Справа №2 -76/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2008 року Михайлівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючої судді ,- Міняйло Н.С.,

при секретарі ,- Рикун І.В.,

за участю адвоката представника позивача, - Ганюкова В.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні залу суду смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання частково недійсним заповіту та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

До суду із зазначеною позовною заявою звернулась ОСОБА_1, в своїй заяві вона вказала наступне.

«ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації смертей 31 травня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за номером 119.

Покійна ОСОБА_4 приходилась ОСОБА_1 рідною матір'ю. внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно що належала покійній.

До складу спадкового майна входить:

- Житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та спорудженнями, який розташований в АДРЕСА_1;

- Грошові вклади, що зберігаються у ТВБВ № 10007/0215 філії ВАТ «Ощадбанк» в смт.Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області;

- Грошові вклади, що зберігаються у ТВБВ № 10007/0215 філії ЗАУ ВАТ «Ощадбанк» в смт.Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області, що належали ОСОБА_5, чоловіку спадкодавці, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, які ОСОБА_4 фактично прийняла у спадщину.

26.09.2007 року вона звернулась до Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою реєстраційний № 269 з метою отримання свідоцтва про право спадкування вищезазначеного майна за законом. Нотаріальна контора листом № 1358 від 23.11.2007 року повідомила її, що згідно витягу зі спадкового реєстру ОСОБА_5, залишив заповіт, посвідчений Нотаріальною конторою 30 січня 1996 року за реєстром № 91, на підставі якого він усе свої майно та житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та спорудженнями, що розташований в АДРЕСА_1 заповідав дочці - ОСОБА_2.

В свою чергу ОСОБА_2 23.11.2007 року на підставі Заповіту надала до Нотаріальної контори заяву № 473 про прийняття спадщини померлого ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

Згідно заяви № 473 ОСОБА_2 просить нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та спорудженнями, що розташований в АДРЕСА_1, грошові вклади з відсотками та компенсаційними виплатами к відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» № 3306 в смт.Михайлівка, лицеві рахунки НОМЕР_1, НОМЕР_2, та право на майновий пай в КСП «Ленінська правда», в смт.Михайлівка.

В той же день 23.11.2007 року ОСОБА_2 подала до нотаріальної контори заяву за №474 про прийняття спадщини померлої ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, згідно якої просить нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право спадщини за законом на грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються у ТВБВ № 10007/0215 ЗАУ ВАТ «Ощадбанк» в смт.Михайлівка, Михайлівського району Запорізької області.

Вважає що заповіт порушує її права та майнові інтереси з огляду на наступне.

Спадкодавець ОСОБА_5, приходився їй вітчимом.

За час свого життя ОСОБА_5 був одружений з її матір'ю ОСОБА_4, спільно з якою проживав у будинку що розташований в АДРЕСА_1.

Вищезазначений житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами побудований в період з 1963 - 1965 року спільно подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Грошові вклади, що зберігаються в ВАТ «Ощадбанк», на які претендує ОСОБА_2 за заповітом набуті ОСОБА_5 за час шлюбу з ОСОБА_4

Відповідно до ст.22 Кодексу Законів про шлюб та сім'ю України, - майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Одночасно ст. 60 Сімейного Кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, ст.113 Цивільного Кодексу Української РСР, передбачено, що володіння користування і розпорядження майном при спільній частковій власності проводиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

В свою чергу ОСОБА_5 без згоди співвласника ОСОБА_4 склав заповіт на користь ОСОБА_2, до якого включив майно, що було спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на майно, яке безпосередньо належало покійному, та яке включено останнім до заповіту.

Відповідно до ст.535 ЦК Української РСР - неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємцеві за законом (обов'язкова частка).

ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3. На момент відкриття спадщини 27.03.2003 року була непрацездатною за віком.

Враховуючи положення ст.535 ЦК Української РСР, ОСОБА_4 придбала у спадщину майно за законом, у розмірі двох третин від загальної частки майна що належало ОСОБА_5, включаючи дві третини частки від половини ОСОБА_5 в спірному житловому будинку, дві третини вкладів на рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2 у ВАТ «Ощадбанк» та дві третини майнового паю в КСП «Ленінська правда», смт.Михайлівка.

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Оформити згідно законодавства право власності на обов'язкову частку у спадщині що залишилась після смерті ОСОБА_5 та заповісти будь-кому власне майно ОСОБА_4 не встигла.

Згідно ст.1276 ЦК України, якщо спадкодавець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Факт прийняття ОСОБА_4 обов'язком частки та у спадковому майні підтверджується тим, що ОСОБА_4 одночасно після смерті ОСОБА_5 вступила в фактичне управління та володіння спадковим майном та господарством і продовжувала жити у спірному житловому будинку до ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою Михайлівської селищної ради.

Пунктом 1 ст.549 ЦК України РСР, визначено, що якщо спадкодавець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном він визнається таким що прийняв спадщину.

