Справа №2-327/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

02 вересня 2008 року                   Садгірський
районний суд м. Чернівці

у складі:                  головуючого  судді             Плавана В.О.

при секретарі
Вержак І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Друга Чернівецька Державна нотаріальна
контора про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування житлового будинку недійсним.

В позові посилається на те, що він був власником будинку АДРЕСА_1. Між ним
та його сином ОСОБА_2  14.08.2006 року
було укладено договір дарування вказаного будинку. Вказує на те, що укладення
договору з його сторони  було викликано необхідністю
догляду за ним, оскільки він є не працездатною людиною похилого віку,
важкохворим та таким, що  потребує
постійного стороннього догляду. Відповідач на час укладення договору обіцяв
довічно доглядати за ним та надавати всю необхідну матеріальну допомогу,
забезпечувати продуктами харчування, одягом та медикаментами, крім того
доглядати за будинком та належною до нього земельною ділянкою. За таких умов
відповідач набував право володіння та користування будинком, а після його
смерті і право розпорядження.

Вказує в позові на те, що укладаючи 14.06.2008 року вказаний договір, він
був впевнений в тому, що цей договір містить саме такі умови, про які він з
відповідачем домовлялись, а також вважав, що він укладає договір довічного
утримання.

Посилається в позові на те, що починаючи з лютого 2008 року, відповідач
повідомив його про намір відчужити будинок без його згоди та не повідомивши
йому, зареєстрував у даному будинку проживання сім'ї громадянина ОСОБА_3. Крім
того, вказує на те, що з часу укладення договору, відповідач не надавав йому
матеріальної допомоги та не виконував домовленості укладені між ними про його
довічне утримання.

Просить визнати договір дарування будинковолодіння АДРЕСА_1 від 14.08.2006
року, укладеного між ним та ОСОБА_2, посвідчений Другою Чернівецькою
нотаріальною конторою зареєстрованого в реєстрі за №7172 - недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4
позовні вимоги підтримали повністю та дали аналогічні вимогам позову пояснення.
Просять визнати договір дарування будинковолодіння АДРЕСА_1 від 14.08.2006
року, укладеного між ним та ОСОБА_2, посвідчений Другою Чернівецькою
нотаріальною конторою зареєстрованого в реєстрі за №7172 - недійсним.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча згідно
опублікованого оголошення про виклик відповідача в газеті „Буковина” вбачається,
що відповідач був завчасно повідомлений про день розгляду справи на 02.09.2008
року на 10:00 годину.

Представник третьої особи Другої Чернівецької Державної нотаріальної
контори Суружіу Н.Д. позов підтримала частково та пояснила, що під час посвідчення
нею договору, який оскаржується, позивачу було роз'яснено, що укладається саме
договір дарування житлового будинку, а не договір довічного утримання, а також
наслідки укладення договору дарування. В поясненнях посилається на те, що під
час посвідчення договорів відчуження майна вона в обов'язковому порядку
перевіряє, чи придбане майно в період шлюбу, вимагає згоду на відчуження майна
другого подружжя та інші правовстановлюючі документи на будинок. Вважає, що
позивач зрозумів, яку угоду укладає зі своїм сином і розумів наслідки даної
угоди.

Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення по справі можливо
постановити  при  відсутності відповідача, який завчасно
повідомлений про час, день та місце розгляду справи.

Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи,
свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований
та підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є непрацездатною та
хворою людиною похилого віку, знаходиться на обліку в КМУ «Міська лікарня № 4»
з 2002 року з діагнозом кардіосклероз, СН І, Артифакія правого ока, початкова
катаракта і астигматизм лівого ока, ангіосклероз сітківки, а з 2006 року -
також з діагнозом церебральний атеросклероз, ХНМК І-ІІ ст., атаксія, цефалгія,
що підтверджується  довідкою міської
лікарні №4 від 03.03.2008 року № 102.

Судом встановлено, що спірне будинковолодіння будувалося за спільні кошти
та власними силами  позивача та його
дружини ОСОБА_5, які перебували на той час у фактичних шлюбних стосунках, право
власності на будинковолодіння було оформлене 10.08.2008 року, що
підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно
чернівецького комунального бюро технічної інвентаризації та свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 17.07.2006 року.

Судом встановлено, що позивач на момент укладення договору,  потребував постійного стороннього догляду та
матеріальної допомоги, є малограмотною людиною, оскільки має тільки початкову
освіту.

Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від
14.08.2006 року, позивачем ОСОБА_1 було безоплатно передано відповідачу ОСОБА_2
житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться
АДРЕСА_1. Даний договір був належним чином підписаний та посвідчений нотаріусом
Другої Чернівецької Державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д., з тексту
договору вбачається, що позивачу та відповідачу було роз'яснено що договір є
безоплатним та дарувальник не має права вимагати будь-яких дій майнового або не
майнового характеру.

