Справа  № 2 - 2692/07
№ 2-176/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

12  серпня
2008  року Кіровський районний суд м.
Кіровограда в складі:

головуючого судді                  Шилової Л.М.

при
секретарях
Масаловій О.І., Ільченко І.В.

за
участю адвоката                 ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом       ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6  за участю третьої особи  Відділу
громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського ВМ
Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області про усунення
перешкод у користуванні власністю, зустрічним позовом  ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6  до ОСОБА_1 про визнання права власності
на частину спірного будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
позовом, яким просить зобов'язати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6  усунути перешкоди в користуванні, належною їй
на праві приватної власності, квартирою АДРЕСА_1 шляхом їх виселення та просить
Відділ  громадянства, міграції та
реєстрації фізичних осіб Кіровського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в
Кіровоградській області  зняти цих
відповідачів  з реєстраційного обліку. На
обґрунтування вимог вказала, що вона на праві приватної власності має  вказану квартиру, а відповідачі ОСОБА_2 та її
чоловік ОСОБА_3 були їй хорошими приятелями
на протязі тривалого часу. У
грудні 2004 році за
пропозицією  ОСОБА_2  остання із членами своєї  сім'ї перебрались у її, позивачки,  квартиру,
оскільки  вона людина
похилого  віку та інвалід Великої
Вітчизняної війни, одинока і потребую сторонньої допомоги, а ОСОБА_2  пообіцяла
надавати їй    допомогу по
догляду. За пропозицією відповідачки ОСОБА_2 у її, позивачки, квартирі до
переїзду відповідачів був проведений ремонт, на який   вона
передала їй  100 доларів США та
300 грн. на придбання будматеріалів, при тому
що  ремонтні  роботи
мали бути  проведені їхніми  силами, через що вони  не будуть
сплачувати орендну плату за приміщення. Після переселення відповідачів,
стосунки із ними були добрими, але в середині 2005 року почалися прояви
негативного відношення до неї,
ігнорування  її, як власника,  в послідуючім ті стали  вимагати від неї  укладення
договору  дарування, або заповіту
житла, на що вона, поступившись,  склала
заповіт. Проте,  після цього її життя
вкрай погіршилось, погрози стали носити реальний характер, були випадки
намагання побити її та виказувались
погрози  укоротити  їй віку. Враховуючи свій стан, звернулась до
відповідачів з проханням виселитись із її квартири,  проте вони
добровільно цього не бажають зробити, в зв'язку із чим звернулась з
даним позовом до суду.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6 позов не визнали
та 07.08.2007 року  подали зустрічний
позов  до ОСОБА_1 за участю Відділу
громадянства, міграції, реєстрації
фізичних осіб Кіровського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в
Кіровоградській області  про визнання
права власності на частину спірного будинку. На обґрунтування вимог вказали, що
в кінці грудня 2004 року за пропозицією
ОСОБА_1, вони всією родиною переїхали проживати у квартиру ОСОБА_1  на правах членів її родини з відповідною   реєстрацією у цій квартирі та на умовах  довічного утримання позивачки   з послідуючою перереєстрацією на них  спірного будинку. За таких обставин, належний
їм будинок №

