Справа № 22ц
інстанції Оладько С. І.
інстанції Даценко Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2008 року
колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської
області в складі:

головуючого
судді Приходько К.П.

суддів Даценко
Л.М. ,  Коцюрби О.П.

при секретарі
303улі Н.С.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2007 р. у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3,  Іртиської міської ради
про визнання недійсними договорів дарування частини будинку та земельної
ділянки,  свідоцтв про право на
спадщину,  державних актів на право
приватної власності на землю,  -

встановила:

У
вересні 2007 р. позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом і просила
визнати недійсними договори дарування частини будинку та земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1,  укладені 21.06.2003 р.
між нею та її дочкою ОСОБА_4
,  яка померла 06.03.2006 р.

Визнати
недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на ім"я ОСОБА_2 від
27.10.2006 р. та на ім"я ОСОБА_3 від 03.11.2006 р. на частину будинку та
земельної ділянки за зазначеною адресою.

Визнати
недійсними державні акти на право приватної власності на землю площею 0,  0901 га видані 03.10.2003 р. ОСОБА_4 ,
27.10.2006 p. ОСОБА_2,
14.03.2007 p.
ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Повернути
у її власність 77/100 частин будинку АДРЕСА_1 та 0, 0901 га земельної ділянки
за вказаною адресою.

Свої
позовні вимоги обґрунтовувала тим,  що
при оформленні договорів дарування вона не розуміла,  що її майно передається безоплатно у
власність дочки,  оскільки в них з дочкою
була домовленість про те,  що будинок
вона передає дочці на умовах,  що

вона її буде
доглядати довічно,  у неї не було
інтересу без цієї умови передати все цінне своє майно у власність дочки.

її воля
при укладенні договору дарування не відповідала дійсній,  тобто про передачу будинку і земельної
ділянки у власність дочці з умовою надання їй довічного утримання,  а не безоплатно.

При
укладенні договорів дарування вона сприймала обставини не такими,  якими вони були,  помилялась у наслідках такої угоди,  тому була допущена помилка,  що має істотне значення,  а тому така угода є недійсною з підстав,  передбачених
ст.  56 ЦК України 1963
року,  а також  ст.
229 ЦК України
2003 року. З цих же підстав є недійсним і державний акт на право приватної
власності на землю від 21.06.2003 р. на ім"я ОСОБА_4

Оскільки
свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частину будинку та на
земельну ділянку видані відповідачам на майно,
на яке спадкодавець ОСОБА_4  не
мала права,  то ці правовстановлюючі
документи повинні бути визнані недійсними з підстав,  передбачених
ст.   ст.  203,
215,  216,  1216,
1217 ЦК України.
З цих же підстав є недійсними державні акти на право приватної власності на
землю на ім"я ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням
Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2007 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній
скарзі позивачка просить скасувати рішення і ухвалити нове з мотивів
невідповідності висновків суду обставинам справи,  недоведеності обставин,  що мають значення для справи,  які суд вважав встановленими,  порушення норм матеріального і процесуального
права.

Апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи
в задоволенні позову,  суд виходив з
того,  що позивачка не довела ті
обставини,  на які вона посилалася,  як на підставу своїх позовних вимог.

Такі
висновки суду є правильними і такими,  що
відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно
ч. 1  ст.
56 ЦК України
1963 року угода,  укладена внаслідок
помилки,  що має істотне значення,  може бути визнана недійсною за позовом
сторони,  яка діяла під впливом помилки.

Встановлено,  що 21.06.2003 р. між позивачкою та
ОСОБА_4  укладено договори дарування
77/100 частин житлового будинку та земельної ділянки площею 901 кв. м за
адресою АДРЕСА_1.

Встановлено,  що згідно п. 10 зазначених договорів
дарування сторони підтверджували,  що
угода відповідає їхнім дійсним намірам

і не носить характеру мнимої
та удаваної,  а також не є
зловмисною,  (а. с.  14-15)

Встановлено,  що ОСОБА_4  померла 06.03.2006
р. Після її смерті
відкрилася спадщина за законом,  яку
прийняли відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Так,  27.10.2006 р. ОСОБА_2,  а 03.11.2006 р. ОСОБА_3 видано свідоцтва про
право на спадщину за законом на частину будинку та земельної ділянки,  що належали спадкодавцю ОСОБА_4  відповідно до зазначених договорів дарування.

Як
вбачається із зазначених свідоцтв,
ОСОБА_1 відмовилась від своєї частки в спадщині на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (а. с.  16-19)

Судом
встановлено,  що позивачка відповідно до
вимог  ст.  60 ЦПК України не довела ті обставини,  на які вона посилалася як на підставу своїх
позовних вимог.

Таким
чином,  викладені в апеляційній скарзі
доводи колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки вони матеріалами справи не підтверджуються,  не грунтуються на вимогах закону і висновків
суду про відмову в задоволенні позову не спростовують.

За таких
обставин колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду від 29 листопада 2007 р. відповідає обставинам
справи,  ухвалено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав,  викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись  ст.
ст.  303,  307,
308,  313-315,  317,
319 ЦПК України,  колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення
Ірпінського міського суду Київської області від 29 листопада 2007 р. залишити
без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня
набрання нею законної сили.