У Х В А Л А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2008 року
м.
Київ

Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

головуючого

Гнатенка А.В.,

суддів:

Барсукової В.М.,

Гуменюка В.І.,

Григор'євої Л.І.,

Данчука В.Г., -

розглянувши  в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд», третя особа - військова прокуратура Київського
гарнізону, про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою військового
прокурора Київського гарнізону на рішення Бориспільського міськрайонного суду
від 29 серпня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13
грудня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2006 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 серпня 2005 року уклав
із відповідачем договори інвестування будівництва житлового АДРЕСА_1 за №№
280-284/2005. На виконання умов договору ним за п'ять трикімнатних квартир було
перераховано на рахунок відповідача 851 400 грн. Відповідач зобов'язувався
своїми силами та засобами за рахунок залучених від нього коштів збудувати і
передати позивачу обумовлене житло (об'єкт інвестування). 26 жовтня 2005 року
між ним та відповідачем були підписані акти приймання-передачі квартир за №
295/2005, № 296/2005, № 297/2005, № 299/2005, № 301/2005. Однак він не може
оформити право власності на квартири стверджуючи, що відповідач ввів його в
оману, уклавши з ним договори на квартири, які вже були об'єктами інвестування
за договорами від 3 лютого 2005 року, укладеними між відповідачем та іншими
особами. Позивач просить визнати укладені договори інвестування житлового
будинку за  №№ 280-284/2005 від 24 серпня
2005 року недійсними та стягнути з відповідача 1 702 800 грн. на відшкодування
збитків у подвійному розмірі.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 29 серпня
2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області   від 13 грудня 2007 року, позов задоволено частково. Визнано недійсними
укладені між ОСОБА_1 та державним підприємством Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд» договори інвестування № 280/2005,             № 281/2005, № 282/2005, № 283/2005, № 284/2005 від 24 серпня 2005 року; стягнуто з державного підприємства
Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на користь ОСОБА_1 1 702 800 грн.

У касаційній скарзі військовий прокурор Київського гарнізону
просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд
до Шевченківського районного суду м. Києва, посилаючись на невідповідність висновків
суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права,
порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, дослідивши
матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що
позивач виконав
свої зобов`язання, передбачені договорами інвестування будівництва житлового будинку,
а відповідач, знаючи про існування діючих договорів щодо тих самих квартир
з іншими особами, навмисно ввів в оману ОСОБА_1

З такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення
до суду за захистом своїх порушених прав.

Вирішуючи спір, суд зазначених вимог закону не врахував, у
порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України не з'ясував, чи дійсно були порушені права
ОСОБА_1 та ким.

Зі змісту позовної заяви, пояснень сторін у судовому засіданні
вбачається, що позивачу 26 жовтня 2005 року передані актами приймання-передачі, передбачені інвестиційними
договорами, квартири та довідка про повну сплату ним вартості цих квартир,
що є підставою для оформлення відповідним бюро технічної інвентаризації
документів про право власності на квартири за позивачем.

Розглядаючи справу, суд не з'ясував, з яких правових підстав і на кого зареєстровані
спірні квартири, чи є в цьому вина відповідача, чи не оформлено право власності
на спірні квартири на ім'я позивача, а в разі оформлення спірних квартир на інших
осіб, не залучив цих осіб до участі в справі. Зазначаючи про навмисність введення
ОСОБА_1 в оману,
суд не навів доказів цього твердження, не обґрунтував своїх висновків із цього питання. З'ясування
цих обставин має істотне значення для правильного вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції
не звернув уваги на
зазначені недоліки й не перевірив належно доводів апеляційної скарги, у рішенні не зазначив конкретні
обставини та факти, що спростовують такі
доводи.

За таких обставин ухвалені судові рішення не
можна визнати законними та обгрунтованими, вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу військового
прокурора Київського гарнізону задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду від 29 серпня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 13 грудня 2007 року скасувати, справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

А.В. Гнатенко

Судді:

В.М. Барсукова

Л.І. Григор'єва

В.І. Гуменюк

В.Г. Данчук