З довідки ЧКОБТІ від 26.02.2008 року № 466 видно, що власником будинку
АДРЕСА_1, є відповідач ОСОБА_3, на підставі договору дарування від 14.06.2006
року.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що позивач ОСОБА_1 є її
чоловіком, спірне будинковолодіння будувалося за спільні кошти та власними
силами позивача та її особисто під час перебування їх у фактичних шлюбних
стосунках, право власності на спірне будинковолодіння було оформлене 10.08.2008
року, про договір дарування вона дізналася тільки тепер, коли їхній син став їм
погрожувати виселенням з будинку та його продажею. Крім даної будівлі іншого
житла у них не має. Вказує на те, що позивач її чоловік потребував постійного
стороннього догляду та матеріальної допомоги, оскільки є пристарілою хворою
людиною, малограмотним, має тільки початкову освіту. При оформленні вказаного
договору вона не знала, даний договір був оформлений без її відома. Посилається
в поясненнях на те, що у зв'язку з малограмотністю позивача, останній був
введений відповідачем в оману, думав насправді, що укладає договір довічного
утримання, а не договір дарування, оскільки відповідач зобов'язувався довічно
доглядати за позивачем та нею, надавати їм з чоловіком всю необхідну
матеріальну допомогу, забезпечувати продуктами харчування, одягом та
медикаментами, крім того доглядати за будинком та належною до нього земельною
ділянкою. Вказані вимоги відповідач не виконує.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в судовому засіданні дали аналогічні покази із
свідком ОСОБА_5, крім того підтвердили, що відповідач є потребує постійного
стороннього догляду та матеріальної допомоги, оскільки є пристарілою хворою
людиною, малограмотним, має тільки початкову освіту. Підтвердили в судовому
засіданні, що коли вони періодично перебували
в помешканні позивача, відповідача вони не бачили, ніякого догляду
відповідач за позивачем не здійснював, не надавав матеріальну допомогу, не
забезпечував продуктами харчування, одягом та медикаментами, не доглядав за
будинком та належною до нього земельною ділянкою.

Ці  обставини  підтверджені
дослідженими доказами  по справі.

Відповідно до ст.203 ЦК України загальними вимогами до правочинів є  відповідність волевиявлення учасника
правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків. Недодержання цих вимог на
момент вчинення правочину, є підставою його недійсності, відповідно до ч.1 ст.
215 Ц К України.

Судом встановлено, що укладаючи договір дарування житлового будинку,
внутрішня воля позивача, його наміри були спрямовані на передачу відповідачу
будинку у користування та володіння, за умови здійснення останнім постійного
догляду, надання матеріальної допомоги для придбання ліків, продуктів
харчування, одягу, оплаті комунальних послуг до дня його смерті, а після
смерті, виникнення у відповідача права розпоряджатись будинком. Тобто фактично,
позивач мав намір укласти договір довічного утримання, а не договір дарування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем вказаний договір дарування
було підписано під впливом помилки щодо обставин правочину, які мають істотне
значення, крім того позивач є малограмотним, має тільки початкову освіту, а
тому не міг усвідомлювати різницю між договором дарування та договором по
життєвого утримання та правові наслідки даних договорів, вважав що ним укладено
договір по життєвого утримання.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою для визнання недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які
встановлених ст. 203  ЦК України, в тому
числі відповідність волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 229 ЦК України правочин укладений під впливом помилки,
може бути визнаним судом недійсним.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1, при
укладенні договору дарування 14.08.2006 року, помилявся щодо обставин, які
мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов'язків
сторін договору.

На  підставі наведеного, а також
наявних матеріалів справи, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Таким чином суд вважає, що договір дарування житлового будинку від
14.08.2006 року між позивачем та відповідачем слід визнати недійсним.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України, ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215,
218, 224-233 ЦПК України, суд -

В  И
Р  І  Ш
И  В :

Позов задовольнити. Визнати договір дарування будинковолодіння АДРЕСА_1 від
14.08.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого Другою
Чернівецькою Державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №7172
-недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення  може  бути оскаржене  в апеляційному порядку до Апеляційного
суду  Чернівецької області, через  Садгірський районний суд  м. Чернівці шляхом подачі в 10-ти денний
строк з дня винесення рішення  заяви про
апеляційне  оскарження  і подання після цього протягом  20-ти
днів  апеляційної скарги, з
подачею її копії до  апеляційної
інстанції  або в порядку ч .4 ст.295 ЦПК
України.

Головуючий-суддя
В.О.  Плаван