- 2-

21 по провулку Саксаганського у м.
Кіровограді  вони продали,  а за кошти від продажу за  погодженням із ОСОБА_1 зробили у її
квартирі  поточний та капітальний
ремонти, так як останній знаходивсь у занепаді
і дбати про нього ОСОБА_1, маючи
незадовільний стан здоров'я, була не в змозі.   Зокрема вказують, що за період з кінця
грудня 2004 року по  початок  2005 року ними  були проведені ремонтні роботи:  повний ремонт
ванної кімнати силами
найманої  бригади - наклеїли
кахельну плитку, обшили стелю “вагонкою”, встановили нову ванну, унітаз, купили
та облаштували в ній нове освітлення, зробили у квартирі нову електропроводку,
переклеїли шпалери, купили нові меблі та побутову техніку, змінили на
пластикові, прогнилі  за  багато років та не придатні до використання,
труби водоводу, відремонтували газову колонку, постановили нову сантехніку,
замінили газову плиту, відремонтували каналізацію, поставили нові двері з
коробкою та замками на кухні і в  ванній
кімнаті, розкопали город, розібрали старі будівлі, поставили літній душ, поставили
євротин, зробили садочок, посадили молоді дерева, кущі, квіти, поставили зварну
арку, нову вхідну калитку і калитку до двору, поставили сітку “рабиця” (25
метрів) навколо городу, пофарбували всі вікна зовні, зробили відмостки навкруги
дому, зробили відливи, закупили будівельні матеріали на виконання нових робіт,
витративши на це свої власні кошти на загальну суму  11996,60 грн.. Проте, на теперішній час  вартість проведених ремонтно-оздоблювальних
робіт, реконструкції складають  значно
більшу суму.   Внаслідок проведення
ремонтів, реконструкцій істотно збільшилась вартість цього будинку, а відтак за
ними має бути визнано право власності  на
частину будинку пропорційно збільшенню вартості виконаних робіт, при тому що
фактично лише вони утримують  цю
власність, користуються нею та володіють  з додержанням встановленого порядку і   іншого
житла у них  немає. ( а.с 33-38
зустрічна позовна заява).

21 листопада 2007 року позивачка ОСОБА_1 подала уточнення до позовної
заяви, згідно якої указала наступне.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, продавши
належний їм будинок, переїхали
жити  до неї на правах не членів
родини, оскільки між ним не має родинних стосунків, а на правах тимчасових
жильців, при цьому вона дозволила переїхати тільки їм двом, а не всій їхній
сім'ї,  при цьому письмової згоди на   реєстрацію
Устіловським не давала,    дітей
та  внуків ОСОБА_2, користуючись тим, що
вона голова квартального комітету, прописала
без її, позивачки,  відома та  згоди. Відповідачі своїми систематичними
порушеннями правил співжиття, постійними образами  роблять неможливими для неї  проживання з ними   в одній квартирі.   На прохання
залишити  її у спокої,
відповідачі  не реагували і
продовжують  користуватися її житловим
приміщенням без  її згоди. Таке
користування суттєво погіршує  її,
позивачки,  житлові умови, оскільки
вона  змушена проживати в одній кімнаті
площею 8,52 кв.м., при нормі жилої площі на одну особу-13,65 кв.м., в
кімнаті  немає  телевізійного кабелю, що унеможливлює
перегляд улюблених телепередач, відсутній телефон. Також це створює перешкоди в
користуванні всією квартирою, підсобним приміщенням та створює інші етичні
незручності, чим порушуються  її  право
власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись
належним майном,   право власності є
непорушним, при тому. що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права
чи обмежений у його здійсненні.

В кінці 2006 року, дізнавшись, що в її
квартирі прописана вся сім'я Устіловських без  її
згоди, вона запропонувала їм залишити
квартиру,  проте відповідачі її
прохання проігнорували. Через
постійні  погрози здати  у “псіхушку” та безпідставні в зв'язку
із  цим виклики  лікарів швидкої медичної допомоги    в квітні 2007 року відмінила свій заповіт.
( а.с.95-99 уточнення до позовної заяви).

11 лютого 2008 року відповідачі  ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6 не визнавши позовні
вимоги   позивачки ОСОБА_1,  подали зміни та уточнення до своєї  зустрічної позовної  заяви, згідно яких   вимогу
про визнання права власності на частину спірного будинку змінили та
просили стягнути з  ОСОБА_1 на свою
користь 39700 грн. грошової компенсації у зв'язку із безпідставним збагаченням.
На обґрунтування вимог вказали на те, що
витрачені ними особисті кошти
на  ремонт та будівельні
матеріали  по відновленню та ремонту
квартири ОСОБА_1 , мають бути відшкодовані та стягнуті з відповідачки у зв'язку
з безпідставним збагаченням відповідно до ст.1212 ЦК України. Просили прийняти
до уваги, що ремонтні роботи проведені їхніми
зусиллями за  їх особисті
кошти  та проводились за проханням і
пропозицією ОСОБА_1, яка потребувала допомоги. ОСОБА_1   у вересні 2003 року склала на їх  користь заповіт  та обіцяла при їх  вселенні, що
належна їй нерухомість буде все рівно належати  їм. Проте, в послідуючім,  після проведеного ремонту та їх вселення у
її  квартиру скасувала  заповіт,
недобросовісним шляхом використала
їх,  збагатившись   за їх рахунок. При визначенні розміру
вартості  проведених ними  ремонтно-оздоблювальних робіт (невід'ємних

- 3-

поліпшень) в квартирі  ОСОБА_1
посилаються на  висновок експертного
будівельно-технічного дослідження ОНДІ судових експертиз Кіровоградського
відділення Попова В.В. № 202/21  від 07
лютого 2007 року, згідно якого в цінах 2008 року вартість по відновленню та
ремонту оздоблювальних покриттів, інженерного забезпечення, зовнішнього
благоустрою у квартирі АДРЕСА_1 складає - 24 204,00 грн., а при виконанні робіт
спеціалізованою будівельною організацією з урахуванням ринкових відносин на
даний час складає  39 701,00 грн. ( а.с
124-127 зміни до зустрічної позовної заяви).

01 липня 2008 року позивачка ОСОБА_1 подала уточнення до позовної заяви,
згідно якої просила виселити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6 із належної їй квартири
АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6  На обґрунтування вимог вказала на наступне.  Наприкінці 2004 року між нею  та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено в усній
формі договір найму належно їй  житлового
приміщення квартири АДРЕСА_1.  На  підтвердження укладення між нами договору
найму вони самі прописались у цьому будинку. Проте, укладаючи даний  договір, дозволила переїхати у свою
квартиру  тільки їм двом, а не всій їхній
сім'ї, а своїх дітей і внуків  ОСОБА_2,
користуючись тим, що вона голова квартального комітету, прописала у її  квартирі та
вселила в квартиру  без її  відома та
згоди.

Будучи людиною  похилого віку, їй
потрібен спокій,  а проживання декількох
сторонніх осіб утворює для неї
психологічний дискомфорт. Вона змушена проживати в одній кімнаті площею
8,52 кв.м., при нормі  жилої площі на
одну особу  13,65 кв.м., в якій нема
телевізійного кабелю, що унеможливлює перегляд телепередач, відсутній телефон.
Також це створює перешкоди в користуванні всією квартирою, підсобними
приміщеннями та створює інші  етичні
незручності, порушує її право власника на свій розсуд володіти, користуватись і
розпоряджатись належним майном, право власності є непорушним, при тому що ніхто
не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його
здійсненні.

В грудні 2006 року, дізнавшись, що в її
квартирі прописана вся сім'я Устіловських без її на то  згоди, попередила ОСОБА_2  та ОСОБА_3
про розірвання договору найму та запропонувала їм залишити  квартиру,
на підтвердження розірвання з ними договору найму в квітні 2007
року  відмінила заповіт. Проте,  відповідачі
відмовились добровільно залишити її
приміщення, що змусило її звернутися за захистом  прав до суду. Щодо законності своїх вимог
позивачка  ОСОБА_1 посилається на
вимоги   ч.3 ст.168, ст. 169  ЖК України
та  ст.825, ст.826 ЦК України, на
виконання яких вона   в грудні 2006
року  попередила відповідачів про
розірвання договору найму та
запропонувала їм виселитись із
квартири,  а оскільки ті
відмовились виселитись, то  підлягають
виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. (а.с 208-210
уточнення до позову).

У судове засідання представник
третьої  особи Відділу  громадянства, міграції та реєстрації фізичних
осіб Кіровського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській
області  не з'явився, проте ним подана
заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с .220 - лист третьої особи).

Судом
встановлені наступні  факти.

Позивачка ОСОБА_1 являється
власником  трикімнатної квартири
АДРЕСА_1. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються
довідкою Кіровоградського ООБТІ ( а.с 7 - довідка).

В кінці  2004 року між позивачкою
ОСОБА_1   та  відповідачами - подружжям ОСОБА_2,  ОСОБА_3 було укладено на невизначений
строк  в усній формі договір найму,
належно позивачці ОСОБА_1,    житлового
приміщення квартири АДРЕСА_1, з перспективою того, що в послідуючім позивачка
ОСОБА_1 розпорядиться на користь відповідачів належною їй квартирою, а вони
будуть здійснювати за позивачкою
догляд.  Вказані обставини
сторонами не спростовані.

