справа №2-530/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

29 лютого 2008
року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого -
судді Грушицького А.І.,

при секретарі
Гарбару І.О.,

з участю
позивача ОСОБА_1 ,

представників
позивача ОСОБА_2,  ОСОБА_3,

відповідачів
ОСОБА_4,  ОСОБА_5 ,

представника
відповідача ОСОБА_5  - ОСОБА_6,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,  ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_1,  ОСОБА_4 про визнання права
власності на частину квартири в порядку спадкування та зобов'язання не
перешкоджати користуватися квартирою та надати ключі від вхідних дверей,

встановив:

ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4,  Першої Луцької держнотконтори про визнання
права власності на спадкове майно. Заяву мотивує тим,  що її бабусі ОСОБА_7,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,  належала на праві власності квартира
АДРЕСА_1. Спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_4,  мати позивача і дочка спадкодавиці. На момент
відкриття спадщини позивач була неповнолітньою. Правовстановлюючими документами
на квартиру заволодів ОСОБА_8. В червні 2006 року дізналася,  що ОСОБА_7 залишила на ї ім'я заповіт.
Просила суд визнати за нею право власності на квартиру в порядку спадкування за
заповітом.

Рішенням
Луцького міськрайонного суду від 28 березня 2007 року позов задоволено.
Постановлено визнати за ОСОБА_1,  як
спадкоємцем за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7,  право власності на спадкове майно,  а саме квартиру АДРЕСА_1. За апеляційною
скаргою особи,  яка не брала участі у
справі в суді першої інстанції ОСОБА_5
ухвалою апеляційного суду Волинської області від 2 жовтня 2007 року
рішення суду від 28 березня 2007 року скасовано,  а справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою
суду від 20 грудня 2007 року до участі в даній справі в якості співвідповідача
залучено ОСОБА_5

20
грудня 2007 року ОСОБА_5  звернувся в суд
із зустрічним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку
спадкування та зобов'язання не перешкоджати користуватися квартирою та надати
ключі від вхідних дверей. Заяву мотивує тим,
що після смерті ОСОБА_7 її чоловік ОСОБА_8.,  батько ОСОБА_5 ,  був непрацездатним,  прийняв спадщину. ОСОБА_8. помер
ІНФОРМАЦІЯ_2,  все своє майно заповів
ОСОБА_5.

ОСОБА_1  не визнає за ОСОБА_5  права на спірне житлове приміщення,  самовільно проникла до квартири,  ключі відмовляється надати,  чим перешкоджає користуватися квартирою.

Просить
суд визнати за ним право власності на 5/6 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування; зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_5.  користуватися квартирою АДРЕСА_1 та надати
ключі від вхідних дверей.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1  позовні
вимоги підтримує,  зустрічний позов не
визнає.

Представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримує,
зустрічний позов не визнає.

Представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримує,
зустрічний позов не визнає.

Відповідач
ОСОБА_4 позов ОСОБА_1  визнає,  позов ОСОБА_5
не визнає.

Відповідач
ОСОБА_5  первісний позов не визнає,  зустрічний позов підтримує.

Представник
відповідача ОСОБА_6 первісний позов не визнає,
зустрічний позов підтримує.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
дослідивши письмові докази,  суд
приходить до висновку,  що первісний
позов підлягає до задоволення частково,
зустрічний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом
встановлено,  що на підставі ордеру №
150,  виданого 7 липня 1965 року міським комунальним
відділом Луцької міської ради депутатів трудящих,  ОСОБА_8 вселився разом з 5 іншими членами
сім'ї в тому числі з ОСОБА_5 в трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 кооперативу імені
Т.Г. Шевченка по вул.  Леніна у м.  Луцьку (а.с.
69).

23
червня 1982 року ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_7,
який був зареєстрований Луцьким міським відділом ЗАГС,  актовий запис № 562 (а.с.  44).

Рішенням
виконавчого комітету Луцької міської Ради народних депутатів від 8 липня 1982
року № 257 дозволено міський взаємообмін квартирами,  в наслідок чого ОСОБА_8 обміняв трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3,  в якій проживала ОСОБА_7 та ОСОБА_10.

Фактично
друга дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_7 переїхала у квартиру ОСОБА_7,  а члени сім'ї ОСОБА_8 переїхали у квартиру
АДРЕСА_3.

На
підставі ордеру № 467 серія А,  виданого
13 липня 1982 року виконавчим комітетом Луцької міської Ради народних депутатів
ОСОБА_7,  разом з чоловіком ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_4,  одержала право на зайняття трикімнатної
квартири ОСОБА_7 (а.с.  70).

Відповідно
до реєстраційного посвідчення,  виданого
Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 7 червня 1994 року,  кооперативна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована
за ОСОБА_7 на праві особистої власності (а.с.
72).

