17 вересня 2008 року
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:
суддів:
Перепічая В.С., Косенка
В.Й., Левченка Є.Ф., -
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до
товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-будівельний комбінат
“Моноліт” про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній
платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю
виробничо-будівельний комбінат “Моноліт” на рішення апеляційного суду
Запорізької області від 15 травня 2008 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2007 року ОСОБА_1, звернувшись до суду з указаним позовом,
зазначав, що на підставі наказу № 258 від 2 жовтня 2006 року він був прийнятий
на роботу в товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-будівельний
комбінат (далі - ТОВ ВБК) “Моноліт” на посаду водія. Наказом відповідача № 14
від 3 липня 2007 року він був звільнений з посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41
КЗпП України, тобто у зв'язку з винними діями працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати
довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Однак, при
прийомі на роботу договір про повну матеріальну відповідальність з ним не
укладався, він не є матеріально відповідальною особою та в його функції не
входить безпосереднє обслуговування грошових або товарних цінностей. Вважає
своє звільнення незаконним, оскільки відповідач не конкретизував в чому
підлягають його винні дії, які б давали підстави для втрати довіри до нього з
боку власника. В порушення ст. 43 КЗпП України відповідач розірвав з ним
трудовий договір за власною ініціативою без попередньої згоди профспілкового
комітету. У зв'язку з тим, що на підприємстві заробітна плата виплачувалась
нерегулярно, станом на 3 липня 2007 року у відповідача утворилась
заборгованість по заробітній платі в розмірі              3500 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив поновити його на роботі, стягнути
з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі               3500 грн., середній заробіток за
час вимушеного прогулу та 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14
березня 2008 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2008 року
зазначене рішення міськрайонного суду в частині відмови в задоволенні позовних
вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано, ухвалено в цій
частині нове рішення, яким указані позовні вимоги задоволено частково.
Поновлено позивача з
4 липня 2007 року на посаді водія ТОВ ВБК “Моноліт”. Стягнуто з
відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 4 липня 2007 року по 27 лютого 2008 року в розмірі 2644 грн. 32 коп.
та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті рішення міськрайонного
суду залишено без змін.

У обґрунтування касаційної скарги ТОВ ВБК “Моноліт”
посилається на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи,
неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм
процесуального права та ставить питання про скасування рішення апеляційного
суду й залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів
дійшла висновку про те, що підстави для скасування  рішення апеляційного
суду відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з
вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції
норм  матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи
касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом
допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.
332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного
Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-будівельний
комбінат “Моноліт” відхилити.

Рішення апеляційного
суду Запорізької області від 15 травня 2008 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.С. Перепічай

В.Й. Косенко   Є.Ф. Левченко