У судовому засіданні не знайшло підтвердження доводів відповідачів про те,
що вони вселились у квартиру позивачки як члени її сім'ї,  оскільки ними не було надано доказів на
підтвердження будь-яких родинних  чи
сімейних стосунків із позивачкою.

У період з кінця  грудня 2004 року по  початок
2005 року  за згодою позивачки
ОСОБА_1 відповідачами ОСОБА_2,  ОСОБА_3
за

- 4-

грошові кошти останніх були придбані необхідні будівельні матеріали  та
проведені ремонтно- оздоблювальні
роботи у приміщеннях, належної ОСОБА_1
квартири, як власними силами так і найманою для цього будівельною
бригадою. Цими ж відповідачами були виконані
роботи  по ремонту будинку зовні
та ними ж  був упорядкований  та благоустроєний двір. Необхідність
проведення таких робіт відповідачами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснювалась тим, що вони без попереднього ремонту та
приведення у порядок квартири ОСОБА_1 не могли поселитись у це помешкання,
оскільки воно перебувало у вкрай занедбаному та антисанітарному  стані.
Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні свідки:   ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 , ОСОБА_15, які суду пояснили, що проживаючи по
сусідству із ОСОБА_1, бачили та знають, що помешкання ОСОБА_1 потребувало
ремонту, оскільки в квартирі та у дворі
було  брудно та за недбано, а
тому  Устіловські спочатку  мали
зробити ремонт, а лише потім вселитись, при тому що ремонт  ними
виконаний за  власні  гроші. Свідок ОСОБА_16( дошлюбне прізвище
ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка будучи  приватним
підприємцем, займається будівельно - ремонтними роботами, суду підтвердила, що
її працівниками на при кінці грудня 2004 року та початку 2005 року були
виконані  ремонтні  роботи у квартирі ОСОБА_1  на замовлення ОСОБА_2, яка за виконану роботу
заплатила їм 4180 грн., про що було складено відповідний акт виконаних
робіт  та видано квитанцію.  За доводами ОСОБА_2 та ОСОБА_3  вартість витрачених ними  грошових коштів на ремонтно-відновлювальний
ремонт квартири становить за їх первісним позовом - 11996 грн.60 коп, а в цінах
2008 року їх вартість становить -    39
701,00 грн.

У судовому засіданні не знайшли
підтвердження доводи позивачки  ОСОБА_1
про здійснення нею оплати за ремонтні роботи та купівлі за її кошти  будівельних матеріалів щодо ремонту її
квартири.

По завершенню ремонту у  квартиру
позивачки за  згодою позивачки та
на підставі вище вказаного договору вселились відповідачі - подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 та за згодою останніх вселились і члени їх сім'ї відповідачі
ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6, де всі
проживають і по теперішній час, при цьому
позивачка ОСОБА_1 користується
кімнатою  площею 8,52 кв. м,  в якій нема телевізійного кабелю, та  відсутній телефон, а дві інші  житлові кімнати  займають відповідачі, при цьому  ванна, туалет, коридор, кухня та інші
підсобні приміщення знаходяться у їх спільному
користуванні.  Вказані обставини  відповідачами
Устіловським спростовані не були.

Згідно даних  Відділу
громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Кіровського ВМ
Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області  у квартирі АДРЕСА_1, окрім позивачки ОСОБА_1,   значаться зареєстрованими з 07.02.2005 року
-  ОСОБА_4 та ОСОБА_5,  з 11.02.2005 року -  ОСОБА_2. ( а.с 191-193 заяви для реєстрації).

Згідно
даних  Відділу  громадянства, міграції та реєстрації фізичних
осіб Кіровського ВМ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській
області  відповідачі ОСОБА_3 та його
донька ОСОБА_6 значаться на реєстраційному обліку в АДРЕСА_2. ( а.с 190
повідомлення).

