Справа №2-758/08
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м   У к р а ї н и

11 липня  2008 року                                                                                                        м.Алушта

Алуштинський
міський суд Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого
судді - Любинецького М.В.,

при
секретарі - Ковригі А.П.,

розглянувши
у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом Алуштинської міської
ради до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку, зобов`язання її звільнення та повернення у
колишньому стані та визнання недійсним державного акту про право власності на
земельну ділянку, -

в с т а н о в и
в:

Алуштинська
міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, про, з урахуванням
уточнення позовних вимог у судовому засіданні, припинення на підставі ст. 143
п. а) Земельного кодексу України права власності на земельну ділянку площею
0,0639 га АДРЕСА_1, зобов`язання відповідача звільнити її та повернути міській
раді у колишньому стані та визнання недійсним державного акту про право
власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що
ОСОБА_1, отримавши вказану земельну ділянку у власність у порядку безоплатної
приватизації для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибну
земельну ділянку) фактично збудував автомийку, готель, бар та сауну і
використовує земельну ділянку, на якій знаходяться вказані споруди, не за
цільовим призначенням, а в комерційних цілях.

У судовому
засіданні представник позивача  позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

У судовому
засіданні відповідач ОСОБА_1 проти задоволення позовних вимог заперечував у
повному обсязі. Пояснив, що вказану земельну ділянку він купив, а не отримав у
власність у порядку безоплатної приватизації. На цій земельній ділянці він
побудував житловий будинок та господарську споруду, власність на які за ним
визнані рішеннями суду. Як власник майна він має право володіти та
розпоряджатися ним на власний розсуд. Тому він передав по договору оренди
господарську споруду в оренду ОСОБА_2, який використовує її в комерційних
цілях, сплачуючи при цьому всі необхідні податки. Вважає, що свою земельну
ділянку він використовує відповідно до вимог ст. ст. 19 та 90 Земельного
кодексу України і підстав для припинення його права власності на неї немає.
Крім цього, звернув увагу суду на те, що він ще 2 серпня 2007 року звертався до
Алуштинської міської ради з заявою про зміну цільового призначення частини
земельної ділянки, на якій знаходиться господарська споруда, що
використовується у комерційних цілях. Але міською радою ця заява по суті
розглянута не була, заступник міського голови надав йому письмову відповідь про
звернення ради до суду з цього питання.

Заслухавши
пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги
Алуштинської міської ради не підлягають задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Судом
встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20
квітня 2006 року та Державного акту про право власності на земельну ділянку
серії НОМЕР_1 (а.с. 45, 50-51) ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею
0,0639 га АДРЕСА_1. На цій земельній ділянці ним збудовані житловий будинок та
господарська споруда, на які рішеннями суду, що набрали законної сили, за ним
визнано право власності (а.с. 52-55, 103-104). Вказану господарську споруду за
договором оренди ОСОБА_1 передав у оренду ОСОБА_2, який використовує її в
комерційних цілях, сплачуючи при цьому податки державі. За порушення порядку
отримання дозволу на відкриття автомийки та не погодження її роботи з
санітарно-епідеміологічною станцією ОСОБА_2 судом притягнуто до
адміністративної відповідальності (а.с. 88-101).

Відповідно
до вимог ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення
власником права власності.

Відповідно
до вимог ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати
своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно
до вимог ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Особа
може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених законом.

Підстави
припинення права власності на земельну ділянку передбачені у ст. 140 Земельного
кодексу України. Ці підстави вичерпні, розширеному тлумаченню не підлягають,
серед цих підстав не має припинення права власності на земельну ділянку у
зв`язку з її використанням не за цільовим призначенням. Посилання представником
позивача на ст. 143 Земельного кодексу України як на підставу для задоволення
позовних вимог є неправильним, оскільки ця стаття Земельного кодексу передбачає
підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку і ця стаття
застосовується тільки з урахуванням вимог ст. ст. 140 і 141 Земельного кодексу
України, які передбачають вичерпні підстави для припинення права власності та
права користування земельною ділянкою.

Приймаючи
рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Алуштинскьої міської ради суд
враховує також і той факт, що відповідач ОСОБА_1 2 серпня 2007 року звертався
до Алуштинської міської ради про зміну цільового призначення частини його
земельної ділянки, але як це видно із відповіді заступника Алуштинського
міського голови (а.с. 105) ця його заява по суті розглянута не була.

З наведених вище
підстав суд не задовільняє також позовні вимоги Алуштинської міської ради про
зобов`язання ОСОБА_1 повернути міській раді вказану земельну ділянку та про
скасування державного акту про право власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку,
оскільки ці позовні вимоги похідні від позовних вимог про припинення права
власності на земельну ділянку і залежать від вирішення цих позовних вимог.

З урахуванням
наведеного, керуючись ст. ст. 319-321
Цивільного кодексу України, ст. ст. 140, 141, 143 Земельного кодексу
України, ст. ст. 15, 213-215, 234, 235 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У  задоволенні позовних вимог Алуштинської
міської ради відмовити у повному обсязі.

Рішення
набирає законної сили відповідно до вимог ст.223 ЦПК України.

Рішення може
бути оскаржено до Апеляційного суду Автономної Республіки Крим через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до Апеляційного суду або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК
України.

Суддя                                                                                                              М.В.Любинецький