Справа 22ц-1969/ 2008
р.                Головуючий в 1-ій
інстанції Скалозуб О.М. Категорія цивільна.                      Доповідач Смаглюк Р.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2008 року.         Апеляційний
суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді Литвиненко І.В.,

суддів Смаглюк Р.І., Євстафієва О.К.,

при секретарі Штупун О.М.,

з участю представника позивача Козинець Т.В., відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові апеляційну скаргу
позивача територіальної громади м. Ніжина в особі Ніжинської міської ради на
рішення Ніжинського міськрайонного суду від 10 вересня 2008 року у справі за
позовом територіальної громади м. Ніжина в особі Ніжинської міської ради до ОСОБА_1
про виселення з квартири,

в с т а н о в и в

В квітні 2008 року територіальна громада м.
Ніжина в особі Ніжинської міської ради звернулася до суду з позовом про
виселення відповідача ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 з тих підстав, що, будучи
членом сім”ї батька ОСОБА_2, який отримав житло в АДРЕСА_2 на підставі ордера,
виданого позивачем 14 листопада 2003 року, зобов”язавшись звільнити раніше
займану квартиру, відповідач ОСОБА_1 не звільнив квартиру АДРЕСА_1.

В квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Ніжинської
міської ради з приводу відновлення його реєстрації за вказаною адресою, а через
місяць - заявою про укладення між ними договору житлового найму вказаної
квартири. З цього часу позивачу стало відомо про відсутність наміру відповідача
звільнити спірну квартиру. Подальше проживання в ній відповідача є незаконним,
вказана квартира підлягає розподілу між особами, що перебувають на квартирному
обліку, тому, виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 109, 116 ЖК України
територіальна громада просить виселити відповідача з спірної квартири без
надання іншого житла за місцем реєстрації - АДРЕСА_2.

Рішенням суду від 10 вересня 2008 року в
позові відмовлено. Судом було встановлено, що відповідач проживав і проживає в
квартирі АДРЕСА_1, під час отримання батьком ордера на квартиру АДРЕСА_2, він
проживав в Польщі, письмового зобов”язання про переселення до іншого приміщення
відповідно до вимог п. 66 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення
житлових умов, не давав, відповідно до висновку почеркознавчої експертизи від
13 липня 2008 року підпис на заяві від 27 жовтня 2003 року про звільнення
квартири АДРЕСА_1, належить не ОСОБА_1, а іншій особі, припущення представника
позивача, що ОСОБА_1 знав про отримання квартири батьком і дав згоду на спільне
з ним проживання в цій квартирі, нічим не підтверджене.

За таких обставин суд відмовив в позові,
оскільки зазначені позивачем доводи не знайшли підтвердження і спростовані
дослідженими судом доказами.

В апеляційній скарзі позивач вказане рішення
суду просить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог,
мотивуючи наступним. Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2  на підставі ордеру №  39 від 14 листопада 2003 року. Відсутність
реєстрації за цією адресою в паспорті відповідача не дає йому підстав для
проживання за адресою: АДРЕСА_1. З наданих позивачем доказів вбачається, що в
грудні 2003 року ОСОБА_1 було відомо про включення його до ордеру батька, але
на протязі 5 років він не оскаржив дії виконкому чи батька до суду з цього приводу.

Рішення виконкому від 13 листопада 2003 року,
на підставі якого видано ордер ОСОБА_2 на сім”ю з 5 осіб, включаючи ОСОБА_1,
ним не оскаржене. Він також не скористався правом на протязі 3 років визнати
недійсним виданий на підставі цього рішення ордер, як це передбачено ст. 59 ЖК
України та п. 73 Правил обліку громадян..., якщо вважав порушеними його житлові
права.

Суд обмежився перевіркою справжності підпису
ОСОБА_1 на заяві від 27 жовтня 2003 року, але не з”ясував, хто підробив цей
документ.

В
порушення вимог ст. 10 ЦПК України суд не дав оцінку наданим позивачем доказам,
прийняв без документальних підтверджень пояснення відповідача. Відмова в позові
фактично обґрунтована єдиним доказом - висновком почеркознавчої експертизи щодо
підпису на заяві від 27 жовтня 2003 року ОСОБА_1 Суд не дав належної оцінки
доказам позивача, що підтверджують незаконність проживання відповідача в
спірній квартирі, тому він підлягає виселенню за місцем його реєстрації без
надання іншого житла.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,
пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням
Ніжинського міськвиконкому № 687 від 13 листопада 2003 року ОСОБА_2 надана
3-кімнатна квартира жилою площею 37, 5 кв.м на сім”ю. з 5 осіб в АДРЕСА_2 /
л.с.8/. На підставі вказаного рішення 14 листопада 2003 року видано ордер № 39
на вселення до цієї квартири ОСОБА_2 з членами сім”ї, включаючи відповідача ОСОБА_1
/ л.с.5/.

Відповідно до п.п. 64, 66 Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень
в Українській РСР від 11 грудня 1984 року громадяни, відносно яких прийнято
рішення про надання жилого приміщення дають письмове зобов”язання про
звільнення займаного жилого приміщення, в надане жиле приміщення вселяються
особи, вказані в ордері та, які дали письмове зобов”язання про переселення в це
приміщення.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 письмового зобов”язання про переселення з квартири АДРЕСА_1
не давав /л.с. 55-61/, для реєстрацієї нового місця проживання не звертався /
л.с.87-99/.

Тому висновок суду про відсутність доказів,
які б безспірно свідчили про згоду відповідача переселитися в надане
приміщення, відповідає встановленим
обставинам.

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із
займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Посилання
позивача як на підставу виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 на ч. 3 ст. 116
ЖК України є необґрунтованим, оскільки він самоправно не займав це жиле
приміщення.

За таких обставин суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неоскарження
відповідачем ОСОБА_1 рішення міськвиконкому від 13 листопада 2003 року, ордеру
№ 39 від 14 листопада 2003 року, дій посадових осіб щодо його реєстрації за
адресою, вказаною в ордері, відповідальності за підробку підпису в заяві від 27
жовтня 2003 року не спростовують цей висновок суду.

Позивач мав можливість  в установленому законом порядку вирішити
питання законності проживання ОСОБА_1 в спірній квартирі з грудня 2003 року,
але тільки в липні 2007 року після звернення ОСОБА_1 з заявами про реєстрацією
в цій квартирі та про укладення договору жилого найму на неї заявив претензії
до відповідача / л.с.9-16/.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для її
задоволення. Тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу позивача територіальної
громади м. Ніжина в особі Ніжинської міської ради відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від
10 вересня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути
оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох
місяців з дня проголошення.

Головуючий:                                              Судді: