Рішення

Іменем України

04
листопада  2008 року

Первомайський
районний суд Автономної Республіки Крим

у
складі: головуючого - судді Михайлової Л.О.

при
секретарі  Шаповалової Т.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в смт. Первомайське

цивільну
справу за позовом  ОСОБА_1, ОСОБА_2 до

ОСОБА_3
про визнання договору недійсним, стягнення

матеріальної
та моральної шкоди, третя особа ОСОБА_4,

встановив:

Позивачі, уточнивши у судовому
засіданні  свої позовні вимоги,

просять
визнати недійсним договір, що укладений їх
померлою матір'ю  ОСОБА_5 з
відповідачем на виготовлення пам'ятника, та стягнути з відповідача на

користь
кожної з них по 600 гривень матеріального збитку та по 1250 грн.

моральної
шкоди. Свої позовні вимоги мотивують тим, що на початку травня 2007

року
їх  мати ОСОБА_5 уклала з відповідачем
ОСОБА_3 усний договір на

виготовлення
пам'ятника її померлим батькам,  доставку
та установку його за

місцем
їх поховання у с. Воїнка Красноперекопського району АР Крим, оговоривши

строк
виконання договору - один місяць. Сума договору складала: 1200 гривень -

виготовлення,
100 гривень -   доставка, 100 гривень -
встановлення, ОСОБА_2 для оплати пам'ятника давала матері 700 гривень.  Відповідачем пам'ятник був

виготовлений
з порушенням строку - тільки 04.07.2007 року з помилкою у напису,

котру
відповідач виправив. 04.07.2007 року ОСОБА_2 телефонувала

відповідачеві,
цікавилася причиною затримки встановлення пам'ятника.   ОСОБА_5 сплатила йому 1200 гривень,  однак ОСОБА_3 відмовився від доставки та

встановлення
пам'ятнику, порушив істотні умови договору, чим спричинив  матері

позивачів
душевні страждання.ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. До

теперішнього
часу пам'ятник знаходиться у відповідача, забирати його позивачі

не
бажають, тому що він їм  не потрібен
взагалі, як такий, що приніс моральні

страждання
їхньої матері та їм самім, в відшкодування моральної шкоди просять

стягнути
з відповідача на користь кожної з них по 1250 гривень.

Відповідач позов не визнав, суду
пояснив, що у травні 2007 року

прийняв
замовлення від ОСОБА_5 - матері позивачів на виготовлення пам'

ятника
з можливим його встановленням. Про конкретні строки виготовлення з

замовником
не домовлялися, оскільки в нього багато замовлень та існує черга,

звичайно
він виконує замовлення на виготовлення пам'ятників у  2-місячний

строк.
Пам'ятник за замовленням ОСОБА_5 був виготовлений за 1,5 місяця.

Оскільки
замовник неодноразово змінювала оформлення та зміст напису, у даті

була
допущена помилка, яка виправлена, після чого ніяких претензій до

виготовленого
пам'ятника у замовника не було. Гроші йому ОСОБА_5 віддавала

частками,
невідданою залишалася сума 420 гривень.
У зв'язку з відсутністю

ОСОБА_5
протягом 14 днів за місцем мешкання, вирішення питання встановлення

пам'ятника
було відкладено, на його телефонні дзвінки
вона не відповідала,

однак
її дочка - позивач по справі ОСОБА_2 04.07.2007 року двічі

телефонувала
до нього, кричала, оскаржувала та обвинувачувала його у поганої

роботі,
несплаті податків, погрожувала „затягати по судам”, тому він  відмовив

ОСОБА_5,
яка пізніше прийшла до нього, у встановленні пам'ятника, грошей за

це
у сумі 200 гривень з неї не брав. Вона сплатила йому останні 220 гривень.

Зараз
позивачі відмовляються забирати в нього виготовлений пам'ятник, також

відмовилися
від його встановлення, яке він пропонував їм зробити безкоштовно.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -

ОСОБА_4
підтримує позовні вимоги позивачів.

Заслухавши пояснення сторін,
показання свідка ОСОБА_6, яка

пояснила
суду, що ОСОБА_5 розповідала їй про затримку  з боку ОСОБА_3 у

виготовленні
та встановленні  замовленого нею
пам'ятника, показання свідка

ОСОБА_7
про  телефонування 04.07.2007 року однієї
з дочок ОСОБА_5, яка

голосно
кричала, лаялась та оскаржувала її чоловіка - ОСОБА_3, дослідивши

інші
докази, надані сторонами, суд встановив наступні факти та відповідні їм

правовідносини.

Між відповідачем ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 на початку травня був

укладений
усний договір, відповідно до якого відповідач зобов'язався

виготовити  пам'ятник батькам замовника та встановити
його  за місцем їх

захоронення  у с. Воїнка Красноперекопського району АР
Крим, замовник ОСОБА_5 зобов'язалася сплатити 1220 гривень за матеріали та
виготовлення, 100

гривень
за  доставку, 100 гривень за встановлення
пам'ятника. Відповідачем

договір
виконаний у частині виготовлення пам'ятника, за що замовник ОСОБА_5

сплатила
обумовлену суму 1220 гривень, також зі свого боку виконавши договір.

Від
встановлення пам'ятника відповідач відмовився, гроші за встановлення з

ОСОБА_5
не брав. Вказані обставини підтверджуються
записами відповідача

про
розрахунок вартості роботи, розмір отриманих сум (а.с.21) та не

заперечуються
сторонами. Згідно зі свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, що

видане
відділом РАЦС Ленінського РУЮ у м. Севастополі 12.03.2008 року, ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 1230 ЦК України до

спадкоємця
переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у

договірних
зобов'язаннях. При подачі заяви до нотаріальної контори про

прийняття
спадкового майна після смерті ОСОБА_5 та при отриманні свідоцтва

про
право на спадщину позивачі не заявляли про наявність ОСОБА_3 як

боржника
за договором  їх померлої матері, що
підтверджується  довідкою №

1333/02-22
від 30 жовтня 2008 року Первомайської державної нотаріальної

контори.
Підставою для визнання договору недійсним позивачі вказують порушення

відповідачем
істотних умов договору з їх померлою матір'ю, а саме - відмова від

встановлення
пам'ятника на цвинтарі, однак у судовому засіданні вони

відмовилися
від виготовленого відповідачем пам'ятника взагалі,  пояснівши, що

він
їм зараз не потрібен, як такий, що приніс страждання їхньої матері.

Жодна стаття параграфу 2 „Правові
наслідки недодержання сторонами

при
вчиненні правочину вимог закону” глави 16 Цивільного кодексу України не

передбачає  визнання договору недійснім на підставі
порушення однією з сторін

істотних
умов договору, цій правочин також не є нікчемним, тому що його

недійсність
законом не встановлена, на що вказує ч.2 ст. 215 ЦК України, він не

є
також фіктивним та удаваним.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті

обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень,

крім
випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказі подаються

сторонами
та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають

обставини,
які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у

сторін
та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не

може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачами не надано суду доказів в
обґрунтування позовних вимог у

частині
спричинення збитків, завданих відповідачем їх померлої матері ОСОБА_5 у
договірних зобов'язаннях, у частині обгрунтування та розміру  заявленой до

стягнення
моральної шкоди, а також спричинення її з вини відповідача,

наявності
правових підстав для визнання договору недійсним; підстав звільнення

позивача
від доказування (стаття 61 ЦПК України) судом не встановлено, тому

позов
про визнання договору недійснім, стягнення з відповідача  матеріальної та

моральної
шкоди  задоволенню не підлягає.

Вимог щодо розірвання договору  у судовому засіданні позивачами не

заявлено.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 10, 11, 57-60, 209,

212-215
ЦПК України, ст.ст. 202-204, 215-236, 1218, 1230 Цивільного  Кодексу

України,
суд

вирішив:

У позові ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання договору недійсним, стягнення матеріальної та

моральної
шкоди, третя особа ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в  апеляційному порядку до Апеляційного

суду
Автономної Республіки Крим через суд першої інстанції шляхом подачі в

10-денний
строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і

подання
після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до

апеляційної
інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Головуючий: