РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2008 року Голосіївськ
ий районний суд м. Києва у скла
ді,
головуючого судді Антоно
вої Н.В.,
при секретарі Ворона О.В.

з участю адвоката ОСОБ
А_1
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві
цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя о
соба: приватний нотаріус Киї
вського міського нотаріальн
ого округу Кулініч Наталія Ю
ріївна про визнання заповіту
недійсним,

встановив:

У грудні 2006 року ОСОБА_2 в
особі свого представника за
довіреністю - ОСОБА_4 звер
нулася до Деснянського район
ного суду м.Києва (справа №2-7359) з
позовом до ОСОБА_3, третя о
соба: приватний нотаріус Киї
вського міського нотаріальн
ого округу Кулініч Наталія Ю
ріївна про визнання недійсни
м заповіту, складеного 16 червн
я 2005 року ОСОБА_5 і посвідче
ного приватним нотаріусом Ки
ївського міського нотаріаль
ного округу Кулініч Наталією
Юріївною, згідно з яким ОСО
БА_5 заповіла належну їй ква
ртиру АДРЕСА_1 відповідач
у ОСОБА_3, з тих підстав, що
заповідач ОСОБА_5, 1915 року н
ародження, яка померла ІНФО
РМАЦІЯ_1, була сестрою позив
ача ОСОБА_2, проживала одн
а в своїй однокімнатній квар
тирі, спадкоємців першої чер
ги не було. Позивач як спадкоє
мець за законом другої черги
після смерті ОСОБА_5 18 липн
я 2006 року направила до державн
ої нотаріальної контори заяв
у про прийняття спадщини. Піз
ніше позивач дізналася, що у с
падковій справі, відкритій п
ісля смерті ОСОБА_5, є запо
віт від 16 червня 2005 року, за яким
ОСОБА_5 заповіла свою ква
ртиру відповідачу. Позивач з
азначає, що вона 1922 року народж
ення, є дуже хворою людиною по
хилого віку, відповідача ОС
ОБА_3 не знає і яке він мав ві
дношення до померлої ОСОБА
_5 позивачу також не відомо. П
озивач вважає, що померла О
СОБА_5 поставила свій підпи
с на оспорюваному заповіті з
находячись в такому фізичном
у стані, коли не усвідомлювал
а значення своїх дій і не могл
а керувати ними, оскільки зап
овідачу було 90 років, вона стр
аждала на хворобу Панкірсона
, знаходилася під піклування
м органів соціального захист
у, не усвідомлювала, що підпис
увала заповіт на користь чуж
ої людини. Позивач просить су
д на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК Україн
и визнати недійсним заповіт
від 16 червня 2005 року, яким ОСО
БА_5 заповіла належну їй на п
раві власності квартиру АД
РЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3
, як такий, що вчинений в моме
нт, коли заповідач не усвідом
лювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними.

Пізніше представник позив
ача уточнила позивні вимоги,
подавши уточнену позовну за
яву, в якій зазначила, що помер
ла ОСОБА_5 погано бачила, н
едочувала, а через хворобу Па
нкірсона не могла тримати ру
чку та робити підписи у будь-я
ких документах, у зв'язку з чим
не могла самостійно підписа
ти оспорюваний заповіт.
Після надходження справи д
о Голосіївського районного с
уду м. Києва представник пози
вача ще раз доповнила підста
ву позову, подавши відповідн
у заяву, в якій також вказує на
недійсність оспорюваного за
повіту з тих підстав, що відпо
відач ОСОБА_3 був присутні
й (свідком) при підписанні осп
орюваного заповіту. А тому за
повіт складений з порушенням
вимог щодо його форми та посв
ідчення є нікчемним на підст
аві п.2 ч.4 ст.1253, ч. 1 ст. 1257, ч. 2 ст. 215 ЦК У
країни. Представник позивача
також зазначає, що померла
ОСОБА_5 не могла власноручн
о підписати заповіт, а тому но
таріус повинен був засвідчит
и підпис особи, яка розписала
ся замість заповідача, чого з
роблено не було.
