Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

05 грудня 2008
року    Новоархангельський районний суд
Кіровоградської області

в складі головуючого судді
Партоліної І.П.

при секретарі
Довгій С.В.

розглянувши у
відкритому  судовому засіданні в залі
суду в смт Новоархангельську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Новоархангельського районного споживчого товариства про визнання  угоди укладеною та права власності на
нерухоме майно,-

В
С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся
до суду з позовом до відповідача  про
визнання  угоди укладеною та права
власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що  у 2006 році він вирішив придбати будівлю
магазину “Продтовари” та “Промтовари”, який належить на праві власності Новоархангельському
райспоживтовариству та розташований в с.Тимофіївці Новоархангельського району.

10 липня 2006
року між ним та головою правління Новоархангельського РСТ ОСОБА_2 було  досягнуто домовленості про купівлю-продаж
цього магазину за 10000 грн.

При укладенні
угоди ними було погоджено всі належні умови купівлі-продажу, зокрема щодо ціни,
строку сплати, виготовлення відповідачем технічної документації, отримання
відповідачем свідоцтва про право власності, передачі приміщення магазину у
власність, оформлення договору у нотаріальній конторі.

На підтвердження
укладеної угоди цього ж дня ним було сплачено на рахунок відповідача 4900 грн,
27.09.2006 року-2500 грн, а 22.12.2006 року -2600 грн.

До 10  липня 2006 року  приміщення магазину ним орендувалось і  за його оренду сплачувалась щомісячно орендна
плата в розмірі 500 грн. Після виконання ним зобов'язань покупця, а саме
здійснення ним 10.07.2006 року першого платежу, договір оренди за взаємною
згодою було припинено і з вказаного часу він став користуватись приміщенням
магазину як своєю власністю.

Проте, в  червні 2008 року відповідач став вимагати
звільнити приміщення магазину, так  як
він має бажання продати його через аукціон у м.Кіровограді і відмовився  посвідчити укладений  між ними
договір у нотаріальній конторі.

Вважає, що ним з
відповідачем 10.07.2006 року  було
обумовлено всі необхідні для даної угоди умови договору, які він виконав, про
що свідчать копії квитанцій.

В судовому
засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав  у повному обсязі і суду  пояснив, що у
2006 році він звернувся до
райспоживтовариства про продаж магазину, декілька раз зустрічався  із ОСОБА_2 і разом із нею погодили всі умови
договору.

10.07.2006 року
він вніс перший платіж в сумі 4900 грн, оскільки загальна купівельна  ціна об'єкту була оговорена в сумі 10000 грн.
Загалом домовленість була про оформлення договору до 01.01.2007 року і про
проплату ним за виготовлення технічної документації.

Всі переговори
відбувались в присутності  його батьків.

У червні 2008
року його попросили  звільнити приміщення
магазину, так як його мали намір продати, але з метою відтягнути час і щоб була
накладена заборона на відчудження він подав заяву про участь у аукціоні.

Стверджував, що
всі звернення та домовленості відбувались в усній формі, оскільки він
розраховував на добропорядність, акт передачі-прийому спірної будівлі не
складали, він лише періодично цікавився
ходом оформлення угоди.

Останній платіж
від 22.12.2006 року в  сумі 2600 грн. він
вніс на рахунок  відповідача, але в
процесі розгляду справи довідався, що у квитанції помилково зазначено, що
платник-ПП ОСОБА_1, всі домовленості він оговорював і мав наміри купувати як
фізична особа, хоча і оформлений як приватний
підприємець.

Представник
позивача ОСОБА_3  позовні вимоги  свого довірителя підтримав в повному обсязі,
просив суд їх задовольнити і суду пояснив, що позивач орендував спірний магазин
у відповідача, зробив ремонт, за його власні кошти було виготовлено технічну
документацію на магазин і  райспоживтовариство
має в даний час продати його через аукціон.

Позивачем
сплачена договірна ціна за магазин в розмірі 10000 грн, що підтверджується
копіями квитанцій і на сьогоднішній день є всі підстави для визнання угоди
купівлі-продажу  дійсною.

Представник
відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що згідно
чинного законодавства всі основні засоби повинні реалізовуватись через аукціон.

20.06.2006 року
по  райспоживтовариству було прийнято
постанову про продаж магазину, але у 2007 році її було відмінено.

