Справа № 2-497/08;
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 січня 2008 р.
м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі судді
Мачули О.М., при секретарі Кузьміній Т.С., за участю представників сторін
ОСОБА_1  і ОСОБА_2 , розглянувши у
відкритому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3  до ОСОБА_4
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

5 травня 2007 р. ОСОБА_3
звернувся з позовом до ОСОБА_4
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних йому
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у вересні 2006 р. з вини відповідача.
Зокрема, позивач просив стягнути витрати на його догляд та обслуговування
сторонніми особами в сумі 12178 грн. 54 коп., послуги масажиста в сумі 6600
грн., додаткове лікування та реабілітацію в сумі 1500 грн. 72 коп., придбання
медикаментів, бинтів та ін. на суму 13026 грн. 35 коп., а також втрачену
протягом 5-ти місяців лікування заробітну плату в розмірі 15000 грн. і в якості
компенсації моральної шкоди 50000 грн.

Під час розгляду справи судом позивач ОСОБА_3  зменшив розмір позовних вимог на 15 тис.
грн., виключивши втрачену ним заробітну плату через відсутність у нього
відповідних доказів про її розмір, а в решті разом зі своїм представником
ОСОБА_1  - підтримував позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_4
позов визнав частково - в сумі 5 тис. грн., посилаючись на те, що решту
матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок його
неправомірних дій, він уже відшкодував позивачеві в процесі досудового слідства
по кримінальній справі.

Представник відповідача ОСОБА_2  притримувався такої ж позиції.

Оцінивши доводи учасників процесу та надані докази, суд
приходить до наступного:

Як вбачається з постанови Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 3 листопада 2006 р., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, під час керування автомобілем «Нісан-Прем'єра», реєстраційний номер
НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності, 2 вересня 2006 р. на вулиці
Херсонське шосе в м. Миколаєві через неуважність вчинив наїзд на громадянина
ОСОБА_3 , який знаходився позаду свого припаркованого на краю проїжджої частини
дороги автомобіля ЗАЗ-110703.

Внаслідок вказаної ДТП позивач отримав тілесні
ушкодження у вигляді закритого перелому диафізу великогомілкової кістки та
верхньої третини малогомілкової кістки правої гомілки; ран з масивною контузією
і розміжченням м'яких тканин у середній третині лівої гомілки з пошкодження
задньої гілки великогомілкової артерії, великогомілкового і малогомілкового
нервів, артеріальної кровотечі, геморагічного шоку 2-3 ст., які відносяться до
середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров'я.

З приводу перелічених тілесних ушкоджень позивач
вимушений був тривалий час лікуватися, протягом двох місяців перенести три
хірургічні операції, а потім проходити курс реабілітації в умовах
санаторію-профілакторію «Інгул».

При визначенні потреби позивача у додаткових витратах на
медичну та соціальну допомогу суд виходить зі змісту п. 19 постанови Пленуму
Верховного суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до
якого така потреба із зазначенням її тривалості повинна бути підтверджена МСЕК
- якщо шкода була заподіяна у зв'язку з виконанням працівником трудових
обов'язків, а в решті випадків - судово-медичною експертизою.

Оскільки у висновку МСЕК від 12.03.2007 р., яким
ОСОБА_3  в зв'язку з отриманою травмою
визначена третя група інвалідності, відсутні вказівки про необхідність у
позивача в додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, а клопотання
про призначення відповідної судово-медичної експертизи, незважаючи на
відповідні неодноразові роз'яснення суду, ним та його представником не
заявлялось, підстав для стягнення з відповідача вартості таких витрат в сумі
21979 грн. 26 коп. не вбачається.

Щодо решти позовних вимог відносно витрат позивача в
сумі 13026 грн. 35 коп., суд виходить з наступного:

придбання велотренажера вартістю 1460 грн. також слід
розцінювати як додаткові витрати на медичну та соціальну допомогу, необхідність
яких у встановленому законом порядку позивачем не підтверджена;

суду надані копії довідки про придбання позивачем
медикаментів на загальну суму 7669 грн. 09 коп. та товарних чеків на загальну
суму 3795 грн. 71 коп., а всього на 11464 грн. 80 коп. В той же час зі змісту
позовної заяви вбачається, що відповідачем добровільно надано на лікування
позивача 9467 грн., а з розписки ОСОБА_3
від 2.10.2006 р. (а.с. 70) та трьох розписок його сина від 4, 13 та 14
вересня 2006 р. (а.с. 66 - 68), які позивач визнав у судовому засіданні,
вбачається, що загальна сума компенсації відповідачем витрат на лікування
склала 10337 грн.

Тобто розмір невідшкодованих витрат становить 1127 грн.
80 коп. (11464,8 - 10337), які підлягають стягненню з відповідача на підставі
ст. ст. 1166, 1187 ЦК України.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з ОСОБА_4  на підставі ст. 1167
ЦК України, суд враховує ступінь моральних та фізичних страждань позивача,
пов'язаних з отриманням ним тілесних ушкоджень, тривалість проміжку часу для їх
лікування і реабілітації, характер наслідків даної травми, які потягли за собою
встановлення інвалідності, його стать, вік, характер роботи.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про
те, що розумною та співрозмірною компенсацією моральної шкоди позивачеві буде
стягнення з відповідача 20 тис. грн.

З відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88
ЦПК України також підлягають стягненню 30 грн., понесених ним витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної справи судом.

Що ж стосується вимог про стягнення витрат позивача на
так звані юридичну допомогу та представницькі послуги в сумі 10000 грн., то
вони не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне:

Відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь
у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими
фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з
оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень
представника позивача ОСОБА_1  в судовому
засіданні, він не є адвокатом. В той же час закону про визначення поняття
«інший фахівець у галузі права» та його критеріїв до цього часу у встановленому
порядку не прийнято.

До того ж позивачем не надано відповідних доказів того,
що він фактично поніс витрати на правову допомогу в зв'язку з даною справою та
їх розміру.

На підставі викладеного і керуючись, ст. ст. 10, 11, 57
- 66, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4
на користь позивача в якості компенсації матеріальних збитків 1127 грн.
80 коп., моральної шкоди - 20000 грн. та судових витрат - 30 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду  Миколаївської області в порядку та строки,
передбачені ст. 294 ЦПК України, через Заводський районний суд м. Миколаєва і
набирає чинності через 10 днів після його винесення, якщо в цей термін не буде
подано заяви про його апеляційне оскарження чи апеляційної скарги.

Суддя:
Мачула О.М.