У період  проживання сторін у квартирі  позивачки
та в ході користування   квартирою
стосунки сторін стали псуватись, а за доводами позивачки вони стали вкрай
негативними та неприязними  з  2006 року.
Вказані обставини відповідачами не спростовані.

З огляду на те, що позивачка
ОСОБА_1, 1926 року народження, має похилий вік,
слушними являються її доводи, що вона має  потребу у
спокої, а з огляду на те, що у її квартирі фактично проживає разом із
нею шестеро осіб, то слушними є  її
доводи  і
про те, що маються певні негативні етичні незручності  у користуванні  ванною, туалетом, кухнею, що в цілому
створює   психологічний дискомфорт  у користуванні всією квартирою, та
вносить  дискомфорт у життя власника цієї
квартири, тобто позивачки,  чим  порушується
її  право власника на свій розсуд
володіти та  користуватись  належним їй майном.  У судовому засіданні не знайшли підтвердження
доводи відповідачів про те, що позивачка потребувала догляду.

У грудні 2006 року позивачка повідомила
відповідачів про розірвання договору найму житлового приміщення, належної їй на
праві приватної власності,  квартири,
попросивши  їх звільнити  квартиру, проте відповідачі добровільно не
бажають звільнити квартиру позивачки. Вказані дії  позивачки є
цілком логічними та
обґрунтованими  з огляду на вище
вказані обставини щодо спільного користування квартирою. Відповідачами ОСОБА_2
та ОСОБА_3  не

- 5-

заперечувався той факт, що
позивачка вимагала від них
виселення  із  спірної квартири.

Вказані факти відповідають
правовідносинам сторін, що регулюються
житловим  та цивільним   законодавствами  і
дають підстави на часткове задоволення первісного позову   та у відмові щодо  задоволення
зустрічного позову.

Позовні вимоги позивачки ОСОБА_1
щодо виселення відповідачів із належної їй на праві приватної власності
квартири та зняття з реєстраційного обліку
відповідають вимогам чинного законодавства. Зокрема, відповідають   вимогам
ч.3 ст.168 ЖК УРСР, згідно якої
договір найму житлового приміщення, укладений на невизначений строк,
може бути розірваний за вимогою наймодавця, якщо житлове приміщення, займане
наймачами, необхідне для проживання йому чи членам його сім'ї, і у даному
випадку власник будинку  повинен попередити
наймачів про послідуюче  розірвання
договору  за три місяці. Зібраними
доказами доведеним є те, що позивачка через відповідачів має погіршення  житлових умов, вимушено  займаючи
кімнату площею 8,52 м2, при нормі жилої площі на одну особу - 13,65
м2,  відповідно до ст. 47 ЖК України, не маючи
при цьому можливості задовольнитись переглядом улюблених телепередач,
спілкуванням за телефоном  за відсутності
у кімнаті телевізійного кабелю та телефону, при тому що через відповідачів,  кількісний склад яких як проживаючих у її
квартирі збільшився по мимо її волі та згоди, має   дискомфорт не тільки у користуванні
квартирою, зокрема в користуванні ванною, туалетом, кухнею,  але і у житті, потребуючи спокою, будучи
людиною, якій виповнилось понад   80
років, тобто позивачка має потребу у житловому приміщенні своєї квартири  для себе.
Позивачка у грудні 2006 року,
тобто за три місяці, повідомила відповідачів   ОСОБА_2 та ОСОБА_3   про розірвання укладеного  договору найму. Проте, ці відповідачі та
інші, які без законних на то підстав займають квартиру позивачки,   і по сплину трьох місяців продовжують
займи  житлове приміщення без законних на
то підстав, а відтак позовні  вимоги
позивачки відповідають і вимогам  ст. 169
ЖК УРСР, якою передбачено, що  у разі
припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають
разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови -
підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення та
вимогам  ст. 826 ЦК України, згідно якої
у разі розірвання договору найма житла наймач та інші особи які проживали у
помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання
їм іншого житла.

Згідно  ст. 319 ЦК України та  ч.1 ст.321 ЦК України  право власності є непорушним, при тому що
ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Крім того у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996
року № 9 “Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя”
зазначається, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути
підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там
проживала.

Судом прийнято до уваги, що позовні вимоги позивачки  до ОСОБА_6
про зняття із реєстраційного обліку
щодо   квартири    АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають, з
огляду на те, що вона на такому реєстраціному обліку не перебуває.

Відмовляючи в задоволенні  зустічного позову суд приймає до уваги,
що  маючи вимоги  про стягнення із ОСОБА_1  39 701,00 грн.  як
грошвої копенсації  в зв'язку із
безпідставним збагаченням, позивачі Устіловські
за зустрічним позовом посилались на вимоги ст.1212 ЦК України. Проте,
згідно вимог ст.1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно, або
зберігала його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майном. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом відпала. Зібраними доказами по справі та
фактичними обставинами  справи доведеним
є те, що відповідачі ОСОБА_2  та ОСОБА_3,  які досягли певних домовленностей щодо
переходу на проживання у кваритиру позивачки, пояснили проведення    ними ремонту у  квартирі позивачки  зокрема і тим, що в тих умовах, яких жила
позивачка ОСОБА_1 у своїй квартирі, вони, полюбляючи чистоту та
благоустрій,  не змогли б жити, а відтак,
тільки після відремонтування квартири, переселились у квартиру та користувались
благами відремонтованої квартири, при цьому ними ж визнано і те, що види
ремонтних  робіт,  їх
вартість та вартість  будівельних
матеріалів із позивачкою ними не узгоджувались.   З огляду на вказане, у Устіловських не має
підстав стверджувати про  незаконе
збагачення позивачкою за рахунок їхніх грошей, вкладених у ремонт її квартири.
Їх посилання  на суму збагачення -  39 701,00 грн. грунтується на висновку   експертного будівельно-технічного
дослідження ОНДІ судових експертиз Кіровоградського відділення Попова В.В. №
202/21  від 07 лютого 2007 року судом не

- 6-

може бути прийнято до уваги з огляду
на те, що оцінка ремонтних робіт визначена не по фактично понесеним витратам, а
в ймовірних цінах  2008 року, тобто тоді,
коли ремонт фактично не виконувався.
Доводи Устіловських проте, що
вони, маючи заповіт ОСОБА_1, складений нею на їх  користь,
виконували всі ремонті роботи, вважаючи вже себе власниками спірної
квартири, судом не можуть бути прийняті
до уваги,   оскільки не
врегульовуються ст.1212 ЦК України.

У відповідності до  ч.6 ст.154 ЦПК України  суд скасовує
міри забезпечення зустрічного позову - арешт у вигляді заборони дій по
відчудженню квартири АДРЕСА_1, встановлені за ухвалою Кіровського райсуду м.
Кіроворада від 10 серпня 2007 року за зустрічним позовом Устіловських.

Керуючись ч.6 ст.154,  ст.213 -  ст.215
ЦПК України.  Суд

В И Р І Ш И В:

Позов
ОСОБА_1  задовольнити частково.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,  ОСОБА_6  виселити із
квартири    АДРЕСА_1 без надання
їм іншого житлового приміщення.

ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зняти із
реєстраційного обліку щодо
квартири    АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 у задоволенні позову до
ОСОБА_6  про зняття із реєстраційного
обліку   щодо   квартири
АДРЕСА_1 відмовити.

У задоволенні зустірчного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_5, ОСОБА_6
до  ОСОБА_1 про  стягнення грошової компенсації за  безпідставно набуте  майно відмовити.

Скасувати  міри забезпечсення зустрічного позову - арешт
у вигляді заборони дій по відчудженню квартири АДРЕСА_1, встановлені за ухвалою
Кіровського арйсуду м. Кіроворада від 10 серпня 2007 року за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_5, ОСОБА_6
до  ОСОБА_1 про визнання права
власності на частину спірного будинку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції  може бути подано протягом десяти днів  з дня проголошення рішення суду.  Апеляційна скарга може бути подана
протягом  двадцяти днів з дня  подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду.  Заява  про апеляційне оскарження рішення суду першої
інстанції  та апеляційна  скарга подаються  апеляційному суду через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя                     підпис

Суддя Кіровського райсуду

м. Кіровограда
Шилова Л.М .