Відповідно
до ч. 1  ст.  15 Закону України «Про власність»,  який був чинний на час оформлення права
власності на квартиру,  член
житлового,  житлово-будівельного,  дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або товариства,  який повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру,  дачу,  гараж,
іншу будівлю або приміщення,
надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Згідно
ч. 1  ст.  22 КпШС
України майно,  нажите подружжям за час
шлюбу,  є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,  користування і розпорядження цим майном.

Відповідно
до ч. 1  ст.  28 КпШС України в разі поділу майна,  яке є спільною сумісною власністю
подружжя,  їх частки визнаються рівними.

Спірна
квартира була набута у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час шлюбу,  а тому була їх спільною сумісною власністю.

ОСОБА_7
померла ІНФОРМАЦІЯ_1,  що стверджується
відповідним свідоцтвом (а.с.  43-зворот).
Із заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору звернулися 23 травня
2002 року її чоловік ОСОБА_8. (а.с.
39-зв.),  4 червня

2002         року звернулася її дочка
ОСОБА_4 від свого імені та від імені неповнолітньої

дочки ОСОБА_1  (а.с.  40).

Згідно
заповіту,  посвідченого 19 серпня 1998
року державним нотаріусом Першої Луцької держнотконтори,  зареєстрованим в реєстрі за № 1-2862,  ОСОБА_7 належну їй на праві особистої
власності квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1
(а.с.  40-зв.).

Оскільки
спірна квартира була спільною сумісною власністю подружжя,  то спадщина відкрилася лише на 1/2 частину
квартири. ОСОБА_8. на час відкриття спадщини був непрацездатним,  тому згідно правила  ст.
535 ЦК УРСР,  він успадкував дві третини частки,  яка належала б йому при спадкоємстві за
законом.  Оскільки у ОСОБА_7 було два
спадкоємці за законом - чоловік та дочка,
тому за законом ОСОБА_8 належало б 1/4,
частина квартири. Враховуючи наявність заповіту він успадкував 2/3 від
1/4 частини квартири,  тобто 1/6 частину.

Отже
ОСОБА_8 стало належати 1/2 частина квартири як частка у спільному майні
подружжя та 1/6 частина квартири в порядку спадкування після смерті дружини
ОСОБА_7,  а всього 2/3 частини квартири.

1/3 частини
квартири успадкувала ОСОБА_1  на підставі
заповіту.

Спору відносно
іншого спадкового майна між сторонами немає.

ОСОБА_8
помер ІНФОРМАЦІЯ_2,  що стверджується
відповідним свідоцтвом (а.с.  78). Все
належне йому майно згідно заповіту,
посвідченого 28 січня

2003         року державним нотаріусом
Першої Луцької держнотконтори,
зареєстрованого в

реєстрі за № 4-94 (а.с.  77) він
заповів ОСОБА_5. ,  який відповідно до
правила

ст.
1268 ЦК України прийняв спадщину.

Відповідно
до ч. 2  ст.  548 ЦК УРСР,
яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7,  прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Враховуючи наведене суд не бере до
уваги посилання позивача про те,  що
ОСОБА_8 не оформив за своє життя спадкові права,  а тому його спадкоємець ОСОБА_5  не успадкував частину квартири.

Враховуючи
наведені обставини суд приходить до висновку,
що позов ОСОБА_1  задовольнити
частково та визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.
Зустрічний позов ОСОБА_5  задовольнити
частково та визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

В
задоволенні вимоги про зобов'язання не перешкоджати користуватися квартирою та
надати ключі від вхідних дверей слід відмовити,
оскільки на думку суду дана позовна вимога є передчасною. ОСОБА_1  могла добросовісно помилятися,  враховуючи наявність спору та судове рішення
про визнання за нею права власності на квартиру в цілому,  та не допускати інших осіб в квартиру. Крім
того,  ОСОБА_5  не подав суду жодних доказів тощо,  що він звертався до ОСОБА_1  з проханням надати ключі від вхідних дверей і
саме ОСОБА_1  йому створювалися перешкоди
у користуванні квартирою.

Керуючись  ст.
ст.  10,  11,  58,  60,
215 ЦПК України,  на підставі  ст.  15
ч. 1 Закону

України
«Про власність»,   ст.   ст.
22 ч. 1,  28 ч. 1 КпШС
України,   ст.  ст.
524-527,  529,  535,
548,  549 ЦК УРСР,   ст.
ст.  1216-1218,  1233, 1268 ЦК України,  суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1  задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов
ОСОБА_5  задовольнити частково.

Визнати
за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

В решті вимог
відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження,  але апеляційна скарга не була подана у
строк,  встановлений статтею 294 ЦПК
України,  рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
рішення,  якщо його не скасовано,  набирає законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.