Із позивачем як
підприємцем бува укладений договір оренди спірного магазину, який згідно умов
договору діє до теперішнього часу, оскільки письмова заява про розірвання
договору від нього не надходила.

Представник не
заперечувала про отримання коштів в сумі 10000 грн, однак пояснила, що перші
два платежі в сумі 4900 грн. та 2500 грн товариством не зараховані, а
платіж  на суму 2600 грн зарахований в
рахунок погашення заборгованості по орендній платі, оскільки він проплачений  ПП ОСОБА_1

Неоприбутковані
кошти вони  неодноразово намагались
повернути позивачу, однак він на виклики не з'являвся.

Крім того, також
пояснила, що ніяку угоду про купівлю-продаж магазину ніхто не укладав, оскільки
згідно вимог  Цивільного кодексу України
договір повинен бути нотаріально посвідчений.

Свідок ОСОБА_2
суду пояснила, що вона у 2006 році працювала на посаді голови правління  Новоархангельського райспоживтовариства і за
період її роботи до неї позивач взагалі не звертався, з питань купівлі-продажу
магазину до неї зверталась жінка на прізвище-ОСОБА_1, однак відчудження
об'єктів відповідача можливе лише через аукціон. Про будь-які інші переговори
їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_5
суду пояснила, що вона є матір'ю позивача і що 10.07.2006 року у кабінеті
директора вона, її чоловік та син домовились із ОСОБА_2 про продаж магазину за
10000 грн. зі строком сплати до 01.01.2007 року.

Всі переговори
відбувались в усній формі і вона записувала у блокнот. Син звертався із заявою,
але копії заяви вони не мають.

Свідок також
пояснила, що їй невідомо чи передавалась будівля по акту передачі в рахунок
продажу.

Свідок ОСОБА_6
суду пояснив, що він  є батьком позивача
і що він 10.07.2006 року був свідком при переговорах із ОСОБА_2 про продаж
магазину. Всі переговори були усними і йому відомо, що гроші всі проплачені і
що син  подав заяву  на участь у аукціоні. Про нотаріальне
посвідчення угоди йому нічого не відомо.

Заслухавши
пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши  матеріали справи  в сукупності, суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні  позовних вимог з
наступних підстав.

Як встановлено в
судовому засіданні  Новоархангельське
районне споживче товариство  має у
власності будівлю магазину “Продтовари” та “Промтовари”, який розташований в
с.Тимофіївці Новоархангельського району і даний
магазин рахується на балансі з 1966 року (а.с.8, 45).

За постановою
правління Новоархангельського райспоживтовариства від 20.06.2006 року вирішено
приміщення магазину “Продтовари” та “Промтовари” у с.Тимофіївці  виставити для продажу на аукціоні в м.Кіровограді
зі стартовою ціною 10000 грн (а.с.20).

Зазначену
постанову відмінено  постановою правління
Новоархангельського райспоживтовариства від 31.12.2007 року оскільки вона не
відповідає установленій формі (а.с.21).

За постановою
правління Новоархангельського райспоживтовариства від 27.03.2008 року вирішено
продати основні засоби згідно додатку, клопотати перед правлінням
Кіровоградської облспоживспілки винести постанову для виставлення на продаж на
аукціоні в м.Кіровограді будівель згідно додатку (а.с.87-88).

ОСОБА_1   на рахунок Новоархангельського РСТ
10.07.2006 року  було перераховано кошти
в сумі 4900 грн, 27.09.2006 року-2500 грн (а.с.9).

ПП ОСОБА_1 на
рахунок Новоархангельського РСТ 22.12.2006 року
було перераховано кошти в сумі
-2600 грн.(а.с.10).

Згідно ч.2
ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У
цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз'яснено в
п.4 постанови Пленуму Верховного Суду
від  28.04.1978 року № 3 з
послідуючими змінами “Про судову практику в справах про визнання  угод недійсними”, це правило  не може бути застосоване, якщо сторони не
досягли згоди з істотних умов угоди.

Відповідно до
ст.638 ЦК України  договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними  умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом  пропозиції однієї сторони укласти договір
(оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до
вимог  п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою,
крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 ЦК України.

Статтею 657  ЦК України зазначено, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового
будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і
підлягає  нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Як встановлено в
судовому засіданні сторони взагалі не укладали угоду купівлі-продажу будівлі
магазину згідно вимог чинного законодавства, обговорювання та досягнення  згоди з усіх істотних умов договору не
знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки свідок ОСОБА_2
пояснила, що позивач взагалі не звертався з питань купівлі-продажу магазину,
про будь-які інші переговори їй нічого не відомо.

Пояснення
свідків, які вказали що при їх присутності оговорювались всі  умови договору судом не може бути прийнято до
уваги, оскільки відповідно до роз'яснення, викладеного в постанові Пленуму
Верховного Суду  від  28.04.1978 року № 3 з послідуючими змінами
“Про судову практику в справах про визнання
угод недійсними” недодержання передбаченої законом простої письмової
форми угоди не тягне визнання її з цих підстав недійсною, а тільки виключає
можливість доказування сторонами наявності угоди показаннями свідків.

Крім того,
згідно Положення про громадське майно (основні засоби) споживчої кооперації
України,затвердженого постановою шостих зборів
Ради Укоопспілки сімнадцятого скликання 03 квітня 2003 року з
послідуючими змінами, продаж майна здійснюється за рішенням вищого органу
управління споживчого товариства, споживспілки або уповноваженого ним органу, а
будівель і транспортних засобів іноземного виробництва, крім того за
попередньою згодою(постановою) правління облспоживспілки стосовно майна
споживчих товариств, райспоживтовариств, включаючи майно, яке обліковується на
балансі їх підприємств і майно продається з аукціону будь-яким юридичним чи
фізичним особам.

Згідно цього ж
Положення продаж майна оформляється договором купівлі-продажу, який укладається
продавцем (власником майна) і покупцем (переможцем аукціону). Договір
купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню та  державній реєстрації.

Зазначені
вимоги  зафіксовані і в п.48 Статуту
Новоархангельського районного споживчого товариства в редакції від 12.05.2004
року, згідно якого  споживче товариство
володіє, користується і розпоряджається належним йому майном та реалізує права
власника  через свої органи управління:
загальні збори(збори уповноважених) пайовиків, правління у відповідності з їх
компетенцією, визначеною Статутом, законодавством України та нормативними актами
Укоопспілки. Загальні збори членів
споживчого товариства (збори уповноважених) можуть передавати право
володіння, користування та розпорядження власністю  правлінню споживчого товариства на  продаж підприємств (єдиних майнових
комплексів) та корпоративного права  на
підприємствах споживчого товариства, об'єктів, основних засобів споживчого
товариства і його підприємств, на передачу, надання позики, безоплатне
тимчасове користування, здачу в
оперативну оренду, передачу в заставу основних засобів споживчого
товариства і його підприємтсв, членам споживчих товариств, підприємствам,
організаціям, установам, іншим фізичним і юридичним особам. Рішення  правління споживчого товариства з цих питань
підлягають попередньому погодженню з правлінням облспоживспілки
(Кримспоживспілки, Укоопспілки) стосовно основних засобів споживчого
товариства, включаючи основні засоби, що обліковуються на балансі його  підприємств інших суб'єктів господарювання,
та подальшому їх затвердженню загальними зборами членів споживчого товариства.

Сплата
коштів  позивачем на рахунок  відповідача судом як доказ виконання угоди
не  може бути прийнята до уваги, оскільки
ним як фізичною особою сплачено 7400 грн, як
приватним підприємцем сплачено
2600 грн.

Згідно вимог
Положення про громадське майно (основні засоби) споживчої кооперації України та
Положення про порядок продажу на аукціонах основних засобів підприємств і
організацій споживчої кооперації України продаж майна оформляється договором
купівлі-продажу, який укладається продавцем (власником майна) і покупцем
(переможцем аукціону). Поскільки аукціон з продажу  спірного майна не відбувся, не визначена його
як стартова ціна так і остаточна, позивач не є переможцем конкурсу, тому він  за власною волею сплатив зазначені кошти і
дана обставина не може слугувати доказом щодо виконання угоди купівлі-продажу.

На підставі
викладеного та керуючись ст.ст. 220, 638, 640 ЦК України,  ст.ст.
213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до Новоархангельського районного споживчого товариства
про визнання  угоди укладеною та права
власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може
бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської
області через Новоархангельський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з
дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги,  або
в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: