Справа № 2-1267/ 2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

3 листопада 2008
року     Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області в складі : головуючий суддя Чередников С.М., при секретарі
Ануфрієвій Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Лубенської районної
державної адміністрації про стягнення заробітної плати та моральної шкоди
,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по
заробітної платі та  відшкодування шкоди,
мотивуючи тим, що під час роботи вчителем початкових класів с. Хитці
Лубенського району Полтавської області, була звільнена з роботи 01.02.1992
року, однак через несвоєчасне повідомлення про звільнення продовжувала
працювати по 05.02.1991 року, за що не отримала зарплати. Вважає, що розмір
невиплаченої заробітної плати за 5 робочих днів складає 119,67 грн., які і
прохає стягнути з відповідача разом з 2000 грн. завданої моральної шкоди через
несвоєчасну виплату зарплати.

В
судовому засіданні позивачка позов підтримує, визнавши, що не залишала робоче
місце через незгоду зі звільненням.

Представник
відділу освіти Лубенської РДА позов
визнає частково в частині невиплати зарплати за 1.02.1992 року зробленої
помилково, в іншій частині позов не визнає, оскільки позиивачка була звільнена
з роботи з 1.02.1991 року, трудову книжку отримала, на роботу виходила без
дозволу адміністрації, пропустила срок звернення до суду.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, допитавши
свідків ОСОБА_2.,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6., ОСОБА_7, які підтвердили
факт примусового відсторонення позивачки від роботи через незгоду зі
звільненням та призначення на її місце іншого вчителя, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню.

Згідно
ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить
йому від організації провадиться в день звільнення.

Згідно
ст. 233 КЗпП України працівник має право звернутись до суду з заявою про
вирішення трудового спору в тримісячний термін з дня, коли він дізнався про
порушення свого права.

Судом
встановлено, що позивачка працювала
вчителем Хитцівської начальної школи Лубенського районного відділу
освіти і була звільнена з роботи з 01.02.1992 року, була розрахована по
31.01.1992 року. Їй не було враховано в розрахунок заробітної плати день
звільнення і не виплачена заробітина плата за цей день, яка на сьогодняшній
день відповідно до розрахунків з урахуванням компенсації за несвоєчасний
розрахунок з виплатою заробітної плати становить 118,31 грн.., яку й слід
стягнути з відповідача, оскільки вимога про сплату заробітної плати не має
строків давності.

З
моменту звільнення та з часу, коли позивачка стала вважати, що їй не доплачена
заробітна плата пройшло більше 2-х років, вимоги про продовження строку
звернення до суду не ставить, перепон для судового захисту своїх прав не мала,
підстав для поновлення строку звернення до суду не навела, тому підстав для
задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди не мається, позов в цій частині
слід залишити без задоволення за пропуском строку звернення з позовом до суду .

Позивачка отримала трудову книжку 01.02.1992 року, про своє звільнення з
цього часу підтвердила в судовому засіданні, пояснивши, що заперечувала своє
звільнення в відділі освіти, на роботту 2-5 лютого 1992 року виходила
самовільна без дозволу адміністрації, спосіб звільнення позивачки з роботи
шляхом примусового видворення зі школи підтверджує самовільне виконання
позивачкою своїх обов”язків в порушення наказу про звільнення. Рішення про
звільнення з роботи позивачка не оскаржувала.

Дані
висновку суду грунтуються на показах свідків, перепискою позивачки з
відповідачем, довідками про заробітну плату, трудовою книжкою, докуметами про
звільнення та прийняття на роботу, книгою про видачу трудових книжок,
погодженим розрахунком про заборговану заробітну плату /а.с.4-12, 18-22, 26-32,
45, 56, 62/  / та іншими матеріалами в їх
сукупності.

За
таких обставин коли позивачка самовільно виконувала обов”язки вчителя 2-5
лютого 1992 року без погодження з адміністрацією, на її місце була принята та
працювала інша особа, яка за це отримувала заробітну плату, наказ про
звільнення та прийняття на роботу в один день працівників не оспорювався, позов
підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заробітної плати за роботу
1.02.1992 року з урахування компенсації за несвоєчасну виплату заробітної
плати, з чим сторони погодились.

Керуючись ст. ст. 5-11,60,212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні
вимоги  ОСОБА_1 до відділу освіти
Лубенської районної державної адміністрації про стягнення заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути
з відділу освіти Лубенської районної державної адміністрації Полтавської
області на користь ОСОБА_1 118 грн.31 коп. заробітної плати за 1.02.1992 року.

В іншій
частині вимог позов залишити без задоволення.

Рішення
може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 20 днів з дня
подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається до суду протягом 10 днів
з дня проголошення рішення.

Суддя
Лубенського міськрайонного суду
Чередников С.М.