Справа № 2-215/08
24 листопада 2008 року Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Шевченко О.В.,
при секретарі: Гетьманенко О.І.,
за участю: позивачки: ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Широке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином,
ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової в сумі 12 784,24 грн. та моральної шкоди в сумі 50 000 грн., заподіяної злочином.
Виступаючи в судовому засіданні, позивачка свої позовні вимоги та їх обгрунтування, вкладені в позовній заяві підтримала повністю та просила їх задовольнити.
Відповідач та його представник позов не визнають в повному обсязі та просять суд відмовити позивачам стосовно того предмета позову і тих обставин, їх обґрунтувань, які викладенні в позовних заявах. Відповідач зазначив, що він надавав згоду на застосування до нього амністії, але винним у смерті ОСОБА_3 себе не вважає.
Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, показання свідка, дослідивши матеріали справи в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.10.1996 року амністія є повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності і покарання певної категорії осіб, винних у вчиненні злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 5 зазначеного Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, покладеного на винну особу вироком або рішенням суду. Аналогічне положення викладено в ст. 14 ч. 2 Закону України „Про амністію від 31.05.2005 року.
Таким чином, виходячи із змісту вказаних статей застосування амністії передбачає наявність вини особи в інкримінованому їй злочині і не є реабілітуючою підставою при її звільненні від покарання.
Згідно зі ст. 1166 ч. 1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно ст. 1168 ч. 2 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.
Як випливає зі ст. 1167 ч. 2 п. 1 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Позивачка є матір'ю загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3. Дані факти підтверджуються показаннями позивачки, свідоцтвом про смерть (а.с. 6). Крім того викладені факти відповідачем та його представником не оспорювалися.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнала позивачка, їх тривалість, керуючись принципом розумності та справедливості, враховуючи майновий стан відповідача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 15 000 грн. В іншій частині, що стосується стягнення моральної шкоди не надано доказів і не доведено в суді.
Судом встановлено, що позивачка понесла витрати в сумі 9774,25 грн., пов'язані з похованням ОСОБА_3 (придбання труни, хреста, 5 вінків, пам'ятника, 70 платків, платків-носовиків, 20 рушників, 2 мережив, покривала, чоловічого костюму та сорочки, чоловічих шкарпеток та черевиків, чоловічої майки, чоловічої кепки, краватки, виконання робіт по гравіровці і нанесенню тексту, малюнку на пам'ятник, гранітної плити, 6 м гранітного бордюру), що підтверджується відповідними документами (а.с. 45, 57, 58). Підтверджується це і показаннями свідка ОСОБА_4, яка безпосередньо приймала участь в організації поховання сина позивачки, приготуванні поминальних обідів.
Також позивачкою були понесені витрати, пов'язані з поминальними обідами після поховання, на дев'ять та сорок днів в сумі 3009,96 грн. (було придбано продукти харчування та горілчані вироби), що підтверджується відповідними документами (а.с. 46-49, 50, 51, 53, 55, 56, 57). Як випливає з показань позивачки та свідка ОСОБА_4, то вони суду показали, що на поминальному обіді після поховання було присутньо приблизно 200 чоловік, на поминальному обіді на 9 днів та 40 днів після поховання було присутньо кожного разу приблизно по 50-80 чоловік, яких годували рибними, м'ясними стравами, також були алкогольні та безалкогольні напої, були сири, ковбаси, риба, цукерки, печиво та інше.
Отже, позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь відшкодування майнової шкоди в сумі 12 784,21 грн. підлягають задоволенню.
З відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню в порядку ст. 88 ЦПК України судовий збір у сумі 136,34 грн. та на користь ТУ ДСА в Дніпропетровської області витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1168 ч. 2, 1166, 1167 ч. 2 п. 1 ЦК України, ст.ст. 1, 5 ч. 2 Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.10.1996 року , ст. 14 ч. 2 Закону України „Про амністію від 31.05.2005 року, ст. 88 ЦПК України, суд
ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

В задоволенні іншої частини вимоги позивачці відмовити через їх необґрунтованість.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ О.В.ШЕВЧЕНКО