Справа № 22-ц-105/ 2008р.                    Головуючий по 1-ій
інстанції: Мальована В.В.
Категорія: 21                                   Суддя-доповідач:Кононенко О.Ю.
УХВАЛА

іменем України

22
січня 2008 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного
суду Сумської області у складі:

головуючого:
Попруги С.В.

суддів:
Кононенко О.Ю., Гагіна М.В.

з
участю секретаря судового засідання - Рой Я.М.

та
осіб, які беруть участь у справі - представника відповідача Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних захворювань в м. Суми - Онайко Р.А., представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засідання в приміщенні Апеляційного суду Сумської області
цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми

на  рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 14 листопада 2007 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.Суми, Відкритого акціонерного товариства
“Сумське машинобудівне науково - виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе”  про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням
Зарічного районного суду м.Суми від 14 листопада 2007 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково.

Вирішено
стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми
на користь ОСОБА_1 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я внаслідок профзахворюваня.

В іншій
частині позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю.

Судові
витрати віднесено на рахунок держави.

В
апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в
м.Суми просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити через порушення судом норм
матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

При
цьому апелянт посилається на те, що підстави для відшкодування моральної шкоди
відсутні, оскільки в довідці МСЕК не зазначено про заподіяння моральної шкоди
позивачу професійним захворюванням та в настанні страхового випадку є вина
самого позивача. Крім того вказує, що після встановлення стійкої втрати
працездатності потерпілому виплачувалась одноразова допомога, призначались
витрати на санаторно-курортне лікування, відшкодовується сума втраченого
заробітку, що на його думку компенсувало моральний аспекет страхового випадку.

Зазначає,
що судом не в повній мірі враховані наявність, характер і обсяг моральних та
фізичних страждань позивача та стан його здоров'я.

Вважає,
що суд при ухваленні рішення керувався нормами матеріального права, дія яких
зупинена, а саме: ст.ст. 21, 28, 34 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”  і  у
відповідності до ст. 22 Конституції України, при розгляді даної справи доцільно
застосовувати положення ст. ст. 1167,1168 ЦК України.

Перевіривши
рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, заслухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення сторін, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Суд
першої інстанції, задовольняючи частково позов
ОСОБА_1 виходив з того, що у зв'язку з погіршенням стану здоров'я через
професійне захворювання, порушенням нормального життєвого устрою, позивачу
заподіяна моральна шкода.

Судом першої
інстанції встановлено, що позивач з 29 червня 1962 року по 31 грудня 2001 року
перебував у трудових відносинах  з ВАТ
“Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе”. З дня прийняття на роботу працював котельником
цеху № 8 та № 11.

Висновком
МСЕК від 06 листопада 2001 року позивачеві вперше встановлено 30% втрати
професійної працездатності. Висновком МСЕК від 06 лютого 2003 року було
встановлено 65% стійкої втрати працездатності (а.с.18) та  третю групу інвалідності безстроково.

У
позивача виявлено професійне захворювання у вигляді хронічного обструктивного
бронхіту ІІ ст. пилової етіології у фазі неповної ремісії, емфіземи легень І-ІІ
ст., ДН ІІ ст., нейросенсоної туговухості ІV ст. з різким зниженням слуху професійного характеру (а.с.8,9).

Як
вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з моменту
встановлення факту стійкої втрати працездатності, тобто з 06 листопада 2001
року, тому до них, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, необхідно застосовувати
закон, що діяв на момент виникнення правовідносин.

Відповідно
до п.п. “е”  п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності”  у разі настання
страхового випадку, Фонд соціального страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відповідно
до ч. 3 ст. 28 вказаного закону, за наявності факту заподіяння моральної шкоди
потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно необхідності
відшкодування відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми
заподіяноїОСОБА_1моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Доводи
апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди
через відсутність зазначення в довідці МСЕК про заподіяння професійним
захворюванням  моральної шкоди позивачу,
та через наявність вини позивача у настанні страхового випадку, були предметом
розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано спростовані судом.

Посилання
апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 виплачена одноразова допомога у розмірі 6
400 грн. та 8 800 грн., щомісячно відшкодовується сума втраченого заробітку у
розмірі 924 грн.39 коп., призначалися
витрати на санаторно-курортне лікування у розмірі 1824 грн.і ці виплати
компенсують моральний аспект страхового випадку, не ґрунтується на законі,
оскільки відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Доводи
апеляційної скарги, що судом застосовано закон, який втратив чинність, також є
безпідставними, так як норми статей 1, 15, 21, 28, 34 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”
передбачають обов'язок Фонду відшкодувати моральну шкоду у разі настання
страхового випадку.

Страховий
випадок з позивачем настав 06 листопада 2001 року, коли висновком МСЕК йому
вперше було встановлено стійку втрату працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням, і з цього часу в нього виникло право на відшкодування моральної
шкоди.

Дія
п.п. “е”  п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України
“ Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку
на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату
працездатності ” була зупинена  ч.27
ст.77 Закону України “Про державний бюджет на 2006 рік” від 20 грудня 2005
року.

Таким
чином суд, ухвалюючи рішення, зробив вірний висновок щодо необхідності
застосування Закону України “ Про загальнообов'язкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності”, який був чинним на момент встановлення
стійкої втрати працездатності.

Доводи
апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для скасування
рішення місцевого суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_1

Керуючись
ст.ст.  304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1
ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Суми відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 14 листопада
2007  року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили  з моменту проголошення із цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України
протягом двох місяців.

Головуючий:
Попруга С.В.

Судді: Кононенко О.Ю., Гагін М.В.