Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2008 року
Приморський  районний  суд
м.Одеси

у
складі:         головуючого - судді
Кічмаренко С.М.

при секретарі - Тимофійчук Х.А.

розглянувши  у
відкритому  судовому  засіданні
в  залі  суду
у  місті Одесі  цивільну
справу  за  позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ТОВ
«ПЕРЕКРЕСТОК», треті особи Виконавчий комітет Одеської міської ради, Одеська
міська рада, КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду  з позовом  до  ТОВ
«ПЕРЕКРЕСТОК»  про визнання за ними в
рівних частках права власності на квартиру НОМЕР_1 площею 125,7 кв.м, яка
знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1, а також визнання за ними в рівних
частках права власності на нежиле приміщення підвалу № 515 площею 5,4 кв.м, яке
знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1 і визнання за ними в рівних частках
права власності на 1/50 частину допоміжних приміщень житлового будинку
АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
відповідач, в порушення вимог діючого законодавства України, не виконує
свої зобов'язання за Договором № 32/М від 20.11.2003 року та Договором № 20-п/М-3
від 25.12.2003 року.

У судовому
засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги і просить суд їх
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та
треті особи  у судове засідання не
з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені
і від них не надійшло повідомлення про причини неявки.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України „у разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого вирішення справи”.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання
справи повторно не з'явився в судове засідання і від нього не надійшло
повідомлення про причини неявки, а також враховуючи те, що представник
позивачів не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає можливим
ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши представника позивачів, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2  підлягають задоволенню з наступних підстав.

У ході судового засідання встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з одного боку, та ТОВ „ПЕРЕКРЕСТОК”, з іншого боку,
було укладено Договір      № 32/М про
інвестування у часткове будівництво житлового будинку від 20.11.2003 року та
Договір № 20-п/М-3 про інвестування у часткове будівництво житлового будинку
від 25.12.2003 року.

Згідно до вказаних вище договорів, сторони прийняли на себе певний обсяг
зобов'язань.

Відповідно до підпункту 2.2.1. п. 2.2. ст. 2 Договору № 32/М, позивачі
зобов'язалися здійснити інвестування будівництва житлового будинку згідно з
Додатком № 1 до Договору № 32/М, в якому зазначалася загальна вартість
квартири, яка склала 44310 доларів США, та графік оплати вартості квартири. Це
зобов'язання було виконано позивачами належним чином, що підтверджується актом
звірки від 30.08.2006 року, підписаним ОСОБА_1 та відповідачем.

Також, підпунктом 2.2.1. п. 2.2. ст. 2 Договору №20-п/М-3 було передбачено
обов'язок ОСОБА_1 здійснити інвестування будівництва житлового будинку згідно з
Додатком № 1 до Договору № 20-п/М-3, в якому зазначалася загальна вартість
приміщення, яка склала 264 долари США, та графік оплати вартості приміщення.
Вказане зобов'язання також було виконано належним чином, що підтверджується
актом звірки від 30.08.06 р., підписаним ОСОБА_1 та ТОВ „ПЕРЕКРЕСТОК”.

Відповідач виконав будівельно-монтажні роботи по житловому будинку з
порушенням строків, передбачених вказаними вище договорами № 32/М та №
20-п/М-3.

Крім того, ТОВ „ПЕРЕКРЕСТОК”, згідно до Договору № 32/М та Договору №
20-п/М-3 прийняло на себе зобов'язання після введення житлового будинку в
експлуатацію і останнього внеску позивачів протягом 60 календарних днів
передати за актом приймання-передачі у власність позивачам квартиру НОМЕР_1 на
п'ятому поверсі площею 126,6 кв.м та нежиле приміщення № 9 площею 5,28 кв.м на
цокольному поверсі. Однак ці обов'язки відповідачем виконано не було.

Також ТОВ „ПЕРЕКРЕСТОК” зобов'язалось оформити право власності позивачів на
квартиру та нежиле приміщення у відповідних органах, однак і ці обов'язки
відповідачем виконано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, оскільки відповідач не виконує свої зобов'язання за Договором № 32/М
та Договором № 20-п/М-3, він порушує діюче законодавство України та умови
наведених договорів.

Крім того, суд враховує ч.1 ст. 316 ЦК України, згідно якої  правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення майна). Пунктом другим ч. 2 ст. 331 ЦК
України передбачено, що коли договором або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Також пунктом третім ч. 2 ст. 331 ЦК України законодавець
встановив, що коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Як було встановлено вище, будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 було
закінчено відповідачем у 2006 році, тобто об'єкти права власності позивачів,
якими є квартира та приміщення, вже створені.

Оскільки об'єкти права власності створені, то за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мало б
бути зареєстровано право власності на ці об'єкти. Однак, у зв'язку з тим, що
відповідач не виконує свої обов'язки за Договором № 32/М та Договором №
20-п/М-3, позивачі, як власники вказаних вище об'єктів, не зареєстровані, що
призводить до порушення прав останніх. При цьому, суд детально дослідив наявні
в матеріалах справи докази, а саме:

- договір на право забудови земельної ділянки від 26.05.2005 року,
укладений між ТОВ „ПЕРЕКРЕСТОК” та Виконавчим Комітетом Одеської міської ради,
відповідно до якого відповідач отримав право забудови земельної ділянки
загальною площею 0,2336 га, розташованої АДРЕСА_1, і Акт від 04.08.2005 року,
яким було визначено в натурі межі зазначеної земельної ділянки;

- рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.05.2005 року
№227, яким відповідачу було надано дозвіл на завершення будівництва
односекційного 10-поверхового житлового будинку АДРЕСА_1.

