Справа № 2-957-1/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2008 року Печерський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді : Вовк С.В.,

при секретарі :  Горовій Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Головного
Управління Державного казначейства України у м. Києві, Державного казначейства
України про стягнення судових витрат та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2008 року позивач звернувся
до суду із позовом про повернення судових витрат та зобов'язання вчинити
дії,  в якому просить стягнути із
Верховного Суду України 234,4 грн. судових витрат на інформаційне-технічне
забезпечення розгляду справ у Верховному Судді України з урахуванням індексу
інфляції та зобов'язати Управління Державного казначейства у м. Києві списати
відповідні кошти з рахунку Верховного Суду України на його користь та держави,
посилаючись на те, що він знаходиться з Верховним
Судом України та Головним управлінням Державного казначейства у м. Києві у
цивільно-правових відносинах.

При цьому вказує, що 19.04.07р. ухвалою судді Верховного
Суду України йому відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.06р. та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 14.12.06р. (№
6-3590 ск 07).

25.06.07р. ухвалою колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду України позивачу відмовлено у відкритті
провадження у зв'язку з винятковими обставинами та витребуванні справи (№
6-13688 сво 07.).

26.07.07р. він подав заяву до Верховного Суду
України про повернення судом коштів позивача на оплату витрат по
інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справ у Верховному Суді України у
справах за № 6-3590 ск 07 та за № 6-13688 сво 07.

10.09.07р. Верховний Суд України в особі судді Верховного
Суду України Костенко А.В. ухвалою від 10.09.07р. відмовив у поверненні
згаданих судових витрат позивача, ігноруючи чинне законодавство, а саме п.3
ч.2. ст. 83 ЦПК України.

29.05.08р. ухвалою судді Верховного Суду України
відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 29.05.07р. та ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 18.02.08р. (№ 6-9276 ск 08).

21.07.08р. він подав заяву до Верховного Суду
України про повернення судом коштів на оплату витрат по інформаційно-технічному
забезпеченню розгляду справ у Верховному Суді України у справі за № 6-9276 ск
08.

04.07.08р. Верховний Суд України в особі судді
Верховного Суду України Ляшенко Н.П. ухвалою від 04.07.08р. відмовив у
поверненні згаданих судових витрат, ігноруючи чинне законодавство, а саме п.3
ч.2. ст. 83 ЦПК України.

Одночасно зазначає, що Верховний Суд України незаконно
привласнив внесені ним кошти на інформаційно-технічне забезпечення розгляду
справ у Верховному Суді України, які піддягають поверненню у разі відмови у відкритті
провадження у цивільних справах згідно п.3 ч.2. ст.83 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та
просить його задовольнити посилаючись на обставини викладені в ньому.

Представники відповідачів проти задоволення позову
заперечують посилаючись на його безпідставність.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу,
оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку що позов не
підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Із боку представників відповідачів не заперечуються
обставини щодо сплати позивачем судових витрат, а отже ці обставини за
правилами встановленими ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Предметом позовних вимог є судові витрати які позивачем
були сплачені при зверненні до суду касаційної інстанції.

Згідно із ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пред'являючи вимоги про стягнення судових витрат та
зобов'язання списати кошти з рахунку, позивач обґрунтовує позов посиланням на
ст. 56 Конституції України та п.3 ч.2 ст. 83, ст. 85 ЦПК України.

У
відповідності до ст. 56 Конституції України, кожен  має  право
на  відшкодування  за
рахунок держави  чи  органів
місцевого  самоврядування  матеріальної
та моральної  шкоди,  завданої
незаконними  рішеннями,   діями
чи бездіяльністю  органів  державної
влади,    органів    місцевого самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні  ними своїх
повноважень.

Пунктом
3 ч.2 ст. 83 та ст. 85 ЦПК України, регламентується порядок повернення за
ухвалою суду сплаченою суми коштів на оплату витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у разі відмови у відкритті провадження у справі та
порядок понесення витрат сторін та їх представників що пов'язані з явкою до
суду.

В
позові ОСОБА_1 просить стягнути із
Верховного Суду України судові витрат які є предметом позову.

Аналіз
вище вказаних норм не дає підстав суду дійти до висновку, що у позивача
породжується самостійне право на стягнення із Верховного Суду України на
користь позивача судових витрат, а отже така вимога задоволенню не підлягає.

Також
не підлягає задоволенню вимога щодо зобов'язання списати відповідні кошти з
рахунків Верховного Суду України, як така що є похідною із вимоги позову про
стягнення судових витрат.

Із
змісту правил встановлених ст. 88 ЦПК України, випливає що понесені і
документально підтверджені судові витрати підлягають присудженню з другої
сторони у випадку задоволення позову, проте жодна із позовних вимог судом не
задоволена, а отже стягнення судових витрат на користь позивача по цій
цивільній справі не допустимо.

Керуючись ст.ст.  10, 11, 60, 79,
209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Верховного Суду України, Головного Управління Державного казначейства України у
м. Києві, Державного казначейства України про стягнення судових витрат та
зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Заяву про апеляційне
оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подається апеляційному суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя :