2008 року                                                                 м. Київ
Суддя Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2007 року
та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2008 року в справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування і визнання права власності
на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Фрунзенського
виконавчого комітету м. Харкова про визнання недійсною розписки, визнання квартири
спільної сумісної власності, визнання частково недійсним свідоцтва про право
власності та визнання права власності на 1/2 частку квартири,
ОСОБА_1, звернувшись до суду з
указаним позовом, зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син ОСОБА_5, після
смерті якого відкрилась спадщина у вигляді АДРЕСА_1 та 1/2 частки будинку
АДРЕСА_2 Спадкоємцями першої черги є він та діти сина - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В
нотаріальну контору звернулась також ОСОБА_4 з заявою про те, що вона має право
на частку спірної квартири, але вона розірвала шлюб з ОСОБА_5 у 1987 році і
отримала половину вартості квартири. В 1989 році онуки разом з матір'ю переїхали проживати до Луганської області.            1 березня 1995 року його сину була
встановлена 1 група інвалідності по зору, він був хворий цукровим діабетом і
потребував стороннього догляду, але з боку дітей він не одержував уваги та турботи,
вони ніколи не приїздили та не спілкувалися з ним. Тому він, позивач, вимушений
був сам надавати сину необхідну допомогу.
Посилаючись на те, що померлий
ОСОБА_2, будучи в безпорадному стані, не отримував з боку синів моральної та
матеріальної допомоги, ОСОБА_1 просив усунути їх від права на спадкування та
визнати за ним право власності в порядку спадкування на спірні квартиру і 1/2
ОСОБА_4 звернулась до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Фрунзенського виконавчого комітету м. Харкова про визнання
недійсною розписки, визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності, визнання
частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на
1/2 частку квартири. В обґрунтування позову зазначала, що в 1973 році вона
зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, від шлюбу мають двох синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 В 1985 році
вони разом з чоловіком повністю сплатили пайові внески за спірну квартиру і стали
її співвласниками. В 1987 році їх шлюб було розірвано. В 1989 році чоловік сплатив
їй 1/2 частку паю за квартиру та за меблі, які залишились в квартирі. Цими діями
її ввели в оману і вона побоюючись насилля зі сторони чоловіка написала розписку
про отримання коштів. Тому, просила визнати розписку недійсною та визнати за нею
право власності на 1/2 частку спірної квартири.
В ході розгляду справи ОСОБА_4 уточнила
позовні вимоги і просила також визнати спірну квартиру об'єктом спільної сумісної власності, визнати
свідоцтво про право власності на квартиру частково недійсним та визнати за нею
право власності на 1/2 частку спірної квартири.
Рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від
14 листопада 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного
суду Харківської області від 22 січня 2008 року, позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку спірної квартири та
на 1/6 частку спірного будинку в порядку спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5 В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У обґрунтування
касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам
справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального
права та ставить питання про скасування судових рішень й передачу справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного
провадження у даній справі слід відмовити з таких підстав.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України  суд касаційної інстанції не  може
встановлювати або (та) вважати доведеними  обставини,
що  не  були
встановлені  в  рішенні
судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті   ними,
вирішувати   питання   про
достовірність  або недостовірність
того чи іншого доказу та  про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги і зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку про те, що судом допущено
неправильне застосування норм матеріального права чи порушено норми
процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та
зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п.  5
ч. 3  ст. 328   ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки
матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного
провадження у справі.

Керуючись ст. 328
ЦПК України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування і визнання права власності
на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Фрунзенського
виконавчого комітету м. Харкова про визнання недійсною розписки, визнання квартири
об'єктом спільної сумісної власності, визнання частково недійсним свідоцтва про
право власності та визнання права власності на 1/2 частку квартири за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 14 листопада 2007 року та ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 22 січня 2008 року відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до
касаційної скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду
України                                                          М.В. Патрюк