- договір оренди землі від 27.10.2005 року, укладений між Одеською міською
радою та відповідачем, згідно з п. 1.1 ст. 1 якого, орендодавець - Одеська
міська рада, на підставі Закону України „Про оренду землі” та Рішення Одеської
міської ради № 4310-IV від 15.07.2005 р., передав, а відповідач прийняв у строкове платне
володіння, користування земельну ділянку, площею 2336 кв.м, що знаходиться
АДРЕСА_1, та Актом від 27.10.2005 року, яким підтверджується приймання-передача
цієї земельної ділянки;

- тимчасовий договір на послуги водопостачання та водовідведення № 1820/1
від 06.03.2006 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю
„ІНФОКС” та відповідачем, відповідно до якого ТОВ „ІНФОКС” надає послуги з
постачання питної води на об'єкт відповідача, яким є будинок АДРЕСА_1,
додаткову угоду № 401/1 до зазначеного договору, якою сторони збільшили строк
дії договору;

- договір № 008372-ТК-ТП від 01.11.2006 року, укладений між Відкритим
акціонерним товариством „Одесагаз” та ТОВ „ПЕРЕКРЕСТОК”, згідно зі статтею 1
якого, ВАТ „Одесагаз” надає відповідачу послуги з постачання та транспортування
природного газу в пункт споживання, розташований АДРЕСА_1.

- договір № 9553 Ц від 10.11.2006 року, укладений між Відкритим акціонерним
товариством „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго” та ТОВ „ПЕРЕКРЕСТОК”
про постачання електричної енергії;

- договір № 564 від 05.12.2007 року, укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю „РЕАЛ” та відповідачем, відповідно до якого ТОВ „РЕАЛ” виконує
роботи з технічного обслуговування одного пасажирського ліфту;

- договір № 45 від 01.02.2008 року, укладений між ТОВ „ПЕРЕКРЕСТОК” та
Приватним підприємством „Юженергоавтоматика”, згідно з яким ПП „Юженергоавтоматика”
прийняло на себе зобов'язання з технічного обслуговування електронного
коректора, лінії зняття інформації і зняття звітів за використаний газ;

- технічний висновок про стан будівельних конструкцій десятиповерхового
житлового будинку АДРЕСА_1, підготовлений Лабораторією дослідження будівель та
споруд Науково-дослідницької частини Одеської державної академії будівництва та
архітектури і отриманий відповідачем 24.05.2006 року, з п. 9.4 ст. 9 якого
вбачається, що  десятиповерховий
односекційний житловий будинок АДРЕСА_1 може бути введений в експлуатацію як
такий, що відповідає основним вимогам діючих нормативних документів.

У зв'язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що десятиповерховий
односекційний житловий будинок АДРЕСА_1 та приміщення, що знаходяться в цьому
будинку, на які позивачі просять визнати за ними право власності, відповідають
діючим в Україні будівельним нормам.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду
за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом першим ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є визнання права.

Частиною першою ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Окрім іншого, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду”, власники квартир багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів
зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах,
пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї
частки у майні будинку.

Також, згідно Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року у
справі N 1-2/2004, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища,
колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян
одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних
будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Частиною 2 ст. 382 ЦК України передбачено, що власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку,
механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників
нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Оскільки житловий будинок АДРЕСА_1, складається з 50 (п'ятдесяти) квартир,
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є в рівних частках власниками 1/50 частини допоміжних
приміщень житлового будинку АДРЕСА_1.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 74 Сімейного кодексу
України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо
інше не встановлено письмовим договором між ними.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебувають у шлюбі, але проживають однією
сім'єю, у позивачів виникло право спільної сумісної власності на квартиру
НОМЕР_1 площею 125,7 кв.м, яка знаходиться на п'ятому поверсі житлового будинку
АДРЕСА_1; на нежиле приміщення підвалу № 515 площею 5,4 кв.м, яке знаходиться у
житловому будинку АДРЕСА_1; на 1/50 частину допоміжних приміщень житлового
будинку АДРЕСА_1.

З огляду на
наведене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 обґрунтованими та такими,
що відповідають чинному законодавству.

Керуючись ст.ст. 3-8, 10-14, 208, 209, 212-216, 218, 224, 225 ЦПК України,
ст.ст. 16, 182, 316,  331,  382, 392, 526 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках право власності на квартиру
НОМЕР_1 площею 125,7 кв.м, яка знаходиться у житловому будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках право власності на нежиле
приміщення підвалу № 515 площею 5,4 кв.м, яке знаходиться у житловому будинку
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в рівних частках право власності на 1/50
частину допоміжних приміщень житлового будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заяву про апелляційне оскарження
рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції.

Суддя:                                                                                   С.М.Кічмаренко