Справа
№ 22ц - 65/08                                     Головуючий
у 1 інстанції - Лапін О.Ф.
Доповідач - Свистун О.В.
СУД  ВОЛИНСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

2008
року січня 30
місто Луцьк

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого  - судді Шевчук Л.Я.

суддів Подолюка В.А., Свистун О.В.

при секретарі Масляній С.В.

з участю  позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним   за апеляційними скаргами позивача
ОСОБА_1  на рішення Ковельського
міськрайонного суду від 24 вересня 2007 року та додаткове рішення Ковельського
міськрайонного суду від 22 листопада 2007 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційних скаргах позивач ОСОБА_1 вказує на незаконність рішення із-за
неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм
процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить
рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог
повністю.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня 2007 року в позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду від 22 листопада 2007
року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 125 грн. 94 коп. судового збору та 22
грн.50 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до
уваги пояснення свідків, зокрема: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ухвалив
рішення з порушенням норм процесуального права.

Вважає, що надала достатньо доказів про визнання заповіту, складеного
ОСОБА_9 на користь сина ОСОБА_3  9
вересня 1996 року недійсним, оскільки перед смертю,  ОСОБА_9 мала намір скласти новий заповіт на
квартиру, яка належала їй на праві приватної власності, щоб спадкоємці отримали
спадкове майно в рівних частках. Зазначає, що суд неповно з'ясував обставини
справи, згідно яких спадкове майно повинно поділитись на двох спадкоємців
порівну, оскільки заповіт у 1996 році тільки мнима угода.

Висновки суду щодо дачі взагалі не грунтуються на вимогах закону.

Вважає, що оскільки рішення суду незаконне, отже і додаткове рішення щодо судових
витрат - не законне.

Заперечуючи апеляційні скарги, відповідач ОСОБА_3 вказує, що суд першої
інстанції повно дослідив зібрані докази, встановив всі обставини справи та
ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 не надала доказів,
що спадкодавець ОСОБА_9 у 1996 році склала заповіт на належну їй квартиру
тільки про людське око, без наміру створити юридичні наслідки. А тому підстав
для визнання заповіту недійсним немає.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3, їх
представників ОСОБА_2, ОСОБА_4, перевіривши законність і обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційні скарги позивача підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 1996 року ОСОБА_9
заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 своєму сину - ОСОБА_3. Заповіт
посвідчений державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори.

Судом першої інстанції встановлено, що даний заповіт ОСОБА_9 вчиняла при
повній свідомості, без будь-якого тиску, про що ствердили в судовому засіданні
як позивач, так і відповідач.

Отже, заповіт, складений ОСОБА_9 відповідав всім вимогам закону, який діяв
на момент його складання.

Відповідно до ст.58 ЦК України (в ред.1963 року) - недійсною є угода,
укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима
угода).

Позивач стверджує, що заповіт ОСОБА_9 склала про людське око, оскільки в
цей час у подружжя ОСОБА_1 йшов спір про житло, зокрема квартиру АДРЕСА_1.

Однак, ці твердження позивача ОСОБА_1 спростовані під час розгляду справи.
А саме, судом встановлено, що заповіт складено у вересні 1996 року, а заповідач
померла в жовтні 2003 року. Тобто, у ОСОБА_9 було достатньо часу для зміни, або
скасування складеного раніше заповіту, однак остання не вчинила будь-яких дій
для зміни свого волевиявлення.

Крім того, складення заповіту не породжує юридичних наслідків на момент
його складення, а тільки після смерті заповідача настають такі наслідки.

Доводи позивача, що знаходячись в лікарні ОСОБА_9 мала намір змінити
заповіт ніякими доказами не підтверджені. Пояснення свідків, на які
покликається позивач, спростовані в суді першої інстанції та дано їм вірну
юридичну оцінку в сукупності з усіма зібраними доказами.

Судом встановлено, що після відкриття спадщини, відповідач ОСОБА_3 прийняв
її та розпоряджається нею по даний час на свій розсуд. Даний факт не заперечила
і позивач по справі.

Отже, судом повно з'ясовано обставини справи та досліджено надані сторонами
докази.

Доводи позивача, що судом порушено норми процесуального права під час
допиту свідків не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами
справи (а.с.24-34) і протоколом судового засідання, на який не подано
зауважень.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення
ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, відповідно до ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може
ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ст.88 ЦПК України судом першої інстанції вирішено питання про
судові витрати.

Отже, підстав для скасування додаткового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.307. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 24 вересня 2007 року та
додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду від 22 листопада 2007 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий
/-/ Шевчук Л.Я.

Судді
/-/ /-/        Свистун О.В., Подолюк В.А.

Згідно
з оригіналом:

Суддя
апеляційного суду
О.В.Свистун

Друк.бсф.