Справа №2-502/08
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м   У к р а ї н и

23 червня  2008
року                                                                                                       м.Алушта

Алуштинський
міський суд Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
судді - Любинецького М.В.,

при
секретарі - Ковригі А.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікувально-оздоровчий комплекс
«Московський», третя особа - генеральний директор Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікувально-оздоровчий комплекс «Московський» ОСОБА_2, про
зміну дати і формулювання причини звільнення з роботи та виплату заробітної
плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и
в:

ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю
«Лікувально-оздоровчий комплекс «Московський», третя особа - генеральний
директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Лікувально-оздоровчий
комплекс «Московський» ОСОБА_2, про зміну дати і формулювання причини
звільнення з роботи та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої
позовні вимоги мотивує тим, що з 24 червня 2005 року працював у Товаристві з
обмеженою відповідальністю «Лікувально-оздоровчий комплекс «Московський»
водієм. Наказом відповідача № 17-К від 1 червня 2007 року його звільнено з
роботи за прогул без поважних причин з 17 травня 2007 року у зв`язку з
відсутністю на робочому місці з 14 годин 17 травня 2007 року по 31 травня 2007
року. Вважає цей наказ незаконним, оскільки 17 травня 2007 року він надав
відповідачу заяву про надання йому з 17 травня 2007 року відпустки по догляду
за малолітньою дитиною. Прийняти та задовільнити цю заяву відповідач
відмовився, тому він цього ж дня звернувся з письмовою заявою в прокуратуру м.
Алушти, яка доручила провести перевірку за цим фактом державному інспектору
праці територіальної державної інспекції праці в Автономній Республіці Крим.
Крім цього він надав відповідачу заяву про звільнення його з роботи з 18 травня
2007 року за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю догляду за
дитиною, однак відповідач відмовився реєструвати цю заяву, а тому він направив
її поштою. Просить суд зобов`язати відповідача змінити формулювання його
звільнення з роботи, вказавши підстави звільнення - за власним бажанням
відповідно до ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України, змінити дату
звільнення з 17 на 18 травня 2007 року та стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу - з 19 травня 2007
року по день внесення відповідних виправлень у трудову книжку.

У
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав свої позовні вимоги,
додатково пояснив суду, що його заяви до відповідача про надання відпустки та
звільнення були визвані тим, що його дружина, яка знаходилася у відпустці по
догляду за дитиною до трьох років з 15 травня 2007 року вийшла на роботу до
бази відпочинку «Кулон», про що він надав суду відповідну довідку.
Обгрунтованність позовних вимог, на його погляд, підтверджується і тим, що у
його трудову книжку було внесено запис про його звільнення за власним бажанням
з 17 травня 2007 року, цей запис анульовано відповідачем шляхом нанесення білої
фарби. Про своє звільнення з роботи за прогул дізнався 31 липня 2007 року.
Своєчасно з позовом до суду не звертався, оскільки намагався вирішити спір
миром.

У
судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала у
повному обсязі, просить суд відмовити у їх задоволенні. Пояснила суду, що
ОСОБА_1 ранком 17 травня 2007 року надав заяву про звільнення його з роботи за
власним бажанням по сімейним обставинам з 18 травня 2007 року. Причину
звільнення в заяві ОСОБА_1 не обгрунтував, ніяких документів до заяви не додав.
У цей же день в 14 годин ОСОБА_1 залишив ключі від автомашини в бухгалтерії,
самовільно покинув роботу і більше на роботі не появлявся. Відповідачем
неодноразово приймались заходи для розшуку ОСОБА_1 та вияснення причини
прогулів, але його ні за постійним місцем проживання, ні за тимчасовим місцем
проживання не було, направлені йому листи з повідомленням були повернуті відповідачу.
1 червня 2007 року було видано наказ № 17-К про звільнення ОСОБА_1 з роботи за
прогул і йому неодноразово направлялись повідомлення про необхідність отримання
трудової книжки та розрахунку, але це він зробив тільки 31 липня 2007 року.
Вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має, оскільки ОСОБА_1 не
було надано обгрунтування необхідності його звільнення з роботи без
відпрацювання двох тижнів з моменту подачі заяви про звільнення, за ним було
закріплено декілька автомобілів, які він повинен був передати, це був початок
курортного сезону і без прийняття на роботу іншого водія керівник підприємства
не міг звільнити з роботи позивача.
Позивач також пропустив передбачені ст. 233 Кодексу законів про працю
України строки звернення до суду. Що стосується внесення до трудової книжки
позивача запису про його звільнення за власним бажання та анулювання цього
запису пояснила, що заступником керівники підприємства ОСОБА_3, яка відповідає
за роботу з кадрами, був підготовлений проект наказу про звільнення ОСОБА_1 з
роботи за власним бажанням та внесено відповідний запис до його трудової
книжки. Але керівником підприємства, у зв`язку з наведеними вище обставинами,
не було надано згоди на звільнення ОСОБА_1 без відпрацювання двох тижнів,
проект наказу підписаний не був, а запис у трудовій книжці - анульовано.

У
судовому засіданні третя особа - генеральний директор Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікувально-оздоровчий комплекс «Московський» ОСОБА_2 повністю
підтримав позицію представника відповідача та підтвердив її пояснення,
доповнивши, що довідка про роботу дружини позивача на базі відпочинку «Кулон»
не відповідає дійсності.

Заслухавши
пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді водія Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікувально-оздоровчий комплекс «Московський» з 24 червня 2006
року (а.с. 107), з ним було укладено договір про повну матеріальну
відповідальність (а.с. 26) та передано йому у підпорядкування три автомобіля та
інші матеріальні цінності (а.с. 27-28). 17 травня 2007 року ОСОБА_1 надав
відповідачу письмову заяву про звільнення його з роботи з 18 травня 2007 року
за сімейними обставинами. Які ці сімейні обставини у заяві не вказано, будь-які
документи до заяви не додано. На заяві є резолюція керівника про звільнення з
31 травня 2007 року, з відпрацюванням двох тижнів (а.с. 33). ОСОБА_1 17 травня
2007 року о 14 годині самовільно покинув робоче місце, матеріальні цінності,
які знаходилися у нього у підпорядкуванні, не здав і на роботу більше не
виходив. Факт прогулів ОСОБА_1 підтверджено належним чином оформленими
доповідними, поясненнями, актами та табелем обліку робочого часу ( а.с. 36-74),
а також поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Наказом № 17-К
від 1 червня 2007 року генерального директора Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікувально-оздоровчий комплекс «Московський» ОСОБА_1
звільнено з роботи з 17 травня 2007 року за прогули без поважних причин з 14
годин 17 травня 2007 року по 31 травня 2007 року. Суд вважає, що цей наказ є
законним та обгрунтованим, підстав для його скасування чи зміни немає.

Що стосується
ствердження позивача про те, що відповідач був зобов`язаний звільнити його з роботи на
підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України         без відпрацювання двох тижнів у зв`язку з необхідністю
догляду за малолітньою дитиною, тому що дружина вийшла на роботу, то суд вважає
це ствердження безпідставним. ОСОБА_1 у своїй заяві про звільнення з роботи не
вказав, що його звільнення пов`язане з необхідністю догляду за дитиною, а
вказав «за сімейними обставинами». Крім цього, його ствердження про вихід
дружини ОСОБА_5. на роботу до бази відпочинку «Кулон» є завідомо неправдивий.
ОСОБА_1 надав суду довідку, підписану директором бази відпочинку «Кулон»
ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_5 працювала у цій базі відпочинку з 15 травня 2007
року по 25 вересня 2007 року (а.с. 110). Але як пояснила суду свідок ОСОБА_6 ця
довідка не є дійсною і відомості, вказані у ній повністю неправдиві, ОСОБА_5
ніколи не працювала на базі відпочинку «Кулон», там працювала її мама. Вказану
довідку ОСОБА_6 видала на прохання ОСОБА_1 25 травня 2008 року.

Крім наведеного,
суд  при прийнятті рішення враховує також
і той факт, що позивач ОСОБА_1 пропустив без поважних причин встановлений ст.
233 Кодексу законів про працю України строк звернення з позовом до суду, клопотання
про поновлення судом цього строку, відповідно до вимог ст. 234 Кодексу законів
про працю України не заявляв, підстав у суду для поновлення цього строку немає.

З урахуванням
наведеного, керуючись ст. ст. 233-235 Кодексу законів про працю України, ст.
ст. 15, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У  задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у
повному обсязі.

Рішення
набирає законної сили відповідно до вимог ст.223 ЦПК України.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до Апеляційного суду або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Суддя                                                                                                              М.В.Любинецький