У судовому засіданні позив
ач та представник позивача у
точнені позовні вимог підтри
мали у повному обсязі та поси
лались на обставини, викладе
ні в позові.
Відповідач ОСОБА_3 та йо
го представник в судовому за
сіданні позовні вимог не виз
нали та пояснили, що померла б
ула родичкою колишньої дружи
ни відповідача, проте вони

були у близьких відносина
х, відповідач піклувався про
неї , купував їй ліки та їжу. Пі
сля смерті ОСОБА_5 відпові
дач за власні кошти поховав ї
ї. Померла на психічну хвороб
у не страждала , розладів псих
іки не мала , хвороба Паркінсо
на не впливала на її здатніст
ь усвідомлювати значення сво
їх дій та керувати ними. Волев
иявлення заповідача було віл
ьним і відповідало його волі
. Просили в задоволенні позов
у відмовити в повному обсязі
.
Третя особа, приватний но
таріус Київського міського н
отаріального округу Кулініч
Н.Ю. позов не визнала, вважає й
ого надуманим, суду пояснила
, що 16 червня 2005 року до неї зверн
увся відповідач ОСОБА_3 з
проханням вчинити нотаріаль
ну дію, а саме посвідчити запо
віт за місцем проживання зап
овідача у зв'язку із її хвороб
ою. Відповідач забезпечив но
таріуса транспортом і достав
ив за адресою: АДРЕСА_1. Від
повідач завів нотаріуса до к
вартири, підвів до ліжка, на як
ому лежала заповідач, познай
омив їх, а сам вийшов на кухню.
Нотаріус роз'яснила заповід
ачу наслідки вчинення запові
ту, пересвідчилася в її дієзд
атності, роз'яснила зміст зап
овіту, після чого ОСОБА_5 н
аписала на заповіті в графі «
підпис» своє прізвище та пос
тавила свій підпис, а потім ро
зписалася в реєстрі. Після ць
ого був покликаний відповіда
ч, який проводив нотаріуса. Тр
етя особа вважає позовні вим
оги необгрунтованими, оскіль
ки в момент вчинення заповіт
у померла ОСОБА_5 перебува
ла в нормальному стані, зміст
заповіту зрозуміла і особис
то його підписала. Враховуюч
и, що заповідач фізичних вад з
ору не мала, тому свідки до нот
аріальної дії не залучалися
(ст.ст. 1248, 1253 ЦК України). Вказана
нотаріальна дію була вчинена
відповідно до вимог Цивільн
ого кодексу України та Закон
у України «Про нотаріат», а то
му підстави для визнання зап
овіту недійсним відсутні. Пр
осить в позові відмовити.
Заслухавши пояснення пред
ставника позивача та її адво
ката, відповідача та його пре
дставника, третю особу, показ
ання свідків, дослідивши та о
цінивши в сукупності надані
докази, суд дійшов висновку п
ро відмову в позові з таких пі
дстав.
В судовому засіданні досто
вірно встановлено, що запові
дач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
, уродженка міста Чернігова
, була зареєстрована і мешкал
а в належній їй на праві власн
ості однокімнатній квартирі
АДРЕСА_1, що підтверджуєт
ься копією її паспорту, а тако
ж копією договору купівлі-пр
одажу вказаної квартири від
31 березня 1992 року та довідкою-х
арактеристикою БТІ.
Судом встановлено, що 16 черв
ня 2005 року заповідач ОСОБА_5
, ІНФОРМАЦІЯ_2, склала запо
віт, згідно з яким на випадок с
мерті належну їй на праві при
ватної власності квартиру
АДРЕСА_1 заповідала відпов
ідачу ОСОБА_3, 1938 року народ
ження. Вказаний заповіт було
посвідчено за адресою: АДР
ЕСА_1, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріа
льного округу Кулініч Наталі
єю Юріївною, зареєстрований
в реєстрі за №3066.
Вказаний заповіт було заре
єстровано 16 червня 2005 року у сп
адковому реєстрі, що підтвер
джується витягом про реєстра
цію в Спадковому реєстрі.
Із свідоцтва про смерть від
29 червня 2006 року вбачається, що
ОСОБА_5 померла ІНФОРМА
ЦІЯ_1 у віці 91 рік, про що в Кни
зі реєстрації смертей зробле
но запис за №12104.
Згідно із довідкою відділу
реєстрації смерті у М.Києві в
ід 29 червня 2006 року №12/04/01-31-11 причин
ою смерті ОСОБА_5 є хроніч
на ішемічна хвороба серця.
Судом також встановлено, що
позивач 18 липня 2006 року склала
нотаріально засвідчену заяв
у про прийняття спадщини, яка
відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 п
ісля смерті померлої ОСОБА
_5 Вказана заява надійшла до
П'ятнадцятої Київської держ
авної нотаріальної контори 2
7 липня 2006 року за №2910.
Відповідно до п. 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду Укр
аїни від 28 квітня 1978 року №3 «Про
судову практику в справах пр
о визнання угод недійсними»
угода може бути визнана неді
йсною лише з підстав і з наслі
дками, передбаченими законом
. Тому в кожній справі про визн
ання угоди недійсною суд пов
инен встановити наявність ти
х обставин, з якими закон пов'я
зує визнання угоди недійсною
і настання певних юридичних
наслідків. При задоволенні п
озову суд в одному рішенні по
становляє про визнання угоди
недійсною і про застосуванн
я передбачених законом наслі
дків.

Згідно з ст. 203 ЦК України змі
ст правочину не може супереч
ити цьому Кодексу, іншим акта
м цивільного законодавства,
а також моральним засадам су
спільства. Особа, яка вчиняє п
равочин, повинна мати необхі
дний обсяг цивільної дієздат
ності. Волевиявлення учасник
а правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішн
ій волі. Правочин має вчиняти
ся у формі, встановленій зако
ном. Правочин має бути спрямо
ваний на реальне настання пр
авових наслідків, що обумовл
ені ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК Укра
їни підставою недійсності пр
авочину є недодержання в мом
ент вчинення правочину сторо
ною (сторонами) вимог, які вста
новлені частинами першою - тр
етьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.
З урахуванням уточнення по
зовних вимог, предметом дока
зування в цій справі є такі фа
кти: вчинення заповіту в тако
му стані, коли заповідач не мо
гла усвідомлювати значення с
воїх дій та керувати ними (ч. 1 с
т. 225 ЦК України); підписання зап
овіту не ОСОБА_5, а іншою ос
обою та в присутності свідка
(п.2 ч.4 ст.1253, ч. 1 ст.1257, ч. 2 ст.215 ЦК Укра
їни).
Відповідно до п. 15 постанови
Пленуму Верховного Суду Укр
аїни «Про практику розгляду
судами України справ про спа
дкування» від 24 червня 1983 року
№4 вирішуючи спори, пов'язані з
і спадкуванням за заповітом,
суди повинні мати на увазі, що
згідно зі статтями 534, 544 Цивіль
ного кодексу України, 56, 57 Закон
у України «Про нотаріат» зап
овіт може бути зроблено, змін
ено або скасовано лише особи
сто самим громадянином-запов
ідачем.
Згідно зі ст. 1257 ЦК України за
повіт, складений особою, яка н
е мала на це права, а також зап
овіт, складений з порушенням
вимог щодо його форми та посв
ідчення, є нікчемним. За позов
ом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, як
що буде встановлено, що волев
иявлення заповідача не було
вільним і не відповідало йог
о волі.
У судовому засіданні із поя
снень відповідача, що не запе
речували представники позив
ача, а також підтверджується
наявними в матеріалах справ
и письмовими доказами, встан
овлено, що відповідач ОСОБА
_3 є колишнім чоловіком ОС
ОБА_6, від шлюбу у них є дочка
ОСОБА_7. При цьому, ОСОБА
_6 та позивач були сестрами п
омерлої ОСОБА_5
Із пояснень відповідача, а т
акож показань свідків ОСОБ
А_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в
бачається, що відповідач ОС
ОБА_3 тривалий час підтриму
вав дружні стосунки з померл
ою ОСОБА_5, а в останні роки
її життя на її прохання всіля
ко допомагав їй.
Свідок, соціальний працівн
ик показала суду, що вона пові
домила про смерть ОСОБА_5
в першу чергу саме ОСОБА_3
, який організував і здійснив
поховання, і лише зі спливом к
ількох днів після похорон св
ідок ОСОБА_8 повідомила до
чку позивачу - ОСОБА_4 про с
мерть її тітки. Про місце похо
вання померлої позивач та її
представник дізнались від в
ідповідача.
Факт організації відповід
ачем поховання померлої ОС
ОБА_5 не заперечували й пред
ставники позивача. Вказаний
факт підтверджується також з
алученими відповідачем до ма
теріалів справи копіями свід
оцтва та посвідчення про пох
овання, договором-замовлення
м на організацію та проведен
ня поховання, фіскальними че
ками про сплату доставки рит
уальних приналежностей, посл
уги автокатафалка, оформленн
я замовлення на поховання, вс
тановлення надмогильної таб
лички, а також товарним чеком
на гроб та вінки.
Допитана в судовому засіда
нні за клопотанням позивача
свідок ОСОБА_8, суду поясн
ила, що систематичну і належн
у допомогу померлій ОСОБА_5
надавали працівники соціа
льної служби і відповідач, ос
кільки ОСОБА_5 в силу похи
лого віку і хворобливого фіз
ичного стану була обмежена у
русі. Позивач та її донька, а т
акож інші особи, про померлу з
а її життя не піклувалися та д
опомоги фактично не надавали
, відвідували не частіше одно
го разу на рік. Свідок, ОСОБА
_8 також зазначила, що померл
а ОСОБА_5 добре знала відп
овідача ОСОБА_3, постійно
про нього розповідала, зазна
чила, що його іноді бачила в кв
артирі померлої, інших близь
ких людей померлої свідок О
СОБА_8 не бачила до березня 20
07 року, коли з'явилася позивач
ка, після цього вона більше ро
дичів померлої не бачила. На з
апитання суду свідок ОСОБА
_8 повідомила, що спадкодаве
ць особисто могла розписуват
ися на документах, власноруч
но набирати номери телефонів
. Крім того, зазначила, що з буд
ь-яких проблемних питань, зок
рема перевезення до лікарні,
налагодження сантехніки та
ін. ОСОБА_5 та соціальна сл
ужба зверталися саме до ОСО
БА_3, оскільки більше не було
до кого звернутися.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБ
А_10, запрошені відповідачем
і які є знайомими останнього
, суду показали, що відповідач
ОСОБА_3 та померла ОСОБА
_5 перебували досить тривал
ий час у близьких дружніх сто
сунках, ОСОБА_3 піклувався
про неї, був для неї однією із
самих близьких людей, допома
гав матеріально. На час відря
дження ОСОБА_3 свідки на й
ого прохання відвідувала пом
ерлу, доглядали за нею, купува
ли ліки та їжу, приділяли уваг
у. Свідки також підтвердили, щ
о колишня дружина ОСОБА_3
була родичкою померлої. І піс
ля того, як колишня дружина
ОСОБА_3 виїхала на ПМЖ до Аме
рики, відповідач ОСОБА_3 з
алишився однією близькою люд
иною для померлої, доглядав ї
ї та піклувався про неї.
Відповідно до ст. 1247 ЦК Украї
ни заповіт складається у пис
ьмовій формі, із зазначенням
місця та часу його складення
. Заповіт має бути особисто пі
дписаний заповідачем. Запові
т має бути посвідчений нотар
іусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначе
ними у статтях 1251 - 1252 цього Коде
ксу.
Згідно з ст. 1248 ЦК України нот
аріус може на прохання особи
записати заповіт з її слів вл
асноручно або за допомогою з
агальноприйнятих технічних
засобів. У цьому разі заповіт
має бути вголос прочитаний з
аповідачем і підписаний ним.
Якщо заповідач через фізичн
і вади не може сам прочитати з
аповіт, посвідчення заповіту
має відбуватися при свідках
(стаття 1253 цього Кодексу).
Зі змісту оспорюваного зап
овіту вбачається, що заповід
ачу було роз'яснено зміст ст.с
т. 1234, 1235, 1236, 1241, 1254 ЦК України, заповіт
до підписання був прочитани
й вголос заповідачем і власн
оручно нею підписаний у прис
утності нотаріуса, дієздатні
сть заповідача нотаріусом пе
ревірено, що також підтверди
ла третя особа.
Із досліджених судом трьох
Угод на обслуговування один
окого непрацездатного грома
дянина від 25 січня 2005 року, 25 січ
ня 2005 року та 31 жовтня 2005 року вст
ановлено, що на кожних з цих уг
од на зворотному боці корист
увачем соціальних послуг є
ОСОБА_5 і міститься її власн
оручний підпис.
Підписи померлої ОСОБА_5
на вказаних Угодах представ
ники позивача не оспорювали
та не заперечували.
Факт підписання вказаних У
год підтвердила також свідок
-соціальний працівник ОСОБ
А_8, у присутності якої помер
ла ОСОБА_5 особисто підпис
увала вказані Угоди. Свідок
ОСОБА_8 також підтвердила, щ
о померла ОСОБА_5 могла ко
ристуватися ручкою, а також т
елефоном, оскільки безпосере
дньо телефонувала і викликал
а соціального працівника О
СОБА_8
Факт особистого підписанн
я заповідачем оспорюваного з
аповіту також підтвердила тр
етя особа-приватний нотаріус
Кулініч Н.Ю.
Позивачем в порушення вимо
г ст.ст. 10, 60 ЦПК України не було н
адано суду доказів, що підпис
на заповіті зроблений не О
СОБА_5, а іншою особою.
Враховуючи, що оспорюваний
заповіт був вчинений 16 червня
2005 року, а вказані Угоди підпис
увалися особисто померлою
ОСОБА_5 як до підписання зап
овіту (25 січня 2005 року), так і чер
ез чотири місяці після підпи
сання заповіту (31 жовтня 2005 рок
у), тому твердження представн
иків позивача, що оспорювани
й заповіт був підписаний не з
аповідачем, оскільки вона не
могла тримати і користувати
ся ручкою, погано бачила і нед
очувала, повністю спростовує
ться дослідженими судом дока
зами.
Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК Укра
їни правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у моме
нт, коли вона не усвідомлювал
а значення своїх дій та (або) н
е могла керувати ними, може бу
ти визнаний судом недійсним
за позовом цієї особи, а в разі
її смерті - за позовом інших о
сіб, чиї цивільні права або ін
тереси порушені.
Відповідно до п.10 постанови
Пленуму Верховного Суду Укр
аїни від 28 квітня 1978 року №3 «Про
судову практику в справах пр
о визнання угод недійсними»
було роз'яснено судам, що прав
ила ст. 55 ЦК поширюються на ті в
ипадки, коли немає законних п
ідстав для визнання громадян
ина недієздатним, однак є дан
і про те, що в момент укладення
угоди він перебував у такому
стані, коли не міг розуміти зн
ачення своїх дій або керуват
и ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння т
а ін.). Для визначення наявност
і такого стану на момент укла
дення угоди суд призначає су
дово-психіатричну експертиз
у. Вимоги про визнання угоди н
едійсною з цих підстав виріш
уються з урахуванням як висн
овку судово-

психіатричної експертизи
, так і інших доказів, що підтв
ерджують чи спростовують дов
оди позивача про те, що в момен
т її укладення він не розумів
значення своїх дій і не міг ке
рувати ними.
Так, всі допитані судом св
ідки, у тому числі з боку позив
ача свідки ОСОБА_8 і ОСОБ
А_11 показали суду, що померла
ОСОБА_5 за її життя на псих
ічну хворобу не страждала, ро
зладів психіки не мала, була н
ормальною, адекватною людино
ю, добре усвідомлювала значе
ння своїх дій та керувала ним
и, добре орієнтувалася у часі
і просторі, впізнавала своїх
близьких, у тому числі і відпо
відача ОСОБА_3
Вирішуючи питання про вста
новлення факту перебування з
аповідача в момент підписанн
я заповіту в такому стані, кол
и вона не могла усвідомлюват
и значення своїх дій та керув
ати ними (ч. 1 ст. 225 ЦК України) су
д враховує вищевказане роз'я
снення Пленуму верховного Су
ду України та зазначає, що буд
ь-яка медична документація, я
ка б містила інформацію про н
аявність у померлої ОСОБА_5
психічних розладів відсут
ня. Надана суду історія хворо
би також не містить відомост
ей про наявність у померлої п
сихічних розладів. Із поясне
нь відповідача, що також підт
вердили представники позива
ча і свідки та не було спросто
вано іншими доказами, судом в
становлено, що померла ОСОБ
А_5 на обліку у психіатра не п
еребувала, за психіатричною
допомогою не зверталася, про
валів в пам'яті не мала, добре
орієнтувалася в часі і прост
орі, усвідомлювала значення
своїх дій та керувала ними, а х
вороба Панкірсона не є психі
чною хворобою. Відсутність у
померлої ОСОБА_5 психічни
х розладів підтвердила також
свідок з боку позивача - соціа
льний працівник ОСОБА_8
Враховуючи вищевказані об
ставини, у суду відсутні обгр
унтовані сумніви в порушенні
психічного стану померлої
ОСОБА_5, а тому підстави для
проведення посмертної судов
ої психіатричної експертизи
були відсутні, до того ж про ї
ї призначення представники п
озивача клопотання не заявля
ли.
При цьому суд зазначає, що п
охилий вік, за відсутності пс
ихічних розладів, не є підста
вою вважати людину неадекват
ною і не обмежує людину у її пр
аві розпоряджатися своєю вла
сністю на власний розсуд, у то
му числі і заповідати її.
Згідно з ст. 1233 ЦК України зап
овітом є особисте розпорядже
ння фізичної особи на випадо
к своєї смерті.
Чинним законодавством Укр
аїни не ставиться право запо
відача на вчинення заповіту
у залежність від віку особи ч
и її фізичного стану здоров'я
за умови додержання передба
чених ст. 203 ЦК України загальн
их вимог, необхідним для чинн
ості правочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК Укр
аїни заповідач може призначи
ти своїми спадкоємцями одну
або кілька фізичних осіб, нез
алежно від наявності у нього
з цими особами сімейних, роди
нних відносин, а також інших у
часників цивільних відносин
.
Отже, з огляду на дію принци
пу свободи заповіту, сам по со
бі факт вчинення заповіту на
користь відповідача ОСОБА
_3, який не був родичем померл
ої ОСОБА_5 не вказує на нед
ійсність заповіту.
Обґрунтовуючи позовні вим
оги тим, що на оспорюваному за
повіті стоїть підпис, який зр
облений не ОСОБА_5, а іншою
особою, позивач в порушення в
имог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не на
дала суду докази на підтверд
ження вказаних обставин і не
спростувала встановлену ст.
ст. 41-45, 56 Закону України «Про нот
аріат» презумпцію законност
і дій нотаріуса і правомірно
сті вчиненого заповіту.
На думку суду, вищенаведені
і достовірно встановлені су
дом факти повністю спростову
ють позовні вимоги про те, що в
момент підписання заповіту
ОСОБА_5 перебувала у таком
у стані, що не могла розуміти з
начення своїх дій та (або) керу
вати ними (ч. 1 ст.225 ЦК України).

Із пояснень сторін, показан
ь свідків та історії хвороби
встановлено, що померла ОС
ОБА_5 страждала лише на хвор
обу Панкірсона.
Разом з тим, представником п
озивача та її адвокатом не бу
ло надано суду доказів того, щ
о хвороба Панкірсона є психі
чною хворобою та впливає на з
датність особи усвідомлюват
и значення своїх дій та керув
ати ними. Надана історія хвор
оби також не містить відомос
тей про наявність у ОСОБА_5
психічного захворювання.
Суд також зазначає, що сам п
о собі факт надання померлій
ОСОБА_5 соціальних послуг
не означає, що вона мала психі
чні розлади, адже згідно із За
коном України «Про

соціальні послуги» соціа
льні послуги - комплекс право
вих, економічних, психологіч
них, освітніх, медичних, реабі
літаційних та інших заходів,
спрямованих на окремі соціа
льні групи чи індивідів, які п
еребувають у складних життєв
их обставинах та потребують
сторонньої допомоги, з метою
поліпшення або відтворення
їх життєдіяльності, соціальн
ої адаптації та повернення д
о повноцінного життя. Як вбач
ається із Угод на обслуговув
ання одинокого непрацездатн
ого громадянина, соціальні п
ослуги надавалися померлій
ОСОБА_5 у зв'язку із її обме
женої рухомою активністю, а н
е з психічними розладами.
Із наданої суду історії х
вороби також не вбачається, щ
о померла ОСОБА_5 мала вад
и слуху та зору. Наявність вка
заних вад не підтвердили так
ож і свідки. Тому твердження п
редставника позивача про те,
що померла ОСОБА_5 погано
бачила і недочувала, судом до
уваги не беруться, оскільки н
е підтвердилися дослідженим
и судом доказами.
Крім того, суд враховує, що з
моменту пред'явлення позову
, представник позивача декіл
ька раз уточнювала підстави
позову. Із змісту позовної за
яви та доповнень до неї, а тако
ж пояснень представників поз
ивача вбачається, що зазначе
ні ними обставини, якими обґр
унтовуються позовні вимоги,
фактично є припущеннями і не
були підтверджені відповідн
ими доказами. При цьому суд за
значає, що доказування не мож
е грунтуватися на доказах, од
ержаних незаконним шляхом, а
також на припущеннях.
Наявна у матеріалах справи
копія заповіту, складеного 31
березня 1992 року, згідно з яким
ОСОБА_5 заповідала свою кв
артиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6
, судом до уваги не береться з
тих підстав, що ОСОБА_6 у пе
редбаченому ст.ст. 1268, 1269 ЦК Укра
їни порядку у встановлений с
т. 1270 ЦК України шестимісячний
строк спадщину після смерті
померлої ОСОБА_5 не прийн
яла, до нотаріуса із відповід
ною заявою не зверталася, сво
ї права на квартиру не заявля
ла, із заявою до суду про понов
лення вказаного строку не зв
ерталася, а тому ОСОБА_6 ві
дповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України
вважається такою, що не прийн
яла спадщину. А отже, враховую
чи, що ОСОБА_6 не намагалас
я з дня смерті ОСОБА_5 реал
ізувати свої права на спадщи
ну ані за заповітом, ані за зак
оном, тобто не прагнула корис
туватися спадщиною, тому вра
ховуючи визначення законног
о інтересу (рішення Конститу
ційного Суду України від 01.12.2004р
. №18-рп/2004 справа про охоронюван
ий законом інтерес) ОСОБА_6
не є зацікавленою особою у сп
ірних правовідносинах щодо с
падкування, тому у суду відпо
відно до ст.ст. 35, 36 ЦПК України н
е було підстав для її залучен
ня до участі у справі як треть
ої особи.
За таких обставин, позивач я
к рідна сестра померлої ОСО
БА_5, а отже й як спадкоємець
за законом другої черги (ст. 1262
ЦК України) мала право зверта
тися до суду з таким позовом в
порядку ст. 225 ЦК України.
Суд бере до уваги, що оспорю
ваний заповіт було складено
16 червня 2005 року. У той же час, О
СОБА_5 померла більш ніж чер
ез рік, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1
. За цей період заповідач ОС
ОБА_5 свій заповіт не змінюв
ала і не скасовувала, а також н
е оспорювала обставини, пов'я
зані із його складенням та чи
нністю.
На зворотному боці заповіт
у також зазначено, що вказани
й заповіт не змінювався та не
скасовувався.
Отже, у судовому засіданні н
е було встановлено, що воля по
мерлої ОСОБА_5 не відповід
ала б її волевиявленню під ча
с вчинення оспорюваного запо
віту.
Судом також не було встанов
лено порушень закону під час
вчинення оспорюваного запов
іту, які б могли бути підставо
ю для визнання його недійсни
м.
Суд приймає до уваги всі над
ані сторонами докази, а також
бере до уваги в межах предмет
у доказування показання всіх
допитаних судом свідків, зна
ходить досліджені докази доп
устимими та достатніми, які у
своїй сукупності і взаємозв
'язку повністю спростовують
позовні вимоги.
Таким чином, позивач не дока
зала належними і допустимими
доказами вказані нею в якост
і підстави для позову обстав
ини недійсності заповіту, не
були встановлю вказані обст
авини і судом, у зв'язку з чим п
озовні вимоги є необгрунтова
ними і задоволенню не підляг
ають. При цьому суд зазначає, щ
о наявні в матеріалах справи
письмові докази та показанн
я всіх допитаних свідків пов
ністю спростовують вказані п
озивачем підстави позову.

Отже, із досліджених доказі
в судом не було встановлено н
аявність тих обставин, з яким
и закон пов'язує визнання зап
овіту недійсним.
Обставини, викладені в позо
вній заяві та доповненнях до
неї у судовому засіданні не п
ідтвердилися.
Враховуючи вищевикладене,
суд дійшов висновку, що оспор
юваний заповіт відповідає ви
могам закону та волі померло
ї ОСОБА_5, прав позивача не
порушує, а тому суд відмовляє
в позові за недоведеністю по
зовних вимог.
Відповідно до ст. 88 ЦПК Укра
їни судові витрати відносять
ся на рахунок позивача.
На підставі викладеного т
а керуючись ст.ст. 203, 215, 225, 1233, 1235, 1247, 1248,
1253, 1262, 1268, 1269, 1270, 1272 Цивільного кодекс
у України, Законом України «П
ро нотаріат», Законом Україн
и «Про соціальні послуги», по
становою Пленуму Верховного
Суду України «Про практику р
озгляду судами України справ
про спадкування» від 24 червня
1983 року №4, постановою Пленуму
Верховного Суду України від
28 квітня 1978 року №3 «Про судову п
рактику в справах про визнан
ня угод недійсними», ст.ст. 10, 60, 8
8, 153, 179, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_2 до ОС
ОБА_3, третя особа: приватний
нотаріус Київського міськог
о нотаріального округу Кулін
іч Наталія Юріївна про визна
ння заповіту недійсним - відм
овити.
Рішення може бути оскаржен
о до Апеляційного суду м. Києв
а через Голосіївський районн
ий суд м. Києва шляхом подання
заяви про апеляційне оскарж
ення рішення суду першої інс
танції протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. А
пеляційна скарга на рішення
суду подається протягом двад
цяти днів після подання заяв
и про апеляційне оскарження.