з
господарським товариством, та за позовом юридичної особи - акціонера (за відсутності в неї
звернення до суду з таким позовом) до фізичної особи з приводу виконання
останньою обов'язків за трудовим договором (чч. 3, 4 ст. 65 ГК України, ст. ст.
21, 24 КЗпП України), укладеним на підставі рішень органів управління
товариства, що вже були предметом судового розгляду  і щодо яких існують рішення, які набрали
законної сили.

Відповідно
до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд
касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги та в межах позовних
вимог,  заявлених  в
суді  першої  інстанції, законність судових рішень та
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Перевіряючи
законність ухвалених у даній справі рішень, касаційний суд усупереч положенням
зазначеної процесуальної норми, залишив поза увагою допущені судами попередніх
інстанцій порушення процесуальних норм права
з огляду на суб'єктний склад сторін, межі заявлених позовних вимог,
предмет спору, дійсний характер правовідносин сторін, обраний позивачем спосіб
захисту та при визначенні підсудності цього спору дійшов помилкового висновку
про корпоративний характер спору, який після 29 грудня 2006 року підлягав
розгляду в апеляційному порядку господарським апеляційним судом згідно з
вимогами Закону № 483-V.

Така позиція
узгоджується з практикою застосування Верховним Судом України та Вищим господарським
судом України  Закону  № 483-V, відповідно до якої господарському суду підвідомчі,
зокрема спори учасника товариства про визнання недійсними рішень органів
управління товариства, а спори господарських товариств і осіб, які не є
учасниками товариства, та спори учасника - керівника товариства щодо рішень
органів управління товариства, внаслідок яких виникають, змінюються чи
припиняються трудові відносини, підвідомчі загальним судам. При цьому способами
захисту порушених або оспорюваних прав у таких категоріях спорів є спір за
позовом особи, права якої порушені: про поновлення особи на посаді,
зобов'язання усунути перешкоди у виконанні посадових обов'язків за відповідною
посадою тощо, а не позов юридичної особи до неї про зобов'язання приступити до
виконання посадових обов'язків, ураховуючи положення ч. 3 ст. 43 Конституції
України про заборону примусової праці і необхідності вільної згоди особи на
виконання певної роботи та норми ст. 2
КЗпП України, ст. ст. 3, 11 ЦПК України щодо права особи звернення до
суду за захистом порушених прав. Таким чином, спір за заявленим ВАТ “Хімекс” у
суді першої інстанції позовом до ОСОБА_1 не можна визнати корпоративним у
розумінні Закону  № 483-V (виходячи зі
змісту заявлених вимог суб'єктного складу сторін і предмета позову), тому
ухвала касаційного суду  підлягає  скасуванню з ухваленням у цій частині рішення
про відмову ВАТ “Хімекс” у позові з наведених мотивів.

Що стосується
судових рішень у частині спору між ВАТ “Хімекс” і ВАТ “КЗТВ” з приводу
законності рішень загальних зборів і спостережної ради товариства, то ухвалені
судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з підстав, передбачених п. 1
ч. 1 ст. 205, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, із закриттям провадження в
цивільній справі, оскільки зазначена вимога відповідно до ст. 16 ЦПК України не
могла бути об'єднана з іншою вимогою ВАТ “Хімекс”, а як вимога у спорі двох
юридичних осіб підлягала розгляду господарським судом та ураховуючи, що
допущені судами першої, апеляційної інстанцій порушення процесуального закону
не були усунені касаційним судом і одночасно
допущено порушення застосування норм процесуального права  касаційним судом, яке призвело до
неправильного вирішення справи та
помилкового висновку про те, що спір сторін у межах заявлених
вимог,   розглянутий апеляційним судом
після 29 грудня 2006 року, є корпоративним спором, і безпідставно з порушенням
територіальної підсудності передано справу на розгляд до Дніпропетровського
господарського апеляційного суду.

Керуючись ст.
358 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

вирішила:

Скаргу
відкритого акціонерного товариства “Кременчуцький завод технічного вуглецю”
задовольнити частково.

Рішення
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2006
року, рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 січня 2007 року,  ухвалу
Верховного Суду України від 14 травня 2008 року в частині позову
відкритого акціонерного товариства “Хімекс” до ОСОБА_1 про зобов'язання
приступити до виконання трудових обов'язків директора товариства скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.

Відкритому
акціонерному товариству “Хімекс” у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення
Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2006
року, рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 січня 2007 року,  ухвалу
Верховного Суду України від 14 травня 2008 року в частині позову
відкритого акціонерного товариства “Хімекс” до відкритого акціонерного
товариства “Кременчуцький завод технічного вуглецю” про  визнання
дійсними  рішення  загальних
зборів  товариства від 31 серпня
2006 року і рішень спостережної ради товариства від 31 серпня 2006 року та 8
вересня 2006 року скасувати, закрити в цій частині провадження у справі в
порядку цивільного судочинства.

Рішення
оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.Г. Ярема

Судді:

А.В. Гнатенко

М.В. Патрюк

Л.М. Лихута

М.І. Балюк

Д.Д. Луспеник

В.М. Барсукова

Н.П. Лященко

Л.І. Григор'єва

В.А. Мазурок

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.Г. Данчук

В.С. Перепічай

В.Й. Косенко

М.П. Пшонка

А.В. Костенко

Ю.Л. Сенін

Є.Ф. Левченко

В.М. Шабунін