Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22ц-1257/2008р.               Головуючий у першій
інстанції Завгородня Л.М.
Категорія  52                         Доповідач у
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

13 листопада
2008 року колегія суддів судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду міста  Севастополя в
складі:

головуючого   -
Куцеконя І.П.

суддів        - Володіної Л.В., Сундукова В.М.

при секретарі -
Шевченко О.В.

за участю     - позивача ОСОБА_1

- представника позивача  ОСОБА_2

- представника відповідача -
Балашової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в                    м. Севастополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Гагарінського районного суду м. Севастополя від            02 липня 2008 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ „Морсервис”
про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О
В И Л А:

У січні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ТОВ „Морсервис” і просив  поновити його
на роботі на посаді машиніста КНС - сантехника 5 розряду ЕМО та
зобов'язати  відповідача виплатити
заробітну плату за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що його незаконно
звільнили по ч.1 ст.40 КЗпП України без попередньої згоди профспілкового
комітету.

Рішенням Гагарінського районного суду міста Севастополя
від  02 липня 2008 року  у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про
скасування рішення суду, як ухваленого з порушенням норм матеріального права,
ухвалення нового рішення по суті його позовних вимог, посилаючись на те, що суд
не врахував, що попередньої згоди на його звільнення профспілковий комітет не
давав, був порушений порядок звільнення.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, які
підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, яка згодна з
рішенням суду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що остання підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що при звільненні
позивача порушень вимог трудового законодавства та колективного договору
допущено не було.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України
розірвання трудового договору з підстав п.1 ст.40 КЗпП України, може бути
проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового
представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ч.3 ст.252 КЗпП України звільнення членів
виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації ( у тому
числі структурних підрозділів),  його
керівників профспілкового представника (там, де не обирається  виборний орган професійної спілки), крім
випадків додержання загального порядку, допускається  за наявності попередньої згоди виборного
органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної
спілки (об'єднання професійних спілок).

У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ „Про
практику розгляду судами трудових спорів” № 9 від 06.11.1992 року, у тих
випадках, коли, крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з
ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним
законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, ...
працівників обраних до складу профспілкових органів...), необхідна також згода
відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст.43-1 КЗпП
України допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства,
установи, організації (крім ліквідації). Якщо за положеннями чинного
законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою,
суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2003 року       ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ
„Морсервис” на посаду машиніста КНС - сантехника 5 розряду ЕМО (а.с.4). Згідно
протоколу № 1 профспілкового засновницького збору                    ТОВ „Морсервис” від
25.04.2003 року  ОСОБА_1 обраний головою
профспілкового комітету (а.с.5-8). Згідно виписки з протоколу об'єднаного
профспілкового комітету ВАТ „Югрефтрансфлот” № 27 від 30.05.2003 року з
25.04.2003 року профспілкова організація ТОВ „Морсерсис” постановлена на
профспілковий облік та обслуговування в первинної профспілкової організації ВАТ
„Югрефтрансфлот” (а.с.19).

Наказом № 30 від 26.07.2007 року  посада на якої працював позивач скорочена з
27.10.2007 року (а.с.48). 27.07.2007 року ОСОБА_1 був сповіщений про звільнення
(а.с.49). 12.12.2007 року позивач звільнений по п.1 ст.40 КЗпП України.

Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що
Профспілковий комітет ВАТ „Югрефтрансфлот” своєчасно не дав відповіді на
подання адміністрації ТОВ „Морсервис” від 27.07.2007 року про  звільнення голови профспілкового комітету
підприємства             ОСОБА_1 в
зв'язку із скороченням штатів (п.1 ст.40 КЗпП України) (а.с.50), а тому згідно
ч.5 ст.43 КЗпП України  вважається, що
профспілковий комітет дав згоду на звільнення працівника.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що до звільнення
позивача профспілковий комітет ВАТ „Югрефтрансфлот” питання про звільнення
ОСОБА_1 не узгоджував (а.с.20). Безпосередньо до профспілкової організації ТОВ
„Морсервис” з поданням про згоду на звільнення ОСОБА_1 відповідач не звертався.

Таким чином, розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з
ініціативи власника було проведено  без
попередньої згоди  виборного
профспілкового органу, членом якого він був, а також без згоди вищого виборного
органу цієї професійної спілки.

Доводи представника відповідача про некоректність
звернення з поданням про згоду на звільнення позивача до профспілкової
організації ТОВ „Морсервис” не засновані на законі. Діяльність профспілкової
організації ТОВ „Морсервис” у встановленому законом порядку припинена не була.

У відповідності до вимог ч.8 ст.43 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш, як
через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової
організації (профспілкового представника).

Вважаючи, що згода
профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 адміністрацією була
отримана, суд не врахував, що позивач був звільнений у грудні 2007 року (а.с.4)
з порушенням вимог ч.8 ст.43 КЗпП України.

07.02.2008 року, після звільнення позивача, адміністрація
звернулася до профспілкового комітету ВАТ „Югрефтрансфлот” з поданням про згоду
на звільнення ОСОБА_1 (а.с.51). 11.02.2008 року профспілковий комітет відмовив
у дачі такої згоди, посилаючись на те, що звільнення проведено без попередньої
згоди (а.с.52). Колегія суддів не може погодитися з висновком суду про
немотивовану відмову.

Крім того, ухвалюючи рішення судом не був з'ясований
порядок вивільнення ОСОБА_1, пропонування адміністрацією йому іншої роботи,
наявності вакантних посад за весь час вивільнення працівника (ст.ст.42,49-2
КЗпП України). Певних доказів відповідачем за даних обставин суду не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до
висновку, що звільнення ОСОБА_1 з ініціативи власника проведено з порушенням
порядку звільнення з ініціативи власника, а тому рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення
про поновлення на роботів орган, який розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, але не більш як за один рік.

Згідно довідки ТОВ „Морсервис” № 46 від 07.11.2008 року
середньо місячна заробітна плата ОСОБА_1 складала 466,50 грн. (428,04+504,95 =
932,99:2= 466,50).

Час вимушеного прогулу з 12.12.2007 року по 13.11.2008
року склав 11 місяців, а тому з відповідача на користь позивача підлягає
стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 5 131,50 грн.
(466,50*11= 5 131,50).

У відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, з
відповідача на користь держави підлягають стягненню державне мито в розмірі
51,31 грн. та витрати  пов'язані з
інформаційно -технічним забезпеченням розгляду справи у розмірі 30 грн.

Керуючись ст.ст. 43,232,235,252 КЗпП України, ст.ст.
303,304,307, п.4 ч.1 ст.309,313,314,316,317,367 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Гагарінського
районного суду м. Севастополя від
02 липня 2008 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ТОВ „Морсервис”  про поновлення на роботі і стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в ТОВ „Морсервис”  у посаді машиниста КНС - сантехника 5 розряду ЄМО.

Стягнути з ТОВ
„Морсервис” на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у
розмірі 5 131,50 грн. без  утримання
податків й інших обов'язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення суду  в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі
та  стягнення з ТОВ „Морсервис” на користь ОСОБА_1
заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 466,50 грн.

Стягнути з ТОВ
„Морсервис” на користь держави державне мито  в розмірі 51,31 грн. та витрати пов'язані з
інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи в сумі 30 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України у двох
місячний строк.

Головуючий:
/підпис/             І.П. Куцеконь

Судді:
/підписи/            Л.В. Володіна

В.М.
Сундуков

Копія вірна

суддя Апеляційного суду

міста Севастополя                      Л.В. Володіна