Справа № 22ц-50/08                                 Головуючий у 1
інстанції - Сеник Р.П.
Доповідач - Здрилюк О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2008 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука
В.А.,

суддів: Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Савчук О.В.,

з участю відповідача -  ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті
Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності
та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду від 30
жовтня 2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

27 серпня 2007 року ОСОБА_2 звернулась
в суд з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації і
відшкодування моральної шкоди.

Свій позов мотивувала тим, що з березня
2004 року вона працює на посаді начальника відділу культури і туризму виконкому
Володимир-Волинської міської ради. Має вищу освіту, загальний стаж роботи в
закладах культури і освіти - 27 років, стаж служби в органах місцевого
самоврядування - 5 років.

05 червня 2007 року на оперативній
нараді у відділі культури і туризму відповідач, який на той час займав посаду
директора історичного музею, в присутності керівників установ культури на
зауваження про неякісне виконання доручення порадив їй іти працювати в
корівник, покерувати доярками, а лише потім керувати працівниками культури, чим
принизив її честь, гідність як людини, жінки, творчої особи. Цим висловлюванням
порушив її право на шанобливе і справедливе ставлення з боку співробітників, а
також в присутності підлеглих піддав сумніву її авторитет як посадової особи та
ділові якості керівника.

Вона перенесла значне емоційне
потрясіння: безсоння, підвищення артеріального тиску, нервозність, серцеві болі
та втратила душевну рівновагу, що несумісно з творчою роботою.

Крім того, 20 серпня 2007 року, під час
попереднього розгляду іншої цивільної справи, відповідач звів наклеп,
звинувативши її у здійсненні на нього тиску при написанні заяви про прийняття
на роботу за контрактною формою трудового договору.

Просила публічного вибачення відповідача за наклеп і приниження її честі,
гідності та ділової репутації, стягнути на її користь 5000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі.

Під час судового розгляду справи позивач зменшила позовні
вимоги і просила стягнути на її користь 1000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду від 30 жовтня 2007 року позов
задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 в місячний строк публічно вибачитись перед ОСОБА_2
за приниження її честі, гідності та ділової репутації в присутності керівників
установ культури і туризму виконавчого
комітету Володимир-Волинської міської ради.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 грн. моральної шкоди, 25
грн. 50 коп. - витрат по оплаті судового збору та 15 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 540 грн. 50 коп..

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати це рішення і постановити
нове - про відмову в позові.

Вважає, що судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне
застосування норм матеріального і процесуального права.

Позивач, заперечуючи апеляційну скаргу, просить суд її відхилити і залишити
без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення
суду першої інстанції до скасування в частині задоволених позовних вимог з
ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що висловлювання відповідача на оперативній нараді
05.06.2007 року принижують честь і гідність позивача, як людини та ділову
репутацію, як посадової особи та керівника, носять образливий для неї
характер  і не можуть розцінюватись як
оціночні судження відповідача. Також судом встановлено причинний зв'язок між
висловлюваннями відповідача та душевними стражданнями позивача з цього приводу.

Проте, такі висновки суду суперечать встановленим
обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається із ч.1 ст.270 ЦК України, одним із видів особистих немайнових
прав фізичної особи - є право на повагу до гідності та честі.

Згідно ст.271 цього ж Кодексу зміст особистого немайнового права становить
можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у
сфері свого приватного життя.

Право фізичної особи на звернення до суду з позовом про захист честі,
гідності та ділової репутації передбачено ст.ст.297, 299 ЦК України.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року №
7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і
ділової репутації громадян та організацій» при розгляді цивільних справ суди
повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлено
позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивача та чи
відповідають дійсності.

Так, із матеріалів справи вбачається,
що 05 червня 2007 року у відділі культури і туризму виконкому
Володимир-Волинської міської ради проходила оперативна нарада, на якій були
присутні керівники установ культури і туризму.

Позивач була присутня як начальник
відділу, а відповідач - як директор історичного музею.

На цій нараді після зауваження
позивача про неякісне виконання відповідачем доручення останній порадив їй піти
працювати в корівник, покерувати доярками, а лише потім керувати працівниками
культури.

Вказане висловлювання позивач вважає
образою її честі, гідності та ділової репутації.

Як зазначено в частині 3 пункту 11
постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року № 7 «Про
застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової
репутації громадян та організацій», при образі винний принижує честь і гідність
потерпілого шляхом висловлювання нецензурних або брутальних слів, вчинення
непристойних чи насильницьких дій (жесту та ін.) або дає непристойну оцінку
особистим якостям чи поведінці потерпілого у формі, яка різко суперечить
прийнятному спілкуванню між людьми.

Колегія суддів приходить до висновку,
що зміст висловлювання, яке позивач вважає образою, фактично є оціночним
судженням відповідача, його критичною оцінкою певних недоліків в діяльності
позивача на зазначеній вище посаді.

Право висловлювати судження, оцінки,
думки гарантовано ст.34 Конституції України. Це право закріплено також у ст.10
Європейської конвенції з прав людини від 1950 року, яка відповідно до ст.9
Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.11 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, критична оцінка
певних фактів і недоліків, думки та судження не можуть бути підставою для
задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

З врахуванням викладеного, у суду першої
інстанції не було законних підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в частині часткового
задоволення позовних вимог суперечать встановленим обставинам справи і зроблені
з порушенням норм матеріального права, що згідно із статтею 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду і ухвалення в цій частині нового рішення.

В решті рішення суду першої інстанції, а саме в частині
відмови в позові по вимогах щодо визнання наклепом обставин, які відбувались
20.08.2007 року - постановлено з додержанням
норм матеріального і процесуального права.

В зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, з позивача
на користь відповідача підлягають стягненню сплачені останнім судові витрати в
розмірі 32 грн., з яких 17 грн. - судовий збір та 15 грн. - витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, на підставі ст.ст.23,
270, 271, 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст.9, 34 Конституції України, ст.10
Європейської конвенції з прав людини від 1950 року, постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28.09.1990 року № 7 «Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій», постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду від 30 жовтня
2007 року в даній справі в частині часткового задоволення позову скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та
ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат -
відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 32 грн. (тридцять дві грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення
і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді