Справа № 2-14/2008 року
Р І Ш Е Н Н Я

іменем  У к р а ї н и

31 січня 2008  року                      Шаргородський районний
суд Вінницької області

в складі головуючого                  судді Славінської Н.Л.

при секретарі
Петрук Н.М.

з участю адвоката позивача                  ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним,

в с т а н о в и в :

22.10.2007 року ОСОБА_3 звернулася до Шаргородського районного суду з
позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, зазначивши, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шостаківка Шаргородського
району Вінницької області помер її брат - ОСОБА_5, після тривалої хвороби. Він
був зареєстрований в с. Жолоби Томашпільського району, але останні роки
проживав з нею в с. Комаргород, оскільки був визнаний інвалідом І групи
загального захворювання і потребував стороннього догляду. З дружиною ОСОБА_4
він вже давно розірвав шлюб і здійснювати догляд за ним повинна була вона.

2.10.2006 року ОСОБА_5
зробив заповіт, яким заповідав їй все своє майно, де б воно не знаходилося і з
чого б воно не складалося і взагалі на все те, що буде належати йому на день
його смерті і на що він за законом матиме право.

АДРЕСА_1, йому на праві власності належав житловий будинок.

12.11.2006 року колишня дружина її брата - ОСОБА_4
приїхала його провідати і забрала його від неї в с. Шостаківку, хоча брат
просив відвезти його в с. Жолоби. Через дві неділі брат помер.

У встановлений законом шестимісячний строк вона подала в
Томашпільську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після
смерті брата, де їй повідомили, що згідно заповіту від 23.11.2006 року,
нотаріально посвідченого Носиківською сільською радою, ОСОБА_4 також звернулася
із заявою про прийняття спадщини. Тоді ж вона дізналася, що 14.11.2006 року між
відповідачкою і братом було укладено шлюб, зареєстрований 14.11.2006 року
відділом РАЦС Шаргородського РУЮ.

При таких обставинах у
неї виник сумнів щодо дійсності заповіту на користь відповідачки, тим більше,
що в останній час перед смертю брат перебував під впливом наркотичних засобів,
які систематично приймав, як знеболююче, згідно припису лікарів. Крім того,
підпис на заповіті від 23.11.2006 року не схожий на його підпис.

Просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4, нотаріально посвідчений Носиківською сільською радою 23.11.2006 року,
номер по реєстру - 73.

В  судовому
засіданні позивачка ОСОБА_3 та її адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та
уточнили, посилаючись на ті самі обставини. Позивачка ОСОБА_3 суду пояснила,
що  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шостаківка
Шаргородського району Вінницької області, тепер - це місто Шаргород, помер її
брат - ОСОБА_5, після тривалої хвороби. Помер він у відповідачки вдома, хоча
був зареєстрований в с. Жолоби Томашпільського району, а  останні роки проживав з нею в с. Комаргород,
оскільки був визнаний інвалідом І групи загального захворювання і потребував
стороннього догляду. З дружиною ОСОБА_4 він
давно розірвав шлюб і  саме вона здійснювати
догляд за братом. Колишня дружина його тільки інколи відвідувала. Брат зробив
заповіт 2.10.2006 року, яким заповідав їй все своє майно, де б воно не
знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі на все те, що буде належати
йому на день його смерті і на що він за законом матиме право. У його власності
був житловий будинок, що знаходиться АДРЕСА_1.
12.11.2006 року колишня дружина її брата - ОСОБА_4 приїхала його
провідати і забрала його від неї до себе в м. Шаргород, хоча брат просив відвезти
його в с. Жолоби, а через дві неділі брат помер.

У встановлений законом шестимісячний строк вона подала в
Томашпільську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після
смерті брата, де дізналася, що згідно заповіту від 23.11.2006 року, нотаріально
посвідченого Носиківською сільською радою, ОСОБА_4 також звернулася із заявою
про прийняття спадщини. Тоді ж вона дізналася, що 14.11.2006 року між
відповідачкою і братом було укладено шлюб, зареєстрований 14.11.2006 року
відділом РАЦС Шаргородського РУЮ.  При
таких обставинах у неї виник сумнів щодо дійсності заповіту на користь
відповідачки, тим більше, що в останній час перед смертю брат перебував під
впливом наркотичних засобів, які систематично приймав, як знеболююче, згідно
припису лікарів. Крім того, підпис на заповіті від 23.11.2006 року не схожий на
його підпис.

Просили визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 від 23.11.2006 року, нотаріально посвідчений секретарем Носиківської сільської
ради Шаргородського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за №73,
а також стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3документально підтверджені
витрати, понесені нею по оплаті судово-почеркознавської експертизи в сумі
750,72 грн., правової допомоги адвоката в сумі 700 грн., державного мита в сумі
8,50 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі
30 грн.

Відповідачка ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали, просили в його
задоволенні відмовити. При цьому відповідачка пояснила, що дійсно  померлий ОСОБА_5 з власної волі поїхав з нею
в м. Шаргород, коли вона приїздила в с. Комаргород Томашпільського району його
відвідати, з власної волі напередодні смерті з нею одружився, з власної волі
зробив заповіт на її ім'я 23.11.2006 року і власноручно його підписав у
присутності секретаря Носиківської сільської ради ОСОБА_8 та її сестри ОСОБА_6
Крім цього заповіту померлий чоловік робив на її ім'я ще до цього один заповіт
18.04.2006 року. Про те, що існує заповіт ОСОБА_5  від 2.10.2006 року на ім'я позивачки вона
довідалася від самої позивачки в один із приїздів до померлого чоловіка.
ОСОБА_5, коли їхав з нею у м. Шаргород і коли проживав у неї, то він
спілкувався за допомогою рухів, або ж писав свої запитання та відповіді на
запитання інших. Померлий ОСОБА_5 показував їй рухами, що бажає залишити
будинок їй та їх дітям і що позивачка примусила його зробити на неї заповіт.
Заповіт складався у її будинку в присутності секретаря Носиківської сільської
ради, ним посвідчувався, оскільки вона не мала коштів на те, щоб звернутися до
нотаріуса. ОСОБА_5 впізнав секретаря Носиківської сільської ради ОСОБА_8, а
останній упізнав чоловіка, оскільки їм колись приходилося спілкуватися по роботі.
Зробити заповіт на її ім'я - це була воля чоловіка, він це підтвердив і ОСОБА_8
ОСОБА_5 підписав заповіт самостійно, коли його прочитав, він підписував,
напівлежачи у ліжку, при цьому вона його припідняла і підперла його подушками.

Також представник відповідачки в обґрунтування заперечень щодо позову
пояснив, що ОСОБА_5 при складанні заповіту 23.11.2006 року діяв свідомо, а якщо
відповідачка і допомагала ОСОБА_5 вчинити підпис на заповіті, підтримуючи його
руку при підписуванні, то це не вплинуло на волевиявлення останнього, треба
було б лише посвідчити заповіт в присутності свідків, дані про яких внести в
посвідчувальний напис.

Вирішуючи спір суд встановив,
що  23.11.2006 року секретарем
Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_8,
який на підставі розпорядження сільського голови с. Носиківка за №4 від
12.01.2004 року є відповідальним за вчинення нотаріальних дій, посвідчено
заповіт від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 (а.с.24). Як вбачається із
заповіту: його складено о 10 годині 20 хвилин 23.11.2006 року у с. Носиківка
Шаргородського району Вінницької області та підписано заповідачем у двох
примірниках, що мають однакову юридичну силу, і що заповіт підписаний особисто
ОСОБА_5 у присутності секретаря Носиківської сільської ради ОСОБА_8, яким
ОСОБА_5 роз'яснено зміст статей 1241, 1254,1307 ЦК України, ОСОБА_5 особисто
прочитано вголос заповіт  і зміст
заповіту та умови відповідають його дійсним намірам (а.с.24). Один із
примірників заповіту знаходиться у справах Носиківської сільської ради
Шаргородського району Вінницької області і оглянутий в судовому засіданні, а
другий примірник був виданий
заповідачу.

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні Журналу
для реєстрації нотаріальних дій Носиківської сільської ради Шаргородського
району Вінницької області за 2004-2007 роки вказаний заповіт зареєстровано
23.11.2006 року у даному Журналі під номером 73, з підписом заповідача, як
стверджують відповідачка та секретар Носиківської сільської ради ОСОБА_8 в
судовому засіданні, в графі - «Розписка про одержання оформленого документу»
(а.с.90-91).

Проте, судом встановлено, що заповіт від імені ОСОБА_5 складався 23.11.2006
року не  у с. Носиківка, а у м. Шаргород,
по місцю проживання відповідачки і місцю тимчасового проживання ОСОБА_5,
АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_5 був зареєстрований у с. Жолоби Томашпільського
району Вінницької області, приблизно о 12-13 годині, а запис у заповіті щодо
того, що заповіт ОСОБА_5 особисто прочитано вголос  і зміст заповіту та умови відповідають його
дійсним намірам, зроблено не особисто ОСОБА_5, а секретарем Носиківської
сільської ради ОСОБА_8, який посвідчував заповіт, що підтверджено ним в
судовому засіданні.

Також, як
встановлено судом, заповідачем ОСОБА_5 заповіт 23.11.2006 року не підписувався
і не ставився підпис в графі «Розписка про одержання оформленого документу» в
Журналі для реєстрації нотаріальних дій Носиківської сільської ради
Шаргородського району Вінницької області за 2004-2007 роки за №73.

Даний факт в судовому засіданні  підтверджено поясненнями позивачки ОСОБА_3,
яка пояснила, що такий підпис від імені її брата ОСОБА_5, який міститься в
заповіті від 23.11.2006 року, не притаманний її брату,  та поясненнями свідка ОСОБА_7, яка суду
пояснила, що є секретарем виконкому Жолобянської сільської ради Томашпільського
району Вінницької області, де проживав і
був зареєстрований померлий ОСОБА_5, який  замість підпису завжди писав своє прізвище і
в ньому замість української букви «и» писав російську букву «ы», а також
відповідачка приїздила в сільську раду, коли збирала довідки після смерті
ОСОБА_5 і тоді ж повідомила, що одружилася з ОСОБА_5 і останній зробив на її
користь заповіт, при підписанні якого ОСОБА_4 трішки підтримувала руку ОСОБА_5

Також даний факт підтверджується висновком
судово-почеркознавської експертизи від 15.01.2008 року за №2699 та   додатком до нього (а.с.77-79), з якого
вбачається, що  підписи від імені
ОСОБА_5  в другому примірнику заповіту
від 23.11.2006 року, що розташований в рядку «Підпис», в журналі для реєстрації
нотаріальних дій Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької
області за 2004-2005 роки, що розташований в графі «Розписка про одержання
оформленого документу» в запису під №73, та підпис від імені ОСОБА_5,
електрографічне зображення якого міститься в електрофотокопії першого
примірника вказаного заповіту, що розташований в рядку «Підпис», виконані не
ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням його справжнім підписам, і на виконавця
даного підпису переважний вплив чинили штучні збиваючі чинники.

Також судом встановлено, що волевиявлення заповідача в   заповіті від 23.11.2006 року,
складеного  від імені ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 і посвідченого секретарем Носиківської сільської ради ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій Носиківської сільської   ради під №73, не було вільним і не
відповідало його волі, оскільки заповіт підписаний не заповідачем, що
стверджується висновком судово-почеркознавської експертизи.

Даному факту відповідають
цивільні правовідносини щодо спадкування за заповітом, які регулюються
цивільним законодавством України   та
спеціальним  законодавством в галузі
нотаріату, зокрема: ст.ст.  1233, 1234,
1236, 1247, 1251, ч.2 ст.1257 ЦК України, ст.ст. 1, 37 ч.2, 39, 41, 56 Закону
України «Про нотаріат», п.п. 8, 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних
дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад
народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України
від 25 серпня 1994 року №22/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26
жовтня 1994 року №256/466.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт, згідно ст.1234 ЦК
України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1236 ЦК України заповідач має право
охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складання
заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть належати йому в
майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її
частини.

Ст.1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у
письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути
особисто підписаний заповідачем.  Заповіт
має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Відповідно до
ст.1251 ЦК України та ст.1 ЗУ «Про нотаріат», якщо у населеному пункті
немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою
на це посадовою службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

На підставі ч.2 ст. 1257
ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено,  що волевиявлення заповідача
не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.2 ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» у населених пунктах,
де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних,
міських рад, окрім дій, передбачених частиною першою цієї статті, вчиняють
також такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти; посвідчують доручення;
засвідчують вірність копій документів і виписок з них; засвідчують справжність
підпису на документах.

Відповідно ч.2 ст.41 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальні дії
вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному
нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи
приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради. В окремих
випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також
коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть
бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Ст.56 ЗУ «Про нотаріат» передбачено,
що нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують
заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог чинного
законодавства України і особисто подані ними нотаріусу чи іншій посадовій
особі, яка вчиняє нотаріальні дії. Посвідчення заповіту через представника, а
також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається.

Відповідно до п.8 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних,
міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 26 жовтня 1994 року №256/466
встановлено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого
комітету сільської, селищної, міської ради. В окремих випадках, коли громадянин
не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості
посвідчуваної угоди, нотаріальні дії
можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія
вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі
на документі і в реєстри нотаріальних дій записується місце вчинення
нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини цього.

П.33 вказаної вище Інструкції передбачено, що заповіт має
бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення
заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто
заповідачем. Громадянин, на користь якого заповідається майно, не вправі
підписувати його за заповідача.

Таким чином в судовому засіданні
встановлено, що права позивачки ОСОБА_3щодо спадкування порушені відповідачем  і підлягають судовому захисту, а позов -
задоволенню.

Суд не приймає до уваги твердження
відповідачки ОСОБА_4, її представника в судовому засіданні ОСОБА_2 та
допитаного в якості свідка секретаря Носиківської сільської ради ОСОБА_8 про те,
що два примірники заповіту від 23.11.2006 року від імені ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 особисто підписані заповідачем, а також, що особисто заповідачем
зроблено    підпис в журналі для реєстрації нотаріальних
дій Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за
2004-2005 роки, що розташований в графі «Розписка про одержання оформленого
документу», оскільки дане твердження спростоване в судовому засіданні висновком
судово-почеркознавської експертизи від
15.01.2008 року за №2699 та   додатком
до нього (а.с.77-79) та спростовується показами в судовому засіданні свідка
ОСОБА_7 і поясненням самого представника відповідачки ОСОБА_2 при виступі в
судових дебатах про те, що якщо відповідачка ОСОБА_4 і допомагала ОСОБА_5
вчинити підпис на заповіті, підтримуючи його руку при підписуванні, то це не
вплинуло на волевиявлення останнього, який, таким чином, визнав той факт, що
підпис у заповіті від 23.11.2006 року вчинено не самим заповідачем.

Також суд не приймає до уваги
покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, оскільки зазначені особи, виходячи з їх показів в судовому засіданні,
не були присутні при вчиненні заповідачем підпису на заповіті 23.11.2006 року,
відомості про них не занесені у текст заповіту і вони не ставили свої підписи у
заповіті, тому їх покази не можуть свідчити про те, що волевиявлення заповідача
було вільним і   відповідало його
волі.

Крім того, суд залишає поза увагою
покази свідка ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_5 особисто ставив підпис у заповіті від
23.11.2006 року, про що їй достовірно відомо, так як вона в той час знаходилася
в будинку ОСОБА_4, позаду секретаря Носиківської сільської ради ОСОБА_8 і
бачила   підписання заповіту ОСОБА_5,
оскільки ОСОБА_6 є рідною сестрою відповідачки і заінтересованою особою в
результатах розгляду справи на користь свої сестри - ОСОБА_4, і, крім того, в
посвідчувальному написі у заповіті не зазначено, що він  складався у присутності свідків, зокрема,
ОСОБА_6, не внесені її дані, як свідка, до тексту заповіту, як того вимагає
ст.1253 ЦК України.

Оскільки судом встановлено, що волевиявлення заповідача
в   заповіті від 23.11.2006 року,
складеного  від імені ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 і посвідченого секретарем Носиківської сільської ради ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій Носиківської сільської   ради під №73, не було вільним і не
відповідало його волі, оскільки заповіт підписаний не заповідачем, то позов
ОСОБА_3підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України і на підставі ст.ст.
1233, 1234, 1236, 1247, 1251, ч.2 ст.1257 ЦК України, ст.ст. 1, 37 ч.2, 39, 41,
56 Закону України «Про нотаріат», п.п. 8, 33 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних,
міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 26 жовтня 1994 року №256/466,
суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним - задоволити.

Визнати заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, нотаріально
посвідчений уповноваженою посадовою особою - секретарем  Носиківської сільської ради  Шаргородського району Вінницької області 23
листопада 2006 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій Носиківської
сільської ради за 2004-2007 роки за №73 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті
державного мита в сумі 8,50 грн., витрати по сплаті інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., витрати на  правову допомогу адвоката в сумі 700 грн.,
витрати по оплаті
судово-почеркознавської експертизи в сумі   750,72 грн., а всього - 1489 (одну тисячу
чотириста вісімдесят дев'ять ) гривень 22 коп.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до
апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ: