Справа № 22ц-69-2008р.                                                             Головуючий по 1 інстанції
Категорія 12                                                                                Горячківська Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Захарова А.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2008 р. Колегія судців судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                   Захарової А.Ф.

суддів                             Демченка В.А., Скіця М.І.

при секретарі                  Авласовій М.Л.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської
області від 29 вересня 2005р. по справі за позовом ОСОБА_2 до Уманського
міськвиконкому про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, судова
палата, -

встановила:

В серпні 2005 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Уманського міськвиконкому про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру.

Вказував, що в 2001 році між ним та ОСОБА_3 було укладено договір, за яким він дає їй в борг 10000 грн. для надання допомоги
сину, який перебував під вартою, та на її лікування, який ОСОБА_3
зобов'язувалася повернути через рік. Але кошти вона не повернула, про що вона підтвердила розпискою про те, що від існуючого боргу
не відмовляється, але кошти повернути не може в
зв'язку з її станом здоров'я.

В 2004 році вона
теж просила позивача відстрочити повернення боргу, запропонувавши укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка належала їй та її сину на праві приватної
спільної сумісної власності, та надати їй
для цього в рахунок наступного продажу квартири ще 10000 грн., про що написала розписку, в якій зобов'язувалася оформити до кінця
2004 року нотаріально договір. Гроші їй необхідні були раніше ніж оформлення квартири для подальшого лікування
та поїздки до свого сина для
отримання від нього доручення на продаж квартири, так як йому в квартирі
належить 1/4 частина. Але оформити нотаріально купівлю-продаж вищевказаної
квартири не

2

стало можливим, оскільки ОСОБА_3 померла.
Вирішити питання про визнання договору купівлі-продажу
квартири дійсним не можливо, оскільки син померлої не оформив спадщину,
та знаходиться під вартою за скоєння вбивства.

Іншим шляхом вирішити поставлене питання не має можливості тому він
змушений звернутися до суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу
квартири, а саме на 1/2 частини її, що належить померлій на праві приватної
власності.

На підставі наведеного, просив винести рішення, яким визнати за ним право
власності на 1/2 частини квартири та визнати
договір купівлі-продажу квартири дійсним.

Рішенням Уманського міськрайсуду від 29 вересня 2005 року позов задоволено.
Визнано договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
03 вересня 2004 року - дійсним.

Визнано право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 просе його скасувати як постановлене з порушенням вимог
закону та направити справу на новий розгляд.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно
із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених
тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.3 част.1 ст.215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення
суду зазначається: встановлені судом обставини і
визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до
уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в
рішенні нормативно-правові акти, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті,
її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу,
а також процесуального закону, яким суд керувався.

Проте цим вимогам рішення суду не
відповідає.

Останнє фактично не має мотивувальної частини, оскільки суд не обґрунтував
свої висновки, не навів встановлених законом підстав, з
яких він вважає за необхідне задоволити позов.

Звідси, рішення суду не є
обґрунтованим і законним.

Розглядаючи даний позов ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_3, суд
в якості відповідача залучив чомусь Уманський
міськвиконком, хоча все належне їй майно ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, заповідала 12.05.2004 року за нотаріально оформленим заповітом своєму сину ОСОБА_1 (ар.спр.38).

Крім того, ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина спірної квартири АДРЕСА_1, як вказує свідоцтво про право
власності на житло від 23.04.97 року на ар.спр.8,
- видане на ім.'я ОСОБА_1 Уманським відділом житлового
господарства.

Таким чином, суд мав залучити в якості відповідача по справі ОСОБА_1, з'ясувати обсяг його прав щодо спірної квартири, чи
прийняв він спадщину після смерті матері, а потім
вирішувати поставлене позивачем питання.

3

Однак суд цього не зробив, вирішивши питання про права та обов'язки особи,
яка не брала участі в справі.

Так суд визнав за позивачем право власності на 1/2 частини спірної квартири
у той час, коли реальним претендентом на всю
квартиру являється ОСОБА_1, якого суд позбавив можливості
захищати свої права, грубо порушивши такі.

Розглядаючи даний спір, суд належним чином не з'ясував, чи домовилися
сторони угоди, а в даному випадку ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за її життя, - щодо
істотних умов договору купівлі-продажу належної
ОСОБА_3 частини квартири, бо тільки в цьому випадку можна вирішувати питання відносно дійсності договору, що судом не враховано
(ч.2 ст.220 ЦК України).

Таким чином, розглянувши спір за відсутністю належного відповідача, суд
грубо порушив права останнього і прийшов до
необгрунтованих висновків, в зв'язку з чим рішення суду не можна визнати правомірним (чи законним), внаслідок чого воно
підлягає до скасування з направленням справи на новий розгляд.

Під час останнього слід врахувати наведене, більш повно і всебічно
дослідити обставини справи, доводи і
заперечення сторін, спір яких вирішити в залежності від встановленого і
норм діючого законодавства.

Керуючись ст.ст. 303; 304; 307;
311; 314 ЦПК України, судова палата, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 вересня
2005 року скасувати, направивши справу на новий розгляд
у той же суд в іншому складі суддів.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України
на протязі двохмісячного строку.