Справа № 2-1724/08
Е М     У К Р А Ї Н И
11 грудня  2008 року Луцький міськрайонний суд
складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.,
участю прокурора - Бурди Д.П., позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача -
представників відповідачів -
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за
позовом Прокурора м. Луцька в інтересах ОСОБА_1
та ОСОБА_2  до ОСОБА_3 , відділу
майна міської комунальної власності Департаменту економіки, приватного
підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1
№ 3, про часткове скасування рішення ОСОБА_3 , свідоцтва про право
власності ОСОБА_3  та про визнання
недійсним договорів купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення, -
Прокурор м. Луцька звернувся в суд в інтересах
ОСОБА_1  та ОСОБА_2  до ОСОБА_3 , відділу майна міської
комунальної власності Департаменту економіки, ПП ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя
особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог -
ІНФОРМАЦІЯ_1  про часткове скасування
рішення ОСОБА_3  № НОМЕР_1  від ІНФОРМАЦІЯ_2  року, свідоцтва про право власності
ОСОБА_3  від ІНФОРМАЦІЯ_4  року та про визнання недійсним договорів
купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення від 17.03.2006 року та
2.08.2006 року.

Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що рішенням
ОСОБА_3  № НОМЕР_1  від ІНФОРМАЦІЯ_5  року затверджено перелік нежитлових
приміщень, які підлягають приватизації шляхом викупу, до якого включено й
нежитлове приміщення за адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1  площею 35,7 кв.м. На підставі цього рішення
ІНФОРМАЦІЯ_4  року видане свідоцтво про
право власності ОСОБА_3  на нежитлове
підвальне приміщення загальною площею 36,8 кв.м., яке знаходиться за адресою:
м. Луцьк, АДРЕСА_1 , в спільному користуванні приміщення № ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
площею 9,2 кв.м. 17.03.2006 року відділом обліку майна міської комунальної
власності укладений договір купівлі-продажу № НОМЕР_1  п/в, згідно якого підприємець ОСОБА_4  придбав нежитлове підвальне приміщення
загальною площею 36,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1 . В
подальшому вищезазначене підвальне приміщення підприємцем ОСОБА_4  продано ОСОБА_5  на підставі договору купівлі-продажу від
ІНФОРМАЦІЯ_4  року. Крім того, рішенням
виконкому ОСОБА_3  № НОМЕР_3  від ІНФОРМАЦІЯ_5  року дозволено ОСОБА_5  та ІНФОРМАЦІЯ_1  розробити проект реконструкції квартири та
орендованих підвальних приміщень під оздоровчий центр.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних
будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжні приміщення (підвали, сараї,
кладовки, горища) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Згідно рішення Конституційного суду України від
02.03.2004 року, допоміжні приміщення відповідно до п. 2 ст. 10 вищевказаного
закону стають об'єктами права спільної власності співвласників
багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно із приватизацією
громадянами квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на
квартиру. Позивачі ОСОБА_1  та
ОСОБА_2  є власниками квартир у будинку №
АДРЕСА_1  в м. Луцьку і таким чином вони
є співвласниками зазначеного підвального приміщення.

Отже, Луцькою міською радою при прийнятті рішення №
НОМЕР_1  від ІНФОРМАЦІЯ_5  року та при оформленні свідоцтва про право
власності на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 36,8 кв.м., яке
знаходиться за адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1 , порушені права та інтереси співвласників
вказаного багатоквартирного будинку, оскільки підвальне приміщення
приватизоване без їх волевиявлення та згоди, а також в зв'язку з тим, що у
підвалі вказаного будинку знаходяться комунікаційні вузли та системи водо-,
електро- та теплопостачання, доступ до яких після приватизації та продажу з
подальшою реконструкцією буде не можливим.

Таким чином, оскільки при продажу нежитлового
підвального приміщення загальною площею 36,8 кв.м., яке знаходиться за адресою:
м. Луцьк, АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу № НОМЕР_1  від 17.03.2006 року між відділом обліку майна
міської комунальної власності та підприємцем ОСОБА_4   та згідно договору купівлі-продажу від
ІНФОРМАЦІЯ_4  року між підприємцем
ОСОБА_4   та ОСОБА_5  допущені порушення ч. 1 ст. 358 ЦК України, а
саме їх укладання здійснено без згоди всіх співвласників багатоквартирного
будинку по АДРЕСА_1  в м. Луцьку, то
вищезазначені договори купівлі-продажу у відповідності із ч. 1 ст. 215 К
України повинні бути визнані недійсними.

В судовому засіданні прокурор та особа в інтересах якої
пред'явлено позов ОСОБА_1  позовні вимоги
підтримали повністю та просили їх
задовольнити, з підстав викладених у заяві.

Представники відповідачів в судовому засіданні
заперечили проти задоволення позову та зазначили, що рішення ОСОБА_3  і свідоцтво про право власності ОСОБА_3  є законними та видані в чіткій відповідності
до діючого законодавства, та вказане приміщення ніколи не перебувало у
спільному користуванні та не використовувалось як допоміжне (підвальне) жильцями
будинку № АДРЕСА_1  в м. Луцьку, а
використовувалось як службове приміщення ЖКП та ним же здавалось в оренду.
Просили  відмовити в задоволенні позову
за безпідставністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився
та подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, при
винесенні рішення покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,
дослідивши інші представлені по справі докази, суд прийшов до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням
ОСОБА_3  № НОМЕР_1  від ІНФОРМАЦІЯ_5  року (а.с.10) затверджено перелік нежитлових
приміщень, які підлягають приватизації шляхом викупу, до якого включено й
нежитлове приміщення за адресою: м. Луцьк, АДРЕСА_1  площею 35,7 кв.м. На підставі цього рішення
ІНФОРМАЦІЯ_4  року видане свідоцтво про
право власності (а.с. 11) згідно якого територіальній громаді м. Луцька в особі
ОСОБА_3  на праві комунальної власності
належало нежитлове підвальне приміщення загальною площею 36,8 кв.м. (площа
приміщення уточнена в ході інвентаризації об'єкта), яке знаходиться за адресою:
м. Луцьк, АДРЕСА_1 , в спільному користуванні приміщення № ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
площею 9,2 кв.м.

На підставі нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 17.03.2006 року вказане підвальне приміщення придбано
підприємцем ОСОБА_4  (а.с.12-13).

В подальшому вищезазначене підвальне приміщення
підприємцем ОСОБА_4  продано ОСОБА_5  на підставі договору купівлі-продажу від
ІНФОРМАЦІЯ_4  року (а.с.16-17) .

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні прокурор та позивачі не представили
суду доказів та не довели, що нежитлове підвальне приміщення загальною площею
36,8 кв.м. по АДРЕСА_1 належало та перебувало у спільному користуванні жильців
даного будинку і використовувалось ними як допоміжне.

Пояснення позивачів з цього приводу спростовуються
матеріалами інвентаризаційної справи на будинок № АДРЕСА_1  в м. Луцьку, з якої вбачається, що спірне
приміщення (А-3) зазначене як приміщення 10-1, розташоване в підвальному
поверсі будинку (інвентаризаційна справа № НОМЕР_2 ), перебуває на балансі
ІНФОРМАЦІЯ_1 . У  спільному користуванні
жильців перебуває інша частина будинку загальною площею 226,9 кв.м.

Вказані обставини підтверджуються також договором оренди
нежитлових приміщень комунальної власності № НОМЕР_3  від ІНФОРМАЦІЯ_6  року (а.с. 98), з якого вбачається, що
приміщення яке здається в оренду підприємцю ОСОБА_4 , загальною площею 35,7
кв.м. обладнане інженерними мережами електро- та теплопостачання, знаходиться
на балансі ІНФОРМАЦІЯ_1  та перебуває у
комунальній власності.

Зазначене ствердив в судовому засіданні і представник
ОСОБА_3 , який крім цього, пояснив, що вказане підвальне продане приміщення
мешканцями будинку ніколи не використовувалось.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування
в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст належить право комунальної
власності на рухоме і нерухоме майно. Право комунальної власності захищається
законом нарівні з правами інших суб'єктів.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних
будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних
витратах пов'язаних з утриманням будинку і при будинкової території відповідно
до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (підвали, сараї,
кладовки, горища) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Як встановлено у судовому засіданні, спірне підвальне
приміщення в якості підвалу для жильців будинку № АДРЕСА_1  в м. Луцьку не використовувалося та не
використовується (згідно матеріалів інвентаризаційної справи № НОМЕР_2 ),
навпаки в судовому засіданні доведено факт використання вказаного приміщення
для господарсько-промислових потреб (оренда, для влаштування оздоровчого
комплексу), а тому визнати належність спірного підвального приміщення площею
36,8 кв.м., як допоміжного приміщення багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 є неможливим.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного
житлового фонду» передбачена передача нежилих приміщень житлового фонду, які
використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування,
житло-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, у
комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад народних
депутатів. Нежилі приміщення в жилих будинках призначені для торговельних,
побутових та інших потреб непромислового характеру згідно ст.. 4 Житлового кодексу
України до житлового фонду не входять.

Враховуючи вище наведене, суд не вбачає порушень вимог
закону при відчуженні Луцькою міською радою майна комунальної власності
підприємцю ОСОБА_4 , оскільки згідно ст. 4 ЖК України, Закону України «Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» спірне майно
не відноситься до житлового фонду та є окремим індивідуально визначеним майном,
яке підлягає приватизації.

Крім того, з розпорядження відділу по приватизації
житлового фонду виконавчого комітету ОСОБА_3
від 17.01.21996 року № НОМЕР_4
«Про приватизацію квартир державного житлового фонду» (а.с. 85-86)
вбачається, що позивачами приватизовувалися тільки квартири, підвальні
приміщення не приватизовані.

З матеріалів справи та матеріалів інвентаризаційної
справи вбачається, що вказане підвальне приміщення передане у комунальну
власність ОСОБА_3  до виникнення у
позивачів права власності на квартири.

Поряд з цим позивачі не представили суду доказів про
використання мешканцями будинку нежитлового приміщення площею 36,8 кв.м. по
АДРЕСА_1  в м. Луцьку як допоміжне
приміщення, у зв'язку з чим, суд також не вбачає невідповідності укладених  договорів рішенню Конституційного Судку
України від 02.03.2004 року.

Таким чином, позивачі всупереч ст. 60 ЦПК України не
представили суду доказів та не довели наявність підстав для скасування рішенням
ОСОБА_3  № НОМЕР_1  від ІНФОРМАЦІЯ_5  року та свідоцтва про право власності
ОСОБА_3  на нежитлове підвальне
приміщення від ІНФОРМАЦІЯ_4  року. А
також визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 17.3.2006 року та від
ІНФОРМАЦІЯ_4  року вказаного приміщення.

А тому суд, дослідивши та оцінивши представлені докази в
їх сукупності, приходить до висновку, що в задоволенні заявленого позову слід
відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.3, 4, 10,
57-60, 63, 64, 66, 88, 209 ч.3, 216, 218 ЦПК України, ст.4 ЖК України, Законом
України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст.60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.3,15, 203, 215, 282, 355,
368, 369 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Прокурора м. Луцька в інтересах
ОСОБА_1  та ОСОБА_2  до ОСОБА_3 , відділу майна міської
комунальної власності Департаменту економіки, приватного підприємця ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог
- ІНФОРМАЦІЯ_1  № 3, про часткове
скасування рішення ОСОБА_3 , свідоцтва про право власності ОСОБА_3  та про визнання недійсним договорів
купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до
апеляційного суду Волинської області шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не буде подана в строк, встановлений статтею 294 ЦПК
України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя  Луцького міськрайонного суду                       В.П. Пушкарчук

Справа № 2-1724/08

Р І Ш Е
Н Н Я

І М Е Н
Е М     У К Р А Ї Н И

вступна
та резолютивна частини

11 грудня  2008 року Луцький міськрайонний суд
Волинської області

в
складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

при
секретарі
Шафранюк І.Ф.,

з
участю прокурора - Бурди Д.П., позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача -
Александрука І.П.,

представників відповідачів -
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за
позовом Прокурора м. Луцька в інтересах ОСОБА_1
та ОСОБА_2  до ОСОБА_3 , відділу
майна міської комунальної власності Департаменту економіки, приватного
підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1
№ 3, про часткове скасування рішення ОСОБА_3 , свідоцтва про право
власності ОСОБА_3  та про визнання недійсним
договорів купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення, -

в с т а н о в и в :

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.3, 4, 10,
57-60, 63, 64, 66, 88, 209 ч.3, 216, 218 ЦПК України, ст.4 ЖК України, Законом
України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про
приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст.60 Закону
України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.3,15, 203, 215, 282, 355,
368, 369 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Прокурора м. Луцька в інтересах
ОСОБА_1  та ОСОБА_2  до ОСОБА_3 , відділу майна міської
комунальної власності Департаменту економіки, приватного підприємця ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог
- ІНФОРМАЦІЯ_1  № 3, про часткове скасування
рішення ОСОБА_3 , свідоцтва про право власності ОСОБА_3  та про визнання недійсним договорів
купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем до
апеляційного суду Волинської області шляхом подання заяви про апеляційне
оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне
оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження,
але апеляційна скарга не буде подана в строк, встановлений статтею 294 ЦПК
України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає
законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя  Луцького міськрайонного суду                       В.П. Пушкарчук