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 фактично прийняла обов'язкову частку у спадщину то відповідно ця частка була її власністю і відповідно підлягає успадкуванню у загальному порядку.

Отже, з наведеного вбачається, що до заповіту ОСОБА_5 включив майно, яке відносилося до спільної сумісної власності подружжя в зв'язку з чим заповіт підлягає визнанню недійсним на підставі ст.228 ЦК України.

Разом з тим, ст.1223 ЦК України, передбачено, що у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України, встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи положення ст.1261 ЦК України, ОСОБА_1 являючись донькою спадкодавця ОСОБА_4 має право у першу чергу спадкувати за законом все майно, що залишилось після покійної ОСОБА_4 і відповідно має право на отримання відповідного свідоцтва про право спадкування цього майна за законом.

Статтею 257 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності у три роки.

Згідно п.1 ст.261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вже зазначалось ОСОБА_1 дізналася про існування заповіту, що порушує її права як спадкоємця ОСОБА_4 лише 23.11.2007 року, після отримання листа нотаріальної контори за № 1358 і тому лише з 23.11.2007 року ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права та про особу, яка його порушила.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не порушено строків позовної давності ОСОБА_1, має всі підстави для звернення до суду з позовом про поновлення свого порушеного права.

Крім того, враховуючи те, що на цей час нотаріальна контора не визнає ОСОБА_1 спадкоємцем спірного майна і не видає останній відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом у ОСОБА_1 є всі підстави просити суд визнати за нею право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом».

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги повністю та просила суд визнати частково недійсним заповіт посвідчений Михайлівською державною нотаріальною конторою Запорізької області 30 січня 1996 року за реєстром № 91. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4на наступне майно:

- Ѕ частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та спорудженнями, що розташований АДРЕСА_1;

- Ѕ частину грошових вкладів, що зберігаються у ТВБВ № 10007/0215 філії ЗАУ ВАТ «Ощадбанк» в смт.Михайлівка Запорізької області.

Відповідач та її представник адвокат Ганюков В.Д. не визнав позовні вимоги повністю та просили суд відмовити в задоволені позову.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та вислухавши пояснення сторін по справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.1257 ЦК України, «заповіт складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини».

Але, в свою чергу, позивач не надала суду яких-небудь доказів того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Також, позивач зазначила, що спадкове майно було набуте подружжям ОСОБА_4, тобто її матір'ю та вітчимом за час їх шлюбу та є їх спільною сумісною власністю. Тому, ОСОБА_1, вважає що її мати мала право на Ѕ частину спільно нажитого майна, а вона в свою чергу також має право на зазначену частину спадку.

Але, позивач не надала суду яких-небудь доказів того, що її померла мати дійсно прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, чи за життя у шлюбі вирішувала питання про розподіл спільно нажитого майна.

Крім того, як виходить з матеріалів спадкової справи ОСОБА_1 зверталася до Державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, своєї матері.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру гр. ОСОБА_5 залишив заповіт, посвідчений Михайлівською державною нотаріальною конторою Запорізької області 30 січня 1996 року за реєстром № 91, на підставі якого усе своє майно заповідав дочці - гр. ОСОБА_2.

Гр.ОСОБА_2 23 листопада 2007 року за № 473 надала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2007 року та довідки Михайлівської селищної ради Запорізької області від 23 листопада 2007 року № 1874.

Відповідно до п. 12 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, державним нотаріусом їй було роз'яснено, що у разі, якщо у неї є спір щодо розподілу спадкового майна після смерті гр.гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_4, їй було необхідно надати відповідну заяву та документи, що підтверджують факт прийняття спадщини гр.ОСОБА_4після смерті гр.ОСОБА_5 та документи, які підтверджують родинні відносини. При неодержанні від неї відповідних заяви та документів у строк до 03 грудня 2007 року, свідоцтво про право на спадщину буде видане - гр. ОСОБА_2.

В свою чергу ОСОБА_1 у встановлений нотаріусом строк не надала відповідних заяви та документів.

Також, як виходить з вимог ст.1270 ЦК України, «для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців».

Відповідно до вимог ст.1272 ЦК України, «якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини».

На час розгляду справи в суді ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини, але не звернулася до суду із заявою про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.1257, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволені позову повністю.

Рішення може бути оскаржене.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області.

Рішення набрало чинності 28.06.2008 року та перебуває на зберіганні в архіві Михайлівського районного суду в матеріалах цивільної справи під номером 2-76/2008.

Суддя Н.С. Міняйло

Справа № 2 - 76/2008

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

18.06.2008 року Михайлівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючої судді ,- Міняйло Н.С.,

при секретарі ,- Рикун І.В.,

за участю адвоката представника позивача, - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні залу суду смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2про визнання частково недійсним заповіту та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Заважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частити.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.1257, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст.213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволені позову повністю.

Повний текст рішення суду буде проголошено 20.06.2008 року о 14-00 годині.

Рішення може бути оскаржене.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області.

Суддя Н.С. Міняйло